prot · GL0992 · 1998-04-17 00:00:00 — Jag är helt införstådd med att det härinte är någon enkel fråga och att det, alldeles oavsettvilken strategi man väljer, är mycket osannolikt atträkna med några snabba förändringar till det bättre,med tanke på sinnesstämningen hos ledarna i Beijing.Jag är naturligtvis också fullt medveten om att denlinje som jag tror att regeringen helst skulle vilja följai den här frågan har saboterats av det franska uppträ-dandet och gör det mycket svårare, medtanke på att vi nu deltar i det gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiska samarbetet inom ramen för EU.Jag önskar att upplevde förpliktelserna avdet gemensamma samarbetet lika entydigt som densvenska regeringen gjorde.Frågan ställs då av utrikesministern hur vi påver-kar bäst, om det är genom att fortsätta att driva frågani eller genom att uppta en dialog.Jag kan inte se att de två frågorna utesluter varandra,om det är så att man tror att det finns några förutsätt-ningar att påverka ledarna i . Så är det intealls.Kärnfrågan är naturligtvis denna: Tror man att le-darna i är beredda till någon som helst sub-stantiell förändring i de här frågorna? Jag tror inte det.Men det är helt uppenbart att man i är oerhörtkänslig för att ställas inför skampålen i offentligasammanhang. Tänk bara på alla de otaliga protestersom utrikesministerns departement har fått ta emotvarje gång vi har någonting att göra med , eller någon annan som besökerSverige. Sådana åtgärder uppfattas åtminstone i Bei-jing, och de uppfattas som väldigt besvärande förregimen där.Om man nu avstår från att driva den här frågan iMR-kommissionen är detta definitivt att tala om förBeijing att den strategi som ledarna där har valt, dvs.att med olika ekonomiska vinningar splittra den de-mokratiska världens hållning till , har varitframgångsrik. De flesta bedömare tror nog att Beijingframöver inte kommer att bli svagare utan snararestarkare ekonomiskt och på andra sätt. Den strategisom har varit lyckosam har uppmunt-rats.Jag måste ställa frågan till utrikesministern, ävenom jag förstår att vi egentligen är överens om svaret:Varför har FN en kommission för mänskliga rättighe-ter där frågor kan tas upp för att man skall kunnapåtala detta, om det inte skall kunna gälla för världensstörsta diktatur?Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om Frankrikeoch den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Jag tycker alltså att det sätt på vilket harsaboterat EU:s fortsatta agerande i MR-kommissionenär synnerligen oroväckande. Jag vet att det bara desenaste dagarna har kommit till offentligheten att detfinns en påtaglig oro hos flera av de små staternainom EU för att de stora staterna i nationellt egenin-tresse går sin egen väg och därmed ställer den gemen-samma utrikes- och säkerhetspolitiken i en betydligtsämre dager och med betydligt sämre möjligheter attnå effekt. Även här tycker jag att betydligt klarareordalag gentemot en av demokratier, som visamarbetar med inom ramen för EU, borde vara påsin plats.Anf. 31 Utrikesminister ():Fru talman! Det är inte så att kommissionen för demänskliga rättigheterna i inte behandlar frå-gan om . Som jag sade, tog EU:s ordförandelandupp frågan. Jag tog upp frågan i mitt anförande, ochflera andra gjorde det likaså. Dessutom reser alltsåMary till . Hon har fått löfte omatt göra det hon vill och att det inte skall läggas någonhämsko på hennes program. Frågan om och debrott mot mänskliga rättigheter som begås av Kinafinns alltså i allra högsta grad med i kommissionensarbete.Det handlar om att just EU-länderna inte har utar-betat någon resolutionstext . Det är ändringen.Jag vet att det alltid är en balansgång i denna öns-kan att säga ifrån eller, som säger, attställa ett land vid skampålen för det som man villkritisera landet för. Det finns behov av att å ena sidansäga ifrån, fördöma osv. och å andra sidan arbetakonstruktivt för att få förändringar till stånd. Det ärmycket mindre glamoröst att ordna kurser för åklaga-re för att de skall förstå litet bättre hur vi tänker ochvad som står i FN-resolutioner och FN-konventionerom mänskliga rättigheter. Det är mycket mindre gla-moröst än att begagna sig av slagorden och göra för-dömanden och protester.Jag tror att det är det konstruktiva sättet att arbetasom ger resultat. Man måste naturligtvis sättagränser och tydliggöra i uttalanden vad man inte ac-cepterar, och det gör vi också vad gäller . Menjag tror inte att det är det som förändrar politikensärskilt mycket i , utan det är det konstruktivaarbetet.Vi har en möjlighet. I samtalen med hardet sagts till oss att om vi också svänger över mera tilldialog, i stället för att arbeta med resolutionstext ikommissionen, är berett att göra mera insatser.Det är nu upp till att visa att man också gördetta. Det här kommer vi naturligtvis att utvärderanästa år. Skulle alla de här positiva stegen, som vi nuhar förespeglats från den kinesiska ledningens sida,utebli får vi naturligtvis ta en ny diskussion om det,inte minst i EU-kretsen.Under just det här året har vi inte utarbetat resolu-tionstext, och vi hoppas på den andra vägen. Låt ossåterkomma till den här diskussionen för attse hur läget är då, om det har givit resultat eller ej. Låtoss hoppas, inte för prestigens skull utan för situatio-nen i , att det har tagits steg i rätt riktning.Anf. 32 ():Fru talman! Den diskussionen lär vi säkerligenkomma att fortsätta eller så. Jag tror attäven utrikesministern inser att en sådan utvärderingom kommer att visa att det inte har blivit varesig sämre eller bättre i någon nämnvärd utsträckning.Fortare än så går inte utvecklingen i Kina.Då kan man naturligtvis säga att eftersom det intehar blivit sämre kan man fortsätta ett tag till och provadialogformen. Men det är uppenbart att på allasätt har demonstrerat att man är oer-hört känslig för att ställas ut offentligt i den interna-tionella debatten, i det internationella samröret. Vi fårväl se vad den här dialogformen leder till.Sedan får jag nog säga till utrikesministern attäven om jag inte alltid tyckt att det har varit en oer-hörd konsekvens i de gånger som tidigare svenskaregeringar, som jag tror att även utrikesministern hartillhört, har gått ut och ställt nationer och regimerinför skampålen i betydligt mer otvetydiga ordalag, såhar jag nog ändå aldrig skämts över att vi har gjortdetta. Det är inte heller någonting som jag tycker attvi har anledning att ångra. Som jag sade tidigare tyck-er jag inte att de här sakerna utesluter varandra. Menfrån sida markerar man, som en stark stormakt,naturligtvis väldigt klart att om vi fortsätter att ställaut landet så får vi ingen dialog. Blir det dialog såslipper man i alla fall bli utställd.Utvecklingen mot mer av respekt för mänskligarättigheter och mot demokrati kommer naturligtvis attta oerhört . Det kommer alltså att ta mycketlång tid innan man kan göra en bedömning av omutvecklingen är positiv eller om ansträngningarnavarit resultatlösa.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1997/98:241 om väk-tar- och polisvåldAnf. 33 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig om jagkommer att verka för att utbildningen för vakter för-bättras och för en översyn av reglerna avseendenpolisanmälningar om väktar- och polisvåld. Dessutomhar hon frågat om jag avser att verka för att ta framåtgärder som hindrar väktar- och polisvåld.Inledningsvis vill jag understryka vad jag tror attvi alla är eniga om. Övervåld och kränkande behand-ling i samband med ingripanden av poliser, ordnings-vakter eller väktare är helt oacceptabelt. Det är vidaresjälvklart att man inom dessa yrkesgrupper måsteingripa på samma sätt om brott begås av en kollegasom om det begås av någon annan. Lika självklart ärdet att utredningarna skall bedrivas på ett objektivtoch trovärdigt sätt och att personer som har gjort sigskyldiga till brott skall ställas till ansvar oavsett yr-kestillhörighet.Massmedierna är ofta beredda att ge stort utrym-me åt skildringar av händelser av detta slag. Manmåste dock vara försiktig med att utifrån rapporte-ringen i medierna dra alltför snabba slutsatser om vadsom hänt. Det inträffar nämligen ibland att det verkli-ga händelseförloppet är ett annat än det som förmed-lats av TV, radio och press.När och hur poliser och ordningsvakter får använ-da tvång och våld är klart reglerat. En polisman fåranvända våld bara i de fall andra medel är otillräckli-ga och när det är försvarligt med hänsyn till omstän-digheterna i det enskilda fallet. Ordningsvakternas rättatt använda tvång och våld är mer begränsad än poli-sernas, och väktarna har inte större rättigheter attanvända våld än vad som tillkommer varje annanmedborgare enligt bestämmelserna om nödvärn m.m.Poliser och ordningsvakter har tilldelats sina sär-skilda befogenheter för att de skall ha förmåga ochförutsättningar att uppfylla allmänhetens berättigadekrav på allmän ordning och trygghet mot brott. Derasarbetsuppgifter innebär att de ibland måste utöva ettvisst mått av våld. De tvingas i sina arbeten ofta fattasnabba beslut under svåra förhållanden, och inte säl-lan händer det att de utsätts för provokationer. Det ärdärför av stor betydelse att de uppvisar en personligmognad och har rätt inställning till sina yrken. Därut-över krävs att de får en sådan utbildning att de kanutföra sina arbetsuppgifter på ett sakkunnigt och om-dömesgillt sätt.Därför får också samtliga poliser under singrundutbildning undervisning i konflikthantering ochvåldsanvändning. Dessutom arrangeras vid en särskild vidareutbildning i konflikthanteringoch självskydd. Frågor om etik är också invävda inästan all utbildning vid Polishögskolan.Utbildningen för ordningsvakter är till sin ut-formning naturligtvis inte lika omfattande som poli-sernas utbildning, men den innehåller moment avsåväl självstudier som instruktörsledd undervisning.Den instruktörsledda undervisningen skall för närva-rande uppgå till minst . Trygghetsutred-ningen har behandlat frågan om ordningsvakternasutbildning och kommit fram till bl.a. att den lärarled-da undervisningen inte behöver utökas. Utredningenhar i stället föreslagit att kravet på självstudier skallöka.Enligt min uppfattning är detta inte tillräckligt.Även den lärarledda undervisningen måste utökas.Rikspolisstyrelsen, som har haft regeringens uppdragatt göra en översyn av frågan, delar min uppfattning.För närvarande pågår ett arbete i departementet medatt utforma en förbättrad utbildning för ordningsvak-ter.Jag nämnde tidigare vikten av att de som har tilluppgift att ingripa mot brott också gör så, även omden som gjort sig skyldig till ett brott är en kollega.Enligt gällande regler skall varje polisman som fårkännedom om ett brott som hör under allmänt åtallämna rapport om det till sin förman så snart sommöjligt. Rapporteftergift får ges i vissa fall men aldrigvid förseelser som begåtts av en tjänsteman inompolisväsendet. Den polisman som låter bli att rappor-tera uppgifter om sådana brott åsidosätter sina skyl-digheter i anställningen på ett sådant sätt att ansvarför tjänsteförseelse kan komma i fråga. Det finnsockså en skyldighet för befäl att till högre chef rap-portera fel och försummelser som de iakttagit hoslägre befattningshavare.Att de påföljande utredningarna sköts korrekt ärnaturligtvis också av avgörande betydelse. Om det ien anmälan till polisen har påståtts att en anställdinom polisväsendet har gjort sig skyldig till någotbrott som har samband med arbetet, skall anmälanomedelbart överlämnas till åklagare för prövning avom förundersökning skall inledas. I princip gällerockså att förhör i sådana ärenden skall hållas av enpolisman från en annan polismyndighet än den berör-da och att förhörsledaren skall ha en högre tjänste-ställning än den som skall höras, om inte en särskildenhet för handläggning av dessa ärenden finns vidpolismyndigheten. Polisstyrelsen skall också fortlö-pande underrättas om sådana ärenden.Det får inte finnas utrymme för misstankar om attpolisens interna utredningar påverkas av ovidkom-mande faktorer och därför inte bedrivs utifrån striktobjektiva utgångspunkter. Riksåklagaren och Rikspo-lisstyrelsen har utrett det interna kontrollsys-temet inom åklagar- och polisväsendet. Enligt rappor-ten håller utredningarna hög kvalitet och sköts medstor noggrannhet. Rapporten har remissbehandlats ochför närvarande inhämtas ytterligare synpunkter på deförslag som lämnats. Jag kommer att noga följa detfortsatta arbetet.Frågan om utredning av anmälningar mot ord-ningsvakter och väktare har uppmärksammats avRiksåklagaren, som samlade till ettmöte om s.k. ingripandevåld. Tanken var att få i gången diskussion i ämnet för att kartlägga hur det ser ut ilandet. Bl.a. diskuterades om åklagare skall ledasamtliga förundersökningar som rör misstankar omvåldsbrott begångna av ordningsvakter och väktare.Riksåklagaren bereder nu frågan vidare och övervägeren uppföljning av mötet.Trots lagreglering, utbildningsinsatser, anmäl-nings- och utredningsrutiner kan det inträffa att över-trädelser begås.Vid i har pro-blemet särskilt uppmärksammats, och har enrapport om yrkesetik inom polisväsendet färdigställts.En analys av ärenden som inkommit till enheten förinterna utredningar har gjorts för att man skall kunnabesvara frågor om varför poliser blir anmälda, vilkabrott som är oftast förekommande och vad som behö-ver göras för att minska antalet anmälningar.I analysen understryks vikten av att poliserna fåren god utbildning i yrkesetiska frågor, eftersom detminskar risken för missriktad kollegialitet inom kåren.Polismyndigheten har tagit fasta på vad som sägs ochgenomför nu ett etik- och moralprogram för persona-len. Jag tycker att initiativet är föredömligt och hop-pas att övriga polismyndigheter drar lärdom av deerfarenheter som görs där.Medborgarna måste kunna känna förtroende fördem som har befogenheter att använda våld i tjänsten.Ett omfattande arbete för att garantera detta pågårredan inom myndigheterna. Jag har också inlett dis-kussioner med om hur man där serpå situationen och om ytterligare åtgärder behövervidtas för att förbättra den enskildes rättssäkerhet.Anf. 34 (mp):Fru talman! Jag tackar för svaret, vilket visar att viär överens om att polisövervåld och väktarövervåld ärett oacceptabelt beteende.De yttringar av övervåld som ändå förekommermåste uppmärksammas och diskuteras - tystnad äracceptans. Rättssäkerhet är en av de viktigaste förut-sättningarna för en demokrati.Ett rättssäkert samhälle måste ha sådana meka-nismer som effektivt skyddar medborgare mot över-grepp från dem som lagligen får använda våld. Inteendast pressen skall reagera, utan det är även de folk-valdas skyldighet om fler vittnen ger skildringar omatt övervåld förekommer.Eftersom jag har fått flera vittnesmål om dettaövervåld har jag gått till statistiken för att se om detverkligen är på detta vis. Jag finner att det år 1997noterades 1 500 anmälningar. Av dessa resulteradefyra i fällande domar. Det är ett stort antal, och dethar ökat . Då måste frågan inställa sig:Vad gör vi åt detta? Jag har frågat justitieministerndet.Det verkar som om det framför allt är ungdomar,unga kvinnor och invandrare som drabbas. Att ung-domar drabbas är också mycket allvarligt. Det sätterspår för framtiden. Övergrepp i slutna rum innebär enoerhörd utsatthet. Polisens trovärdighet sätts alltidhögre. Jag är väldigt rädd för utvecklingen att ung-domar ser polisen som en fiende i stället. Den utveck-lingen vill jag inte ha här i . De skall intebehöva bli rädda och känna osäkerhet när de ser enpolis.Jag är mycket skeptisk mot massmedier. Jag trorinte på allt som skildras där. Det gör ingen politikersom har varit verksam ett tag. Men dessa vittnesmålfrån olika personer - samtliga fall kommer frånStockholm - tar jag noggrant till mig. När våldetdrabbar en nära bekantskapskrets har det krupit sånära intill en att man inte kan bortse från det.Jag har varit skeptisk. Det är precis det resone-mang som justitieministern för. Men en nära vän tillmin son är drabbad. Honom känner jag väldigt väl,och det är en oerhört fredlig person. Han dricker inteoch kan alltså inte göra någonting i berusat tillstånd.Han drabbades därför att han ingrep, vilket jag tyckeratt varje människa har en skyldighet att göra när haneller hon ser någonting som inte är acceptabelt.Två väktare tar väldigt bryskt i en ung kvinna.Han går fram och försöker föra ett resonemang omvarför de bär sig åt på detta vis. De svarar inte och taringen notis om honom. För att försöka väcka upp-märksamhet berör han den ene väktarens arm, ochefter det blir han nedsläpad i en lokal och misshand-lad. Hans sällskap ringer efter polis. När polisernakommer till platsen vägrar de ta upp en anmälan.Detta är tecken på att dessa övergrepp är mycketallvarliga.Man måste ta upp konkreta händelser för att manskall förstå vad som händer. En liknande händelseägde rum då kvinnor demonstrerade. Detfanns kvinnor som blev slagna, och en fick enblodutgjutning. Ändå finner jag nu att förundersök-ningen är nedlagd.Det som är så svårt är att identifiera poliserna. Devill inte träda fram, och det finns en kollegial stäm-ning som motverkar ärlighet.Anf. 35 ():Fru talman! Jag tycker att dettaär en bra och viktig interpellation. Jag tycker också attdet är ett bra svar.Jag tillhör också dem som upprörs mycket överdet övervåld som förekommer. Jag är också väl med-veten om att det är väldigt få poliser i en mycket storpoliskår som beter sig på detta sätt. Men det är ändåallvarligt. Även om det bara är av allihop som ärbenägna att använda mer våld än vad nöden kräver ärdet i så fall över 100 stycken.Varje gång det händer någonting sådant här reage-rar jag väldigt starkt. Det kan förmodligen bero på attjag i min ungdom själv har upplevt polisvåld på närahåll. Det gällde inte mig, men jag var mycket näravittne. Jag har också haft en bekantskap med en polissom tillhörde just denna grupp och som skröt väldigtmycket över hur de kunde behandla en del kriminellaoch en del missbrukare. Han tyckte att det var helträtt.Dessa händelser och erfarenheten av dem gör attjag reagerar mycket starkt. senast reagerade jagmycket starkt på händelsen i . Man ser i TV-rutan en polis som slår en person som i princip ärvärnlös. Personen ligger på marken och flera poliserhåller i.I början på veckan hade jag ett möte med polis-facket, och vi diskuterade dessa frågor. Jag tycker attdet var positivt. Man jobbar mycket för att få bortdessa saker från poliskåren.En fråga som jag skulle vilja ställa till justitiemi-nistern är följande: Kan justitieministern tänka sig tillsätter en kommitté som ser över och studerarde anmälningar om polisvåld som gjorts under desenaste åren och följer upp och redovisar hur anmäl-ningarna hanterats och om de har lett till åtgärd? Jagtror att det är väldigt viktigt att man gör det. Folk villkunna tro på polisen. Då är det viktigt att man under-söker vad som händer med anmälningarna. ser videm en och en, och så hör vi rapporter om att förun-dersökningarna har lagts ned på grund av bristandebevis. En helhetsbild över vad som har skett i dennafråga under ett flertal år är viktig.Anf. 36 Justitieminister ():Fru talman! Bakgrunden till denna debatt är onek-ligen att vi har en känsla av att antalet anmälningarmot polis, ordningsmän och vakter har ökat. En vissökning har skett. Det är det som är bakgrunden till deåtgärder som vidtas inom myndigheterna. Jag villändå peka på hur siffrorna ser ut, så att man inte fåren alltför felaktig uppfattning om omfattningen.När det gäller - det är det största poli-sområde vi har, och det är här vi har de flesta inciden-terna - har det skett en viss ökning under 90-talet.Förra året, , skedde det 189 anmälningarav brott mot liv och hälsa. Man skall se dessa 189anmälningar mot bakgrund av att det under sammaperiod skedde 350 000 polisingripanden i Stockholmoch 35 000 fall av gripande och omhändertagande.Det är ändå viktigt att se att antalet anmälningar inteär stort i förhållande till hur många situationer sompolisen är involverad i där våld kan förekomma.Men det är oacceptabelt, ändock, att det som intefår ske förekommer. Det är inte så att varje anmälanalltid är befogad. Jag tror att vi inser direkt att det inteär så. Det finns nämligen ett problem som både visom utomstående och allmänheten har. Det är att vihar svårt att bedöma vad det är för situation polisenagerar i. Jag tror att vi skall akta oss för att ens hauppfattningar när vi tror oss vara ögonvittnen genomatt vi får se korta sekvenser i TV om vad som händeroch göra påståenden om att det är värnlösa människorsom utsätts för ett övervåld. Vi kan icke avgöra det påde bilderna. Det tror jag att vi skall inse. Vi skallrespektera svårigheten i att bedöma situationerna. Detär den ena problematiken vi har att hantera.Den andra är den som var innepå. Jag tror att det är väldigt viktig att vi uppmärk-sammar den noga. Det är det som vi skulle kunnakalla en kollegial attityd inom poliskåren. Det händeralltför ofta att poliser som har varit närvarande sägersig inte ha sett eller iakttagit någonting. Jag tycker attdet var ett skarpt uttalande rikspolischefen gjorde i ettsammanhang. Han sade att den polis som inte uppfat-tar vad som sker i rummet uppenbarligen inte harfullgjort sin uppgift. Man måste ändå ha sett och hörtvad som har hänt, och man måste också vara bereddatt vittna om det.Det är mot den bakgrunden jag tror att det som nugörs inom polismyndigheterna när det gäller att få enlevande debatt om etik inom polisyrket är väldigtviktigt, för det stärker den enskilde polisen i insiktenom att polisen har fått sina maktbefogenheter av med-borgarna för att användas till medborgarnas skyddoch värn. Det är mot medborgarna polisen skall kännalojalitet och inte mot kolleger som överträder de reg-ler som finns.Därför tror jag att satsningen på vidareutbildningoch en öppen diskussion är det viktigaste. Faktum äratt vi redan kan se en förbättring. Det förekommerflera fall där kolleger anmäler kolleger, och det serjag som ett sundhetstecken.Anf. 37 (mp):Fru talman! Det vore intressant att få veta varfördet förekommer så mycket våld. Finns det någonanmälan om våld mot polis och om våldsamt mot-stånd? Antalet anmälningar är inte i relevans med deövergrepp som sker. Siffrorna stämmer inte överens.Om en polis har blivit anmäld för våld, borde det varaen självklarhet att det också har förekommit våld frånden andra sidan. Men sådana anmälningar görs inte isamma utsträckning som andra anmälningar. Varförär det på detta vis?Det vore bra om några saker kom till stånd. Poli-ser som är kravallutrustade gömmer sig bakom visiroch kravallutrustning, så de är mycket svåra att iden-tifiera. Det är också ett problem. Därför tycker jag attvisiren på något sätt borde märkas så att man kundeidentifiera dem som döljer sig bakom visiren. Poliser-na träder inte fram. Men det är mycket bra att manjobbar med frågan. Detta gäller vakterna också. Vak-ternas utbildning är alldeles för kort. De utsätts för situationer då de måsteha hjälp och stöd. Jag skulle vilja att det fanns enkontinuerlig utbildning av vakter, där man talar ometik och moral och där vakterna själva får tala om sinaegna problem. Det har ju också inträffat tragiskadödsolyckor därför att vakter har använt fel greppeller blivit provocerade och därför handlat på ettfelaktigt sätt. Deras korta utbildning räcker inte. Detär oerhört viktigt både för omgivningen och för derasegen del att detta tas på allvar.I arresten i har man medborgarvittnen.Det skulle väl vara bra att införa medborgarvittnenäven i . Min son är medborgarvittne, så jagvet att det fungerar mycket bra.Detta med polisers vägran att ta emot anmälningarär också något som måste diskuteras liksom befälsskyldigheter. Hur skall de agera? De behöver kanskenya direktiv för hur de skall agera. Det står att det ären skyldighet, men det kanske inte är tillräckligt.Det gäller inte bara att lägga ned en förundersök-ning och lägga den till handlingarna. Man bör ocksåkontrollera om det har gjorts många anmälningar motett speciellt distrikt, en enskild polismyndighet ellerett speciellt arbetslag.