prot · GM0922 · 1998-11-25 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1998/99:22Onsdagen den 25 novemberKl. 09.00 - 18.1619.00 - 20.24Det justerade protokollet beräknas utkomma ---------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 19 november.2 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återMiljö- och jordbruksutskottets betänkanden1998/99:MJU3 och betänkanden /99:AU2och betänkande 1998/99:JuU5Kulturutskottets betänkande 1998/99:KrU2Meddelande om samlad voteringTalmannen meddelade att konstitutionsutskottetsbetänkanden KU2 och KU8 samt finansutskottetsbetänkande FiU6 skulle avgöras i ett sammanhangefter avslutad debatt.3 § ställning (vilande grundlags-förslag och följdlagstiftning) (prop. 1997/98:40)betänkande 1998/99:KU2Riksbankens ställning (vilande grundlagsförslag ochföljdlagstiftning) (prop. 1997/98:40)betänkande 1998/99:KU8Ändringar i lagen (1988:1385) om riksbank(prop. 1997/98:164)Anf. 1 ():Fru talman! har under de senaste årtion-dena misslyckats med att upprätthålla ett fast pen-ningvärde. Detta har inte kompenserats med fram-gång på andra områden, exempelvis hög tillväxt ellerlåg arbetslöshet. Bortsett från den senaste utveckling-en har det huvudsakliga problemet varit den högainflationstakten. Kostnadsstegringen i harpraktiskt taget kontinuerligt varit högre än genom-snittligt i våra konkurrentländer, varigenom försvagadinternationell konkurrenskraft varit ett av de allvarli-gaste problemen i svensk ekonomi.Vår dåliga konkurrenskraft har bl.a. tagit sig ut-tryck i stora underskott i bytesbalansen. När under-skotten har blivit alltför stora har den svenska kronandevalverats. Även om detta självfallet lett till en kort-siktig ökning av internationella konkurrens-kraft så har devalveringarna också medfört högreimportpriser, högre lönekrav och stegrad inflation,vilket i sin tur drivit upp kostnaderna ytterligare.Det är inte bara när det gäller vår internationellakonkurrenskraft som den höga inflationen har lett tillproblem. Hög inflation har också lett till oavsiktligomfördelning av kapital och inkomster. Den spekula-tionsekonomi med bank- och fastighetskris som följdsom vi hade hade tveklöst sitt ur-sprung i den höga inflationen.Det har under en stor del av de senaste decennier-na saknats en långsiktighet i den ekonomiska politi-ken i vårt land. Utan långsiktighet minskar det förtro-ende för den ekonomiska politiken som så väl behövsför att attrahera nödvändiga inhemska och utländskainvesteringar. Men en långsiktighet i den ekonomiskapolitiken är viktig inte bara för företag och placerare.Den är också viktig för hushållen.De enskilda medborgarna är ju i stor utsträckningberoende av penningpolitiska åtgärder och fattarmånga egna beslut mot bakgrund av vad de tror omden framtida penningpolitiken. Allmänheten lyssnartveklöst med intresse på det som sägs från central-bankens sida. Men man tar naturligtvis också i beräk-ning sannolikheten för att det som sagtockså kommer att följas. Man anpassar sig så att sägatill den politik som man tror kommer att föras, intetill den som deklarerats. Och det är där vi har ett avproblemen med den situation som råder i dag.Utformningen av det svenska systemet där cent-ralbanken, dvs. , samt regering och riks-dag står mycket nära varandra, och där såatt säga är nära kopplad till den partipolitiska sfären,har inneburit att det fattats en mängd kortsiktiga be-slut som gått tvärs emot de långsiktiga mål som ändåfunnits. I tider av ekonomiska och politiska problem isamhället är ju risken stor att olika politiska grupperförsöker påverka politik för att uppnåkortsiktiga ekonomiska mål.En regering som försöker föra exempelvis en tro-värdig antiinflationspolitik riskerar att bli ersatt av enregering som för en mer expansiv politik för att upp-nå kortsiktiga politiska vinster. Och snabba kast ledernaturligtvis till oro på de finansiella marknaderna,vilket i sin tur skapar dålig trovärdighet för ett landsförmåga att lösa sina ekonomiska problem. Dettaleder i sin tur till ännu färre investeringar, såväl in-hemska som utländska, och naturligtvis ännu störreekonomiska problem. En riksbank som står nära ettlands styrande partipolitiker kan inte heller skapa ettlångsiktigt förtroende hos allmänheten och skruvaned t.ex. inflations- och deflationsförväntningar.Sådana förväntningar blir då lätt självuppfyllande.I många länder har man dragit slutsatsen att enminskad partipolitisk styrning av påsikt gagnar landets ekonomiska utveckling. ,och är exempel på länder med själv-ständiga centralbanker. Dessa länder har också uppvi-sat en låg inflation som haftstora problem på grund av hög inflation.Nu skall man i och för sig komma ihåg att dessaländer skiljer sig från övriga länder även i andra av-seenden såsom i fråga om den offentliga sektornsstorlek, produktionstillväxt och exportutveckling. Detär naturligtvis faktorer som också kan ha bidragit lägre inflation. Men det är inte ointressant att dessaländer, som varit framgångsrika , fak-tiskt dragit slutsatsen att det är bra för landet med ensjälvständig centralbank.Trovärdigheten för ett lands penningpolitik börkunna förbättras om ansvaret för denna i sin helhetligger på , som genom att stå över ellervid sidan av dagspolitiken har goda förutsättningar attagera med sådan långsiktighet att det ger en god eko-nomisk utveckling i det längre perspektivet. Om mansamtidigt ger denna centralbank en mera självständigställning begränsar man de politiska organens möjlig-heter att styra de penningpolitiska besluten. Men dåär det också viktigt att mål ges entydlig formulering i lagen.Riksdagen behandlar nu efter mellankommandeval för vissa förslag om grundlagsänd-ringar samt viss följdlagstiftning rörande Riksban-kens ställning. I regeringens proposition 1997/98:40föreslås bl.a. att regeringsformen skall ändras så attdet i 9 kap. 11 § införs en bestämmelse enligt vilkenansvaret för övergripande valutapolitiska frågor över-förs från till regeringen. fårdock ett fortsatt ansvar för den praktiska tillämpning-en av valutapolitiken vid flytande växelkurs och be-slut om centralkurs och bandbredd i ett fastkurssys-tem.Vidare föreslås att det i 9 kap. 12 § regeringsfor-men stadgas att skall ha ansvaret förpenningpolitiken och att det i detta lagrum tas in ettuttryckligt förbud för myndigheter att bestämma hurRiksbanken skall besluta i penningpolitiska frågor.Samtidigt som regeringens ansvar på det valutapoli-tiska området klargörs, ges alltså en star-kare ställning . Det brukar sägas att Riks-banken görs "oberoende".Som ett led i hela reformen föreslås också vissaförändringar i ledningsstruktur. Riks-banksfullmäktige utökas och får utöver en kontrolle-rande funktion i uppgift att utse en direktion, somskall besluta i penningpolitiska frågor och leda Riks-banken. Fullmäktige skall emellertid fortfarande utsesav , och förutsätts självfallet äveni fortsättningen genom lag styra inriktningen av poli-tiken.När det gäller mål föreslås det i pro-positionen att det i riksbankslagens 4 § skall slås fastatt målet för verksamhet skall vara attupprätthålla ett fast penningvärde och att Riksbankenskall främja ett säkert och effektivt betalningsväsen-de. En självständig svensk riksbank med ett fast pen-ningvärde som uttalat mål torde på ett helt annat sättän tidigare kunna bedriva en samhällsekonomisktoptimal penningpolitik.Det ligger, fru talman, i sakens natur att en själv-ständig riksbank har större möjligheter att uppnå sinamål än en icke självständig. Det är också rimligt attett tydligt och lagstadgat mål för gör dessledning mindre påverkbar av tillfälliga skiftningar idet politiska stämningsläget eller av olika intresse-gruppers önskemål. Ett i riksbankslagen inskrivetprisstabilitetsmål för bankens verksamhet ökar själv-fallet förtroendet för att politiken är inriktad på infla-tions- och deflationsbekämpning men är givetvisockså en direkt förutsättning för ökad självständighet.Härigenom kommer det också att bli möjligt att ut-värdera bankens verksamhet utifrån det lagstadgademålet.En aldrig så stark centralbank kan naturligtvis inteensam skapa en bra ekonomisk politik i ett land. Mengenom att verksamhet koncentreras påuppgiften att upprätthålla ett fast penningvärde ochfrämja ett säkert och effektivt betalningsväsendekommer möjligheterna för den ekonomiska politiken idess helhet att uppnå andra mål såsom hög sysselsätt-ning och hög ekonomisk tillväxt sannolikt också attförbättras.En mer självständig riksbank, visserligen under-ställd , och en klarare gränsdragning mellandet politiska beslutsfattandet och den målformuleringsom finns i riksbankslagen kommer säkerligen att ökaförståelsen utomlands för hur den ekonomiska politi-ken i fungerar. Det har förmodligen varitsvårt för en utomstående betraktare att förstå hursamtliga svenska riksdagspartier ibland argumenteratför en snabbare sänkning av räntenivån somvissa partiers representanter i riksbanksfullmäktigehar stött en mera försiktig policy från Riksbankenssida. Detta har skapat förvirring och sannolikt bidra-git till det låga förtroende haft på de interna-tionella marknaderna.Fru talman! En stor del av den diskussion somförts med anledning av propositionen om Riksban-kens ställning har handlat om förhållande tillEU och dess medlemsländer. Den mest långtgåendeintegrationen av den ekonomiska politiken i EU gäl-ler nämligen just penning- och valutapolitiken. Måletär att medlemsländernas penning- och valutapolitikskall överföras till EU-nivå för att på så sätt skapa ettstabilt valutaområde med en gemensam och stabilvaluta inom vilket valuta- och räntefluktuationer intelängre stör den inre marknaden. Den ekonomiska ochmonetära unionen, EMU, genomförs i tre etapper somregleras i EG-fördraget.Under den första etappen av EMU, som avsluta-des , skulle medlemsstaternabl.a. avskaffa valutaregleringar och andra restriktio-ner för kapitalrörelser. Under den andra etappen avEMU, som inleddes , inrättadesEuropeiska monetära institutet, , som har tillsyfte att medverka till att skapa de förhållanden somär nödvändiga för övergången till en valutaunion.Under denna etapp skall också beslutas om vilkaländer som skall delta i valutaunionen. Den tredjeetappen av EMU, starten på valutaunionen, skallinledas , varvid de deltagandemedlemsstaternas valutakurser skall låsas och dennya gemensamma valutan införas.Vi befinner oss i etapp 2. Genomfördraget om anslutning till EU har åtagit sigatt följa de krav som fastställts i EG-fördraget omEMU. Enligt artikel 109 e punkt 5 i EG-fördragetskall i förekommande fall varje medlemsstat underden andra etappen inleda det förfarande som leder tilloberoende för dess centralbank i enlighet med arti-kel 108 i EG-fördraget. I denna artikel föreskrivs attvarje medlemsstat, alltså även de stater som inte del-tar i den tredje etappen av EMU med gemensamvaluta, senast då den europeiskacentralbanken, ECB, upprättas, skall anpassa sinnationella lagstiftning så att den är förenlig med för-dragets regler om den monetära politiken.I första hand gäller detta självfallet de regler somhandlar om självständighet. Men manskall alltså lägga märke till att föreskriften om an-passning av den nationella lagstiftningen till fördragetgäller oberoende av om senare kommer attdelta i den tredje etappen eller ej. Om man gör degrundlagsändringar som föreslagits innebär detsåledes inte att man därigenom föregriper ett kom-mande ställningstagande såvitt avser den tredje etap-pen.Kritiker till de lagändringar som föreslås i Sve-riges riksdag har sagt att inte behöver ändranågra lagar eftersom EG-rätten ändå är bindande förmedlemsländerna och generellt sett har företrädeframför medlemsländernas nationella rätt i händelseav konflikt. Mycket av det som föreslås i den propo-sition som vi nu behandlar skulle enligt kritikernadärigenom vara onödigt eller, vilket en del anser,direkt olämpligt att genomföra. Och det är naturligt-vis helt rätt att EG-rätten numera utgör en integreraddel av den svenska rättsordningen. Men att av dettaförhållande dra slutsatsen att det inte finns någotbehov av att i svensk rätt upprepa bestämmelser frånEG-rätten är att gå för långt.Man skall alltid vara återhållsam med att ändragrundlag, varför sådana ändringar inte bör ske utanatt det finns starka skäl för detta. Men övervägandeskäl för grundlagsändring får ändå anses föreligga idet här fallet.För det första är det inte acceptabelt att vi har engrundlag som innehåller föreskrifter som i praktikeninte är gällande rätt därför att avvikande EG-regler iprincip har högre dignitet. Detta skulle lätt kunna ledatill bristande förtroende för svenska lagar och andraförfattningar.För det andra handlar det om frågor som rör deninbördes maktfördelningen mellan centrala svenskanationella organ, och då har det ett särskilt värde attde svenska grundlagsreglerna korrekt återger hurSverige styrs. Våra grundlagar, och i synnerhet dåregeringsformen, bör ge medborgarna en riktig bildav det faktiska statsskicket. Strävan bör vara att vårinterna lagstiftning skall vara så fullständig som möj-ligt. De enskilda medborgarna bör alltid kunna åter-finna gällande regler i den interna lagstiftningen. Detär också viktigt att slå vakt om grundlagarnas ställ-ning och auktoritet. Det var inte något bra läge vihade före författningsreformen då vi hade engammal regeringsform som i många avseenden varöverspelad av utvecklingen och därigenom knappastbetraktades som en del av vår gällande rätt.För det tredje är det, som jag tidigare påpekat,sannolikt att de föreslagna förändringarna gagnar denekonomiska utvecklingen i vårt land.Fru talman! Det är självklart att likalitet som något annat offentligt organ i börvara oberoende i den meningen att den står fri fråninsyn och kontroll, ytterst då från somföreträdare för medborgarna. Det är bara fråga omhur man skall finna den rätta balansen mellan å enasidan ambitionen att säkerställa att kanmotstå påtryckningar och å andra sidan önskemåletom demokratisk kontroll.Enligt propositionen skall banken informera rege-ringen inför viktiga penningpolitiska beslut. Vidareskall riksbanksfullmäktiges ordförande och vice ord-förande ha rätt att närvara vid direktionens samman-träden med yttranderätt, men utan förslags- och röst-rätt. skall dessutom minst två gånger omåret lämna en rapport om den förda penning- ochvalutapolitiken. Därtill framförs i propositionen bl.a.synpunkten att riksbankschefen eller annan represen-tant för ledningen skall kunna kallas till offentligautfrågningar i finansutskott.Från Moderata samlingspartiets sida anser vi attmöjligheten till demokratisk insyn och kontroll skullestärkas om rätten till utskottsutfrågning regleras i lag.Regeringen har inte anfört några skäl till att utskotts-utfrågningar inte skulle kunna lagregleras på motsva-rande sätt som i exempelvis Maastrichtfördragetsartikel 109 b punkt 3, där det står att ECB:s ordföran-de och övriga ledamöter i direktionen på begäran avEuropaparlamentet eller på eget initiativ kan höras avEuropaparlamentets behöriga kommittéer. Särskiltvärdefullt vore det att få fastslaget att rätten att föran-stalta om utskottsutfrågning är ömsesidig.Enligt propositionen skall riksbanksdirektionensamt ordförande och vice ordförande i riksbanksfull-mäktige anmäla sina ekonomiska förhållanden tillriksdagen. Dessutom föreslås en särskild karenstid förledamöter av direktionen som innebär att en ledamotinte efter det att han avslutat sin anställ-ning skall få tillträda vissa uppdrag och befattningarutan fullmäktiges medgivande.Från moderat sida anser vi det angeläget att detföreligger en anmälningsplikt när det gäller ekono-miska förhållanden för de främsta befattningshavarnai . Men vi menar att de kravsom föreslås bli intagna i riksbankslagen är så långt-gående att de riskerar att negativt påverka rekryte-ringen till uppdragen inom . Frågan är omdet över huvud taget behövs en karenstid.I likhet med vad riksbanksfullmäktige framförtborde det räcka med bestämmelsen i 1 kap. 6 § sek-retesslagen om förbud att röja eller utnyttja sekretess-belagd uppgift om vilken kännedom erhållits pågrund av anställning eller uppdrag hos myndighet.Regeringen skriver själv i sin proposition att "dendirekta kunskapen om penningpolitiskaintentioner förhållandevis snabbt blir inaktuell".Synpunkterna från den moderata utskottsgruppenangående karenstid för direktionsledamot som lämnatsitt uppdrag, skyldighet för riksbanksledningen attanmäla ekonomiska förhållanden och utskottsutfråg-ningar av riksbankschefen har föranlett reservationer-na 5, 6, och 7.Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets hem-ställan i betänkande1998/99:KU2 i de delar som inte avses i reservatio-nerna 5, 6 och 7. När det gäller reservationerna yrkarjag bifall till reservation nr 5.I betänkande 1998/99:KU8behandlas regeringens proposition 1997/98:164 somhandlar om bl.a. vissa ändringar i lagen om Sverigesriksbank. Ändringarna är av redaktionell karaktäreller av sådan art att de lagfäster praxis iolika avseenden. Moderata samlingspartiet reserverarsig här till förmån för att det i riksbankslagen förs inett stycke där de bestämmelser som rör riksbanks-fullmäktiges ansvarsområde anges.Anf. 2 ():Fru talman! Den grekiske filosofen skapa-de en utopi om idealstaten. Längst nedstod de som inte räknades, slavarna. Därefter kommedborgarna, av vilka bönderna och hantverkarna varde lägsta. Över dem stod vad kallade statensväktare och överst de oavsättliga filosoferna, de somvisste bäst, de som hade överblicken, de som kunde.Under min skoltid sammanfattades striktidealistiska och elitistiska syn så här: Filosofernaskola vara konungar.Mer än två årtusenden har förflutit sedan dessaelitistiska tankar kom på pränt. Samhällsutvecklingenoch folkens kamp har skapat rörelser och samhällensom utgår från jämlikhetens och demokratins ideal.Den uttalade elitismen har i olika skepnader stuckitfram, sällan i idealistiska och mera humanis-tiska variant utan ofta kanske i mera rasistiska vari-anter. Men ingen hade väl på allvar trott att man istater där man erövrat demokratiska rättigheter, därfolkvalda instanser har skapats för att styra politikenpå folkets mandat, skall retirera så långt tillbaka iidéhistorien att man skall föra en kamp mot idéergrundade i elitistiska idealstat.Men, fru talman, så nu! För vad är bakom före-ställningar om nya ställning om inte enpå sitt område gjord blåkopia av det elitistiska idé-godset från ? Folket förstår inte samhälletsbästa. Politikerna som folkets representanter förstårinte samhällets bästa. Det gör bara de höga riks-banksdirektörerna som skall ingå i direktionen. Dessaupplysta, väl utbildade i finanspolitiken, kan se hel-heten. De skall hålla inflationen borta. De skall ageraoavsett den okunniga folkviljan och de av folkviljanberoende politikerna och se till att ingen ifrågasätterdet en gång för alla givna och heliga inflationsmålet.Dessa riksbanksdirektörer skall bli penningpoliti-kens konungar, som om de stod över samhällets soci-al konflikter, som om de i sin upplysthet skulle varaokänsliga för opinionens vindar och framför allt delägre samhällsskiktens meningar. För de skola icke fåtaga instruktioner från någon annan än sig själva,framför allt inte av folket och folkvalda. De skall inteunder sin mandattid kunna ifrågasättas eller avsättasav andra skäl än om de drabbas av en allvarlig sjuk-dom eller begår grova olagligheter.För en som studerar historien om kampen för de-mokrati och demokratiska rättigheter kan detta låtasom en osannolikhet. håller på att på ett områ-de av politiken få se sin idealstat förverkligad.Fru talman! Är det så att denna förändring avRiksbankens ställning uppfyller något behov? JerryMartinger påstår detta. Men skall slutsatsen av vadhan säger vara att inte höll inflationen ischack, något som ju renderades när riks-banksfullmäktige styrdes av en borgerlig majoritetunder 90-talet? Jag tycker att det återstår att visa attdet faktiskt var riksbanksledningen som orsakade attSverige hade en inflation . Jag tror att detblir utomordentligt svårt därför att de ekonomiskasammanhangen är nog helt annorlunda. Det visar sigtvärtom nu att vi har en riksbank, styrd av ett riks-banksfullmäktige med en avsattbar riksbankschef,som alldeles utomordentligt medverkar till att hållainflationen i schack. Priset på politiken, framför alltden kortsiktiga politik som bedrevs i de desperataförsöken att hålla kronan alldeles stabil, var hög ar-betslöshet. Ser vi till som sådan har den ivarje avseende förvaltats och skötts utomordentligtväl med nuvarande ordning. Det finns inga sakligaskäl till att ändra den ordning som vi har. Det kan integes ett enda ekonomisk-rationellt, administrativ-rationellt eller över huvud taget rationellt argumentför denna nyordning. Jo, det finns ett argument: ide-ologiskt. Nyliberalismen har velat se denna elitistiskaordning därför att folket skall ha så litet som möjligtatt göra med ekonomin och eliten skall kunna styra.Det var ideologi, som man nuförsöker genomföra. Borgerligheten drog fram det iRiksbanksutredningen. Där reserverade sig socialde-mokraterna, av någon ödets ironi i EU-frågan välme-riterade och positivt tänkande socialdemokrater somJan och . Men är Fried-mans tankegods sakrosankt.Fru talman! Jag hörde säga att maninte skall ställa utan påtryckningar. Poli-tiken skall inte kunna utsätta för påtryck-ningar. Det skall överhuvud taget inte vara möjligtmed några påtryckningar.Jag har haft förmånen att i sitta iriksbanksfullmäktige. Och jag kan tala om för herrMartinger och övriga att det dagliga arbetet i Riks-banken består i att parera påtryckningar. Det är frågaom påtryckningar från de stora valutaspekulanternaoch valutahandlarna, och det gäller påtryckningarfrån penningmarknaden. verksamhet gårhela tiden ut på att med olika styrmedel - köp, ränte-förändringar osv. - se till att marknadens påtryck-ningar inte slår över i skador för den reella ekonomin.När man säger att inte skall utsättasför påtryckningar, så tror jag inte att det handlar omden finansiella marknaden, speciellt inte för modera-terna som ju har den som sitt heliga riktmärke förpolitiken. Vad man avser med att man vill avskaffapåtryckningar gäller sådana påtryckningar som harsin grund i människornas sociala verklighet ute ivardagslivet. Det rör sig om påtryckningar från dearbetslösa, från de människor som kanske far illa pågrund av att klasssförhållandena vidgas och spekula-tionsekonomin slår ut företag och därmed också deanställa och villkoren för deras sociala liv. Och dethandlar om påtryckningar från demokratiskt valdainstitutioner. Men marknadens påtryckningar, speku-lationens påtryckningar vill man inte avskaffa. Demvill man renodla. skall stå under påtryck-ning bara av de finansiella marknaderna, dvs. av människor som har råd att spekulera. Det är desom indirekt kommer att ha makten över Riksbankennär man nu lyfter bort det demokratiska inflytandetöver politiken.En del har i den allmänna debatten sagt att det inteär något dramatiskt i att får självständig-het. Vi har ju självständiga ämbetsverk i övrigt i dethär landet, säger man. Det finns t.ex. självständigadomstolar, och det skall vi ha, det är vi helt överensom. Men skillnaden är ju följande: anföringet brottsmål i likhet med inflationsmål till dom-stolarna och säger att brottsligheten skall hållas ischack, och sedan får domstolarna och Domstolsver-ket se till att uppfylla detta med de erforderliga med-len och lagarna. Vi säger inte till attRiksskatteverket skall se till att tillräckligt med skat-tekronor levereras in till stat och kommun, och sedanöverlåter vi utformandet av skattepolitiken till direk-törerna i . Nej, så gör inte riksdagen.Men på penningpolitikens område, där man kan styrapenningvärdet, räntorna och därmed också påverkaaktiviteten i samhällsekonomin, går det alldeles ut-märkt. Där säger regeringen: Här får ni ett mål.