prot · GL0985 · 1998-03-24 00:00:00 — De har tagit steget ut på arbets-marknaden. De jobbar väldigt mycket i den offentligasektorn, men också inom industrin, handeln, bank-världen osv. Det är den stora skillnaden. De lågutbil-dade i kvinnorna i har fått chansen. De harfått sin egen inkomst, och därmed sin egen frihet.Sedan återstår det mycket att göra på den vägen, mendet är det avgörande skillnaden. Det är också en väl-digt stor skillnad mellan oss och . Ni serinte på detta på samma sätt.Låt mig ta upp de olika utredningarna igen. Jagvill korrigera på en punkt. Expert-gruppen för studier i offentlig ekonomi har ju gett uten rapport, Lönar det sig att arbeta. Och svaret påden frågan är obetingat ja. För den överväldigandemajoriteten kvinnor, män och familjer i i daglönar det sig att arbeta. Det är inte utan avde arbetslösa som skulle förlora på att återgå till arbe-tet.Det är klart att jag kan hålla med om att det är 4 %för mycket. Men det är ändå en väldigt liten del omman ser till att av totalt är det som fak-tiskt tjänar på att arbeta.Det val vi en gång gjorde när vi gjorde det oavlö-nade hemarbetet till avlönat arbete på en arbetsmark-nad har också medfört att vi i inte ser någratendenser, som i många andra länder i dåliga tider, påatt kvinnor skulle gå tillbaka till hemmen, på att kvin-nor skulle välja att bli hemmafruar eller hemmaarbe-tande igen.Den tendensen finns inte i . Även om manhar en låg lön vill man arbeta. Man vet att det egnaarbetet är betydelsefullt, på kort men kanske framförallt på lång sikt. Även om man bara tjänar litet grandnär man tar steget från att vara arbetslös och in i ettjobb, så tar man det steget. Man vet nämligen att omett litet tag, på litet , tjänar man på att arbe-ta i stället för att vara hemma med a-kassa.För övrigt, som jag skriver i svaret: Valet finnsinte. Man kan inte välja mellan att gå på bidrag elleratt ta ett arbete. Den som är arbetslös och som erbjudsett arbete som den personen bedöms kunna ta harskyldighet att ta det. Det tycker jag är oerhört viktigtatt stryka under, särskilt nu när vi ser att många jobbkommer och då det också är viktigt att vi så fort sommöjligt kan besätta de jobben.Till vill jag säga att det är viktigtmed arbetsvärdering. Tyvärr förlorade JämO ett målför . Men det resulterade i att JämOfick litet nya pengar av och mig för attkunna driva de frågorna vidare och ta sig an nya målnär det gäller arbetsvärdering. Jag hejar på JämO alltjag kan, och jag tycker att det är en väldigt bra väg attkomma till rätta med den sneda fördelning av lönersom finns mellan gruppen kvinnor och gruppen män.Jag är säker på att kommer JämO ock-så att lyckas i det arbetet, och det är en bra väg att gå.När det gäller förvärvsfrekvensen har ju trendenunder 90-talet tyvärr varit i vikande. Men trots detligger vi fortfarande i topp inom EU. Vi ligger alltså itopp i EU när det gäller kvinnors sysselsättning, trotsatt den har sjunkit. Men vad vi nu kan se är att arbets-lösheten sjunker och att sysselsättningen ökar.Anf. 65 ():Herr talman! Det finns mycket som är unikt medSverige. Det som är väldigt unikt är våra världshögaskatter. När arbetsmarknadsministern pratar om dethär problemet låter det mest som att det är ett litetmarginellt problem och någonting som återstår attgöra innan vårt samhälle är perfekt.Enligt min uppfattning är det snarare så att vi är påväg åt helt fel håll. Det finns trots allt många männi-skor för vilka arbete eller inte blir en fråga om småmarginaler. Låt vara att det inte är en jättestor gruppmänniskor för vilka det direkt skulle bli sämre lön-samhetsmässigt att arbeta än att inte göra det. Men attde över huvud taget finns är helt osannolikt när mantänker efter. Och som sagt, för väldigt många gör deten mycket liten marginell skillnad om man arbetareller inte arbetar.Arbetsmarknadsministern vägrar uppenbarligen attens tänka tanken att det skulle kunna vara något pro-blem att vi har kanske världens högsta skatter förlåginkomsttagare. Hon verkar inte ens tycka att det ärolyckligt att människor blir så här oerhört beroendeav bidrag och politiska beslut och därmed inte självakan förändra sin situation.Jag förstår om regeringen och regeringens företrä-dare inte vill lyssna på mig och i den härfrågan. Men kanske borde man fundera på varförsocialdemokraternas systerparti i , La-bour, med den framgångsrike ledaren i spetsenjust förbereder ett förslag om sänkt skatt för lågin-komsttagare för att öka incitamenten att ta sig ur bi-dragsberoendet. Jag vore tacksam om MargaretaWinberg ville kommentera just denna utveckling iStorbritannien. Har Blair och tänktfel?Anf. 66 ():Herr talman! Jag skulle vilja fortsätta diskussionenom att skattesänkning - det är min uppfattning - ald-rig gagnar kvinnor. Jag skulle vilja fråga arbetsmark-nadsministern vad som skulle hända konkret om mannu sänkte skatterna och det skulle drabba kunskapslyf-tet. Vad skulle hända med den stora gruppen kvinnor?Vi vet ju att två tredjedelar av dem som går på kun-skapslyftet just är kvinnor. Det är den gruppensom vi tycker behöver vidareutbildning för att klarasig. Vad skulle hända med dem? Vart skulle de tavägen i det moderata ?Anf. 67 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Det finns anledning att påminna omvarför vi har skatt i . Det låter som om det ären styggelse som regeringen har hittat på och sombara är till besvär för de allra flesta.Vi har i valt en unik modell jämfört medmånga andra europeiska länder. Vissa saker som vitycker är viktiga skall vi se till att människor kan fåefter behov, inte utifrån efterfrågan - alltså en solida-risk fördelning av vissa tjänster i . skola, vård, omsorg och kunskap. Vi har sagt attom detta skall vara möjligt måste vi alla vara med ochbidra. Vi har alltså en gemensam finansiering för attmänniskor skall kunna få vård, omsorg och utbildningefter behov.Vi har också en demokratisk kontroll, dvs. vi po-litiker styr faktiskt detta. Vi tror att om marknadenskulle styra, vilket ofta förespråkar,skulle det inte vara efter behov utan efter efterfrågan.Men efterfrågan och behov är inte samma sak.I det moderata vill ni ge mer pengar ifickan. Man skall klara sig bättre själv genom attskatterna tas ned ordentligt. Sedan får var och en enliten påse pengar i sin ficka, och så får man fråga eftervård, omsorg och utbildning så gott man kan. Då ärdet efterfrågan som styr. Det betyder att de som får påse pengar i fickan kan efterfråga mer vård,omsorg och skola, men de som får en liten påse peng-ar kan efterfråga mindre.Där har vi i ett nötskal skillnaden mellan oss ocher. Vi ger efter behov och inte efter hur mycket penarman råkar ha i fickan.Man kan också fråga sig: Om vi hade ett annatsystem, vad skulle då skolan kosta? Det finns exempelpå det i andra länder där man faktiskt betalar sin skolasjälv. Och det är dyrt! Vad skulle sjukvården kosta?Vad kostar en operation? Det finns också exempel iandra länder där man betalar själv.Det gör t.ex. att många svenskar i utlandet, somtrivs utomordentligt gott i det goda klimatet i Brasili-en och var det nu är, vill komma hem när de blir sju-ka. De vill komma hem när deras barn skall gå i skola.Det är ju så dåliga skolor i det landet och skulle de förövrigt skicka barnen till eller någon annanstanskostar det så hemskt mycket. Då passar de svenskavälfärdssystemen.De får gärna komma hem. Vi är öppna för alla,också för de rika. På grund av vårt system har vi värl-dens minsta klyftor mellan rika och fattiga, och det ären annan sida av samma välfärdssystem.Det är som säger när det gällermoderaternas system med kraftiga skattesänkningar.Alla de kvinnor och män, men mest kvinnor, som intefick chansen när de gick i skolan, som inte har treårigtgymnasium och som är arbetslösa på grund av denutveckling som har varit i arbetslivet, en utvecklingsom inte tolererar människor som inte har mer avkunskap och kompetens, får nu sin andra chans. Menmed ert system skulle de inte få det.För övrigt talar ni alltid illa om kunskapslyftet.Det är ett sätt att gömma människor. Ja, det är ett sättatt gömma de människor som behöver grundutbild-ning. Om de däremot skall gå på universitet och hög-skolor gömmer man dem inte. Det är nämligen väldigtfint i det moderata samhället.Anf. 68 ():Herr talman! När man lyssnar på arbetsmark-nadsministern låter det som om arbetsmarknadsminis-tern har levt helt isolerad från den debatt som harpågått ganska länge här i , från alla de otaligarapporter, internationella och inhemska, som visar attvår mycket stora offentliga sektor och våra högaskatter faktiskt är ett stort problem för oss.Det verkar också som om det har undgått hennehelt och hållet att vår offentliga sektor, trots världenshögsta skatter, inte förmår leverera vad den faktisktlovar. Detta gör att människor inte har möjlighet attpåverka sin egen situation. De har inte tillräckligtmycket pengar för att lägga undan och därmed självakunna prioritera hur de vill leva eller förändra sinsituation. Men de kan inte heller lita på den offentligasektorn. De kan inte lita på att den levererar vad sombehövs i fråga om t.ex. vård, omsorg och utbildning.Detta är ett mycket stort problem. Jag blir allvarligtorolig om regeringen inte ens ser det här som ett pro-blem. Däremot skriver regeringen, t.ex. i budgetpro-positionen , att de senaste årens skattehöj-ningar har påverkat vanliga familjers ekonomi mer änvad bidragsminskningarna har gjort. tycks detändå finnas något slags insikt om att detta kan vara ettproblem.Jag är förbluffad över att man sällan över huvudtaget diskuterar skatterna och skattesystemets konsek-venser när man talar om fattigdom och låga inkoms-ter. Den största utgiften för samtliga inkomsttagare -hur litet man än tjänar - är trots allt inte mat, hyraeller kläder, utan den största utgiften är skatten. Det ärskatten som svenska medborgare inte har råd med.Anf. 69 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! I rapport visas i ettexempel på en ensamstående mamma med två barn,. För den här mammanlönar det sig att arbeta, oavsett om hon har barntillsyneller inte, om hon går från arbetslöshet till jobb. Ettannat exempel gäller en kärnfamilj som förlorar peng-ar på att arbeta. I det fallet är det barnomsorgskostna-den som är skillnaden, inte skatten.Det är klart att man kan ha synpunkter på kostna-den för barnomsorg. Jag skulle önska att barnomsor-gen var gratis. Tyvärr är den inte det. Det är där somproblemet finns. Det här har alltså ingenting medskattetrycket att göra.Annika säger att den offentliga sektorn ärett stort problem. Nej, varför är den det? Den var ettstort problem när vi inte hade pengar till den. När niregerade och lånade för att driva fram reformer inomden offentliga sektorn var det problem. Om man lånarpengar och det blir kanske ilöpande budgetunderskott, i årligt underskott, tittarsjälvfallet omvärlden på och undrar vad vihåller på med. Man säger då: Till dem kan vi inte lånaut pengar. Vi tar en stor risk om vi lånar ut pengar tilldet landet. Vi måste höja räntan så att vi har en säker-het.Det var också vad som skedde. Statsskulden och budgetunderskottetsteg. Räntan och arbetslösheten steg också. Men detvar då. är vi i ett helt annat läge. har räntanhalverats därför att vi har finanserna i balans. tittarsamma länder på oss och säger: Jaha, nu kan vi vågalåna ut till litet lägre kostnad. Man sänker räntan,vilket är bra för , för företagare och för en-skilda människor.Annika säger att folk inte har råd att läggaundan pengar men inte heller det är sant. Sparkvotenförsta utgjorde av BNP - enmycket stor, egentligen alldeles för stor, sparkvot. Vibehöver mer av konsumtion, och det har vi nu fått.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1997/98:215 omSamhallAnf. 70 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! har frågat om det är re-geringens avsikt att Samhalljobben skall fortsätta attminska och att funktionshindrade därmed skall kom-ma ännu mer i skymundan på arbetsmarknaden. Vida-re har frågat om regeringen är beredd attmedverka till att Samhalljobben vidmakthålls ochutvecklas som en viktig garant för funktionshindradesdelaktighet i arbetslivet och i samhället.Saneringen av statens finanser har handlat omskattehöjningar och neddragningar. Alla har berörtspå något sätt. Det har varit en smärtsam process -men helt nödvändig. Inte heller verksamhethar kunnat undantas från kraven på effektiviseringaroch besparingar. Det är min mening att harhanterat dessa krav på ett beslutsamt och handlings-kraftigt sätt. egen bedömning är att föränd-ringsarbetet har varit tungt och svårt men att Samhallhar stärkts, blivit effektivare och mindre beroende avstaten.De sparkrav som ställts på har inte baraberott på behovet av att sanera statens budget. behövde genomföra omstruktureringar, verksam-hetsförändringar och effektiviseringar. Det fannsverksamheter, främst viss tillverkningsindustri, sominnebar mycket stora kostnader per arbetstillfälle.Olika omvärldsfaktorer, exempelvis ökad konkurrensfrån och , har gjort det nödvän-digt att ändra produktionsinriktning och finna nya,mer konkurrenskraftiga verksamhetsområden. Statensbudgetproblem medförde att förändringsarbetet fickgenomföras i en något snabbare takt men det arbetetskulle ändå ha behövt göras.Bo Nilssons fråga handlar om vilka förutsättningarsom skall gälla 1999. Som Bo Nilssonvet förbereder regeringen nu vårpropositiondär förslag skall läggas om ramarna för de olika ut-giftsområdena. Fördelningen av medel på de olikaanslagen inom respektive utgiftsområde sker först ihöstens budgetproposition. Det är således inte möjligtför mig att säga något om vad utfallet för del kan tänkas bli.Det framgår av koncernplanering för1999 att det finns orosmoln framöver. 1998 hotar attbli det tredje förluståret i rad. Enligt finnsrisk för en fortsatt negativ utveckling.Den utvecklingen kan inte fortsätta. Inom Arbets-marknads- och Finansdepartementen förbereds nu ettanalysarbete, där ekonomiska situationnärmare skall studeras och analyseras bl.a. med hjälpav särskilt företagsekonomisk expertis. Vidare arbetarRiksrevisionsverket med en studie av somväntas bli klar . Regeringen avser attåterkomma till om framtida verk-samhet. Det är min ambition och avsikt att Samhallskall kunna ges långsiktigt hållbara förutsättningar försin verksamhet.Samhall är viktigt för att också de människor medfunktionshinder som har allra svårast att hävda sig påarbetsmarknaden skall kunna erbjudas arbete. Menvad som alltid gäller är att möjligheten till ett arbetepå den reguljära arbetsmarknaden skall prövas i förstahand innan en Samhallanställning kan bli aktuell.Arbetsmarknadsverket förutsätts öka antaletlönebidragsanställda och anställda i offentligt skyddatarbete, OSA, till 53 000 personer. Lönebidragsan-ställning är även en viktig form för återgång till denreguljära arbetsmarknaden efter Samhallanställning.Anf. 71 BO ():Herr talman! Jag får väl tacka för svaret menegentligen fick jag inte svar på mina frågor. Jag harfrågat om framtid: Är regeringens avsikt attSamhalljobben skall fortsätta att minska och att funk-tionshindrade därmed skall komma ännu mer i skym-undan på arbetsmarknaden, eller är regeringen bereddatt medverka till att Samhalljobben vidmakthålls ochutvecklas som en viktig garant för funktionshindradesdelaktighet i arbetslivet och i samhället?När jag nu inte har fått svar skulle jag vilja försö-ka med ett annat sätt att fråga. Kanske kan jag då fåbättre svar. Jag tänker nämligen ställa ett antal frågoroch hoppas på enkla svar.För det första: Trots rekordhög arbetslöshet harSamhall minskat med 2 500 jobb, , på tre år.Har det verkligen varit rätt? Detta är min enkla fråga.Om regeringen inte gör något nu i budgeten för 1999måste antalet jobb i minska med ytterligare2 500, alltså en minskning ned till 25 000 jobb. Manmåste således börja friställa , om man interedan har börjat med friställningarna. Kan detta verk-ligen vara rätt?För det andra: Fram fick Samhallkompensation för avtalsenliga lönehöjningar. Anställ-da med arbetshandikapp har som alla vet - ocksåstatsrådet, hoppas jag - begränsad arbetsförmåga. Detär inte riktigt att kräva att de skall kunna öka sin ef-fektivitet lika mycket som övriga anställda. Bara denuteblivna lönekompensationen betyder ett besparings-krav på på . I statsrådetsegen utredning LOSAM konstateras det att Samhallåter måste ges kompensation för löneutvecklingen.Jag skulle vilja höra statsrådet ge några goda skäl föratt inte ge lönehöjningskompensation så som LOSAMföreslår.För det tredje: av de funktionshindrade står utan jobb. har jobben i - låtsäga att lönebidragen är ungefärligen oförändrade -dvs. insatserna totalt för de funktionshindrade, mins-kat. Därför behöver de här människorna mera stöd änvad ordinarie arbetskraft behöver. De här människor-na behöver speciella åtgärder. Då kan man fråga sigom det är rimligt att minska antalet jobb ytterligare iSamhall 1999, som självt varnar för. det här skulle accepteras, kan man då få höravilka andra insatser som statsrådet är beredd att göraför att minska arbetslösheten ordentligt bland defunktionshindrade.För det fjärde: Jag hörde , som tidi-gare var ordförande i arbetsmarknadsutskottet, hållaett tal där han sade att han var övertygad om att detvar en vinst för samhället att anställa folk i istället för att låta dem gå på a-kassa eller i förtids-pension, som ofta är alternativen för de här grupper-na. Jag skulle naturligtvis gärna höra om möjli-gen hade fel eller om det finns andra skäl till att ha enannan åsikt än hade då. Jag är förmin del helt säker på att hade rätt. Det är bättreoch billigare för samhället att ge jobb i än attlåta folk gå arbetslösa med a-kassa eller t.o.m. för-tidspension.När jag nu inte fick svar på de tidigare frågornaönskar jag att statsrådet åtminstone ville ge mig enavsiktsförklaring. Hur skall det gå för , ochhur skall det gå för de funktionshindrade på arbets-marknaden? Det här är väldigt viktigt för en svaggrupp, som jag tycker att vi socialdemokrater bordevärna.Anf. 72 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Jag delar uppfattning attdenna grupp är en grupp som skall värnas. Det kanman naturligtvis göra på litet olika sätt.Låt mig ändå först säga att den som läser statistik,och det måste en arbetsmarknadsminister göra, ändåkan konstatera att de arbetslösa har blivit färre underdet . Arbetslösheten har sjunkit ganskakraftigt för den gruppen.Vi kan också konstatera att långtidsarbetslösa ar-betshandikappade har blivit färre. Antalet har nästanhalverats . Vi kan också konstatera att det intebara är åtgärder som har åstadkommit det här fallet,även om åtgärderna är något fler nu än se-dan. Det beror på andra saker. Förhoppningsvis harde kunnat beredas någon form av annan sysselsätt-ning.Vi kan också via statistiken se att lönebidragenligger litet högre. De ligger på 47 000.Det är jag inte nöjd med. Jag har sagt att lönebidragenskall upp över fjolårets nivå. Lönebidrag och OSA,som den åtgärden heter, skall upp till ett snitt på unge-fär 53 000. Det finns också i denna uppgång på ar-betsmarknaden en viss ljusning för den här gruppen.Det tycker jag att vi skall kosta på oss att erkänna.Men det är klart att det inte räcker. Vi måste görasärskilda insatser för att den uppgång som vi nu serockså skall komma den här gruppen till del i ännuhögre utsträckning. Det kan handla om lönebidrag,det kan handla om arbetstillfällen inom Samhall.För att svara på några av frågorna kan jag väl sägaatt det är klart att jag inte tycker att det är rätt att manfriställer 2 500 personer, lika litet som jag tycker attdet är rätt att man friställer folk i offentlig sektor. Detfinns också en annan uträkning, som vi diskuteradehär förut, som visar att om man ser det strikt ekono-miskt skulle det säkert vara lönsamt att alla de härmänniskorna fick gå tillbaka till offentlig sektor. Omman räknar plus och minus kan man säga det. Minambition är att jobben vidmakthålls 1998. Det är minambition. Hur det skall gå till får vi återkomma till iden vårbudget som kommer om ett par veckor.De andra frågorna som vi har diskuterat tidigarehandlar om resultatkrav. Vi har skärpt kraven på demsom jobbar i . Det handlar om ytterligare mål,det som LOSAM var inne på. Det handlar om finansi-eringen på litet , inklusive PLO-uppräkningen. Det skall ingå i den analys av Samhallsom skall göras på ett mer djupgående sätt än t.o.m.LOSAM gjorde. Där skall också effekterna av eneventuell utökning av antalet platser på gö-ras.Det är klart att det i mitt huvud också finns ett så-dant scenario. Hur skulle det vara om vi utökade medvisst antal tusen nya platser? Vad skulle det kosta?Hur skulle det vara i förhållande till att vi t.ex. utöka-de möjligheten till lönebidrag? Men detta är någon-ting som den utredning som vi kommer att avisera ivårpropositionen kommer att titta närmare på.Anf. 73 BO ():Herr talman! Det verkar åtminstone litet ljusare.Nu hoppas jag att vi till protokollet antecknar attambitionen var att man skulle vidmakthålla antaletanställda . Det tycker jag är ett viktigtbesked. Jag hoppas verkligen att statsrådet kan levaupp till det kravet.Jag har några uppgifter som jag gärna vill ta upp.Det skulle behövas 170 000 nya jobb som förbehållsfunktionshindrade för att denna grupp skall ha sammasysselsättningsnivå som andra grupper i samhället.Det måste vara en utmaning. Det är inget som vi kannonchalera. Det måste kraftsamlas även om detta ären svag grupp som kanske inte är så högljudd i debat-ten. Men detta är verkligen en grupp som behöver vårhjälp.Jag tittar på antalet anställda med lönebidrag. In-klusive OSA och har de från 1990 till 1997legat oförändrat på ca 80 000. har åtgärder-na för arbetslösheten i gemen fyrdubblats. Det råderinget tvivel om att den här gruppen är förfördelad. Jagtycker att det är viktigt att stå upp för just den härgruppen.Jag har några exempel på andra konsekvenser avden situation som är i. I står det idagens tidning: Förvånad över uppsägningar på . Uppgift står mot uppgift när det gäller uppsäg-ningar av anställda på . På bara någramånader har sex stycken i blivit uppsagdafrån Samhall.Det är så hårda krav att folk inte ens platsar iSamhall, utan man säger upp dem därför att de inte äreffektiva nog. Det här är naturligtvis ett utslag av dehårda besparingar som man har gjort på . Jagtycker att det här är ett dåligt sätt att spara på.Jag träffade en kollega innan jag skulle gå hit somsade: Jag har en bekant som inte kommer att få varakvar på sitt jobb i därför att hon inte klarareffektivitetskravet. Jag kan ta många exempel. Jag varpå ett epilepsimöte . Jag är ordförande i . Då var det en kille som sade: Jag harjobbat i , nu orkar jag inte längre där-för att effektivitetskraven är så höga som de är. Detgår att ta hur många exempel som helst.Jag fick Arbetslivsfakta i min hand. Där står:Få arbetshandikappade får arbete. Det här är mycketallvarliga signaler. Jag tycker att det är vår uppgiftsom politiker att hjälpa dem som behöver den härhjälpen allra bäst.Nu vet jag inte om den statistik som jag läste uppeller den statistik som tydligen arbetsmarknadsminis-tern har är riktig. Men jag vet att det är hundratusen-tals människor med funktionshinder och arbetshandi-kapp som står utanför arbetsmarknaden. De är jätte-dyra för samhället. Det allra bästa vi kunde göra fördem och för samhället vore att ge dem någon form avjobb. Jag tror att skulle kunna göra en storinsats i det sammanhanget. Ge förtroendetoch nya resurser! Då tror jag att vi kan skapa månganya meningsfulla arbeten för funktionshindrade.Anf. 74 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Först vill jag kommentera att detskulle behövas 170 000 nya jobb för att det skulle bliparitet med de icke arbetshandikappade. Det är klartatt man kan räkna så. Men de flesta av de här 170 000söker ju inte jobb. De finns inte i den kategori somsöker jobb.