prot · GL09112 · 1998-05-26 00:00:00 — De som är valda av folket på harfattat detta beslut utifrån den folkliga opinion somfinns på : Så här vill vi använda våra pengar.Därför förstår inte jag vare sig finansministernsdemokratisyn eller hans syn på marknadsekonomi. Attsäga att vissa miljökrav kan vara befogade är intedetsamma som att säga att man skall kunna påverkamiljökraven i större omfattning. Här verkar finans-ministern dela den bedömning som Nämnden föroffentlig upphandling gör. Om det är så kan jag barabe finansministern att svara på det.Anf. 91 Finansminister ():Herr talman! Jag har ingen anledning att överprö-va vare sig länsrättens eller kammarrättens bedöm-ningar. Domstolarna agerar i enlighet med gällandelagar och sina tolkningar av lagarna, och den proces-sen får ha sin gång. Vad vi som politiker kan göra äratt diskutera om lagarna är ändamålsenliga eller inte.Det är naturligtvis en rättighet som vi har även i dettafall. Man kan naturligtvis diskutera om lagen omoffentlig upphandling är ändamålsenligt utformad.Men jag menar att grundfilosofin bakom den upp-handlingen har starka skäl som talar för sig, att ut-gångspunkten och de avgörande kriterierna skall varaen sammanvägning av de olika faktorer som är eko-nomiskt mest fördelaktiga för den upphandlande en-heten. Att gå ifrån detta kan leda till väldigt svåröver-skådliga konsekvenser.Eftersom vi talar om att hantera skattebetalarnaspengar så effektivt och rationellt som möjligt, vill jagåterigen säga att det finns mycket som talar för attdetta även bör vara grundfilosofin. Sedankan jag dela uppfattningen att miljöhänsyn och eko-nomiska hänsyn i långa stycken kan gå hand i hand.Jag vill inte gå så långt som att säga att de alltid gårhand i hand, så enkelt är det inte här i tillvaron. Men iväldigt stor utsträckning är det säkert på det sättet, attdet som är miljömässigt förnuftigt också är ekono-miskt förnuftigt. Därför behöver detta i normalfalletinte innebära någon stor konflikt, utan till stor del kanmiljömässiga och ekonomiska hänsyn peka i sammariktning.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1997/98:303 ombarns rätt i samhälletAnf. 92 Statsrådet ():Herr talman! har frågatstatsministern dels vad han avser att göra för attfrämja barns positiva utveckling, dels vad han avseratt göra för att få kommuner att ta sitt ansvar för attdet finns personal inom förskola, skola och övrigsocial verksamhet som omfattar barnen. Arbetet är såfördelat inom regeringen att det är jag som skall svarapå frågorna.Den socialdemokratiska familjepolitiken sätterbarnets bästa i centrum och syftar genom generellaåtgärder till att minska klyftorna i samhället. Vi vill haett bra samhälle för barn att leva i. En viktig del är attderas föräldrar har en acceptabel tillvaro utan arbets-löshet, med rimliga ekonomiska resurser och medtillräcklig tid för att bygga upp stabila och tryggarelationer med barnen. Kampen mot arbetslösheten ärsåledes ett betydelsefullt led i arbetet för en god barn-politik. Utöver de generella åtgärderna finns det möj-ligheter till stöd och hjälp från samhällets sida frånolika verksamheter som exempelvis socialtjänst ochbarn- och ungdomspsykiatrin.Regeringens uppgift harframför allt varit att sanera statens finanser för attkunna trygga framtidens välfärd. Saneringen av eko-nomin har inneburit att också barnfamiljerna har fåttvara med och betala. Den kommunala sektorn harockså tvingats genomföra en rad besparingar. Det ärmot den bakgrunden regeringen, så snart det funnitsmöjlighet till det, ställt extra pengar till kommunernasoch landstingens förfogande för att de skall kunnamotsvara de krav som medborgarna ställer på dem.Regeringen har klart angivit att de extra pengarna börgå till vård, omsorg och utbildning. Det ger förutsätt-ningar för kvalitetshöjande satsningar. Från den 1januari 1998 har vi också kunnat höja barnbidrag ochflerbarnstillägg.Förskolan är en av samhällets viktigaste resursernär det gäller att skapa goda uppväxtvillkor för bar-nen. Förskolan och skolan har genomgått stora för-ändringar . Förskolan har fått en läro-plan för sin verksamhet som tydliggör förskolansuppdrag, mål och riktlinjer. Regeringen har också lagtfram ett förslag om en gemensam läroplan för skolan,förskoleklassen och fritidshemmet. Genom detta ökarmöjligheterna att utveckla en helhetssyn på barn ochbarns lärande och utveckling. På många håll pågårintressant utvecklingsarbete med att integrera försko-leklassen, den obligatoriska skolan och fritidshemmettill en helhet.Jag delar uppfattning attde förebyggande momenten är viktiga delar i arbetetmed att förbättra villkoren för barnen.De generella åtgärder som kommer alla barn tilldel är av största vikt. Till dessa kommer de särskildainsatser som är nödvändiga för att stödja och hjälpabarn i utsatta situationer. Ändringar har bl.a. genom-förts i socialtjänstlagen för att stärka barnets ställninginom . Flera statliga utredningar harunder senare år behandlat barnfrågor. Det gäller bl.a.Barnkommittén, Utredningen om föräldrautbildningoch . De frågor som tagitsupp i dessa utredningar kommer att redovisas i pro-positioner som avses lämnas dels , dels i vinter.Arbetet med att förbättra barns och ungdomarslivsvillkor måste ständigt pågå. pekarpå hur viktigt det är att det finns ett tydligt barnpers-pektiv vid allt beslutsfattande som berör barn; i statli-ga myndigheter lika väl som hos landsting och kom-muner och att barnets bästa finns med som riktmärkeför besluten.Anf. 93 MARIANNESAMUELSSON (mp):Herr talman! Jag tackar ministern för svaret. I stortkan jag säga att jag också skulle vilja att det vore pådetta sätt , att alla myndigheter, kommuner ochlandsting kunde sätta barns bästa som riktmärke i allasina beslut. Tyvärr ser det inte ut så och har inte hellergjort det under denna besparingsperiod.I dag kunde vi läsa i om en rapport somBarnombudsmannen har skrivit. Enligt rapportenstämplas 200 000 svenska barn som fattiga. Detta ärbara en del av problemet, att besparingspolitiken harslagit väldigt ojämlikt. Barnfamiljerna och de svagagrupperna i samhället har fått bära mer av sanerings-politiken än vi som har det någorlunda bra ställt. Detkan man se om man tittar på hur mycket de med dåligekonomi procentuellt har drabbats av nedskärningarjämfört med oss som har litet bättre ekonomi. Dettaleder naturligtvis till konsekvenser i samhället.Det stora bekymmer som vi ser och som hargjort att jag har framställt denna interpellation är attvåra barn i många fall mår fysiskt bra men att de bör-jar må allt sämre psykiskt. Detta är naturligtvis kon-sekvenser bl.a. av de nedskärningar som har skett ibarnens värld.Jag har ägnat en del tid åt att besöka barn- ochungdomspsykiatriska mottagningar. Där har man fått60-100 % ökning av köerna, men man har inte fåttmer personal. Det innebär att ett barn som är i kris,mår dåligt, hotar att ta livet av sig, osv. ställs i vän-tekö och kan inte längre få komma akut som tidigare.De vackra mål som man har klarar man inte av efter-som resurserna inte räcker till. Detta tycker jag äroerhört allvarligt, och det var därför som jag fram-ställde interpellationen till statsministern, eftersom jagtycker att han har ett övergripande ansvar för samhäl-let som helhet och borde lyfta in barnfrågorna myckettydligare i all planering än vad som hitintills har syntsi regeringens beslut.Ministern säger att de nya ordningarna inom sko-lan och förskolan skall ge bättre möjligheter. Menproblemet är att det inte finns tillräckligt med tid förbarnen. Det finns inte tillräckligt med personal. Detfinns inte resurspersoner i barnens värld längre. Manhar ryckt undan kuratorn, barnpsykologen, vaktmästa-ren och skolsköterskan har mindre tid. Detta drabbarbarn väldigt hårt, barn som har behov av att få tid.Jag tycker att det är mycket fint att ministern skri-ver att en mycket viktig del är att man skall ha tid medbarnen. Därför är jag litet förundrad över att regering-en så konsekvent sätter sig emot 35-timmarsveckan.Det är precis det som barnen skulle behöva, kortarearbetstid för föräldrarna så att de får möjlighet till mertid för barnen.Den andra delen vill jag också ställa några frågorom. Arbetslösheten är ju ett problem som innebärökade kostnader för samhället och ökade problemdärför att människor mår sämre av den. Men varförinte flytta en del av de kostnader som man harför arbetslösheten till kommuner och landsting så attde kan ha personal. Det kom ju en rapport därdet framkom att arbetslösheten kostar 155 miljarderper år. Det är ju våra gemensamma pengar som vianvänder för att betala människor för att inget göra.Varför inte använda pengar för att låta människor haordinarie jobb där de behövs?Anf. 94 Statsrådet ():Herr talman! Det är väldigt bra att har tagit upp den här frågan och att vi harmöjlighet att på nytt diskutera barnens situation. Jagtror att vi är många som är engagerade och som ärintresserade av att påverka politiken i en sådan rikt-ning att det blir ännu bättre för barnen i vårt land.Vi har haft en tuff saneringstid - dessbättre har vinu den bakom oss. Därigenom har vi skaffat oss ettekonomiskt och politiskt handlingsutrymme. Det skallvi nu använda väl. På många håll, det vet vi, behövervi satsa mera. Det gör vi också genom de extrapengarsom nu går till kommuner och landsting, 72 miljarderkronor under fem år.Detta bygger naturligtvis på den insikt som vi allahar: Det behövs fler vuxna i barnens värld. Vi behö-ver öka kvaliteten i förskolan och skolan. I början, närbarnen är små, är det alltid föräldrarna och det när-maste nätverket som är viktigt. Men föräldrarna ärviktiga även när barnen växer upp. De är de viktigastepersonerna men andra människor tillkommer också.Genom de generella åtgärderna finns det ett nätverksom består av vuxna på barnavårdscentralen, på möd-ravårdscentralen och i förskolan och skolan. Påmånga håll finns det möjligheter för föräldrar att fåstöd i deras föräldraskap. Vidare finns det vuxna i enrad fritidsverksamheter för barn, i samhällets regi menockså i organisationers och frivilliga föreningars regi.Vi vet att det är de allmänna insatserna, de insatsersom riktas till alla, som ger det bästa resultatet. Vi vetockså att det finns barn som behöver extra stöd. Ettexempel på att de generella åtgärderna, som alltsåriktar sig till alla barn, är bra för barnen är väl vad vivet om barns hälsoläge. Även jag delar MarianneSamuelssons oro inför detta med att det ser ut som attden psykiska ohälsan ökar hos barnen, medan denfysiska hälsan blir allt bättre.Vidare är det roligt att det händer så mycketute i kommunerna. Regeringen har ju lagt fram enstorstadsproposition som handlar om en fortsatt sats-ning på generella åtgärder och på förskoleverksamhet,i första hand i de områden runt våra storstäder där detbehövs litet extra. hörde jag på nyheterna attStockholms kommun tänker gå i gång med en deltids-förskoleverksamhet för alla barn. När jag rest ute ilandet har jag sett många exempel på hur man utveck-lar verksamheten, hur man gifter samman olika områ-den - BVC, MVC, öppna förskolan och socialtjäns-tens stöd till familjerna - för att få ut så mycket sommöjligt av de gemensamma resurser som vi har för attsatsa på barn. Mycket som är spännande är alltså pågång. Därför är det väldigt bra att vi nu kan ge de härextrapengarna till kommuner och landsting som ettytterligare stöd för att få ytterligare en process i gång.Anf. 95 MARIANNESAMUELSSON (mp):Herr talman! Detta låter lovvärt men jag tyckermig känna igen tongångarna. De har funnits medganska . Ändå ser det ut som det gör närdet gäller våra barn.Jag tycker att det är helt oacceptabelt att behövahöra att sjuåringar hämtas i skolan av polis därför inte klarar av en liten sjuåring. Det är en signalsom barnet ger om att det inte mår bra, en signal omatt resurserna inte räcker till. Det här är dock bara endel i det hela. Därtill kommer att det är ett ökat våldoch en ökad mobbning. Egentligen finns det ofantligtstora problem i barnens värld som vi på något sätt intetar itu med.Det är gott och väl att vi äntligen har fått upp ögo-nen för att personalen inte räcker bland de gamla. Detbehövs alltså mera personal där. Där är det tydligt vadsom händer när det inte finns tillräckligt med perso-nal. De gamla får trycksår och kommer inte ur sängenosv. När det däremot gäller våra barn finns inte dentydligheten eftersom barn reagerar annorlunda när deinte mår bra. Det är då som det blir ett ökat våld, enökad aggressivitet osv. Det är barnens sätt att försökaväcka uppmärksamhet.Jag hör många lärare klaga och säga att de inte or-kar. Man hinner inte med barnen i skolan på det sättsom man borde. Klasserna/grupperna är alltför stora -det är för många barn per vuxen.Samtidigt möter jag ganska ofta människor som ärarbetslösa och som skulle kunna göra en insats ompengarna användes till att betala dessa människor föratt de gör ett jobb; detta i stället för att betala dem föratt ingenting göra. Samhällsekonomiskt är det välbilligare att ha människor i ordinarie jobb än att de ärföremål för en åtgärd. Här borde det alltså gå att, förbarnens skull, använda våra gemensamma pengar påett bättre sätt.Det skulle vara intressant att samlas kring att detborde finnas en bättre ekonomisk rapportering om hurbeslut och annat slår för barnens del och om hur barnmår.I medierna får vi många rapporter om hur fi-nansmarknaden reagerar. Det kom en rapport närregeringen sänkte barnbidraget. Då reagerade finans-marknaden positivt. En kommentar var ungefär föl-jande: Den förväntade räntesänkningen blev någotmindre än väntat eftersom många aktörer på markna-den hoppats på en ännu större sänkning av barnbidra-get.Ingen rapporterade om de familjer vars ekonomidrabbades. Ingen ens räknade på konsekvenserna förbarnen och deras situation. Det är ganska allvarligtnär vi hemma vid våra TV-apparater får en bild av attbesparingar avseende barnen ger en positiv effekt;detta utan att någon vill visa på den andra sidan av dethela.Litet sådant tycker jag borde läggas in i ledarska-pet, i detta med att vara politiker. Det gäller alltså attvåga visa på konsekvenserna av besluten, hur beslutenslår och vilka som drabbas. I alla ekonomiska beslutgäller det att ha tydliga konsekvensberäkningar på hurbarnen drabbas av neddragningar eller förändringar isamband med olika beslut.Sedan vill jag säga några ord om kommunernasekonomi och förbättrade möjligheter. Det är gott ochväl att kommunerna nu får litet mera pengar mensamtidigt blir det höjda egenavgifter, vilket innebäratt i stort sett större delen av extrapengarna äts upp avatt egenavgiften slår undan möjligheterna att få enbättre ekonomi.Anf. 96 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror att det är viktigt att vi, när viskall diskutera barnens situation, också vinnlägger ossom att ha en nyanserad debatt, att se att det finns olikabilder och olika intryck.Den årsrapport som för en tidsedan avlämnade och som belyser situationen förtioåringar i var en glädjande läsning. Detvisar sig att tioåringen i mår bra både fysisktoch psykiskt, tycker om att vara med vuxna, gillarskolan, har goda kamratrelationer osv. Den här rap-porten var det alltså väldigt roligt att läsa.Sedan har vi den rapport som kom i går, som jag ioch för sig inte har tagit del av. Även jag har bara lästtidningarna . Det handlar om statistikredovisningavseende gruppen upp till . För att även därnyansera debatten vill jag säga att den grupp somdrabbats mest av en sämre disponibel inkomst faktisktvar gruppen , alltså inte barnen utan de ungai . Det handlar om att de inte har kommit in påarbetsmarknaden. Arbetslösheten är således en vä-sentlig orsak till den sämre ekonomiska situationen.Sedan var också inne påkonsekvensanalyser som en del i att mer se vad vi göroch vad det får för effekter. Det är en fråga som finnsmed i genomgång och som vi nuhåller på och bereder i Regeringskansliet.Marianne var också inne på fråganom finansmarknadseffekter. Det är väl i så fall ocksåintressant att komplettera den bilden med att finans-marknaden inte reagerade negativt när vi höjde barn-bidraget.Men kanske är det sista jag vill säga i den här re-pliken det viktigaste när det gäller hur vi skall se påvåra möjligheter. Det handlar om att också se att vifortfarande har mycket stora resurser till vårt förfo-gande. Då är det, som jag var inne på i min förrareplik, oerhört glädjande att se hur man på väldigtmånga håll i landet försöker att utveckla arbetsformerför att använda våra gemensamma resurser så effek-tivt och så bra som möjligt så att de skall kommabarnen till godo.Anf. 97 MARIANNESAMUELSSON (mp):Herr talman! Jag håller helt med om det sista, attvi skall använda våra resurser så effektivt som möjligtså att de kommer barnen till del. Men vi är nog inteense om hur effektiviteten skall se ut. Jag tycker t.ex.att en av effektivitetsdelarna skulle vara att kortaarbetstiden till . Därmed skullefler få arbete, eftersom det är ett problem att mångamår dåligt av att inte behövas i samhället. Dessutomskulle fler få mer tid över för sina barn.Den andra delen av att använda resurserna på rättsätt tycker jag är att använda de pengar som vi i dagbetalar människor för att inget göra till att i ställetbetala människor för att göra de nödvändiga jobb sombehöver göras, inte minst i och kring barnen och derasverksamhet. Vi har inte för många som har tid förvåra barn, utan vi har för få. Det är för litet personalpå väldigt många av de ställen där barnen är, för fålärare, för få på dagiset osv. Det har varit en mycketkraftfull resursneddragning när detgäller antalet vuxna per barn. Det drabbar naturligtvisbarnen, hur de mår och hur vi har tid med dem.Det är väl en oändlig tur att inte majoriteten avbarnen mår dåligt, utan att majoriteten mår och hardet bra, trivs bra med livet. Det är den grupp som ärmest utsatt och som kanske mår sämst som vi i förstahand måste satsa resurserna på för att få dem att måbra. För att klara av det behövs det riktade åtgärder.Där tror jag att man inte minst måste satsa på barn-och ungdomspsykiatriska mottagningarna och på deresurspersoner som behövs i barnens värld, i skolan,t.ex. kuratorn och skolpsykologen.Anf. 98 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig först bara säga till MarianneSamuelsson att jag inte behöver övertygas om detpositiva med en förkortad arbetsdag. Jag har arbetatlänge i kvinnoförbundet med den frågan. Det är nå-gonting som har diskuterats länge och som uppenbar-ligen är inne på.Jag vill egentligen bara i min avslutande repliktacka för den här debatten. Vihar ett gemensamt ansvar när det gäller att förbättrabarns villkor. Jag tror inte att det råder någon egentligmotsättning om hur vi skall göra. Jag tror att ävenMarianne tycker att det utvecklingsarbetesom pågår framför allt ute i kommunerna är mycketbra. Det har vi all anledning att stödja och att ävenstödja det med de extra pengar som kommer att gåut till kommuner och landsting.Varje debatt som vi har om barn och barns villkorsätter också barnen ytterligare på dagordningen. Varjegång vi pratar om detta i riksdag understry-ker vi frågans betydelse. Jag tror också att det är ettviktigt sätt att föra frågan om barns rättigheter ochförbättrade levnadsvillkor vidare.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1997/98:270 ompatientcentrerad rehabiliteringAnf. 99 Statsrådet ():Herr talman! har frågat socialmi-nister på vilket sätt regeringenavser att underlätta en patientcentrerad rehabilitering ilinje med de metoder som bedrivs vid det psykoso-matiska centret i . Arbetet iregeringen är så fördelat att jag skall svara på frågan.Regeringen har i olika sammanhang betonat re-habiliteringens betydelse. Framgångsrika rehabilite-ringsinsatser är positiva ur såväl den enskildes somsamhällets synvinkel. Regeringen har därför vidtagiten rad åtgärder för att främja rehabiliteringsarbetet.Våren 1997 lämnade regeringen den s.k. samver-kanspropositionen (prop. 1996/97:63) till riksdagen.Propositionen understryker att det är mycket viktigtatt utveckla samverkan mellan olika aktörer när detgäller rehabilitering. Den enskilde individen bör stå icentrum och få stöd och hjälp utifrån ett helhetspers-pektiv i stället för att skickas mellan olika myndighe-ter som alla ser till just sin del i rehabiliteringsarbetet.Förutom att det är till den enskildes fördel gynnaseffektiviteten om samverkan kan förbättras och för-djupas.Riksdagen biföll propositionen och i budgetpro-positionen för har vissa ytterligare precise-ringar gjorts, bl.a. har vissa hinder undanröjts förkommun och landsting att delta i och finansiera sam-verkansinsatser. Försäkringskassorna har också fåttsärskilda medel för samverkan och rehabilitering.Dessa medel har skapats bl.a. genom att regeringenhar lagt ihop de flesta delkontona i rehabiliteringsan-slaget till ett konto. I stället för att tänka kameralt ochpå enskilda kontoställningar skall nödvändiga insatserfinansieras genom de särskilda medlen. Tillsammansmed de medel som de andra aktörerna, t.ex. landsting,ställer till förfogande bör det inte vara brist på pengarsom avgör resultatet.Jag kan konstatera att verksamheten vid , som beskriver den, ligger väli linje med regeringens tankar och intentioner i sam-verkanspropositionen, dvs. den enskilde sätts i cent-rum, övriga aktörer samarbetar kring den enskilde, detupprättas en individuell handlingsplan osv.Roland påpekar att socialförsäkringensgräns för den arbetslivsinriktade rehabilite-ringen ofta är en för en person som varitsjuk . Här vill jag göra följande förtydligande:22 kap. lagen om allmän försäkring (AFL) angermål och ramar för rehabilitering. Rehabilitering enligtdetta kapitel skall syfta till att återge den som hardrabbats av sjukdom sin arbetsförmåga och sina för-utsättningar att försörja sig själv genom eget arbete.Rehabiliteringsåtgärder skall planeras i samråd medden försäkrade och utgå från dennes individuellaförutsättningar och behov. I lagen anges inte någonbegränsning av rehabiliteringstiden till ett år.Enligt lagens förarbeten bör inriktningen på re-habiliteringsarbetet vara att en försäkrad skall haåterfått sin arbetsförmåga och att i vart fallen eventuell utbildning bör vara avslutad inom dennatid. Ett övergripande mål är dock att en sjuk personverkligen blir rehabiliterad och kan komma tillbaka iarbete. Utbildningstiden kan också vara beroende avutbildningsbehovet och omständigheterna i det en-skilda fallet. Särskilt när det gäller handikappadepersoner kan det bli nödvändigt med längre utbild-ningstider.Det finns således inte något krav att rehabilite-ringsarbetet skall vara avslutat . Det är istället omständigheterna i det enskilda fallet somavgör rehabiliteringstidens längd.Jag kan hålla med om att gränsenmellan behandling och rehabilitering ibland riskeraratt bli kontraproduktiv. Men med de nya riktlinjer ochregler för samverkan som gäller fr.o.m. årsskiftet harregeringen skapat förutsättningar för att motverkadenna gränsdragningsproblematik.Roland påstår att samhället inte satsar pårehabilitering för den som fått förtidspension eller äröver . Enligt gällande regler kan även en förtids-pensionär vara skyldig att genomgå rehabiliteringsåt-gärder enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring. Omden försäkrade utan giltig anledning vägrar att delta iåtgärder kan han eller hon helt eller delvis förlora sinrätt till förtidspension.Förtidspensionsutredningen (SOU 1997:166)överlämnade ett förslag till ettnytt system för förtidspension och sjukbidrag. Utred-ningen föreslår bl.a. att den som beviljats hel förtids-pension inte skall vara skyldig att medverka i rehabili-teringsåtgärder. Däremot skall en förtidspensionär hamöjlighet att med vissa begränsningar ansöka om attfå ta del av sådana åtgärder.Regeringen har överlämnat proposi-tionen 1997/98:111 Reformerad förtidspension m.m.till . I propositionen anges principerna förett nytt system för förtidspension och sjukbidrag. Avpropositionen framgår även att de förändrade reglernaom förtidspension skall utformas så att de stimulerartill arbetslivet och ett i övrigt aktivt liv.