prot · GL0953 · 1998-01-21 00:00:00 — Jag kan inte förstå den politik som So-cialdemokraterna bedriver och som innebär hellre betalar människor för att inget göra än attbetala dem för att göra de jobb som behöver göras.Något som är särskilt oroväckande är att AMS hargjort beräkningar på detta och säger att det i mångafall är dyrare för samhället med en arbetslös i ettåtgärdsprogram än vad det är att behålla den arbetslö-se i ett jobb inom offentlig sektor. Det kostar alltsåskattebetalarna mer pengar att betala människor föratt inget göra och för att inte känna sig behövda än attbetala dem för de jobb som faktiskt våra barn ochvåra gamla önskar att någon skulle göra och somfaktiskt, som jag ser det, vårt samhälle är till för.Detta gör mig så upprörd, ledsen och arg, eftersomdet inte kan vara den politiska uppgiften att sitta häroch i stort sett tvinga människor ut i arbetslöshet ochsedan med de gemensamma skattepengarna betala fördet som det finns ett skriande behov avhänder och öron inom vård och omsorg. Det är inteheller långsiktigt försvarbart.Kostnadsmässigt när det gäller den här kortsiktigabesparingen börjar man nu i skolan kunna se t.ex. attdet blir fler och fler oroliga barn, barn som beter sigvåldsamt och aggressivt osv., just därför att ingen harhaft tid att ta sig an dem medan de kände att de be-hövde det.Långsiktigt kan man se att det kommer att bli väl-digt höga kostnader för oss just för de utslagna i sam-hället om man inte bestämmer sig för att det är nusom vi har råd och som vi har människor som kansatsas inom vården och omsorgen och för våra barnsbästa.Till skillnad från , som tycker att det ärflummigt att titta på vad forskarna säger om framtidenoch om hur arbetsuppgifterna kommer att se ut, hän-visar nog jag till de forskare som hävdar att vi inteallihop kommer att behöva arbeta per dagom vi räknar med att alla skall få plats isamhället och få en uppgift. Vi i de grönamenar att arbetstiden borde kortas och att vi bordedela på jobben - och göra det . Det skulle också gesamhällsekonomiska vinster, inte minst inom sjukvår-den.Nyligen kom det en forskarrapport där det sägs attsumman för sjukskrivningar och sjukvårdskostnaderför ryggbesvär är . Dengrupp som visade sig vara mest drabbad av ryggbe-svär var kvinnor - kvinnor som fortfarande i storutsträckning dubbelarbetar och som därmed får för-slitningsskador. Jag tänkte då att om det gick attminska den kostnaden med två tredjedelar - det skullealltså bli mindre i utgifter förryggbesvär - genom att korta arbetstiden till35 timmar, eftersom forskningsrapporter visar ocksåatt kortare arbetstider ger mindre förslitningsskador,skulle man faktiskt få ett rejält ekonomiskt utrymmeför de eventuella kostnader som en arbetstidsförkort-ning skulle kunna innebära.Detta är oerhört intressant och viktigt vid plane-ringen av samhället. Jag är litet förvånad över attpartiledardebatter och andra politiska debatter här ikammaren inte tar fasta på helheten. Helst vill vi juägna vår tid till att slå varandra i skallen och säga: Duförstår inte detta. Men varför skulle vi inte kunna sättaoss ned och resonera om allas idéer och försöka till-sammans göra något av dem just för att få ned arbets-lösheten?Där har vi i detta med arbetstidsför-kortningen. Vi har också idén om att man skall kunnavara ledig , som någon som ärarbetslös får gå in och göra jobbet. Man skulle då fåledigt med a-kassa. Detta har testats i både Danmarkoch , och man tycker att det är en bra modell.Uppenbarligen vågar inte Socialdemokraterna testadet.Det skulle få två effekter. En effekt är att manskulle få ned antalet människor, och de är i dagmånga, som säger sig må dåligt av att vara arbetslös.Vid frivilligt vald arbetslöshet mår man förmodligenmycket bättre. Det är oerhört viktigt att vi får en ned-gång när det gäller de här signalerna. Många männi-skor mår alltså helt enkelt dåligt av sin arbetslöshet. Istället kunde man kanske se arbetslösheten som enmöjlighet att vara kreativ och att göra något annat ochdärmed också kanske utveckla det här med nya före-tag, uppfinningar, novationer och annat som i dagnästan ligger stilla i vårt samhälle. Det är få patentsom leder exempelvis till ny produktion. Jag troratt vi skulle behöva mycket mer av kreativitet i vårtsamhälle, mycket mer av nytänkande och mycket merav att våga bevara också i detta nytänkande det som ärviktigt, det som är basen - barnens trygghet och degamla.Sedan till en annan sak som är ännu mera förvå-nande. Det gäller då ett område där det borde hahunnit hända en hel del, nämligen det ekologiskthållbara samhället. Det är väl GöranPersson lanserade detta med att satsa på det ekolo-giskt hållbara samhället. har vi, tyvärr, fåttse en hel del besparingar på miljöområdet; detta istället för nysatsningar.Jag skulle önska att Socialdemokraterna verkligenvågade ta tag i den möjlighet som miljön är och se tillatt vi i denna situation faktiskt satsar på miljöjobben.Se till , när vi har gott om människor som skullevilja ha jobb, att de miljösaneringsåtgärder som behö-ver vidtas också vidtas! Att våga sig på skatteväxlingt.ex. är ett ypperligt bra sätt att sänka kostnaderna förarbete och att höja kostnaderna för miljöförstörandeverksamhet. Därmed får vi nya möjligheter och verk-samheter i samhället. Då skulle vi kunna åstadkommabåde det socialt och det ekologiskt hållbara samhället.Det är det vi behöver.(Applåder)Anf. 34 ():Fru talman! Det är alldeles självklart att det en dagsom denna talas mycket ekonomi här i kammaren.Vad annars? Men det är också så, och det tror jag attvi behöver tänka på, att många stora in-ternationella ekonomer allt oftare talar om tillit, omhederlighet och om förtroende som oundgängligaförutsättningar för en stabil och god ekonomi. Jag troratt det är tid för oss alla att mer agera utifrån insiktenatt ekonomisk tillväxt är ett medel, inte ett mål. Viresonerar ju ofta som att det enbart är beslut i och finansutskottet som skapar denekonomiska tryggheten men så är det faktiskt inte.Jag tror att det nu och då behöver sägas att eko-nomin är till för människorna, inte människorna förekonomin. Det hjälper inte en enda människa om honvinner hela världen - sedan finns det inte mer attvinna - men förlorar sig själv. Inte ett enda samhällegör skäl för namnet välfärdssamhälle om det förlorarsina barn och sin ungdom ut i rotlöshet och vilsenhet.Fru talman! Inför millenniumskiftet behöver vi ivårt land alldeles uppenbart restaurera den demokra-tiska människosynen. I det arbetet tror jag att allamåste mobiliseras. Framtiden fordrar en politik sommanifesterar att det finns oersättliga värden som inteär materiella och att det är dessa värden som är enförutsättning för den stabila ekonomin.När jag började som partiledarefnystes det faktiskt åt ord som moral och etik. Om jaginte lärde mig politikens språkbruk hade jag knappt ipolitiken att göra, fick jag då veta.Häromdagen läste jag en insändare signerad "argkäring". Hon skrev att hon var en av dem som byggdelandet. tyckte hon att delar i detta bygge var, somhon uttryckte det, ett fuskbygge.Jag tror att uppsåtet hos de flesta samhällsbyggareunder gångna tider varit det allra bästa. Men vi ärförblindade om vi inbillar oss att gårdagen kommeratt gå i repris och om vi föreställer oss att tidigaregenerationers respekt för sanning och rätt och föransvarstagande och solidaritet följer oss in i framtidensom skuggan.Har vårt samhälle genom-gått någon förändring som inte varit önskvärd? Vi har nog alla talat om den svenska ekonomin,om att den misskötts under . Vihar ofantligt försökt lasta skulden fördetta på varandra, trots att vi vet att under de20-25 gångna åren regerats av båda blocken. Detfinns således nog egentligen inte så stor anledning attfastna i sandlådefasoner och bara skylla på varandra.Fru talman! Kanske är det inte i första hand deekonomiska besluten som raserat ekonomin? Kanskeär det sveket mot skolan? Kanske är det förmynderietmot familjerna? Kanske är det avauktorisationen avföräldraansvaret? Kanske är det den falska föreställ-ningen, att människan enbart lever av bröd, som ska-par krisen? Kanske är det den orimliga idén att ettsamhälle kan vara etiskt neutralt? Kanske är det bris-ten på opinionsbildning för de immateriella värdenasom gjort oss till ständigt accelererande kravmaski-ner? Vi vet att en tillvaro utan de värden som inte kanmätas i kronor blir värdelös. Kanske söker vi förkla-ringen till det vi kallar kris, åtminstone till dels, på felställen?Herr talman! Det kan mycket väl vara så att våraförsummelser när det gäller att skapa respekt förmänniskovärdet har lett till större klassklyftor ochmotsättningar än vad en misslyckad fördelningspolitikgjort. Kanske är det avsaknaden av en inre kompasshos våra ungdomar som gör att nynazismen gror ochvåld och otrygghet breder ut sig i det svenska folk-hemmet? Och är det detta som är de senaste 25årens största försummelse.För några dagar sedan såg jag professor intervjuas i ett TV-program. Mer klarsynt ände allra flesta har han följt skolans utveckling i bådeu- och i-land. När han nu blev tillfrågad vad han trod-de att det berodde på att våldet och hållningslöshetenökat svarade han: Många i min generation har noggjort som jag, brytt sig mer om sin karriär än om sinaegna barn.I samma program yttrade en lärare att han aldrigunder sina som lärare mött så många trasigabarn som nu.Herr talman! Det är i denna verklighet, i dagensverklighet, vi måste akta oss för att bara stirra påbudgetbalanser och koncentrera oss på ordval omstabil ekonomi, om uppåtgående konjunkturer, omegna pengar som inte är lånade osv. Vi har ansvar försituationen på skolgårdar och i klassrum. Vi har an-svar för bristen på respekt för rättssamhället. Vi haransvar för otryggheten inom vård och omsorg. Det ärinte så enkelt som vi ibland gör det till att det är eko-nomiska kriser och arbetslöshet som orsakar all vil-senhet och allt våld.Jag tror att vi behöver en folklig mobilisering, enrenässans för arven från , och Jerusalem.Inget folk existerar utan ett språk. Jag tror ingen na-tion fungerar utan kommunikationer. Därför är jagockså övertygad om att vi behöver ett gemensamtetikens modersmål.Ekonomisk tillväxt garanterar inte respekt förrättssamhället. Ekonomisk tillväxt i sig skapar inteautomatiskt tilltro till våra familjer och trivsel i skol-salar och trygghet på skolgårdar. Ekonomisk tillväxtgaranterar inte medmänsklig värme i vårdmiljöer ochomsorgssammanhang.När FN:s familjedag inföll första gången ha-de den mottot: "the smallest democracy atthe heart of society." Att bygga den minsta demokra-tin i samhällets hjärta. Familjen är demokratinsplantskola. Vi kristdemokrater brukar kalla familjenför samhällets bästa solidaritetsskola. Där kan normernaturligt överföras. Där lär man sig hänsyn till andra.Där får man sin identitet. Vi vet att alla familjer intefungerar och inte fungerar så som man skulle önska.Men för den skull är det orimligt att sprida misstromot samhällets och att rasera föräldrarssjälvförtroende. Jag tycker att vi skall göra familjernatill våra bästa bundsförvanter.Herr talman! , , har svens-ka folket valfrihet. Man kan t.o.m. göra personval.Men vilken valfrihet har föräldrarna? När det gälleratt välja omsorg för de egna barnen råder teoretiskvalfrihet, det är sant. Men i praktiken härskar statligtförmynderi. fick vi beskedfrån parti: Valfrihet på skolområ-det skall egentligen inte få finnas. Om partifått råda skulle inte den judiska ha kun-nat starta. Lägg märke till det!Det finns tydligen åtskilliga i den här kammarensom borde läsa hela förklaring om demänskliga rättigheterna och dessutom hela barnkon-ventionen.Vi hör numera om hur flickor i skolan förnedrasgenom att tilltalas med grova könsord. Något sådantskulle aldrig accepteras i ett fungerande hem eller påen normal arbetsplats. Och jag vill faktiskt säga tillvarenda förälder: Tolerera inte att din dotter utsättsför detta! Ta hem henne från skolan och låt henne integå tillbaka förrän normal hyfs råder. Normal hyfskostar inte en massa pengar utan snarare bidrar till attresurser skapas. Engagemang och entusiasm skapasdär trivsel och trygghet härskar.Om uppgiften är korrekt att 100 000 barn mobbastycker jag att det är en siffra som är minst lika angelä-gen att ta itu med som den förskräckande omfattningsom arbetslösheten har. Det är våra barns arbetsplat-ser vi talar om. Och jag är övertygad som att devisen"Sådan skola sådant samhälle" i allra högsta grad harfog för sig. Det duger inte med försagdhet eller tafattakommentarer. Kravlöshet är inte liktydigt med kär-leksfullhet. Det måste vi komma ihåg.Jag skulle vilja påstå att när eleven skrivs in iskolan skall också föräldern eller föräldrarna skrivasin där. Jag menar naturligtvis att föräldrarna skall levamed, de skall känna till, de skall veta att de har ettofrånkomligt ansvar. Och det är naturligtvis också vadde allra flesta föräldrar önskar, men relationen mellanskola och föräldrar måste bli fast och ständig och intesom nu i många fall slapp och tillfällig. Det är positivtatt många vuxna nu får bättre kunskaper. Framtidenfordrar naturligtvis ökade kunskaper hos oss alla.Men regeringen intresserar sig alldeles för litet för hurmänniskor efter studier skall kunna få beständigajobb.Herr talman! Det verkliga är detsom borde riktas mot våra barn i skolåldern. är detdessvärre så att regeringens kunskapslyft dränerargrundskolan och gymnasieskolan på lärare. Enbart häri fattas det 1 000 behöriga lärare . Det kan inte det vara det som vi skall se på när viskall lyfta skolan in ? lämnar bortåt20 000 elever skolan utan att kunna läsa, räkna ochskriva på ett acceptabelt sätt. Om vi inte restaurerarskolan så att eleverna får arbetsro och kan inhämtakunskaper permanentar vi både arbetslöshet ochklasskillnader. Läraryrket måste värderas och återupp-rättas. Jag tycker att det vore i allra högsta grad rim-ligt att det för lärare infördes ett system liknande AT-systemet för läkare, alltså först efter ett sådant årskulle lärare få full behörighet.Herr talman! Allt oftare funderar jag på om vi ivårt lilla land, och under de internationella omstän-digheter vi lever, kan hålla på och bedriva politik somom det vore en dragkamp mellan två av folket,som om det handlade om att ett block har monopol påall klokskap och att det är just den halva man självtillhör. Under den framförvarande valrörelsen finnsdet väl uppenbar risk för att en massa beskyllningar,karikatyrer och påståenden dyker upp om att vi sitter ivarandras knän och allt vad det är.Jag förstår att har gjort till sin propagandaminister, eftersom han ärute i sådana ärenden i varenda . Deträcker med att skriva en enda artikel och skicka dentill A-pressen. Då blir man bemött av . Han har fastnat för detta med knän, såvitt jag harförstått.Det brukar vara sådana skådespel på den politiskascenen. Jag vet ju hur lätt man sugs med i det därspelet. Men, värderade åhörare, nu handlar det om attse till att den demokratiska grunden inte vittrar sönderytterligare.Herr talman! Jag är ofantligt glad över att det för-slag som vi kristdemokrater förde fram om en värdig-hetsgaranti inom vården har fått så stort genomslag.Värdighet handlar om resurser - det är sant - meninte enbart om resurser. Det gäller att se människan,att styras utifrån principen och ståndpunkten att män-niskovärdet är viktigare än penningvärdet.Jag läste att ordföranden i , StinaClara , påpekade att en fånge i ett svensktfängelse har laglig rätt att få komma ut i friska luftenvarje dag, och fattas bara annat. Det är både rimligtoch självklart. Men vi vet sannolikt allesammans attnär det gäller patienter på sjukhem eller inom hem-tjänsten kan det gå utan att de somså gärna skulle vilja och så utmärkt skulle klara detfår chansen att komma ut en enda gång. Har vår re-spekt för åldrandet avtrubbats? Att tala om systemfelhjälper ju inte en enda rullstolsburen ut en enda gång.Den värdighetsgaranti som vi kristdemokrater harlanserat, och som tydligen gillas av många, fordrarfaktiskt inga gigantiska ekonomiska satsningar.Vi hävdar att ingen skall behöva dö ensam. Är detför mycket begärt att vi enas om en sådan målsätt-ning?Vi önskar att en läkare som är van vid att se ochbehandla åldrandets sjukdomar kontinuerligt besökerpatienter på sjukhem och inom . Skulledet kallas orimligt?Vi fordrar att den där tokiga och upprörandestämpeln klinikfärdig skrotas, så att patienter slipperatt fraktas tur och retur och fram och tillbaka mellanprimärkommun och landsting.Och skulle det vara det ringaste märkligt att krävaatt det skall finnas så mycket personal att man hinnerhjälpa till med toalettbesök, att man kan se till attingen behöver bli liggande i sura och nedsmetadeblöjor? Nej, det är inte att kräva för mycket. Detmärkliga och uppseendeväckande är ju att det behöversägas år 1998.Herr talman! Jag tror inte att det är rimligt att po-litiska partier i en demokrati skall vara motståndaretill varandra när det handlar om demokratins värden,när det är demokratins människosyn som det gäller.Då bör vi inte vara varandras motståndare, snararevarandras medtävlare.(Applåder)Anf. 35 () replik:Herr talman! Jag känner mig föranledd att ge enliten sakupplysning till när det gällervårt kongressbeslut om friskolorna. Det grundar sigpå att det är många ute i kommunerna som har erfaritatt ett friskolesystem utan några särskilda begräns-ningar och regleringar äter upp resurserna till detvanliga skolsystemet, den kommunala skolan. För attöppna en friskola krävs det kanske att man måsteavskeda lärare i den vanliga skolan osv.Det här är inget bra system. Vad vi vill ha är ensammanhållen finansiering och organisering av skolan- dvs. hela utbildningssystemet i offentlig regi. Detinnebär inte att vi vill förbjuda några särskilda peda-gogiker eller t.ex. judiska skolan. Vi vill att detta skallinlemmas i det ordinära systemet. Jag ville bara geden upplysningen.Sedan vill jag passa på att ställa en fråga. talar så vackert om vården och omsorgen.Detta ligger också mig och varmt omhjärtat. Hur tänker sig då en kommandeeventuell regering med , som vill dra nedså mycket på bidragen till kommunerna? Hur skall detgå ihop, ?Anf. 36 () replik:Herr talman! Ett friskolesystem berövar intekommunerna resurser. I stället skapar det en mängdresurser och en möjlighet att jämföra, vilket alltid ärstimulerande. Men jag vet att inte gillarden typen av jämförelser. Där skall det vara enhetlig-het. Fast gick ju på pumpen när detgällde friskolesystemet. ville ju haen annan tingens ordning, men fattadeett sådant beslut.Det jag påstod var ju att om inte hadestartats hade den enligt ert beslut inte kunnat startas.Det var det som var det intressanta.Anf. 37 Statsminister ():Herr talman! Låt mig knyta an till tror att det finns anledning för oss i kammarenoch i hela vårt land att stanna upp inför det faktum attdet är mycket mer som förenar oss än vad som skiljeross. Det finns värden som går långt utöver den parti-politiska striden. Vi får inte glömma det.Ett uttryck för en sådan samling över partigränser-na har varit den ansträngning som vi alla har gjort närdet gäller insatserna för att lyfta fram förintelsensskeenden och de fasansfulla övergrepp och mord somskedde på enskilda under denna dystra tid, inte minst iEuropa.Detta har samlat stöd från alla riksdagspartier.Men det har också - vilket jag tycker är hoppfullt -mött ett starkt gensvar runt om i landet, inte minst ivåra skolor. Vi står samlade i den här verksamheten.Jag tycker inte att vi skall nöja oss med det som vihittills har gjort utan vi bör gå vidare. Vi samlas här ikammaren för en gemensam manifesta-tion. Det är bra. Det hålls en konsert i Berwaldhallen.Det är också bra. Men detta är inget specifikt svensktproblem. Det är inte bara vi i som ser attnazismen och fascismen börjar på att marschera igen.Det gäller i många länder. Historieförfalskarna finnsockså utanför vårt lands gränser. De finns internatio-nellt och på nätet.Jag har därför skrivit till både och erbjudit dem att ta del av deerfarenheter som vi har vunnit genom projektet , som skall sprida kunskap om förintel-sen och morden. Vi delar gärna med oss av dessaerfarenheter i en internationell ansträngning och isamverkan med de judiska organisationerna.Vi tänker också bidra till den fond som den eng-elska regeringen och den amerikanska regeringen harinstiftat. Det är fortfarande många människor, inteminst i , som inte har fått gottgörelse försina lidanden . Vivet också att den fonden kan användas för att spridakunskap och upplysning.Vi har i regeringen beslutat att till fonden ge ettbidrag om . Det får inte uppfattas somom det på något sätt föregriper den granskning som vinu gör i av händelserna kring Riksbankenoch guldhanteringen under . Denprocessen fortgår på sitt sätt och skall så småningomvärderas. Det här bidraget är i upplysningens tjänstoch i solidaritetens intresse. Vi rapporterar detta tillriksdagen, eftersom vi har mött en sådan samling ochen sådan enighet och eftersom det är ett bra exempelpå en fråga där vi kan nå varandra över partigränser.Här står högre värden på spel än det som vanligendiskuteras i dagspolitiken.Från detta kan det synas som ett långt steg att gåin i den debatt i kammaren som vi just nu befinner ossi. Men det är klart att det finns kopplingar. De tenden-ser till oro som vi ser i samhället tror jag på mångasätt kan kopplas till arbetslösheten. Att bekämpaarbetslösheten är och förblir regeringens viktigastefråga. Sedan kan vi diskutera om vi har varit fram-gångsrika nog, om saker och ting har gått tillräckligtfort. Där är vi väl själva de mest pådrivande i denmeningen att för det parti som jag representerar hararbetslösheten alltid varit det främsta och värsta giss-let i samhället. Men det har varit viktigt för oss när vihar gjort bygget, återigen, att börja från rätt ände, attförst se till att ekonomin har varit i en sådan ordningatt arbetslösheten har kunnat attackeras. Det finnsingen som tror att det med skyhöga räntor, ursvagkrona och mistat förtroende från omvärlden går attbekämpa arbetslösheten. Vi fick börja där. Jag tror attsvenska folket känner historien. Jag behöver inteupprepa den.Vi har haft tunga år med internationell konjunk-turnedgång under 1995-1996, då vi smärtsamt tappa-de ett år. Vi har sett att vändningen har kommit.Jag är litet besviken på dem som i debatten bara låtsassom om de senaste siffrorna från Statistiska centralby-rån och AKU-mätningarna inte existerar, dem sominte har sett att vi nu har fått en vändning också isysselsättningen - det antal människor som har arbete.Den öppna arbetslösheten har vi pressat tillbaka, ochdet är det första målet, men vi ökar nu också syssel-sättningen. Om ingenting oförutsett inträffar i Sydost-asisen, som ytterligare fördjupar och förvärrar krisenhär hemma, har vi anledning att se fram emot ett 1998då sysselsättningen kommer att fortsätta växa samti-digt som arbetslösheten faller. Det är en god utveck-ling.Vi kunde väl ändå kosta på oss ett erkännande omhur det faktiskt ser ut i stället för att beskylla varandraför lögner. Vi kunde väl faktiskt kosta på oss att ge-mensamt glädjas åt att är på väg ur svackan,ur krisen. Den våldsamma dysterhet som några avtalarna har utstrålat är ju egentligen en kontrast tillden stämning som sprider sig i samhället. Det finnsfortfarande många människor som har det eländigtställt. Det finns fortfarande stora orättvisor. Det finnsfortfarande alltför många som är arbetslösa. Det finnsfortfarande stora brister i vård, skola och omsorg. Ja,men det är ju ingen tvekan om att vid de berömdaköksborden har man börjat se att det blir litet bättre.Det märks när man mäter opinionen hur folk ser påframtiden. Jag tror att vi går mot bättre tider, för vårtlands del och för vår egen del.