prot · GL0978 · 1998-03-11 00:00:00 — man harbeviljat råd och stöd när det har funnits ett behov sominte tillgodosetts enligt socialtjänstlagen eller hälso-och sjukvårdslagen. Regeringsrätten har i två do-mar konstaterat att rehabiliterande och habiliterandeinsatser inte kan beviljas som råd och stöd enligt LSS.Det innebär att insatsen råd och stöd saknar innehålloch att de som omfattades av omsorgslagen leverunder en sämre situation nu än innan LSS trädde ikraft. Att så skulle ske var inte meningen med LSS,och därför borde utskottet ha kunnat tillstyrka att detföreligger ett behov av klargörande om riksdagensavsikt med råd och stöd enligt LSS genom ett förtyd-ligande av texten.Herr talman! Rätt hjälpmedel kan för en funk-tionshindrad innebära möjligheter till rehabiliteringeller avsevärt mycket bättre livskvalitet. är vän-tetiderna ofta mycket långa. Detta är oacceptabelt.Därför anser att en hjälpmedelsgarantiskall införas så att den som är i behov av hjälpmedelskall få snabb hjälp och komplicerade hjälpmedelsenaste . Att kommuner och lands-ting har delat upp ansvaret mellan sig får inte utgöraett hinder för människor att få den hjälp som de behö-ver. Kommuner och landsting har i stället ett gemen-samt ansvar för att det hela fungerar. En ökad konkur-rens på hjälpmedelsområdet skulle kunna vara ett sättatt höja kvaliteten och kapa köerna. Inom t.ex. hör-selvården skulle man i större utsträckning än vad somi dag sker kunna upphandla tjänster från privata ent-reprenörer. Det är då viktigt att upphandla hela ked-jan, dvs. utprovning, hörapparat och uppföljning.Även när det gäller detta krav vill utskottsmajoritetenskjuta på frågan genom att avvakta försöksverksamhe-ten i . Och får människor som be-höver hjälpmedel för att kunna fungera väntai köer. Det är obegripligt.Bilstödet är ett bra hjälpmedel för att ge personermed funktionsnedsättningar möjlighet till delaktighet isamhällslivet och en bättre livskvalitet. I betänkandetRätten till ratten föreslogs att åldersgränsen 50 årskulle avskaffas. anser att det är rimligt,men kan inte bedöma hur mycket det kom-mer att kosta. Därför anser vi att regeringen bör göraen hälsoekonomisk analys av vad det betyder att mantar bort åldersgränsen och hur kostnaderna för annatsamhällsstöd därmed förändras. Dessutom anser vi atten ändring bör göras i förordningen om bilstöd tillhandikappade som gör att familjehemsföräldrar kan fårätt till bilstöd när det handikappade barnet vistas hosdem stadigvarande och bara vid enstaka tillfällen i detegna hemmet.Herr talman! av alla förstaklassare har enfunktionsstörning som man brukar kallaMBD/DAMP. Barnen är normalbegåvade och iblandäven välbegåvade, men de lider av koncentrations-störningar, impulsivitet, lättretlighet och aggressivitet.Det är oerhört viktigt att dessa barn inte bara blirbetraktade som bråkiga och ouppfostrade utan att defår en tidig diagnos och att det därefter vidtas åtgär-der. Kunskaperna om sådana åtgärder är dåliga i sko-lan . De barn som inte får hjälp riskerar i höggrad att hamna snett, inte minst på grund av läs- ochskrivsvårigheter. En del utvecklar kriminalitet, då detill följd av sitt handikapp är lättledda, ohämmade ochsocialt omogna. Dessutom skyddas de inte av lagen såatt de kan dömas till vård i stället för till fängelse.Problemet växer och något måste göras. Men detgäller att man behandlar hela problematiken, ochdärför måste ett samlat nationellt handlings-program arbetas fram så att barn med detta handikappi så stor utsträckning som möjligt kan få ett bra livoch skyddas mot de risker som de på grund av sitthandikapp annars kan utsättas för.Jag står självfallet bakom samtliga re-servationer, men jag yrkar bifall endast till reservationnr 17.Anf. 141 ():Herr talman! Det här betänkandet handlar omhandikappfrågor, och det är ett ämne som vi ganskanyligen har debatterat i denna kammare. Jag inleddedå mitt anförande med att påstå att det finns en teore-tisk samsyn mellan alla partier. Den uttryckte jag dåungefär som att alla människor med funktionshinderskall ingå i samhällsgemenskapen med samma möj-ligheter som människor som inte är funktionshindra-de.Debatten då, liksom det betänkande som vi nu de-batterar, visar att när de vackra orden och samsynensedan skall omsättas i praktisk verklighet, så sprickerdenna samsyn. Vi i anser att om alladessa fina ord skall kunna bli verklighet krävs detfaktiskt en rättighetslagstiftning.Vi har länge drivit kravet på en sådan lagstiftning,men , liksom tidigare, avstyrker majoriteten deflesta av våra krav. I stället pekar man i betänkandetpå att man skall pröva frågan om inrättandet av ennationell samordningkommitté när det gäller handi-kappfrågor. Efter det att betänkandet har justeratsbeslutade regeringen att man skulleutarbeta en nationell handlingsplan för handikappom-rådet. Man skall också inrätta en handikappsdelega-tion.Det är bra. Vi har inget emot vare sig samord-ningskommittéer, handikappsdelegationer eller natio-nella handlingsplaner. De är säkert bra, inte minst föratt brukarnas erfarenheter, synpunkter och förslagskall kunna beaktas. Men de kan inte ersätta rättig-hetslagstiftningar.I förra veckan träffade jag representanter för enhandikapporganisation i en kommun. De pekade påatt i den kommunen hade man kraftigt dragit ned påledsagarservice. Men hur kan det komma sig? Jo, skrivningarna om ledsagarservice är nume-ra strukna ur socialtjänstlagen.Detta med handlingsplaner, goda ambitioner ochvackra ord kan inte heller ersätta vårt krav när detgäller ansvars- och finansieringsfrågor - vem betalarvad och hur? Ansvaret för handikappfrågorna måstefastställas i lag. finns det alltså ingen reell täck-ning för de vackra honnörsord som vi alla gemensamtställer oss bakom när man kommer ut till verklighe-ten.Vi tycker också att det är viktigt att lyfta framfunktionshindrades situation på arbetsmarknaden.Regeringen har aviserat en proposition om diskrimi-nering i arbetslivet, och den kommer . Det är bra,men det räcker inte med det. Skall funktionshindradeges en reell möjlighet att få tillgång till arbetsmarkna-den krävs både höjda lönebidrag och utökade anslagtill . De nedskärningar som har skett på dethär området innebär dels att arbetsmarknaden förfunktionshindrade har minskat, dels att begränsningenriskerar att leda till att bara människor med lättafunktionshinder får tillgång till arbetsmarknaden.Vi har också föreslagit att särskilda utbildningsin-satser anslås för att stärka de funktionshindrades at-traktionskraft på arbetsmarknaden. Vi anser att dettaskall göras inom ramen för . Majorite-ten avstyrker vårt förslag med motivet att har fått tilläggsdirektiv att utredafrågan. Det är också bra. vet vi att livet iverkligheten pågår och fortgår som manutreder. Låt mig ge ett exempel.Jag träffade några funktionshindrade som hade börjatgenomgå korta veckoslutskurser vid en folkhögskola.De stod alla utanför arbetsmarknaden, och derasfunktionshinder bestod av olika former av hjärnskadorförvärvade i vuxen ålder. Dessa funktionshindradeplatsade inte i och inte heller i denallmänna vuxenutbildningen. Si, de hade redan engymnasieutbildning, men för att kunna återgå tillarbetsmarknaden behövde de läsa in den igen. Kun-skaperna hade försvunnit på grund av skadan. Detkrävdes dessutom särskilda studievillkor för att dettaskulle vara möjligt, men med dagens regelsystem ärdessa funktionshindrade utestängda från kunskapslyf-tet och från den ersättning som också kan vara kopp-lad till . Vad skall vi säga till dem ochandra funktionshindrade som inte platsar inom ramenför ?I våra reservationer till betänkandet lyfter vi ocksåfram en rad andra frågor. Vi talar om kommunernasansvar inom LSS och , som måste skärpas ochutvecklas, och att rätten till hjälpmedel skall garante-ras utifrån den enskildes behov och efterfrågan. Föratt garantera detta behövs en rättighetslag.Vi menar också att ansvaret för hjälpmedel skallsammanföras till en huvudman och att den nya tekni-ken skall göras tillgänglig för handikappade. Detgäller alltså inte minst IT-hjälpmedel, som en tidigaretalare har talat om.Vi anser också att man måste göra något åt bilstö-det, som ju urholkats i och med att grundbidraget intehar räknats upp under senare år.Det krävs en utredning om . ärden ojämn mellan kommunerna, och man har kraftigtvarierande avgifter. Nedskärningarna har inneburit attfunktionshindrade kan eller har råd att fåhjälp med de nödvändiga vardagssysslorna.Vi menar att en sådan här utredning också skalllägga fram förslag om ifall skall vara enfunktionskompenserande insats inom handikappom-rådet och därmed avgiftsfri för den enskilde.Det gäller att utveckla former så att funktionshind-rade inte bollas runt mellan de olika instanserna. Alltstöd skall i i stället riktas till individen. Här har vibegärt en utredning om hur en finansiell samordningskall kunna ske så att funktionshindrade slipper skick-as runt mellan olika instanser.På en punkt har majoriteten i utskottet gått Väns-terpartiets och andra partiers motioner till mötes. Jagvill, precis som andra talare här gjort, uttrycka minstora glädje över att ett enigt utskott har lagt fram ettuppdrag till regeringen att ta fram en diskriminering-slag när det gäller funktionshindrade och näringsverk-samheten. Det är bra. Det tror jag är ett viktigt beslutsom utskottet har tagit. Men vi ville i den motion sombehandlades gå mycket längre, och jag tror att det ärnödvändigt att man återkommer till de övriga delarna.När det gäller arbetslivet vet vi att det kommer enproposition. Låt oss avvakta den. Men det gäller ock-så att man går vidare och tittar närmare på tillgänglig-heten i samhället i övrigt. Vi förutsätter att regeringenkommer att göra det, om inte annat så i samband medden handlingsplan som regeringen skall lägga framför , enligt det pressmedde-lande som har skickats ut från Socialdepartementet.Det går nämligen inte att lämna frågan om tillgänglig-heten i samhället i stort olöst. Då handlar det om alltfrån tillgänglighet i skolor, tillgänglighet till telefon-kiosker, tillgänglighet till allmänna kommunikations-medel osv.Herr talman! Det finns alltså, som jag sade inled-ningsvis, en stor enighet i teorin om inriktningen avhandikappolitiken. Men när det kommer till praktiken- vad som skall göras, hur det skall göras och vemsom skall betala - saknas tyvärr enigheten, för dåhandlar det om det ekonomiska läget. Vad majoritetensäger i betänkandet är ju faktiskt: Vi har inte råd attge funktionshindrade samma rättigheter som andrautan funktionshinder. Vi menar att detta är ett oaccep-tabelt synsätt. Handikappades rättigheter får inte an-vändas som en regulator i konjunkturpolitiken. Även itider med svåra ekonomiska verkligheter måste vikunna garantera vissa rättigheter. Det gör vi baragenom rättighetslagstiftningar. Det är vår bestämdaslutsats. Vi anser att det ytterst handlar om en politiskvilja och politiska prioriteringar om man skall kunnagarantera dessa rättigheter även när konjunkturernagår nedåt i samhället.Herr talman! står naturligtvis bak-om alla de reservationer som vi har medverkat till ibetänkandet, men för tids nöjer jag mig medatt yrka bifall enbart till reservation nr 2.Anf. 142 () replik:Herr talman! Jag reagerade när ta-lade om - vilket naturligtvis är självklart för migockså - att handikappade skall ha rätt till ett arbete,eftersom hon uttalade sig så tvärsäkert om att det varSamhall och lönebidrag som skulle lösa problemati-ken.Jag vet inte hur mycket kontakter med handikapporganisationer. Men jag kan för-säkra att unga handikappade, som jagtalar med när jag är ute, tycker att det är diskrimine-rande att bli anställd för att göra en hundraprocentiginsats och bli föremål för lönebidrag. Devill alltså konkurrera med alla andra människor pålika villkor.Jag kan också säga att jag inte tror att vi skall draså stora växlar på nuvarande . Man har storaproblem där , inte minst beroende på den kon-struktion som är och det regelverk som man tvingasarbeta efter. Jag tror att vi måste söka helt andra lös-ningar för att öppna arbetsmarknaden för våra handi-kappade.Anf. 143 () replik:Herr talman! Jag tycker väl också att det voretrevligt om arbetsmarknaden anställde alla människor,även de med funktionshinder, utan lönebidrag. Verk-ligheten är dessvärre inte sådan.När lönebidragen infördes i skapades enarbetsmarknad för bl.a. funktionshindrade. Alla ideel-la organisationer som inte hade lönebärkraft hade heltplötsligt möjlighet att anställa. Det skapades en ar-betsmarknad som till till en tredje-del utgjordes av arbetsplatser där vi kunde hitta funk-tionshindrade. Lönebidragen drogs ned, och den ar-betsmarknaden reducerades kraftigt. Det fanns alltsåett samband mellan hur stor arbetsmarknaden var ochvad som hände när vi minskade lönebidragen. Vi vetockså att det finns i storleksordningen 40 000 fär-digrehabiliterade människor som skulle kunna place-ras ut på arbetsmarknaden om det fanns tillräckligtmycket lönebidrag, eftersom de inte efterfrågas an-nars. Vi vet också att lönebidraget är individanpassat.Det innebär att om funktionsnedsättningen är 10 %skall lönebidraget vara . Sedan finns det dessvär-re ett övre tak. Handikapporganisationer delar minoro för att det bara blir de med lätta funktionshindersom kommer ut på arbetsmarknaden om vi sänkertaken alldeles för mycket och kraftigt. Men visst, jagtror att och jag kan dela uppfattningenatt man inte skall överersätta.Anf. 144 () replik:Herr talman! Det är inte tal om att överersätta. Härär det ofta fråga om människor som gör en hundra-procentigt god insats, trots mycket svåra handikapp.Det kan kopplas till den fantastiska tekniska utveck-lingen som har skett i samhället. De vill inte diskrimi-neras, , i form av ett lönebidrag. Sedanvet jag att det självfallet är stora svårigheter för han-dikappade som kanske inte kan göra en fullvärdiginsats. Men för dem tror jag inte heller att lönebidra-get är en lösning, utan vi måste finna andra former föratt stimulera företagen att anställa människor med etthandikapp.Anf. 145 () replik:Herr talman! Jag delar uppfatt-ning att det inte skall utgå något lönebidrag till män-niskor som gör en hundraprocentig arbetsinsats. Jagmenar dessutom att regelsystemet är utformat såatt det rätt använt inte skall utgå något lönebidrag omman gör en hundraprocentig insats.Sedan kan också jag tycka att det vore bra om vislapp hela det här systemet, om arbetsmarknadenefterfrågade och släppte in människor utan att begäranågon form av kompensation för eventuell funktions-nedsättning. Men dessvärre fungerar det inte så.Enligt de handikapporganisationer som jag hartalat med är det stora problemet att människor medfunktionsnedsättning förvägras rätten till arbete.Denna förvägran har blivit starkare, tydligare och merpåtaglig sedan lönebidragsnivåerna sänktes. Det harblivit svårare för funktionshindrade att få tillgång tillarbetsmarknaden.Jag kan gärna diskutera och medverka till att vihittar andra system. Men pågår en verk-lighet där funktionsnedsatta förvägras rätten till arbe-te. Den verkligheten vill jag angripa direkt med deredskap vi har . De heter lönebidrag och . De ger direkt effekt, och de ger rätt till och möj-lighet för människor med arbetshandikapp att få till-gång till arbetslivet.Anf. 146 ():Herr talman! deltog jag i ett möte meden förening som heter Hjärnkraft i län.Det är en förening för människor som på grund avskada eller sjukdom fått någon form av hjärnskada.Den är även öppen för deras anhöriga.I den här gruppen finns det många som har ettosynligt handikapp. Den sortens handikapp medför juspeciella problem. Vi som inte ser funktionshindrethar svårt att förstå det. De som arbetar på försäk-ringskassorna har, trots sin erfarenhet, också mångagånger svårt att förstå de här dolda handikappen.Detta skapar stora problem när man inom den härgruppen försöker få t.ex. personlig assistans. Det ärsvårt för den funktionshindrade och dennes anhörigaatt få förståelse för sina problem. Problemen liknardem som vi vid tidigare tillfällen tagit fram och disku-terat när det har gällt de psykiskt sjuka, t.ex. att en tillsynes fullt frisk människa kan svälta ihjäl framför ettfullt kylskåp.Den kritik som kom fram vid det här mötet var upplevde att utredare intealltid är kompetenta. Man kunde få höra från försäk-ringskassan att om de funktionshindrade klarade avsina toalettbestyr och att äta, behövde de inte såmycket hjälp.Samtidigt upplevde de anhöriga att de blev på-tvingade ett större ansvar och ett tyngre arbete än vadsom var rimligt. Jag tror att det finns all anledning attfölja upp de här signalerna. Frågor man kan ställa sigär: Är det skillnad mellan de små och stora kontoren?Har försäkringskassorna resurser så att de orkar ochhinner med att specialisera sig när det gäller de härfrågorna?En annan fråga som diskuterades vid mötet varschabloniseringen av ersättningen till personlig assi-stans. Detta är en förändring som man inte har någonförståelse för. Det var samma motiv som vi har hörtvid tidigare tillfällen. Man upplevde att de med småbehov fick en förbättring medan de med stora behovfick en försämring. På mötet diskuterades också pro-blemet med flera huvudmän. Detta leder till svårighe-ter. Allting blir mycket mer onödigt komplicerat.Herr talman! Det är viktigt att vi hjälps åt med attytterligare förbättra situationen för den här gruppen.Det kan vi göra genom att minska byråkratin i denlagstiftning som finns, genom att få ett klargörandenär det gäller insatserna enligt LSS, genom att stödettill personer med funktionshinder blir mer lättillgäng-ligt och genom att ansvaret mellan stat, landsting ochkommuner blir så klart att den enskilde inte bollasmellan olika instanser. Här kan jag passa på att yrkabifall till reservation 15.Herr talman! Jag skulle också vilja säga några ordom bilstödet. Jag tycker att det är mycket olyckligt attregeringen signalerat om stora besparingar på anslagettill bilstödet innan den planerade översynen genom-förts. Det har, som vi har hört , ska-pat en onödig oro. Jag hoppas att utredningen avbilstödet blir heltäckande och att representanter frånhandikapprörelsen får delta i den här utredningen somsakkunniga.Utöver bifallet till reservation 15 står jag bakomsamtliga de reservationer som jag har deltagit i.Anf. 147 ():Herr talman! Varje gång vi diskuterar handikap-politiken här i känner jag ett behov av attsäga att jag tror att detta, för de människor som har ensärskilt utsatt situation, är det viktigaste politiskaområdet. Det handlar om de människor som ,varje timme, varje minut behöver hjälp föratt bara leva, bara vara och bara kunna röra sig.Liksom övriga som har varit uppe här i talarstolen,är jag mycket glad för tillkännagivandet till regering-en när det gäller diskriminering i näringslivet. Jag kanväl också säga att det känns litet genant att man skallbehöva ta upp en sådan här fråga om något somegentligen är så självklart. Men det är alltid roligt närde motioner man skriver blir föremål för seriös be-handling.Herr talman! Jag vill i mitt anförande börja medatt yrka bifall till reservation 17. Jag kommer i dettaanförande i stort sett att använda mina minuter till atttala om barnen. Precis som tog upp ärde osynliga handikappen oerhört viktiga att lyftafram. De är för många människor svårare att förståeftersom man inte ser någonting.Barn med dolda funktionsnedsättningar, som t.ex.DAMP och dyslexi, har en mycket svår situation . Men de här bekymren har uppmärksammats påsenare tid. En uppenbar orsak till detta är de omfat-tande brister som kännetecknar samhällets stöd till dehär grupperna. Många familjer har beskrivit hur svårtde har haft med att få anpassad undervisning för sinabarn i skolan och tillgång till utredning och andraexpertkunskaper.Kunskapen om s.k. neuropsykiatriska funktions-nedsättningars betydelse för barnens skolgång harvuxit avsevärt baserat på forskning och utvecklinginom såväl det medicinska som det pedagogiskaforskningsområdet. Min uppfattning är att dennakunskap ännu inte fått genomslag i samhället. Därmedförhindras att barn och ungdomar med dolda funk-tionsnedsättningar får adekvat stöd. Kunskapen i sighar ju inget värde om den inte kommer den enskildetill godo. Några kända diagnoser där problemet före-kommer är DAMP och dyslexi.Ett annat bekymmer är att den kompetens somkrävs för att utveckla stödet kräver målmedvetensamverkan mellan kommuner och landsting. har i ett ganska avlämnatyttrande över Läs- och skrivkommitténs betänkandeAtt lämna skolan med rak rygg (SOU 1997:108)belyst problematiken.Handikappombudsmannen är mycket kritisk tilldet här förslaget och hävdar bl.a. att: "kommittén inteberört frågan om de elever som på grund av funk-tionsnedsättningar riskerar att utveckla mer ellermindre permanenta läs- och skrivhandikapp." skriver vidare i sitt yttrande:"Att kompensera funktionsnedsättningar för elevermed läs- och skrivsvårigheter är en process med flerasamverkande inslag. Skolan måste ha beredskap ochkunskap att upptäcka vilka elever som har doldafunktionsnedsättningar. Specialpedagoger och skol-hälsovård har här viktiga funktioner att fylla. En pe-dagogisk utredning i skolan och ett fungerande åt-gärdsprogram räcker med stor sannolikhet för att deallra flesta barnen ska nå skolans mål. För ett mindreantal barn behövs mer ingripande åtgärder. Komplet-terande utredningar av andra specialister såsomlogopeder, läkare, psykologer och specialpedagoger iteam kan leda till att en eller flera diagnoser ställs.Det är exempelvis vanligt att barn förutom läs- ochskrivsvårigheter har andra neuropsykiatriska problemsom DAMP/ADHD. "När vi har en handikappombudsman som har godkompetens och kunskap tycker jag att vi skall ta väl-digt allvarligt på en sådan här kritik. vet viatt den behandling våra barn i ett tidigt skede får försådana här handikapp faktiskt kan vara det som avgörderas framtid, som avgör hur det blir för dem senare ilivet. Man har också kunnat se att om handikappetupptäcks , om det får rätt behandling, om persona-len inom barnomsorg, skola osv. har en god utbild-ning har man lättare att möta elevernas behov och påså sätt kan man underlätta handikappet.I en annan reservation, nr 8, har jag tagit upp frå-gan om handikappade barns leksaker. I samband medinförandet av handikappreformen beslutade riksdagenom ett tillägg i hälso- och sjukvårdslagen för att tyd-liggöra sjukvårdshuvudmännens ansvar för habilite-ring, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshind-rade. I propositionen anfördes att landstingen skulletillhandahålla och finansiera hjälpmedel för den dag-liga livsföringen. Vidare framhölls att med detta av-sågs hjälpmedel som behövs för att gå i skola ochdelta i fritids- och rekreationsverksamhet.Vad som däremot inte togs upp var behovet avleksaker för att träna och för att utveckla sig. Jag troratt det vore väldigt viktigt att få ett tillägg till lagenför att också garantera att de här barnen får tillgångtill de här leksakerna, som ju i och för sig är en be-handling.För tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reser-vation 17.Anf. 148 HANS ():Herr talman! Man skulle egentligen kunna sam-manfatta debatten om handikappolitiken med ett endaord - otålighet. Alla lider vi av den otåligheten. Deninnebär att vi ser att samhället är ofullkomligt. Dess-värre klarar vi inte, det kanske vi rent av skulle kunnavara överens om, att utradera denna ofullkomlighetoavsett vilka av oss som utgör majoritet. Men självfal-let skall vi så fort det någonsin går försöka att ta itumed alla de bekymmer som har räknats upp. Till denlistan kan vi foga ytterligare ett antal områden sominte har nämnts hitintills.Men, herr talman, jag tänkte ändå något ägna migåt de olika frågor som konkret finns beskrivna i detbetänkande som vi nu har att debattera och som upp-tar ett sextiotal motionsyrkanden.Vi har ganska ofta diskuterat handikappspörsmålunder senare tid här i kammaren.