prot · GL0998 · 1998-04-28 00:00:00 — Målsättningen är att patienter ochanhöriga skall erbjudas sammanhängande vård ochstöd med tillgång till all nödvändig kompetens utanproblem med organisatoriska eller andra gränser.Samordningen kan omfatta sjukvård i både offentligoch privat regi liksom vård och stöd i övrigt inom denkommunala sektorn.Delegationen för samverkan mellan offentlig ochprivat hälso- och sjukvård konstaterar i sitt slutbetän-kande spelregler (SOU 1997:179) att före-komsten av vårdprogram bidrar till att underlättasamverkan mellan privat och offentligt anställdavårdgivare. Delegationen pekar vidare på det ange-lägna i att arbetet med att utveckla regionala ochlokala vårdprogram intensifieras. Remissomgångenhar avslutats, och en remissammanställningkommer att göras så snart som möjligt.Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansie-ring och organisation, HSU 2000, överlämnade inovember 1997 delbetänkandet Patienten har rätt(SOU 1997:154). I betänkandet noterar kommittén attutvecklingen tycks gå mot en ny och mer kostnadsef-fektiv rollfördelning mellan sjukhusens specialistmot-tagningar och offentliga/privata specialistmottagning-ar utanför sjukhusen. Vård som inte kräver sjukhusensmer specialiserade resurser, med deras mer komplexaoch kostnadskrävande struktur, kan utföras i offentligteller privat drivna specialistmottagningar utanförsjukhusen.Att detta kan vara en mer kostnadseffektiv vård-struktur är belagt i flera studier. HSU 2000 anser attresultatet av dessa studier kan tas till intäkt för attlandstingen bör överväga att i ökad utsträckning flyttaut planerad specialistvård till offentliga och privatamottagningar utanför sjukhusen och koncentrera sjuk-husens verksamhet till de patienter som har behov avderas specialiserade resurser. Kommittén föreslårockså att lagstiftningen skall ändras så att remissreg-lerna anpassas i denna riktning. Även detta delbetän-kande har remissbehandlats och bereds för närvarandeinom Regeringskansliet.I propositionen (prop. 1997/98:113) Nationellhandlingsplan för äldrepolitiken föreslår regeringenmål och inriktning för den framtida äldrepolitiken.Till målen hör bl.a. att äldre skall kunna åldras itrygghet och med bibehållet oberoende, kunna leva ettaktivt liv och ha inflytande i samhället och över sinvardag, bemötas med respekt samt ha tillgång till godvård och omsorg. Ansvaret för att målen uppnås lig-ger inte bara på regering och riksdag utan också påkommuner och landsting, myndigheter och organisa-tioner m.fl. Med utgångspunkt från målen kan kom-munerna utarbeta lokala äldrepolitiska handlingspro-gram.Kommuner och landsting har i samband med denekonomiska krisen under delar av utsattsför svåra ekonomiska påfrestningar. Om regeringenhade avstått från att göra något åt de statsfinansiellaproblemen hade det ekonomiska läget för kommuneroch landsting varit ännu värre. För att ge en nödvän-dig resursförstärkning har regeringen aviserat att höjastatsbidragen till kommuner och landsting med sam-manlagt . I den ekonomiska vårpropositionen 1998 före-slår regeringen ytterligare höjningar av statsbidragenmed . avsätts därmed 72 miljarderkronor extra till kommuner och landsting.Hälso- och sjukvården för de äldre måste förbätt-ras både i de delar där kommunerna har ett ansvar ochi de delar där landstingen är ansvariga. De olika åt-gärderna måste komplettera och stödja varandra så attden enskilde kan vara förvissad om att få bästa möjli-ga vård. Att kommuner och landsting i samverkan kanlösa problem är en viktig trovärdighetsfråga och ock-så nödvändigt för att åstadkomma nytänkande i frågaom hur vården skall styras och organiseras.En rad åtgärder har redan vidtagits i kommuneroch landsting för att förbättra och säkra kvaliteten idet medicinska omhändertagandet, och det pågårarbete med att utveckla olika former av samverkan. Iflera fall har huvudmännen slutit lokala avtal somreglerar äldrefrågor. De höjda statsbidragen ger förut-sättningar för kommuner och landsting att vidta kraft-fulla åtgärder för att förbättra samverkan och därmeduppnå en högre kvalitet i vård och omsorg. En ökningav den medicinska kompetensen och tillgången tillläkare är exempel på förbättringar som bör bli resulta-tet av de tillförda resurserna. Andra områden därförbättringar krävs är läkemedelsanvändningen ochrehabiliteringen för äldre.För att ytterligare stärka de lagliga förutsättning-arna för samverkan mellan huvudmännen avser rege-ringen dessutom att se över frågan om gemen-samma nämnder m.m. inom vårdområdet. Inriktning-en är att nödvändiga förändringar i lagstiftningen skallgälla fr.o.m. år 1999.Anf. 19 ():Fru talman! Jag ber att få tacka statsrådet för sva-ret på min fråga. Vi kan vara helt eniga när det gällerfrågan om en solidarisk finansiering och att det skallges god vård åt alla utifrån den principen. Jag delarstatsrådets uppfattning på den punkten. Det är bra attvi kan vara överens när det gäller detta. Att vi sedanhar litet olika modeller för hur den finansieringenskall gå till är en annan sak. Den solidariska finansie-ringen är angelägen, och är i stort sett enigom detta.Det är också intressant att socialministern nu såklart markerar behovet av mångfald. Är socialminis-tern beredd att undanröja alla hinder för denna mång-fald på området vård och omsorg? Ta bara fri etable-ringsrätt för läkare som exempel. Ta möjligheten attöverlåta privatpraktik från en läkare som pensionerasosv. Det finns en rad exempel där landstingen brom-sar alternativen. har vi statsrådsord på att alterna-tiven är bra. väntar vi på nästa besked att lagarnaändras så att friheten inte ligger hos landstingen attbestämma över denna valfrihet.En annan fråga som jag tycker är angelägen i dethär sammanhanget gäller socialtjänstlagen. På denpunkten har vi från moderat sida krävt att valfrihetenför äldre bl.a. skall skrivas in i socialtjänstlagen så får en faktisk rätt att välja i dessa sammanhang.Jag vill fråga om ministern också har intresse av ensådan förstärkning av de enskildas rätt när det gällervalfrihet.Det är väldigt mycket på gång, får vi besked om iinterpellationssvaret. Men jag saknar mycket avhandling. Vi har från moderat sida från det att ädelre-formen infördes fram till nu ställt krav när det gällerfärdigbehandlade patienter, förbättrade förhållandenför människor i livets slutskede, bättre läkarkompe-tens i äldrevården osv. Vi har varnat för den utveck-ling som har blivit. Det är nu bra att ministern sägeratt hon har samma uppfattning som vi på dessa områ-den. Vi hoppas att det skall gå snabbt att ändra.Om vi ser på resursfrågan disponerar kommunsek-torn . Den gör det utifrånvärldens högsta skattetryck och världens största of-fentliga sektor. Det är då ganska märkligt att vi skallha de brister i vård och omsorg som vi har och att vifår dagliga rapporter om brister. Jag vill peka på treområden som jag anser vara viktiga.För det första måste vi se till att vi prioriterar bätt-re inom den offentliga sektorn totalt sett så att deområden som är angelägna får de resurser som debehöver.Vi måste för det andra ändra på organisationen såatt vi får en organisation som fungerar bättre, inteminst när det gäller dessa frågor. Här vill jag fråga ensak till. Skulle statsrådet vara beredd att t.ex. se till attlandstingens uppgift enbart blir sjukvård så att lands-tingen inte skall splittras på en mängd nya och andrauppgifter?Den tredje punkten jag vill peka på är bristen påvalfrihet. Patienterna måste få alternativ. Vi måste setill att valfriheten ökar. Därmed ökar också trygghetenför patienterna i olika sammanhang. Det gäller såvällandstingen som kommunerna.Jag tror också det är angeläget att staten ser till attfå ett bättre ansvar formellt när det gäller dessa vikti-ga frågor genom lagar, t.ex. hälso- och sjukvårdslagenoch socialtjänstlagen. Ett statsråd skall inte behövakomma till och säga: Jag har ingen möjlig-het att påverka den här situationen. Det är här vi hardet övergripande ansvaret.Anf. 20 Socialminister ():Fru talman! Det är mycket viktigt att riksdagenoch regeringen känner ansvar för att framför allt viaden ramlagstiftning som vi har och genom de resursersom vi tillför vara med och styra utvecklingen i önsk-värd riktning. Det är naturligtvis inte så att vi abdike-rar och säger: Här har vi ingen möjlighet att påverka.Det finns också en hel del frågor som är övergripandeoch bör regleras, t.ex. i överenskommelser mellanlandstingen och regeringen, och de bör förstås accep-teras av riksdagen.Från moderat håll talar man ofta om en mono-polvård, men det är inte så. har ent-reprenader och tjänsteköp ökat, särskilt när det gällerboendeformerna för gamla människor och särskildaboendeformer. Andelen personer som bor i särskildaboendeformer som drivs i enskild regi har nästanfördubblats mellan och och omfattarnästan av de särskilda boendeformerna, ävenom det förekommer främst i storstäder och störrekommuner.Det är litet grand av problemet. Jag vetinte vad skulle göra om han tillhördedem som satt och fattade beslut i ett landsting ochupptäckte att de privata bara vill etablera sig på ettvisst ställe medan behoven ligger på ett annat ställe.Det är vad vi upptäcker när vi resonerar om mark-nadsstyrning. Det är inte alltid så att efterfrågan ochbehov sammanfaller.Det var också erfarenheten när man införde fulletableringsfrihet för läkare och sjukgymnaster. Detblev väldigt mycket på och väldigt litet iNorrland. Det är erfarenheten. Vi vill styra resursernadit där de bäst behövs. Förutom principen om gemen-sam finansiering borde vi vara ense om principen vårdefter behov. Då är det inte alltid säkert att det över-ensstämmer, utan politikerna måste faktiskt ta ansvarför att resurserna styrs dit behoven är störst.Jag tycker att det bästa alternativet är att man för-söker komma överens via vårdavtal. Landstingen ochsjukvårdshuvudmännen som har ansvaret för finansi-eringen kommer överens om vilken roll en privatvårdgivare skall ha och hur man skall kunna hjälpaoch stödja och se till att få insatser också från ent-reprenörer och privata vårdgivare. Jag tycker att manskall försöka samsas i första hand. Det är viktigt, ochdetta skall ses som ett viktigt komplement.Redan i dag domineras landstingens ekonomi avutgifterna för hälso- och sjukvården. Så är det. Det ärju bara i och på några andra ställen därman också har lagt kollektivtrafiken på landstingen.Den skulle naturligtvis annars ligga på kommunerna.Fördelen är att man samordnar det. Kostnaden skulleman ha i alla fall. Det beror bara på var det är mestpraktiskt att lägga den. Men på de allra flesta håll harlandstingen en ytterst liten andel annan verksamhet.Vårdavtal är att föredra, men jag har en mycketpragmatisk syn. Jag tycker att det är viktigt att detfinns alternativ, att det också finns kooperativ ochprivata vårdalternativ som kompletterar den offentligavården. Det viktigaste är att man behåller principernaom en gemensam finansiering, vård efter behov ochdemokratiska beslut. Tyvärr tror jag att det är på denpunkten som vi möjligen skiljer oss åt litet grand. Jagtycker att det är viktigt att medborgarna i respektivelandsting faktiskt får vara med och säga hur man villha vården organiserad och hur man vill att resursernaskall fördelas.Anf. 21 ():Fru talman! Först vill jag fråga statsrådet om honinte tycker att det är mycket märkligt att , somhar världens högsta skattetryck och världens störstaoffentliga sektor, som jag sade tidigare, har så storabrister i vård och omsorg som redovisas. Det måstevara något fel i organisationen och resursanvändning-en.Jag tror att risken för felsatsningar från privat sidaär ganska liten. Man satsar inte på privatpraktiserandeverksamhet, t.ex. ett sjukhem eller föräldre, där det inte finns några äldre. Man satsar gi-vetvis där behoven finns.Jag vill ha ytterligare klarlagt hur statsrådet ser påatt det är tre instanser som betalar ut pengar till vårdoch omsorg i olika sammanhang och att det finns trehuvudmän. Statens roll är ganska underordnad. Tahälso- och sjukvårdslagen som exempel: Den är inteen rättighetslag för patienten, utan det är landstingensom bestämmer. Jag vill fråga statsrådet: vitsenmed demokratiskt styrd vård att landstingen bestäm-mer? För mig är faktiskt demokratiskt styrd vård att iförsta hand patienten bestämmer vart han eller honvill gå och få vård i olika sammanhang. Det är denklara förändringen som jag menar är väldigt viktig.Sedan har vi frågan om en effektiv resursanvänd-ning och landstingens roll. Alla landsting har en radandra uppgifter utöver sjukvård. är man på väg attskapa länsparlament, vilket skulle innebära en kata-strof för sjukvården. Man skulle lägga ytterligareuppgifter på landstingen och splittra resurserna i stäl-let för att säga att landstingens uppgift är sjukvård.Använd pengarna där de bäst behövs, nämligen för attse till att de gamla och sjuka får vård och omsorg!Det är precis samma sak med frågan om s.k. fär-digbehandlade patienter och patienter i livets slutske-de. Statsrådet och jag har tidigare diskuterat detta ikammaren. Men fortfarande håller man på och skickardöende patienter från landstingen till kommunerna.Nu har saken tagits upp, och det är bra. Men vi måstese till att det fungerar. Vi kan inte bara lämna överansvaret till landsting och kommuner i detta samman-hang.När det gäller alternativen i vården, vill jag pekapå ett utomordentligt positivt exempel. Tillsammansmed en riksdagskollega besökte jag Blombacka ser-vicehus i . Det är ett servicehussom drivs av . Det är utomordentligt fint,och personalen är nöjd, liksom de gamla som boddedär. Allt fungerar bra. Detta drivs en mil-jon kronor billigare än motsvarande verk-samhet.När jag säger detta kritiserar jag inte kommunalverksamhet. De som arbetar där gör väldigt bra jobb.Men vad exemplet i detta fall visar är att det kan blibättre om man lägger ansvaret så långt ned i en orga-nisation som möjligt. Då förs en diskussion mellan deboende och dem som arbetar, man löser problem ochser till att utnyttja resurserna på allra bästa sätt.Jag önskar att statsrådet kunde gå in och verkligenanalysera detta. Jag tror rent av att vi skulle behöva för offentligt verksamhet.Där skulle man sätta sig ned och se hur vi, i det landsom har världens högsta skattetryck och världensstörsta offentliga sektor, skall se till att vi prioriterarvåra resurser så att de gamla inte behöver lida och desjuka inte behöver stå kvar i långa köer. Det är vaddet handlar om. Det handlar inte om 4 miljarder kro-nor hit eller dit det ena året efter det andra - det ärockså viktigt att slå fast i det här sammanhanget.Anf. 22 Socialminister ():Fru talman! Det är inte bara vi som för den härdiskussionen om hälso- och sjukvården och äldreom-sorgen, och den beror på en rad olika faktorer. Viförutser en demografisk förändring, en befolknings-förändring, som gör att vi blir många fler äldre. Vilever tack och lov långt upp , men under de sistaåren av våra liv kräver vi ofta mycket vård och om-sorg. Den situationen delar vi med i stort sett de flestaandra västländer, som för samma diskussion. Så dettaär ingenting unikt för , och det har inte attgöra med vårt skattesystem eller att vi är ett välfärds-land.Det gäller t.o.m. det rika . Där fick den förraregeringen gå, bl.a. därför att man inte satsade till-räckligt på äldreomsorg. Man har alltså sådana bristeri sin hälso- och sjukvård. får jag lust att bemoderaterna lämna några exempel på länder där dehar en bättre välfärd. Var har de riktigt låga skatteroch en utmärkt välfärd? Var i världen finns den kara-mellen? Jag har varit i , som ofta brukar nämnassom en förebild. Men 40 miljoner amerikaner haringen hälso- och sjukvårdsförsäkring alls, och däravär 10 miljoner barn. Det är ett jättestort politiskt pro-blem för dem där. Väldigt mycket pengar går ocksåfaktiskt till att betala advokater, rättsliga processeroch en mycket större administration än vi har här.I tider av massarbetslöshet och ekonomiska pro-blem ser vi bristerna och diskuterar dem. Men jämförtmed hur det var bara vårdar vi ochopererar också den som är 80 och . Detgjorde vi inte . Det kan gälla t.ex.hjärtkirurgi av olika slag. Vi har alltså också åtagitoss större uppgifter. Jag anser att vi fortfarande ärvärldsledande. Trots att vi uppmärksammar bristernabefinner vi oss faktiskt i ledande ställning också närdet gäller vår hälso- och sjukvård. Vi har en utmärktforskning och en utmärkt hög kompetens. Vi har inteminskat på antalet läkare och sjuksköterskor, utan vihar en väldig täthet av läkare och sjuksköterskor.Självfallet måste man ständigt diskutera organisa-tion. Men kom inte och säg att det går att göra ettsådant reptrick som att säga att man dessutom, i denenorma förändringsprocess man har genomlidit, skallklara att garantera alla vård för alla upptänkligaåkommor redan från årsskiftet utanatt tillföra några nya pengar! vill snararege mindre pengar. Det blir inte trovärdigt.De privata vårdgivarna vill tjäna pengar. De sökersig inte till ställen där det finns många gamla männi-skor, eftersom det inte är de som i första hand är lön-samma. Man söker sig dit där det är lönsamt att be-driva vård. Vi måste båda två erkänna att det fungerarså. kan de dra nytta av det, men man skall inteframställa det som att de framför allt drivs av ettideellt intresse. Naturligtvis söker de sig till de områ-den där de ser att man kan tjäna pengar.Jo, det är riktigt att patienten skall styra. Därförbehövs faktiskt en demokratisk ordning. Det behövsmer av demokratisk styrning för att man skall kunnagarantera att det också blir rehabilitering av gamlastrokepatienter och inte bara uppseendeväckandehjärtkirurgi. På samma sätt måste politiker ibland talaför dem som inte kan tala för sig själva. Det är kanskeden starka, välutbildade och på alla sätt framgångsrikapatienten som tar för sig. Men någon måste se till deandra patienternas behov också, och se till att resur-serna går dit.Därför försvarar jag en demokratisk ordning. Ilandstingen är det valda representanter för Sverigesfolk och för de politiska partierna i som sitteroch diskuterar de här frågorna och fattar viktiga be-slut. Jag tycker att vi också skall vara rädda om denprincipen - offentlig finansiering, vård efter behovoch demokratiska beslut.Anf. 23 ():Fru talman! Jag värnar också en demokratisk ord-ning, men inte den demokratiska ordningen att densom kan tala för sig själv måste finna sig i det beslutsom politikern fattar, även om vederbörande själv kanfatta beslutet bättre än politikern. Det är det som ärvitsen i det här sammanhanget.Vårdgarantin är inget reptrick. När vi tog över re-geringsansvaret 1991 var det jättelånga köer. När vi lämnade över till socialdemo-kraterna 1994 var köerna borta. är de tillbakaigen. Vårdgaranti och vettig användning av resurser ärinte något reptrick - det är fakta.När det gäller de gamla är det alldeles klart att en80-åring skall bli opererad. Den medicinsk-tekniskautvecklingen är ju oerhört positiv. Jag delar helt denuppfattningen - vi har ingen differens i uppfattning påden punkten. Därför är det så viktigt att vi använderresurserna rätt, och det är där jag tycker att regeringenhar brustit.Som jag har sagt har världenshögsta skattetryck och största offentliga sektor. Jaghänvisar inte till . Titta på internationell väl-färdsstatistik i ! Då ser man att många länderhar en välfärd som på många områden är bättre än densvenska. Eller menar socialministern att det lågavlö-nade sjukvårdsbiträdet eller den lågavlönade sjukskö-terskan som redan betalar måndag, tisdag och onsdagi skatt också skall betala halva torsdagen i skatt för atthan eller hon skall få en drägligare tillvaro på jobbet?Så kan vi inte hantera våra offentliga resurser.Det första vi nu måste göra är att analysera. An-vänd offentliga resurser rätt, och prioritera det som viskall prioritera! Vi måste se till att organisation ochannat fungerar på ett riktigt sätt. Vi måste se till att desom har ansvar för verksamheten sysslar med det somde skall göra. Det är prioriteringsdiskussionen sombehövs i det här sammanhanget. I annat fall hamnar vinämligen fel.Jag är helt övertygad om att jag har precis samma ambition, nämligen att degamla och de sjuka skall ha det bra. Men vi har olikasyn på vilka modeller vi skall använda för att ge demdenna trygghet och detta goda samhälle.Anf. 24 Socialminister ():Fru talman! Problemet är att måndag, tisdag, ons-dag och torsdag har detta sjukvårdsbiträde fåttbetala räntorna på statsskulden, som är lika höga somdet belopp hälso- och sjukvården totalt kostar. Dettaär vårt bekymmer, och det är den uppgift som stodframför oss när vi trädde till som regering.Det är en sak att säga att man avskaffade köernahär, när man sedan gick och ställde sig i kön till demsom lånar ut pengar i , ochLondon och var man nu var någonstans.Bekymret är att vi har en ekonomi som vimåste se till att reda upp i för att vi skall kunna ha rådatt ge världens bästa sjukvård i - och betalaför den. Ni sade att ni avskaffade köerna, men bekym-ret var att ni lånade pengar till det. Ni tillförde 500miljoner kronor i nya pengar för att kunna åstadkom-ma detta. Tyvärr blev det en kortvarig effekt. Det varbra, men det blev alltså en kortvarig effekt.I dag har man drivit ett effektivitets- och föränd-ringsarbete så att det inte finns samma luft att tryckaur systemet. Jag tycker att man skall vara ärlig, ochredovisa detta.Var du än går ut i hälso- och sjukvården i Sverigei dag säger de där: Gör inga nya sådana här reptrick!Gör inga nya tjusiga begrepp, som ni skall ålägga oss!Var realister i stället, och var i verkligheten! Då skallvi se till att vi självfallet får en effektiv organisationdär man samverkar bättre. Det handlar nämligen väl-digt mycket om det - det är vi överens om. Manmåste utnyttja resurserna på allra bästa sätt.Men det går inte att dessutom hitta på ett tjusigtuttryck som sedan skall åläggas alla fr.o.m. årsskiftet,och tro att det hela är gjort därmed. Vi måste kompli-cera saken.Vårdköerna har aldrig varit avskaffade. Det är inteköerna som är det viktiga. Det blir nämligen en kö isamma ögonblick som man säger att man kan operera85-åringar också. Då ställer sig ju 85-åringarna i kö.Det är väntetiden som är intressant - hur manbehöver vänta. utgår jag ifrån att om det blir nyaresurser skall vi också se till att åstadkomma detta. Dåskall ingen behöva vänta i onödan på en behandling.Landstingens arbete skall självfallet inriktas på att setill att ge en god vård och omsorg för våra gamla ochsjuka.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1997/98:229 omsnabbtåg Gävle-ÖstersundAnf. 25 Kommunikationsminister ():Fru talman! har frågat migdels om jag är beredd att ta upp en diskussion medföreträdare för den norska regeringen för att skyn-da på snabbtågsanpassning av den återstående de-len av sträckan och ,dels om jag avser att ta några initiativ för att få entidigareläggning av dubbelspåret på bandelenÄlvkarleby-Bomansberget,dels om jag tänker vidta några åtgärder för attsäkerställa att det verkligen blir snabbtågstrafik påStambanan och att detta projektskall fullföljas skyndsamt.De senaste åren har, enligt en beskrivning i förslag till stomnätsplan ,en rad projekt färdigställts på Värmlandsbanan vilkamedfört kortare restider och sänkta underhållskostna-der. På Kongsvingerbanen ansvarar den norska mot-svarigheten till , , för banan.I den norska jernbaneplanen , sombehandlats av , har vad avserKongsvingerbanen medel endast tagits upp för driftoch vidmakthållande. Det framgår också av dennaplan att trafikmängden på Kongsvingerbanen i förhål-lande till andra banor i är liten.Den gränsöverskridande tågtrafiken mellan och på sträckan be-gränsar sig till ett fåtal godståg. Till detta bidrarmed all säkerhet det faktum att Meråkerbanen på dennorska sidan, till skillnad från Mittbanan på densvenska sidan, inte är elektrifierad. Standarden påMittbanan mellan och är låg, medbl.a. skarvspår och avsaknad av fjärrblockering. förslag till stomnätsplan föreslås att spår-byte till helsvetsat spår och utbyggnad av fjärrblock-ering utförs på sträckan .