prot · GL0975 · 1998-03-05 00:00:00 — I dessa fall förekom det att hela ögat togs bort.Det kunde också gälla att ta hudpartier eller broskde-lar från knän och andra leder eller exempelvis hjärt-klaffar.I den nya transplantationslagen jämställs alla for-mer av ingrepp. Det görs ingen skillnad på om detgäller solida organ, dvs. hjärta, njure eller lever, ellerom det gäller mindre vävnadsdelar av sådant slag somjag nämnde. Oavsett vad som tas till vara krävsatt samtycke först inhämtas.I propositionen som föregick den nya lagen peka-des på de negativa konsekvenser en sådan här för-ändring inledningsvis kunde få för dem som har be-hov av transplantation. Behovet att bygga upp nyaadekvata rutiner för att i möjligaste mån minska denegativa konsekvenserna underströks i propositionen.Enligt föreskrifter och allmännaråd (SOSFS 1997:4) är det en viktig uppgift för allaenheter inom hälso- och sjukvården att aktivt medver-ka till att organ och vävnader kan tas till vara även omenheten själv inte svarar för transplantation till enpatient. Det bör enligt föreskrifterna vara en naturliguppgift för hälso- och sjukvårdspersonalen att ta uppfrågan om donation av organ med patienterna ochderas närstående när det är lämpligt.I samband med att den nya lagen trädde i kraftfick i uppdrag att informera om lagensinnehåll, att utarbeta ett donationskort samt att byggaupp ett register där människor kan få sin inställningtill organdonation registrerad.En undersökning visar att av befolk-ningen är positiv till att donera organ. Socialstyrelsensinformation till allmänheten med anledning av dennya lagen resulterade i att undertecknat ettdonationskort och att av dem som an-mält sig till donationsregistret eller skrivit donations-kort är positiva till att donera.När det gäller uppgifter om hur väntetiderna harförändrats sedan den nya transplantationslagen träddei kraft finns inga sådana uppgifter, och det är hellerinte säkert att klinikerna kan ge sådana upplysningar.Det är alltid svårt att ange väntetider, eftersom detvarierar från patient till patient och från patientgrupptill patientgrupp.Antalet organdonatorer har emellertid ökat förförsta gången , även om det endast är enblygsam ökning. bedriver också till-sammans med ett aktivt arbetemed att finna lösningar för att förbättra tillgången påorgan och vävnad. Framför allt skulle bättre rutiner isjukvården för att tillvarata organ och vävnad frånmänniskor som ställt sig positiva till organdonationkunna leda till en ökad tillgång.Socialstyrelsen och har ge-mensamt tagit initiativ till att stödja och hjälpa menäven till att granska hälso- och sjukvårdspersonalen ideras arbete med att ta till vara organ och vävnad sommänniskor förklarat sig positiva till att donera. I okto-ber 1997 anordnades således ett möte där det bl.a.föreslogs att särskilda donationsansvariga läkare skallutses för att ansvara för att lämpliga rutiner skapas förtillvaratagande av organ och vävnad för transplanta-tion.Helt nyligen anordnades en konferens om tillvara-tagande av vävnad för transplantation och andra me-dicinska ändamål. Där diskuterades behov av ochtillgång till vävnader för transplantation, dvs. horn-hinnor, hjärtklaffar, benvävnad och hud. Där diskute-rades också hur man genom adekvat information kanförbättra tillgången på dessa vävnader genom sam-verkan mellan företrädare för transplantation av väv-nader och företrädare för transplantation av organ.När det gäller tillgången till transplantat för barnavser att ta initiativ för att förbättradenna. Bl.a. planerar styrelsen att medverka till attbarnläkare regelbundet informeras om behovet avorgan och vävnader från barn för transplantation föratt motivera läkarna att i lämpliga fall vidta åtgärderför att tillvarata organ och vävnader från avlidna barn.I den kommande omgången av Aktiv uppföljning iVästernorrland och planerar Socialstyrelsenatt följa upp SOSFS 1997:4, dvs. klargöra hur sam-verkan för tillvaratagande av organ och vävnader skerinom respektive sjukhus och med berörda transplan-tationsenheter.Mot bakgrund av alla de initiativ och insatser somSocialstyrelsen genomfört och planerar att genomförafinner jag inte anledning att vidta några ytterligareåtgärder.Anf. 20 ():Fru talman! Anledningen till den här interpellatio-nen är de signaler jag har fått om svårt sjuka männi-skor, om människor som redan har ett transplantat ochkänner rädsla över att de kanske skulle behöva ettnytt. I varje fall där en människa är svårt sjuk och intehar någon annan möjlighet till bot och behandling äntransplantation är det oerhört viktigt att se den männi-skans mycket utsatta läge.Jag var själv med om att utarbeta den nya trans-plantationslagen. Vi kände då att vi på många sättförde frågan framåt. Det viktiga när vi fattar beslut äregentligen inte våra formuleringar utan vilka effekterbesluten får ute i verksamheten, t.ex. för svårt sjukamänniskor.Vi har via TV och genom personliga kontakter fåttrapporter om att hjärtklaffar för barn som behöversådana nästan är slut. Jag blir väldigt illa berörd avdetta, eftersom det är något av en överlevnadsfråga,en fråga som är oändligt viktig. Om jag går till migsjälv och tänker att det gällde min dotter eller min sonkan jag ju känna hur viktigt det skulle vara.Jag är väldigt glad för det svar jag har fått, och jagär glad över att nu avser att vidtaåtgärder. Jag är oerhört tacksam för det. Det skulleegentligen räcka, och jag skulle alltså inte behöva haden här debatten. Det här är precis det som jag kändevar så viktigt.Eftersom jag har litet tid till förfogande vill jagändå ställa ett par frågor. Man ansåg att rutinernabehövde ses över. Vet vad somhände, om detta verkligen skedde? Den här lagen harnu varit i kraft , och den hade ett halvårpå sig för att träda i kraft. Vad har skett? Har social-ministern själv någon idé om vad som har orsakat denhär bristen? Huvudsaken är ju att det rättas till. Sam-tidigt kan det vara bra att vi som lagstiftare vet vadsom brister och hur vi skall gå till väga nästa gång, såatt inte det här händer.Samtidigt är den här frågan en fråga om trygghet,tryggheten att veta att när något inte fungerar så finnsden här hjälpen, som vi alla själva skulle vilja ha omdet behövdes. När kan man tänka sig att den här åt-gärden vidtas, så att det verkligen blir en förändring?Anf. 21 Socialminister ():Fru talman! Jag har varit på dialysavdelningar påsjukhus . Då blir det här hur levande somhelst. Tänk att under mångatimmar behöva genomgå detta när man vet att det ärett enkelt ingrepp att få en ny njure! Det är i dagmycket enkelt utfört. Men man får inte tillräckligtmånga . Det här vet vi inte heller alltid om.Då tänker man att det här naturligtvis är en informa-tionsfråga. De som arbetar praktiskt med det här görallt de kan. Men det är ändå svårt.En och annan människa tänker att detta vore entrygghet om ens eget barn skulle bli sjukt eller omnågot skulle hända - visst vill vi då ha den här trygg-heten? Men för andra är det en trygghet att veta attingen kommer att ta mitt öga mot min vilja när jag ärdöd. Det är just den konflikten och den snittytan somverkligen är svår.Detta visste man så klart, och jag var ju ändå intemed på samma sätt som när dettatogs fram och när den nya lagen förbereddes. Då varman väldigt överens i mellan de olika parti-erna om hur viktigt det här var. Man var medveten omatt det skulle bli en omställningsperiod som skullekunna medföra den här risken.Nu är det så att man enligt uppgifter från Social-styrelsen har erfarenheter från bl.a. och USAom att tillgången till organ och vävnad faktiskt skullekunna ökas väsentligt med en effektivare organisationpå sjukhusen. Man skulle kunna hitta lämpliga dona-torer och få ändrade rutiner för att tillvarata organ.Jag vet ju att man jobbar med det här. jobbar mycket aktivt med den härfrågan. Man har alltså full koll på det här, det kan jagsäga.Jag tror också att det är viktigt med vårdpersona-lens beredvillighet att diskutera. Det är ju svårt attdiskutera donationer med anhöriga. Det bör uppmärk-sammas mer. Det behövs nog mycket stöd och hjälp.Hur tar man sådana samtal? Vågar man ge sig in pådet? Det är också en fråga som påolika sätt arbetar med.Jag vill bara lägga till en sak eftersom jag har settsamma brev som har fått när detgäller hjärtklaffar. Här gäller det hjärtklaffar till barn.Enligt de uppgifter jag har inhämtat finns det hjärt-klaffar i de två banker som finns i , men detfinns inte alltid klaffar av alla storlekar. Det är be-kymmer med små klaffar för barn. Detta beror på attdet är väldigt få barn som dör - och det skall vi na-turligtvis vara glada för. En annan orsak är att barnsom dör i plötslig spädbarnsdöd alltid obduceras. Dåkanske det inte finns möjlighet att tillvarata hjärtklaf-far.Det normala är att om man inte har en lämplighjärtklaff i så importerar man en sådan via detsystem för organförmedling som finns. Det kan t.o.m.vara så att den enda lämpliga klaff som finns att tillgåfinns i en organbank i något annat land. Vi tillhörflera sådana internationella organ- och vävnadsban-ker, och andra länder har minst lika god kvalitet somvi. Det är viktigt att det kommer fram. Det är inte allsså att vi kan säga att detta innebär att man skulle utsät-ta sig för en risk. Man har en mycket god kvalitet, ochdet kontrolleras noga. Ingen skall tro att man löperrisken att det skulle vara sämre kvalitet.Här pågår alltså ett viktigt arbete med att tillför-säkra sig om tillgång till organ och vävnader. I en sådan här fråga handlar det förstås om attge och ta.Anf. 22 ():Fru talman! Ja, det gör det verkligen. Jag kännerockså till det oerhörda dilemma som finns. Jag vet hurvi funderade när vi fattade det här beslutet i stor enig-het. Vi var noga med varenda formulering för att detverkligen skulle bli bra. Då är vi väl överens om,och jag, att det är väldigt viktigt attdet vi fattar beslut om kommer ut och omsätts i verk-samheten. Visst kan det bli fördröjningar och efter-släpningar, men det är viktigt att det verkligen blir deinformationer som vi vill ha för att det här skall trädai kraft.Samtidigt måste vi ibland erkänna att om det be-slut vi fattade inte blev så bra, måste vi försöka hittaen lösning. Väldigt många har svårt att känna förståel-se när något blir sämre än det har varit. Man känneratt det här har varit en trygghet, men finns det enrisk att det blir sämre. Då får man väga in det.Det får man också förstå; var och en är ju sig självnärmast. För människor som antingen själva eller viaanhöriga drabbas av sådant här, blir det ju på någotsätt mycket viktigare och angelägnare. Då är det ock-så bra att vi får veta det, så att vi kan se till att manvidtar åtgärder.Jag skulle ändå vilja säga att jag blev väldigt gladnär jag läste den här tredje meningen från slutet. Minfråga är: Tror att det här kan skesnabbt , så att man verkligen känner att det här ärett akut läge? Det är viktigt med de här barnklaffarna.Det är viktigt att man hittar lösningar. Det är viktigtmed informationen osv.Sedan vill jag ställa en fråga till. Jag var ju en avdem som kritiserade informa-tionskampanj ganska kraftfullt. Jag tycker att mangenomförde den på ett på många sätt ovisligt sätt. Jagvill fråga: Finns det någon tanke om en ny kampanjför att fortsätta med den här informationen på någotsätt? Det är min fråga.Anf. 23 Socialminister ():Fru talman! Jag kan ge ett kort svar allra sist.Detta arbete pågår för fullt på . Detbedrivs med full kraft. Om det nu skulle vara aktuelltmed en ny informationsomgång så uppfattar jag attdet i första hand är ett ansvar för landstingen att an-vända informationen från och arbetamed den lokalt.Anf. 24 ():Fru talman! Jag tar till mig det, och jag är somsagt tacksam för att saker och ting sker. Jag hoppas attalla skall kunna känna den här tryggheten;att det fortfarande finns möjlighet för transplantationom man råkar i den situationen.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1997/98:203 om na-tionellt för äldreforskning ochakademiskt sjukhemAnf. 25 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om rege-ringen är beredd att stödja tanken på ett nationelltkompetenscentrum för äldreomsorg och äldrevård, omregeringen är beredd att stödja tanken på att bilda ettakademiskt sjukhem samt - om svaret på dessa frågorär ja - om regeringen avser att avsätta medel för dettasom ett led i en delfinansiering till det nationellakompetenscentrumet och det akademiska sjukhemmet.Endast en mindre del av den äldreforskning sombedrivs vid och högskolor fallerinom området äldreomsorg. Sådan forskning bedrivsvid institutioner inom samhällsvetenskaplig och me-dicinsk fakultet. Därutöver bedrivs också forsknings-och utvecklingsverksamhet vid ett antal regionalacentrum samt vid regionala utvecklingsenheter i flerakommuner.Den begränsade omfattningen av forskning inomområdet äldreomsorg gör att olika delområden ärmycket ojämnt täckta och inom många viktiga områ-den saknas verksamhet nästan helt och hållet. Bristerfinns bl.a. när det gäller forskning kring äldres lev-nadsförhållanden och hälsa samt inom områdenaförebyggande hälsovård, läkemedelsutnyttjande, om-vårdnad vid olika sjukdomstillstånd samt rehabilite-ring.Vidare saknas i hög grad forskning om metoderoch principer för bl.a. behovs- och biståndsprövningsamt individuell vårdplanering. Det behövs ävenstudier av hur den kommunala äldreomsorgen bästskall utformas mot bakgrund av vårdbehov och resur-ser samt av hur samspelet mellan olika vårdformerfungerar i praktiken. Behoven är således av mycketskiftande karaktär. Det handlar om allt från den en-skildes situation till övergripande strukturfrågor.Min bedömning är att det krävs många olika insat-ser för att komma till rätta med de kunskapsbristersom vi här har berört. Naturligtvis vill regeringenuppmuntra alla sådana initiativ på lokal och regionalnivå som innebär att forskningen kring vård och om-sorg av äldre kan utvecklas och förbättras. För statensengagemang i forskningen inom dessa områden måsteemellertid särskilda principer gälla, liksom för allforskning som finansieras med statliga medel. Bl.a. ärdet viktigt att forskningen i första hand tillgodoservåra nationella intressen och att resultaten kan kommaalla huvudmän till del på lika villkor. Det är ocksåviktigt att de satsningar som sker är samordnade ochingår i en nationell strategi för hur forskningen skallkunna utvecklas på sikt.Fortfarande saknas en heltäckande bild av deforskningsbehov som föreligger inom vård och om-sorg. Vi behöver också ta ställning till hur en priori-tering kan göras mellan dessa behov när de väl haridentifierats. Vidare är det angeläget att en långsiktigforskningsstrategi kan utvecklas. Förslagen som åter-ges i interpellationen skulle mycket väl kunna utgöraen del i en sådan strategi.Första steget i arbetet med att förbättra forskning-en inom äldreomsorgsområdet är emellertid att ettforskningsprogram utvecklas. En proposition omäldreomsorg är under utarbetandeinom . Frågan kommer att behandlasi detta sammanhang.Anf. 26 BO ():Fru talman! Jag vill först tacka för svaret på mininterpellation och kanske mest för att det kom såsnabbt.Bakgrunden till interpellationen är ju att vi i vårtland har fler äldre än vad man har i något annat land.En av de viktigaste uppgifterna i ett civiliserat sam-hälle är att se till att våra äldre får en god äldrevårdoch en god äldreomsorg. Det är också ekonomiskt ettoerhört stort område. Landsting och kommuner görsammantaget av med ungefär 100 miljarder på dettaområde. får vi väldigt många oroväckanderapporter om tillståndet inom äldrevården. Det harpågått och kulminerademöjligen när vi fick höra att sjuka 104-åringar kan få vård i vårt land.Om man jämför med vårdköerna och opera-tionsköerna kan man inte lika entydigt säga att det harägt rum en stor försämring . Att mätaäldreomsorgen i alla dess skiftningar är förståsmycket svårare än att mäta om operationsköerna harblivit längre.Det är angeläget med forskning på området. Detbekräftas av svaret. Och det är viktigt med kompe-tenshöjning. I , som jag kommerfrån, har det funnits en värdefull verk-samhet, , som tillkom imycket bred politisk enighet och som har bedrivit ettvärdefullt arbete. På den nationella nivån är det intelika tydligt att det finns motsvarande verksamheter.Bakgrunden till min fråga var ju framför allt att det nuhar tagits initiativ i för att gå längreför att skapa ett nationellt . Försla-get blir ju inte sämre på grund av att det har stötts avpartivänner till mig, men det bör ju inte heller innebä-ra att förslaget inte kan få stöd från en regering medannan färg.När det gäller själva svaret måste jag tyvärr sägaatt jag tycker att det är oerhört tunt. Det bekräftartydligt att jag har haft rätt i fråga om bilden av att detfinns stora behov. Men sedan är det mer vackra ord änkonkreta förslag.Jag skulle vilja ställa ytterligare några frågor medanledning av svaret. Den ena gäller statsrådets formu-leringar om att det är viktigt att man tillgodoser våranationella intressen. Frågan är: Ligger det i dettanågon antydan om att äldreomsorgen och äldrevårdeninte är ett nationellt intresse bara därför att den be-drivs av andra organ än staten, eller är det en miss-tanke om att det som kommer fram i integår att använda på andra håll i landet? Det var minförsta fråga.Min andra fråga har att göra med det som svaretutmynnar i, nämligen talet om propositionen om äld-reomsorg. Jag misstänker att det är detsamma som detsom har kallats en nationell handlings-plan. Ryktena går , bl.a. i massmedierna i går, attden är försenad. Jag skulle vilja ha ett svar på fråganom vi skall vänta ännu längre på detta än vad vi tidi-gare har trott.Till sist skulle jag vilja veta något mer än de all-männa välvilliga orden i svaret om det finns en bered-skap, när man väl är klar med planen, att stödja ettsådant konkret initiativ, dvs. de frågor som jag ställdefrån början.Anf. 27 Socialminister ():Fru talman! har läst tillräckligt mångainterpellationssvar för att säkert kunna tolka att jagpassar litet grand när jag säger att denna fråga kom-mer att behandlas i den proposition som skall avläm-nas. Den blir litet försenad, vilket jag kan be-kräfta. Det beror på att vi bl.a. har frågor som vi be-höver skicka till Lagrådet och på att jag inte tycker attjag är helt färdig med en del av förslagen. De behöverbearbetas till. tyckerjag att det är helt okej att kalla propositionen för ettnationellt handlingsprogram, eftersom den kommer attinnehålla bl.a. förslag till nationella mål för äldrepoli-tiken och riktlinjer på en rad områden. Den kommerockså att innehålla konkreta förslag som vi behöverbereda bättre för att propositionen skall vara bra närdet läggs fram. Vi har som mål att lägga fram propo-sitionen . till behöver viför detta arbete.Eftersom det är som det togs fram ettprogram för äldreforskningen inom är det högtid att man nu gör det. Det första steget är egentligenatt ta reda på hur ett sådant forskningsprogram skallläggas upp. På vilka områden finns de största brister-na? Var någonstans skall vi lägga ut dessa uppgifter?Jag tycker att det förslag som har kommit frånStockholm är alldeles utmärkt, och det verkar vara välgenomarbetat. Jag välkomnar att det bedrivs ett så-dant arbete. Men låt mig få ta ställning till om det ärdär som det i första hand skall läggas pengar och vadman skall kalla olika enheter när vi har fått se helhe-ten. Jag tycker att det är en viktig och naturlig ordningatt arbeta på det sättet. Det finns ju dessutom på flerahåll i landet, vilket kan vara värt att säga. Det är Stif-telsen , Dalarnasforskningsråd och FoU-enhet. Även inomkommunerna bedrivs det mycket utvecklingsarbetesom det är värt att hålla fram. Om vi skall utnämnanågot till nationellt centrum skall vi vara säkra på vadvi gör och framför allt hur man i så fall kan tillämpakunskaperna från ett sådant nationellt centrum i helalandet och sprida erfarenheterna, så att man inte sägeratt det är bara där det görs som detta gäller. Manmåste veta vilket värde det egentligen har. Med dettahar jag inte på något sätt förtalat denna verksamheteller rackat ned på den utan tvärtom. Detta förslagverkar mycket genomarbetat och förankrat.Beträffande ett akademiskt sjukhem kan jag sägaatt jag tycker att även det är en intressant tanke. Detsom man möjligen kan fundera på är ju att passa sigför att gå flera steg tillbaka och återigen ha dennamedicinska syn på alltihop, så att det blir sjukhem-stanken som blir det viktiga. Därför är uppläggningenmycket viktig att granska, så att man inte går tillbakafrån ädelreformens intentioner på ett sätt som kanskeär olyckligt. Men detta kommer vi att hinna att argu-mentera om.Jag tycker som sagt att också försöksverksamheterär en mycket intressant tanke som vi också bör pröva idetta sammanhang, så att vi får ett samlat grepp påhur olika faktorer påverkar vård och omsorg om deäldre. Det är alltså riktigt att jag litet grand passar ochsäger att jag skall återkomma konkret i denna propo-sition. Jag tycker att det hör hemma där.Anf. 28 BO ():Fru talman! Socialministern har rätt i bedömning-en att jag uppfattade svaret som passande, inte i denmeningen att jag tyckte att det var så bra utan passan-de i den meningen att statsrådet passade i sakfrågan.Det är ju svårt att på den punkten vägra att vänta till imitten av april. Självklart är det beklagligt att hela detarbete som har aviserats så mycket ochvintern då det har kommit larmrapporter har försenats.Men och de gamla får väl vänta till på att få höra vad regeringen tycker i dessafrågor.Utöver det tunna svaret uppfattade jag dock en delpositiva saker i det som statsrådet nu sade. Jag uppfat-tade frånvaron av svar på det som gällde nationellafrågor. Men jag uppfattade att socialministern anseratt äldrevård och äldrevårdsforskning i hög grad är ennationell fråga och att det på denna punkt mer handlarom att man skall vara säker på att de konkreta projek-ten är sådana.Sedan tyckte jag mig finna en antydan om att vioch allmänheten skulle kunna få ett besked pådenna konkreta punkt. I så fall skall jag förstås väntatill dess och återkomma till den. Jag har full förståelseför om man från statsmakternas sida vill undersökaolika verksamheter runt om i landet innan man tarslutlig ställning. Det som jag själv har kunnat konsta-tera genom personliga erfarenheter är attdet bedrivs ett värdefullt arbete här i , att man har hållit på länge och att det finns envilja från landsting och kommun att satsa pengar ochatt det då förstås skulle vara mycket angeläget, omman nu skall ägna sig åt forskning i ordets egentligamening, om statsmakterna gick in.Fru talman! Vi får väl vänta till, tillmitten av april, innan vi får besked om vad dennahandlingsplan innehåller. Att den behövs mycket välmed tanke på situationen inom äldrevården är välalldeles uppenbart.Anf. 29 Socialminister ():Fru talman! Jag vill säga att jag står för beslutet attvänta . Jag tycker nämligen attdet är bättre att vi lägger fram väl genomarbetadeförslag som också har fått testas av Lagrådet och somhar gåtts igenom av alla olika parter än att skynda på,även om jag kan förstå att otåligheten är stor. Men detviktiga är att vi får fram förslag som vi sedan kan göraverklighet av och som innebär en förbättring av äldre-politiken. Forskningsfrågorna kring äldrepolitikenkommer att vara ett viktigt inslag i detta.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellationerna 1997/98:176 och191 om boendekostnaderna, m.m.Anf. 30 Inrikesminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen avser att framlägga förslag om sänkt bo-stadsbeskattning, om regler om hyressättning som tarökad hänsyn till hyresgästernas egna önskemål ochpreferenser, om slopande av den s.k. allmännyttanshyresledande roll och om förändringar av det kollek-tiva förhandlingssystemet för bostadsytor.Erling har frågat mig om regeringen avserta initiativ till införande av ett bosparsystem utformatsom en kombination av individuellt bo- och pensions-sparande.Regeringen har anmält att den kommer att läggafram en bostadspolitisk proposition för , dvs.