prot · GL0974 · 1998-03-04 00:00:00 — Om uppgifterna anförtros till ett ut-omstående organ, skulle detta sannolikt också varaägnat att motverka det förut berörda intresset av attåtgärder för att stävja eventuellt förekommandeolämpliga arbetsmetoder skyndsamt vidtas inom poli-sens egna led.I likhet med majoriteten av remissinstanserna de-lar jag alltså beredningens uppfattning att anmälning-arna även i fortsättningen bör handläggas inom ramenför det ordinarie systemet för utredning och lagföringav brott. Systemet är det bästa från effektivitets- ochrättssäkerhetssynpunkter. "Vissa väsentliga förändringar gjordes i utrednings-förfarandet genom detta beslut . De innebär attanmälningar eller misstankar om brott begångna avpolispersonal direkt skall överlämnas till åklagare,samt att de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrel-serna gavs möjlighet att direkt följa utredningsarbetet.Detta gäller alltjämt.I alla utredningar som har berört frågan om vemsom skall utreda brott begångna av poliser och dis-ciplinfrågor har också betonats vikten av det förebyg-gande arbetet direkt inom polisen. Där är det givetvischefer på alla nivåer som har ett stort ansvar. Depolisetiska frågorna måste ägnas stor uppmärksamhetbåde i grundutbildningen och i fortbildningen liksomäven i det ständigt pågående uppföljningsarbete avpolisens egen verksamhet som skall utföras.Utskottet har vid olika tillfällenbehandlat motioner i de här frågorna, men vidhållitsin grundläggande ståndpunkt.Under hösten 1996 förekom en intensiv nyhets-rapportering om otillbörliga kontakter mellan en po-lisman och företrädare för kriminella intressen somsysslat med ekonomisk brottslighet. Nyhetsrapporte-ring förekom också om att en polismani skulle ha lämnat ut sekretessbelagdauppgifter till en medlem i motorcykelorganisationenHells . Mot den bakgrunden gav Rikspolissty-relsen och Riksåklagaren gemensamt i uppdrag tilltidigare biträdande riksåklagaren att ledaen översyn av det interna kontrollsystemet, där ocksåfrågan om brottsutredningar skulle belysas.I denna utredning konstateras att:Den nuvarande utredningsordningen är ett resultatav flera utredningsuppdrag som syftat till att finna enordning som utesluter föreställningar hos allmänhetenom att utredningsförfarandet påverkas av ovidkom-mande faktorer. Ordningen med åklaga-rinträde innebär att ansvaret för utredningarna liggerpå en annan, från polisen fristående, myndighet.Medborgarinflytadet har förstärkts. Dessa förhållan-den hindrar dock inte att misstro mot utredningsord-ningen gång efter annan framförs.Som motvikt till den kritik som anförs kan följan-de omständigheter summeras. Utifrån de möjlighetersom finns att granska och bedöma den gällande ut-redningsordningen kan antecknas att objektivt setthåller verksamheten hög, eller rent av mycket hög,kvalitet.Oavsett allvaret i en anmälan redovisas denna all-tid till åklagare för bedömning. När anmälningarenligt åklagarens direktiv närmare utreds sker dettamed stor omsorg och ingen möda sparas med att "gåtill botten" med anmälan. Denna noggrannhet och deni övrigt höga kvaliteten i dessa utredningar har bl.a.noterats i personalansvarsnämndens granskning närutredningarna utgör underlag för beslut i nämnden.Utredningen föreslår för sin del att den organisa-tion som finns för interna brottsutredningar i hu-vudsak får bestå. Utredningen har inte funnit annat änatt polisutredningarna genomgående är av god kvalitetoch väl uppfyller de krav som kan ställas. Det finnsmed andra ord inte skäl för en genomgripande för-ändring.Viss utveckling av den nuvarande organisationenbör enligt utredningens mening dock ske. Stockholm-senheten bör allmänt sett få en stödjande funktion iförhållande till övriga enheter. Vidare bör Stockholm-senheten få ett samordningsansvar när det gäller attinhämta, bearbeta och systematisera tips inom dettaspeciella utredningsområde. Inom ramen för en sådansamordning torde även mera övergripande analys- ochmetodfrågor kunna rymmas.Som sagts är ett huvudargument mot dennuvarande utredningsordningen att "polisen utredersina egna brott" och att förtroendet för att utredning-arna bedrivs opartiskt därför inte finns. Utredningenhar, som framgått av det ovan anförda, inte ansett attargumentet har tillräcklig styrka.Herr talman! Jag har velat återge så här passmycket ur den nya utredningen och även de tidigaredärför att det är angeläget att inte tro att bara en or-ganisatorisk förändring av utredningsorganisationenför brott begångna av polismän löser den här frågan.Utredningsresultaten visar faktiskt att organisationeninom polisen också kan ge ett bra förtroende hosallmänheten.Jag tycker naturligtvis som alla andra att det är ut-omordentligt angeläget att allmänheten känner stortförtroende för det utredningsarbete som görs när detsätts i fråga att polisman eller polispersonal har begåttbrott. Det handlar då inte bara om övervåld i tjäns-teutövningen utan även om andra brott, inte minst detsom jag inledningsvis sade var en av anledningarnatill den senare utredningen, nämligen påstådda för-bindelser mellan en polisman och kretsar som syssla-de med ekonomisk brottslighet.Mot bakgrund av vad jag har sagt i den här fråganyrkar jag avslag på reservation nr 3.I betänkandet föreslår utskottet att göraett tillkännagivande om att utvärderingen av använd-ningen av skyddssprejer bör presenteras, trotsatt underlaget är begränsat, och att man där ocksåskall ta i beaktande de internationella erfarenhetersom finns kring detta.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskot-tets hemställan i betänkande JuU18 och avslag på dereservationer som finns fogade till betänkandet.Anf. 133 vice talman () replik:Herr talman! När jag höll mitt anförande, som varmycket kort, tog jag bara upp en punkt där vi intehade fått gehör i utskottet. Därför vill jag passa på attvända mig till och övrig majoritetför att uttrycka min och glädje -eftersom vi har motionerat om det här med skydds-sprej - över att man nu avser att verkligen få fram denhär utvärderingen så att det kan komma ett beslut ifrågan.När man läser att det finns ett för dåligt underlag,ett underlag som inte är tillräckligt stort, frågar mansig vilka kvinnor det är som har fått ha sådan härtårgassprej. Om man nu har försöksverksamhet måstedet ju vända sig till kvinnor som behöver detta. Omman i stället tar andra kvinnor som inte behöver dettafår man ju aldrig något riktigt underlag. Därför villjag ställa denna fråga till . 134 () re-plik:Herr talman! Det blir snarare en mycket kortkommentar. Det är bra om vi får fram den här utvär-deringen. Den här frågan diskuteras ju väldigt mycket.Det jag ville kommentera var dock följande: Närpolisen går igenom skyddspaketen och de möjlighetersom finns diskuterar man nog också de här peppars-prejerna. Men då kan man också konstatera, tillsam-mans med en hotad kvinna, att pepparsprejerna inteutan vidare är någon lösning. Avväpning kan ju ske ien besvärlig situation, och då kan pepparsprejen istället användas mot kvinnan och alltså bli en för-stärkning av det hot som kan utövas. Det finns alltsåen rad olika problem. Men vi är överens om att utvär-deringen bör fram så att man får diskussionen påbordet och ser vad man egentligen kan göra.Anf. 135 () replik:Herr talman! citerade en hel delur de tidigare utredningarna om polisens internutred-ningar. Det jag tycker är viktigt när vi nu väcker frå-gan igen är att de här utredningarna ständigt kommerfram till att den ordning som finns är bra. Ofta görsutredningen av dem som har anknytning till gruppen.Det upplevs inte som om det verkligen är en oberoen-de granskning. De utredningar som gjorts har inteförändrat allmänhetens tilltro till det här, och dettycker jag som politiker är oerhört allvarligt.Vad känner den person som har varit utsatt förvåld av polismän och anmäler det när han vet att detkommer att behandlas inom samma krets? Jag tyckeratt den aspekten också är oerhört viktig. Faktum är attäven i de fall där polismän har använt våld och blivitfällda för det har det visat sig att det funnits kolleger inärheten som inte har anmält vad de sett. Man är klartmedveten om att det här kollegiala nätet för att skyd-da varandra finns, och det bidrar också till att maninte anser att just den gruppen är den som skall utredanär man själv anmäler brott.Jag kan inte se att de utredningar som har gjortshar förändrat situationen. Vi vet, även om vi talaralldeles för litet om det, att det sker övervåld. Vi vetatt det finns polismän som missbrukar sin ställning.Vi vet också att väldigt många av dem tyvärr klararsig. Det här är ett problem som uppstår så fort manlämnar befogenheten att använda våld till någon yr-kesgrupp. Men det fungerar inte om vi ständigt förne-kar att det sker.Anf. 136 () re-plik:Herr talman! Som redan har sagts harfrågan övervägts, inte minst av Polisberedningen därdet finns mycket tankar att hämta kring övervägande-na för och emot en internutredning - i och för sigskild från övrigt polisarbete - eller en organisationsom man i så fall skulle skapa. För att göra brottsut-redningar av det mest kvalificerade slag - det är juviktigt att de här brottsutredningarna ägnas kvalifice-rad uppmärksamhet - skulle vi alltså skapa en nyorganisation. Det är detta som utredningarna hittillshar kommit fram till inte skulle öka effektiviteten.Organisatoriska förändringar skulle knappast hel-ler öka tilltron till de här utredningarna. Själva kärnani det här problemet är naturligtvis kollegialiteten och- det skriver flera utredningar om - svårigheten att fåandra poliskolleger att vittna om vad som har hänt.Om och andra tror att poliskollegernalättare skulle vittna i en annan organisation må mannaturligtvis tro det. Men jag tror att man allvarligtskall fundera över om det verkligen förhåller sig pådet sättet att en annan organisation skulle lösa det här.I , som det ofta hänvisas till, finns det såvittjag har kunnat förstå en tremannagrupp där självaavgörandet tas. Men utredningen kan överlåtas ochöverlåts till polisen. Det är alltså även i polisensom faktiskt utreder de här frågorna, åtminstone i deallra flesta fallen.Anf. 137 () replik:Herr talman! När det gäller diskussionen om detskulle vara mer effektivt eller inte att lägga detta i ensärskild, egen organisation och problemet med att detfortfarande kommer att vara en typ av kolleger somutreder eftersom man skall ha den kompetensen tyck-er jag inte att det handlar om effektivitet eller någotsådant. Det handlar om rättssäkerhet. Det handlar omtrovärdighet. Det handlar om att människor som blirutsatta för detta inte skall behöva ha den här misstan-ken. Det är jag övertygad om att man skulle uppnå omman lägger detta i en egen helt separat organisationoch inte gör internutredningar på det sätt som man göri dag.Anf. 138 () re-plik:Herr talman! Jag tror att man skall närma sig dehär frågorna med stor ödmjukhet. Jag känner ett visstbehov av att säga att jag inte har någon alldelessjälvklar uppfattning i den här frågan. Men när jag harförsökt att tränga in i det material som finns,både färskt och av äldre datum, har jag funnit att alladiskussionerna, trots den kanske övervägande ambi-tionen att hitta en annan lösning, landar på att detta ärden mest effektiva organisationen. Jag tycker att mani effektivitetsbegreppet inte bara skall tala om att mangör utredningen eller något sådant, utan ieffektivitetsbegreppet ligger också tilltrosfrågan.Även den som har varit inblandad i en konfrontationmed polisen, där man utreder eventuellt övervåld frånpolisens sida, skall kunna ha förtroende för och tilltrotill utredningen.Jag tror att vi som politiker ibland får fundera överom det faktiskt är möjligt att via riksdagsbeslut skapaen ny organisation och därmed ändra också förtroen-defrågan eller tilltrosfrågan. Det vore kanske bättreom vi faktiskt argumenterade och redovisade svårig-heterna, diskussionerna om bevisproblematiken ex-empelvis, om en sluten kollegialitet gentemot en utan-förliggande organisation. väljer vi ofta att påstå attbara vi ändrar organisationen så löser vi problemet.Jag är inte så säker på att detta är lösningen i det härfallet.Anf. 139 ():Herr talman! Rättssäkerhet är en av de viktigasteförutsättningarna för demokrati. Övergrepp frånmyndigheternas sida gentemot medborgarna kommer,framför allt på grund av den mänskliga faktorn, aldrigatt kunna motverkas helt. Däremot bör ett rättssäkertsamhälle ha sådana mekanismer som effektivt skyddarmedborgarna då sådant inträffar.Jag menar att vi i håller på att tappa grep-pet när det gäller övergrepp från polisen gentemotmedborgarna. Framför allt är det tystnaden från poli-tikernas sida när det gäller polisvåldet som alarmerar.Om inte de folkvalda reagerar, vem skall då agera?Mellan 1990 och 1996 fördubblades antalet an-mälningar mot poliser. uppgick antaletanmälningar till knappt 1 500, men av dessa resulte-rade bara 4 i fällande domar. De här siffrorna talar sitttydliga språk. Någonting är fel.Ett tydligt exempel på det är de tolv anmälningarsom följde efter polisens ingripande mot en kvinno-demonstration , den internatio-nella . De här tolv anmälningarna inkomdirekt efter att polisen gjort ett ingripande. Jag har isamtal med vittnen och genom medierna tagit del avdet inträffade enligt vittnenas version. Enligt dessahar följande inträffat:Polisen spärrade av två gator, föste ihop demon-stranterna och började att slå med batongerna mot demestadels unga kvinnorna som skrek och försökteskydda sina kroppar och huvuden. Efter ingripandetvisiterades alla kvinnor i demonstrationen en efter en.Kvar på platsen flöt blod från trottoaren och det hadeäven stänkt upp på bilarna runt omkring. En flickafick sys i huvudet och ett flertal andra personer fickallvarliga skador. I polisrapporten däremot står det attdet inte varit ett våldsamt ingripande.Vad har hänt , efter denna händel-se? Jo, enligt de uppgifter som polisintendent på polisens enhet för internutredningar harlämnat har chefsåklagare inlett enförundersökning. Den här undersökningen är ännuinte avslutad, och följaktligen har inget åtal väckts.Som skäl till fördröjningen anger man i ett fax frånpolisintendenten: utredningen ännu inte är avslu-tad beror huvudsakligen på att hadeCU inte resurser att skriva ut de omfattande bandför-hör som hållits med ett fyrtiotal personer såsom mål-sägande, vittnen och polismän.Det här är skandal. har gått och inget händerdärför att man inte skriver ut bandintervjuerna. Det äruppenbarligen så att medelstilldelningen inte följtmed utvecklingen, dvs. en kraftigt ökad belastning påenheten för interna utredningar. Detta kan kopplas tilldet citat som läste upp om till-fredsställande effektivitet inom avdel-ningen för internutredningar.Det skulle skada polisen att blanda ihop polisersarbetssituation med det övervåld som vissa poliser görsig skyldiga till. Att ursäkta brutalitet eller att anförasom förmildrande omständighet att polisen befinnersig i pressade lägen och därför slår drar vanära överhela poliskåren, vilket är oförtjänt. Låt oss i ställetseparera de här två diskussionerna, polisens arbetssi-tuation och vissa polismäns övervåld.Det som däremot är gemensamt för poliskåren ärden laganda som verkar prägla verksamheten, enlaganda som dessutom verkar ha spritt sig upp tillmaktens boningar. Jag har ännu inte, trots att faktapekar på en mycket oroande situation, hört vare sigjustitieministern eller företrädare för majoritetenuppmärksamma det ökade antalet anmälningar motpoliser och de uppenbara fall av polisvåld som är ettangeläget problem i samhället. Detta anser jag vara ettsvek mot medborgarna.Jag har som boende i storstad tagitdel av flera skakande uppgifter om polisövervåld. Detvåld jag har fått återberättat har riktat sig mot framförallt kvinnor, ungdomar och invandrare. Av hänsyn tillde drabbades rädsla och integritet kommer jag inte attge några exakta detaljer, men jag vill återge några avde fall som har berättats för mig.Det första exemplet är . sätter sig motdemonstranter i gatanför att blockera en nazistisk demonstration. En kvinnai medelåldern, utan någon som helst anknytning tilldemonstranterna, rusar förfärad fram när hon ser enpolis stå och slå på en ung flicka. Hon griper tag ipolismannens arm. Polismannen vänder sig om ochslänger ned kvinnan på marken. Hon får flera sparkari ryggen och på kroppen. Kvinnan förs chockad bortav bestörta vittnen, men händelsen anmäls inte.Augusti 1993: Två unga tjejer står på och är flamsiga men inte pånågot sätt våldsamma eller uppenbart störande. Enpolis kommer fram och säger till tjejerna att lägga avmed att larva sig om de inte vill ha hjälp ned på spå-ret. Han säger till dem: Jag kan göra vad jagvill, det är ingen som tror er i alla fall.År 1995 flyr en ung kvinna med invandrarbak-grund undan några skinnhuvudens bärsärkagång enlördagsförmiddag i . Hon blir heltutan anledning angripen av en hund med hundförare,bits allvarligt på överkroppen av hunden till desshundföraren säger: Loss! Kvinnan förs av vänner iväg till ett sjukhus där skadorna dokumenteras. Det ärdjupa sår som efteråt gett stora ärr. När hon ringer och frågar vad somhänt med anmälan får hon den muntliga uppgiften attärendet avskrivits eftersom det dels inte fanns någravittnen, dels inte finns någon hundförare som anmälthändelsen själv. Hon har själv inte kunnat ge ett annatsignalement på hundföraren än just hund och uniform.Hon har intill denna dag inte fått ett skriftligt beskedfrån vare sig åklagare eller polis om att ärendet av-skrivits.År 1997 stoppar Norrmalmspolisen en svart manmed tre barn för att de menar att han försökte åkatunnelbana utan att betala biljett på Centralen i Stock-holm. Enligt de vittnen som var på platsen trycktepolisen efter en kort diskussion ned mannen på gol-vet, satte knät i ryggen på honom och tryckte till fleragånger. Mannen fördes i väg och hans tre små barnlämnades kvar på platsen. förde en väkta-re bort det minsta barnet till polisbilen, men mannenfördes sedan till arresten.Februari 1998: I blockerar ett antal ungademonstranter ingången till en porrbutik för att pro-testera mot porren. På TV kan för-vånade tittare se hur en polis besinningslöst slår på enliggande demonstrant med batongen.I dagarna kom ytterligare ett nytt fall. En ungflicka blev illa slagen i huvudet av en polis vid ingri-pandet mot en rejvfest . på polisens interna utredningar säger till Expres-sen: "Det är ingen tvekan om att det är en polismansom slagit henne med batong, det ser man tydligt påskadorna." Flickan har fått av polisenför att det har gått att fastslå att det var en polis somgjort sig skyldig till misshandeln och att det var ex-cessivt våld. Men ingen polisman har, trots att 13vittnen har hörts, kunnat bindas vid brottet. Ingenpolis har heller rapporterat om händelsen. Så här fårdet inte gå till.Lagandan har i flera fall visat sig vara polisensegen värsta fiende, inte minst då det handlat om poli-ser som anmält andra poliser och sedan blivit så tra-kasserade av sina kolleger att de tvingats byta arbets-plats. Värsta formen är dock när polisbefäl vid an-mälningar går ut och misskrediterar målsägandengenom att helt enkelt påstå att det som sägs är lögnutan att de själva varit vittne till händelsen, som t.ex.skedde angående den påstådda rasistiska och fysiskamisshandeln av tre killar påNorrmalms polisstation. Händelsen utreds fortfarande.Men de anmälda poliserna har svarat med en motan-mälan om förtal mot de tre unga männen. Vem vågarefter en sådan händelse anmäla polisen? Poliser be-skyddar poliser, och politiker håller tyst.Sällan är en medborgare så utsatt som vid de till-fällen av övergrepp från poliser. Det sker i slutna rumdit få har tillträde. Vid efterföljande process är polis-mannens trovärdighet i princip alltid långt högre änden målsägandes, vilket ger särskilt betänkliga följdernär ord kommer att stå mot ord eller i beaktande avvittnesmål. Det kan inte fortgå på det här sättet. Vimåste reagera mot den destruktiva kårandan, motvåld, mot rasism och sexism inom polisen. Inte minstde poliser som tar av stånd från denna form av krimi-nalitet skall kunna fortsätta att känna yrkesstolthet ochtrygghet i sitt jobb.Jag yrkar bifall till reservation 3.Anf. 140 () re-plik:Herr talman! Det är naturligtvis inte möjligt attdiskutera de enskilda fall som talaren har redogjortför. En del fall har vi kunnat följa i medierna, och vihar naturligtvis synpunkter på dem. Jag utgår från attde händelser som är anmälda och som går att bevisaockså kommer till lagföring. Men en del av de be-skrivningar som har framförtvisar också på svårigheterna. Det går inte att visavilken polis som har slagit. Frågan är om en organisa-tion utanför polisen skulle kunna få fram uppgifterna.Det är den intressanta frågeställningen i samman-hanget.Jag tycker att det är orättvist att säga att majoritet-spartiet eller politiska företrädare inte är intresseradeav frågan och tiger i sammanhanget. Det är ingalundaen sann beskrivning. Alla politiker här i kammarenoch i andra sammanhang har ett utomordentligt stortintresse av att polisen kan utföra sitt arbete och utfördet på ett bra sätt. Den viktigaste frågan om hur poli-sen skall uppträda i olika situationer är inte att för-bättra själva repressaliesystemet utan att förbättrautbildningen. Man skall ständigt ägna sig åt dessafrågor i grundutbildningen, i fortbildningen och iuppföljningsarbetet som enligt min uppfattning stän-digt skall ske på alla polisstationer. Cheferna har ettutomordentligt stort ansvar för att det skall ske.Herr talman! Jag kan inte undgå att tillåta mig attsäga att det inte råder något tvivel om att poliser pågator och torg, inte minst ,arbetar under en betydligt mer pressad situation nu änför . Man skall minnas det när mandiskuterar dessa frågor.Anf. 141 ()replik:Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att sägaatt det som sade sist är det farligas-te man kan göra, dvs. att hitta ursäkter eller göra ensammankoppling mellan den kriminalitet som poliserkan göra sig skyldiga till och polisers arbetssituation.Vi skall diskutera polisers arbetssituation på ettseriöst sätt, och självklart skall den förbättras. Men vikan inte använda de frågorna i en debatt om övervåld.De har ingenting med saken att göra.Vi lever inte i det bästa samhället. Det är ett gottsamhälle, men det är inte det bästa samhället. I det härsamhället finns människor som är utslagna, som harmindre möjlighet att göra sig hörda, som har mindremöjlighet att hävda sig gentemot personer i makt-ställning - som poliser.De fall jag har räknat upp är ett axplock av vad jagsom ung medborgare i , boende i ,fått höra. Anledningen till att jag tagit upp dessa fallär att jag kan stå för att de verkligen har inträffat. Depersoner jag har pratat med betraktar jag som oerhörttillförlitliga.Göran säger att det är en orättvis bildatt säga att majoriteten inte reagerar. Hur har manreagerat? På vilket sätt har man med kraft reageratmot fördubblingen av anmälningar mot poliser under90-talet? Jag kan inte hitta någon sådan kraftfull re-aktion. Jag kan inte hitta att man har uppmärksammatdetta som ett angeläget problem, som en viktig situa-tion att ta tag i innan utvecklingen går oss fullständigtur händerna.Den största markeringen kom i samband med attlitet väl många människor hade dött i samband medpolisingripanden. Då började Polisskolan diskutera degrepp som skulle tillämpas vid gripanden. Det ärsjälvklart bra att en sådan diskussion förs. Vi måsteockså våga företräda dem som har så svårt att görasina röster hörda; missbrukare, unga människor, de-monstranter, politiskt oliktänkande, invandrare, kvin-nor. Deras talan måste också föras.Anf. 142 () re-plik:Herr talman! Jag skulle vilja påstå att jag för derastalan. Under en följd av år har man i betänkandenkunnat läsa vad justitieutskottet har sagt och riksda-gen har stått bakom.Elisa försöker måla upp en mot-sättning som inte finns. De i huvudsak tidningsreferatsom har lästs upp i talarstolen har jag också läst -även om jag är en litet äldre medborgare. Det varknappast några nyheter som presenterades. Det är vadmedierna har skrivit om olika händelser.