prot · GL09115 · 1998-05-29 00:00:00 — När regeringen, helt enligt vår uppfatt-ning, inför fler nationella prov borde det ju vara rim-ligt att man också gör det i . Vi måstesäkerställa kvaliteten och få reda på om enskildaelever eller enskilda skolor inte ligger bra till.Avslutningsvis vill jag säga att det som oroar migmycket, kanske lika mycket som den förväntade bris-ten på lärare, är de neddragningar som har skett istödet till barn med särskilda behov. Detta är ju engrupp som redan är utsatt. Jag tror att det blir en oer-hört stor humanitär och ekonomisk förlust om de härbarnen inte får hjälp . Det är möjligt att det delvisär en resursfråga. Det är det naturligtvis, men det ärockså en prioriteringsfråga. Jag tycker nog att allakommunpolitiker inte sköter sig så bra som de skullekunna göra. Jag tycker att det är svårt att hitta någotannat behov i kommunerna som kan kännas mer ange-läget än att ge de barn som är i behov av särskilt stöddet stöd de såväl behöver.Med det, fru talman, skulle jag vilja yrka bifall tillreservation 6 under mom. 7 och mom. 10.Anf. 188 ():Fru talman! Även jag vill passa på att tacka MarieWilén för gott kamratskap under den här mandatperi-oden. Även om hon inte är närvarande här kan honkanske läsa det i protokollet.Jag skall bli mycket kortfattad därför att Vänster-partiet helt står bakom regeringens förslag till gemen-sam läroplan för den obligatoriska skolan, försko-leklassen och fritidshemmet. Vi gör det därför att vimenar att det är viktigt att lägga en helhetssyn på barnoch barns utveckling och att integrationen mellan deolika verksamheterna är både naturlig och nödvändigom man vill nå ett gott resultat.Jag har tidigare i mitt anförande som gällde för-skolan markerat hur viktigt vi anser det vara att denpedagogik som används i förskolan, som har singrund i den utvecklingspsykologiska teoribildningenoch som utgår från barnet ooh barnets intresse bordefå genomslagskraft även långt upp i grundskolan.Att vara i fas med omvärlden och möta kraven påolika kompetenser och utgå från barns inne-boende utvecklingsmöjligheter och behov är den storauppgiften för dagens förskola och skola.Det är ett område som jag tycker borde få störreuppmärksamhet än i skolan. Det är att förbere-da eleverna för att möta värderingsfrågor. Då menarjag inte att det skulle vara skolans uppgift att serverafärdiga värderingar eller övertyga eleven om en vissmoral. Jag menar att skolan skall främja självständigttänkande och förmåga att analysera alternativ ochkonsekvenser vid livets många valmöjligheter.Utbildning ger kunskap, men det är vår förmågaatt prioritera och fatta beslut som avgör om våra kun-skaper till slut bidrar till mänsklighetens utvecklingeller undergång.Med de utgångspunkterna tycker jag att de för-ändringar som föreslås i läroplanen är bra, som jagtolkar dem.Vi har endast en reservation i det här betänkandet.Jag skall med några ord vidröra vad den handlar om.Det gäller resurser till elever med behov av särskiltstöd som vi ömmar för och har ömmat för.Ett aktuellt och också allt vanligare problem imånga skolor är de stora undervisningsgrupperna. Förelever som har koncentrationssvårigheter, och de ärrätt många, är det oerhört betydelsefullt att undervis-ningsgruppen inte är för stor. I stora grupper får dehär eleverna oftast mycket stora problem med sinkoncentration, och de uppträder i regel mycket oro-ligt. För de här eleverna är det nödvändigt att ta redapå vilka kvaliteter i verksamheten som har en positivinverkan på deras arbetssituation så att de får tillräck-ligt stöd av någon med specialpedagogisk kompetens.Det är det vår motion och också vår reservationhandlar om.Därmed yrkar jag också bifall till reservation 9under mom. 10.Anf. 189 ():Fru talman! I propositionen aviserar regeringenändringar i läroplanen för det obligatoriska skolvä-sendet samt att den nya läroplanen skall gälla ävenförskoleklassen och tillämpas för fritidshemmet. Vi-dare redovisar regeringen planer på en försöksverk-samhet i vissa kommuner med grundskola utan fast-ställd timplan och en översyn av skollagstiftningen.Slutligen föreslår man ändringar i kommunens skyl-dighet att erbjuda utbildning på nationella program igymnasieskolan.Miljöpartiet kan i stort dela regeringens inställningi förslagen. På några punkter ser vi dock olägenhetermed förslaget, och i något fall bedömer vi förslagetsom otillräckligt.Först till huvudfrågan om den nya övergripandeläroplanen. har beslutat att försko-leklass skall vara en skolform. avslog dåförslaget med motiveringen att länkningen av försko-lan och barnomsorgen till borde ske i ettsammanhang där hela 1-6-årsverksamheten beaktades.Vi vill alltså ha ett läroplansarbete för åldrarna 1t.o.m. 6 som en sammanhållen helhet.Vi varnade för risken att grundskolepedagogikenskulle få en spridning ned i åldrarna med den väg somregeringen och har valt. En sammanlänk-ning av förskola och grundskola borde i stället inne-bära att värdefulla delar av förskolepdagogiken skallkomma första årskurser till godo, medökat utrymme för lek och individualisering i grund-skolepedagogiken som resultat.I propositionen uttalas mål i denna riktning menockså i den motsatta. Vi ser en klar risk för en olyck-lig skolifiering av sexårsverksamheten och att sex-årsverksamheten i förskoleklassen blir ett steg mot ensammanhållen tioårig grundskola, som alltså Miljö-partiet inte vill ha. Det är angeläget att regeringen vidutformningen av läroplanen lägger mycket stor viktvid att undvika en sådan utveckling.I den här propositionen formuleras krav på entydlig ansvarsfördelning mellan kommun och skola,betydelsen av att förbättra lärarnas arbetsmöjligheteroch vikten av att stärka elevinflytande och föräldrar-nas medverkan.Det här är bra. Tänk om regeringen hade varit likaansvarskännande när man skrev den förra propositio-nen som handlade om förskolans läroplan där allt dethär saknas.Flera av regeringens förslag handlar om det inrearbetet i skolan. Under rubriken ny lärarroll betonaskraven på lärarens kompetens utöver ämneskunskapoch undervisningsskicklighet. Lärarens ökade ansvarför enskilda elevers situation kräver förmåga till ana-lys och deltagande i elevernas problem och svårighe-ter.Några nyheter utöver vad som har framförts i enrad tidigare propositioner i frågan finns inte i det häravsnittet. Det som sägs är viktigt och riktigt och tålsäkert att upprepas. Det får ses som en deklaration avsådant som alla är överens om och kan knappast mötanågot motstånd från någon i riksdagen.Tillsammans ger bedömningarna dock en hel-hetsbild som är intressant och väl värd att uppmärk-samma. Hela förslaget genomsyras av en strävan moten individualisering av undervisningen. Steget tas frånen skola för alla till en skola för envar. Det noterar vii med tillfredsställelse.I propositionen finns ett utförligt avsnitt om läs-och skrivsvårigheter. Det är bra och kan kanske sessom ett efterlängtat tecken på att regeringen nu avseratt vidta åtgärder för att de elever som har läs- ochskrivsvårigheter också får effektivt stöd i skolan.Trots att problemet länge varit känt har det intekommit några åtgärdsförslag från regeringen. Mankan vad gäller många verksamheter hänvisa till attönskvärda förbättringar får vänta tills landets ekonomihar sanerats. Att barn med behov av speciellt stöd, därden största gruppen är just barn med specifika läs-och skrivsvårigheter, har fått vänta är mycket olyck-ligt.De ansatser som regeringen nu gör måste snabbtleda till åtgärder i skolans verklighet, och en effektivuppföljning måste organiseras så att garantier ges föratt skolan verkligen genomför det som behövs. Sär-skilda resurser för ändamålet bör anvisas. Detta harMiljöpartiet krävt år , och vi har också i Mil-jöpartiets budgetmotion avsatt medel för ändamålet.Det är faktiskt svårt att förstå varför inte socialdemo-kraterna har kunnat göra sammalunda. Att lågpriorite-ra barn med speciella behov av stöd är ingen brapolitik.Regeringen diskuterar i propositionen vilka åtgär-der som behöver vidtas och ger i stora stycken en brabild av möjligheterna. Dock ser vi en slapphet i be-skrivningen av problemet när det gäller behovet avdiagnos inför val av vilken åtgärd som den enskildaeleven behöver. Det finns många typer och grader avläs- och skrivsvårigheter, från relativt enkla, mindrebrister till grava specifika läs- och skrivsvårigheter.Det måste betonas att om ett barn visar påfallandesvårigheter med läsning och skrivning så skall perso-nal med specialistkompetens kopplas in för en under-sökning av orsakerna till svårigheterna.Det är viktigt att veta om orsaken är att hänföra tillelevens allmänbegåvning, sociala situation, min-neskapacitet, fonologiska utveckling, auditiva svårig-heter, syndefekter eller annat, innan lämpliga åtgärderkan sättas in. För sådana bedömningar krävs fack-kompetens utöver vad läraren normalt har. Psykolo-gens, logopedens och speciallärarens kompetens börutnyttjas på ett systematiskt och ändamålsenligt sätt.Det kräver naturligtvis att skolan har tillgång till så-dana resurser. Ansvaret för att hålla sådana resurserför skolorna bör läggas på kommunens centrala led-ning, ej på den enskilda skolan. Tillgången till resur-serna skall gälla alla skolor, kommunala såväl somfristående.I anslutning till problemet med barn med speciellabehov av stöd kan regeringens förslag om ansvar föråtgärdsprogram tas upp. Regeringen gör bedömningenatt ansvaret för att åtgärdsprogram skall utarbetas förvarje elev som behöver särskilda stödåtgärder skalltydliggöras i grundskoleförordningen. Regeringenföreslår att ansvaret skall läggas på rektor. Det ärmycket angeläget att enskilda åtgärdsprogram upprät-tas och att ansvaret blir tydligt. Vi tillstyrker förslagetoch föreslår att det skrivs in i grundskole-förordningen samt att skrivningarna i skollagen, somskall ses över , stärks på dennapunkt.I en skola med individualiserad undervisning, stödefter behov och krav på individuella åtgärdsprogrampassar inte en fixerad timplan. Regeringens förslagmed en försöksverksamhet med skolor utan timplan ärbra. En flexibel timplan ger ökade möjligheter attanpassa studietiden i olika avsnitt efter elevens olikaförutsättningar och intresse. Förslaget med försök inågra kommuner med en timplanefri skola är ett steg irätt riktning, och utvärderingen kan ge värdefullaerfarenheter inför ett genomförande i full skala. Menreformen brådskar, och bör skolornautnyttja redan nu existerande möjligheter till flexiblatimplaner.Regeringen aviserar en översyn av skollagarna. Denu gällande skollagarna återspeglar inte de olika ge-nomgripande förändringar som sker i riktning mot enhelhetssyn på svenskt skolväsende. De bär i ställetspår av en serie successiva detaljändringar och behö-ver få en enklare och mer sammanhållen struktur. Detär bra att de omarbetas i detta syfte. Det vore en för-del om arbetet med utformningen sker med en parla-mentariskt sammansatt grupp eller referensgrupp isyfte att få en så bred politisk uppslutning kring lag-stiftningen som möjligt.Fru talman! Jag står självfallet bakom Miljöparti-ets samtliga motioner i ärendet, men för tids vinnandeyrkar jag bifall till endast reservation 2 under mom. 1och 10.Anf. 190 ():Fru talman! Det här är det andra läroplansförslagsom vi skall ta ställning till . Det förra var en heltny läroplan för förskolan, medan det här förslaget ären utveckling av den läroplan som antogs 1994. Den-na har tagits väl emot ute i skolorna, och vi kristde-mokrater delar uppfattningen att den grundläggandeinriktningen och strukturen skall vara kvar.Att avsnittet om normer och värden får en merframträdande plats är en mycket positiv förändring.Att det låter sig göra tror jag är en direkt följd av attvärdegrundsavsnittet fick en så tydlig utformning iLpo 94 och att arbetet med att omsätta värdegrunden ipraktiken lett fram till att arbetet med normer ochvärden ses som betydligt mer positivt än detgjorde sedan.Därför vill jag betona att det är viktigt att den tyd-ligheten får finnas kvar. Jag känner mig inte helt lugnmed att någon förändring inte anmälts av det avsnittet,särskilt inte med tanke på de betydligt luddigare for-muleringar som finns i förslaget till läroplan för för-skolan.Vi föds inte med en given människosyn eller eninsikt om alla människors lika värde. Människovärdetmåste upprätthållas och försvaras, och det räcker inteatt göra det i högtidstal, utan det måste göras i varda-gen och inte minst i skolan.I har många generationers människosynpåverkats av den människosyn som ger alla människorett lika stort värde och varje människa ett unikt ochokränkbart värde. Inspirationen har hämtats främstfrån den kristna etiken men också i hög grad frånvästerländskt humanistiskt tänkande. Hela vårt kultur-arv vilar på den grunden, och den är en förutsättningför demokratin. Att den kopplingen görs på ett tydligtsätt i läroplanerna borde vara en självklarhet.Jag hade tänkt att be att få hennesord på att värdegrundsavsnittet skall få behålla deformuleringar som finns när läroplanen omarbe-tas, men jag kanske kan få ordpå det i stället. Jag vill gärna säga att det smällerprecis lika högt för mig.Fru talman! Efter hand som tiden går omsätts fleroch fler av oppositionens förslag till regeringsförslag.Det är bara att tacka och ta emot. Skrivningarna närdet gäller baskunskapernas betydelse, framför allt iläsning, skrivning och räkning, som grund för alltannat lärande, är bra. Likaså är det ett steg på rätt vägnär en nationell provbank skall inrättas som stöd förlärarnas arbete. Men varför inte gå hela vägen direktoch införa obligatoriska prov också i årskurs 5?Risken att lärarna bara skulle utgå från de resulta-ten vid bedömningen av hur eleverna ligger till trorjag är minimal. Vi måste lita mer på lärarnas profes-sionalitet i både det och andra avseenden. Men att detskulle underlätta utvärderingen av kvaliteten vid denenskilda skolan och framför allt underlätta för elevenoch föräldrarna att få en bild av var eventuella bristereller kunskapsluckor finns kan knappast någon tvivlapå. Ju förr de upptäcks, desto större blir möjlighetenatt åtgärda dem.Att dokumentera utvecklingssamtalen skriftligt ärockså en åtgärd som skulle underlätta uppföljningenoch utvärderingen. Att från gång till gång kunnastämma av hur det har gått sedan sist är egentligen enförutsättning för att komma framåt. finns möj-ligheten för en förälder att begära skriftlig informa-tion, men ansvaret skall inte läggas där. Vi anser attalla skall få det utan särskild uppmaning.Betänkandet har modifierats ordentligt i förhål-lande till propositionen på en viktig punkt, och detgäller hur barnets speciella läs- och skrivsvårigheterskall behandlas. Det ensidiga betonandet av att det iförsta hand är en pedagogisk fråga har kompletteratsmed att dessa svårigheter också kan vara fysiologisktbetingade och därför kan kräva speciella åtgärder,som en aldrig så väl utformad pedagogik inte är till-räcklig för.Stödet för elever med dyslexi eller andra läs- ochskrivsvårigheter måste anpassas till varje elevs indivi-duella behov. Det gäller självfallet också andra mereller mindre dolda handikapp, som t.ex. autism ochDAMP/ADHD. Insikten är viktig, men måste ock-så stödet sättas in.Skolornas möjlighet att hjälpa elever som har be-hov av särskilt stöd har försämrats de två senaste åren.Det har vi hört flera talare nämna, och det är Skolver-ket som har tagit fram statistiken över detta. Det är enmycket oroande utveckling, som tyvärr knappastkommer att hjälpas av de höjda statsbidrag som ut-skottsmajoriteten hänvisar till som lösningen på detproblemet.Vi kristdemokrater anser att det är en nödvändigsatsning att öka statsbidragen, och vi har anvisat 2miljarder mer än regeringen fram . Menjag inbillar mig inte att ens det kommer att vara till-räckligt för alla kommuner. Jag menar att det är enförskönande bild som regeringen ägnar sig åt närolika företrädare reser omkring och ger sken av att alltnu står väl till med ekonomin.Statsbudgeten är i balans, men det har skett påkommunernas bekostnad, och det kommer att tamycket att reparera. En av tre kommuner,alltså nästan 100 kommuner, kommer enligt att tvingas till neddragningar av verk-samheten även under 1999.Jag har ett exempel på en kommun som har ettsparbeting på drygt 12 miljoner inom skolans områdenästa år. Det har upprättats ett tjänstemannaförslagsom går ut på att lägga ned två skolor direkt och yt-terligare en , att ta bort hela musik- och kultur-skolan, att inte, som det var tänkt, återbesätta en ochen halv skolskötersketjänst och att stänga den öppnaförskolan.Det är alltså inga små neddragningar som dethandlar om. Det är den krassa verklighet som mångakommunpolitiker står inför. Att då lyfta fram elevermed behov av särskilt stöd i diskussionen är inte såenkelt som det låter i det här betänkandet.Höjningen av egenavgifterna och de ökade soci-albidragskostnaderna som en följd av förändringarna isocialförsäkringssystemen har lett till djupa hål imånga kommunkassor, som det kommer att ta lång tidatt fylla igen. Det är oschyst att inte ha med också denbilden av verkligheten utan bara lyfta fram statensfinanser när vi talar om skolans utvecklingsmöjlighe-ter. Det räcker inte med statsbidragen för att kommatill rätta med de här, utan det behövs andra mot skolanspeciellt riktade åtgärder om det skall vara möjligt attge eleverna det stöd som de behöver.Jag yrkar bifall till reservation 3 under mom. 4.Jag vill med det också önska talmannen, mina kolle-ger i utbildningsutskottet, kammarens personal ochden tappre åhöraren på läktaren glad pingst.Anf. 191 ():Fru talman! Mitt anförande kommer att inle-das med ett antal bilder från förskolans och skolansvärld.Ett av de starkaste minnen som jag bär med migfrån förskolan är en samlingsstund för sexåringar.Barnen håller på med olika aktiviteter när en flicka taren klocka och går runt i lokalerna och ringer med denlilla klockan. Det är signalen till samling, och sitter 20 barn i ring på golvet. Sammaflicka lämnar ringen och kollar om det är snyggt ikorridoren och om man städat efter sig i smårummen.Hon kallar på några av de andra för att få hjälp, ochtill sist sätter hon sig själv. Sist av alla kommer frö-ken.Ett halvår senare börjar samma barn i skolan. Nuskall barnen stå på led i korridoren, och det knuffasoch bråkas, och en irriterad lärare skall styra det hela.Sedan kommer man in i klassrummet, och då skallman stå bakom bänken. Till slut, när läraren har vän-tat in alla, får man sitta.Nästa bild kommer från ett studiebesök i Amster-dam på en högstadieskola. Jag är i ett klassrummed ungdomar . Klassrummet skullekunna vara i vilken svensk högstadieskola som helst.Det är full rulle och hög musik. Då kommer läraren,och alla ungdomarna tar varsin stol och sätter sig i enring. börjar samlingen.Den sista bilden har jag fått berättad för mig av enfritidspedagog, förskollärare och lärare. Berättelsenhandlade om en grupp med sex- och sjuåringar, somskulle studera temat vatten. Samlingen startade medatt alla barn fick redovisa vad de visste om vatten.Detta fyllde flera blädderblockspapper. Sedan fick defråga om allt de ville veta mer. Också det blev mångapapper. Slutligen fick man komma med förslag på varman kunde söka svar på alla sina frågor. Här fannsförslag på allt från bibliotek och IT till prästen, somansågs vara en mycket klok man. När slutligen tematvatten var redovisat blev det så många blädderblocks-papper att de inte fick plats i rummet.Varför har jag då valt att berätta om dessa bilderjust ? Jo, jag tycker att de är en utmärkt beskriv-ning på vad detta betänkande handlar om, nämligenatt förskoletraditionen skall föras över in i grundsko-lan. Skolans uppdrag skall vara att främja eleverslärande. Att begrepp som lek, omsorg, barns egetskapande, nyfikenhet och lust kommer att tillförasläroplanen ser jag som en framgång i en helhetssyn påbarns utveckling.Sedan många år finns det i de flesta kommunernågon form av samarbete mellan förskolan och sko-lan. Samarbetet har skett på många olika sätt. Det haralltså funnits ett samarbete. Däremot vill jag påstå attdet har varit brister i kunskapen om vad de olikaverksamheterna verkligen innebär. Detta blev myckettydligt när fattade beslut om en flexibelskolstart. På många håll rapporterades det in kultur-krockar, och ibland ifrågasattes från både skolans ochförskolans håll vad det egentligen var som försiggick.I dag har man kommit bra mycket längre i såväl kun-skapssyn som samarbete.Av den kartläggning som SCB redovisade 1997framgick att en integrerad verksamhet med sex-, sju-och åttaåringar fanns i ett fyrtiotal kommuner och attnågon form av integrering med sexåringar fanns iytterligare ett sextiotal kommuner. Men mycket åter-står ännu.Det som beskrivs i min första bild, att lärarenfullständigt nonchalerar vad barnen lärt i skolan, ärförsvunnet. Den bilden ville jag visa på som ett ex-empel på gårdagens skola. Skolan nollställer intelängre eleverna . I stället tar man tillvara det som barnen lärt sig i förskolan.Min sista bild från en verksamhet med ett arbets-lag av förskollärare, fritidspedagoger och lärare är detgoda exemplet, där olika yrkeskompetenser tillsam-mans utvecklar den bästa pedagogiken. För mig ärdetta framtidens skola.Centern och vill införa entioårig grundskola. I min valfolder villeockså jag införa tioårig grundskola med förskolepe-dagogik . Min grundinställning är alltsåprecis densamma som och . Jagvill alltså ha en tioårig grundskola. Men trots det somstod i min folder får jag backa, för jag tror inte att viär färdiga . Det var trots allt inte mer än 40kommuner som verkligen hade enintegrerad verksamhet. Troligen är det fler , mendet var 40 sedan.Risken är alltså stor att det blir en skola ävenförsta året, om inte förskolan får ett starkare fästeinom skolan. Detta betänkande och det föregåendestärker processen med en verksamhetsmässig integra-tion. Förskolans och fritidshemmens pedagogik skallalltså inte bara finnas utan i lä-roplanen i sin helhet.Ett annat viktigt område i propositionen gällerelever med behov av särskilt stöd. Betydelsen av stödoch hjälp till elever med olika svårigheter har ständigtpåtalats av samtliga partier här i . Läser mankommunala skolplaner kan man konstatera att ävendessa prioriterar elever med behov av särskilt stöd.Det är alltså inget fel på vare sig den politiska ellerden professionella ambitionen. Problemet är snarare,som flera har påpekat, bristen på resurser och kompe-tens.Jag har under mitt arbete med Funkis-utredningenlärt mig oerhört mycket om alla elever. Det jag fram-för allt har lärt mig är att vi faktiskt inte har kunskapom hur olika vi faktiskt är. Vi har ej heller kunskapom hur vi skall möta människor som är olika. Därförhar vi inom föreslagit en generellkompetensutbildning för alla förskollärare och lärare iförförståelse om elever med funktionshinder. Vi hop-pas att detta snart skall kunna prioriteras av Skolver-ket, även innan blir en proposi-tion. Det är också min förhoppning att den framtidalärarutbildningen skall innehålla mycket mer av såvälförförståelse som specialpedagogik för alla lärare.Regeringens förslag att alla elever med läs- ochskrivsvårigheter skall ha rätt till ett åtgärdsprogram ärdärför synnerligen välkommet.Steget före åtgärdsprogram är dock utvecklings-samtal. Även när det gäller utvecklingssamtal är for-merna fortfarande i sitt vardande. Utvecklingssamtaletskall vara ett samtal om elevens kunskapsutvecklingoch sociala utveckling, ett samtal mellan lärare, elevoch förälder, inte en envägskommunikation, som dettyvärr är på en del håll.En annan brist jag kan se i skolan är att allaelever inte blir sedda. Min bild från är ettenkelt exempel på hur man kan se alla ele-ver. I den klassen fanns det 28, men alla var sedda.Jag fick de här ungdomarnas samtal med sin lärareöversatt, och det handlade om allt från studier till hurmycket öl man druckit . sågsman, öga mot öga. Att bli sedd är också det förstakrav man kan ställa som elev.