prot · GL0994 · 1998-04-22 00:00:00 — Det gäller inte minst utskottets ordförande,vilken, som här tidigare nämnde, ock-så var ordförande i . Vi har ägnatstor uppmärksamhet åt de här grupperna, och jagutgår från att vi kommer att fortsätta att göra det.Detta är inte den sista gången som vi tar upp de härfrågorna.Det var också många som i hearingen uppmärk-sammade den åtstramade socialtjänstlagen. Man hartagit bort missbrukarnas frihet att välja vårdgivare närde frivilligt söker stöd och hjälp för att komma ut ursitt missbruk. De har inte längre samma rätt att styrasitt val till det behandlingshem eller den behandlings-form som de själva vill söka sig till. Deras överklag-ningsrätt har tagits bort, och kommunerna har fåttbetydligt större makt att påverka valet.Detta påtalades från flera håll i hearingen, bl.a.från , som har stor erfarenhet, menäven av , som företräder RFHL-grupperna. Även om vi tycker att detta betänkande ihuvudsak är bra har vi avgivit en reservation till för-mån för återinförande av den rättighet som den en-skilde missbrukaren tidigare hade att påverka sittvårdval. Jag yrkar bifall till reservation 1 och i övrigttill utskottets hemställan.Anf. 174 ():Fru talman! har Miljöpar-tiet gjort ett flertal studiebesök i olika kommuner ochlän, där vi har diskuterat och tagit del av kommuner-nas insatser för missbrukarvården. Det har varit väl-digt viktiga och givande besök, och vi har träffatmånga socialtjänstemän med engagemang i de härfrågorna. Tyvärr har vi inte haft några möten medmissbrukare utöver dem som vi har träffat på institu-tionerna, men vi kommer att satsa även på det.Jag anser att den frivilliga vården fungerar ganskabra, och jag hoppas att vi kommer att kunna behålladen uppfattningen. Man kan dock ställa frågor om hurden grupp av missbrukare som inte är intresserad avvård behandlas. De besked som jag har fått ger allanledning att känna stor oro. har detvarit svårt att få klara besked om hur man agerar närdet gäller tunga missbrukare som inte vill ha vård. Pånågra ställen har personalen varit mycket öppen ochsagt att missbrukare som får vetskap omkallas till ett möte med . Om de kom-mer, försöker man komma överens om en lämpligbehandling, och det går oftast ganska bra. Om miss-brukaren inte kommer till det överenskomna mötet,läggs handlingarna åt sidan.Gamla missbrukare, dvs. de som är -de kallas alltså för gamla missbrukare - släpper manhelt, om de inte själva är intresserade av vård. Detfinns socialtjänstemän som tror att man om några årkommer att sätta gränsen vid . Man har ävenuttryckt sig så att det inte är någon idé att låta miss-brukare vila och äta upp sig för att sedan gå ut ochfortsätta sitt missbruk.Fru talman! delar inte den uppfatt-ningen. Vi anser att man måste försöka. Även om manmisslyckas i många fall, får man inte ge upp. Även ommissbrukaren återgår till sitt missbruk, har det ändåvarit av värde för missbrukaren att få komma i bättrekondition och hälsa. Det har också varit av värde förde anhöriga som fått andrum, och det har varit värde-fullt för samhället, eftersom många missbrukare måstebegå brott för att kunna förse sig med narkotika ochalkohol. Dessutom kan ju insatsen fungera och gör detockså i en del fall.Man talar om att missbruksvårdenär oerhört dyr, och det är den. Men det är betydligtdyrare för samhället om de här personerna fortsättersitt missbruk, finansierat genom brott, och bryter nedsin hälsa.Det är olyckligt att det gjorts så stora neddrag-ningar inom tvångsvården. har platsantaletminskat från över tusen till 342 utan att antalet miss-brukare i samhället har minskat. Det här har skett pågrund av att vården inte efterfrågats av kommunerna.Om neddragningarna motiverats med att det inte finnsett behov, hade det varit begripligt och riktigt.Regeringen borde ha utrett behovet och analyseratvarför kommunerna inte efterfrågat platser i LVM-vården innan platsreduceringen genomfördes.Regeringen borde ha låtit SIS utveckla tvångsvår-den i stället för att minimera den.Regeringen borde ha underlättat för kommunernaatt vårda de allra tyngsta missbrukarna i stället för attlägga över en större del av vårdkostnaderna på kom-munerna. Staten bör ta ett större ansvar för den härvården. Vi känner till att byrån för bostadslösa män iStockholm har träffat ett avtal med LVM-hemmet iHedemora. Vi anser att staten skall öka bidragsdelen,förslagsvis till , något som föreslås i vår bud-getmotion, för att kommunerna skall ha råd att skickasina missbrukare till vårdhem.I dag är det också den märkliga situationen attkommunen eller kommundelen utreder om det finnsett behov av tvångsvård. Om de kommer till slutsatsenatt det behövs vård får de också stå för kostnaden. Omkommunen eller kommundelen har ebb i kassan finnsdet en stor risk, även om man inte vill att det skallvara så, att det påverkar utredningsresultatet. Manmåste skilja på dem som har ansvar för en utredningoch dem som har ansvar för kostnaden.Jag yrkar bifall till reservation 5 och ställer migbakom reservation 1, som tar uppmöjligheten att överklaga beslut om vård. Vi tyckeratt det är ett stort misstag att det inte finns en möjlig-het att rättsligt pröva en socialnämnds beslut om vårdav missbrukare.Sedan vill jag tala litet om de hemlösa. Det är enfråga som har varit uppe till diskussion i utskottet,vilket jag känner till fast jag tyvärr sällan har tid attdelta i arbetet, eftersom jag sitter i ett annat utskott.Man har tidigare nonchalerat frågan, men i det härbetänkandet har jag nästan fått hela min motion till-godosedd. Det finns därför inget skäl att reservera sig.Men jag vill ändå tala litet grand om detta, eftersomjag tycker att det är så viktigt.I budget hade vi föreslagit 50 miljo-ner kronor för bostäder. Här har vi fått 30 miljoner avAllmänna arvsfonden. Det tycker jag är en bra början.Man kan heller inte börja stora byggnationer ochombyggnader på en gång. Det kanske är lämpligt attbörja med vårt förslag om 50 miljoner eller utskottetsförslag om 30 miljoner. Jag tycker att man nu tarfrågan om uteliggare och hemlösa på allvar på ett heltannat sätt än man gjorde 1989 då jag skrev min förstamotion om detta.Det har alltså hänt någonting. Ute i mindre städerär det likadant. Det ena härbärget efter det andraöppnas. Vi har ett i . I är man på vägatt öppna ett, har ett, och har ett. Detfinns säkert flera, men jag har inte lagt dem på min-net. Det händer någonting. Uppmaningen till kommu-ner och landsting att ta den här frågan på allvar, somdet står i betänkandet, tycker jag är väldigt fin.Detta är en av de motioner som harblivit tillgodosedd. Det visar att även små partier inteskall ge upp utan fortsätta att kämpa för sina idéer.När tiden är mogen går de igenom.Det finns ett annat problem som jag tycker att ut-skottet skulle tagit upp. Det gäller tiggarna. Man trornu på vissa håll att man kan lösa problemet genom attförbjuda dem att vara på vissa ställen. Det är natur-ligtvis inte lämpligt. Man borde försöka att göra nå-gonting åt problemet och inte bara angripa symtomen.Förut gav man dessa människor kaffe och samladeihop dem till hem utanför Centra-len, men sedan fick man inte vara där. Därefter gjordeman det nere i , men sedan fick maninte vara där. är man borta på kommer inte de som man vill samla upp för natt-härbärge. Det är för långt bort.Man vill städa undan på offentliga ställen. Detta ärinte en riksdagsfråga, men jag vill ändå ta upp den. Vikan inte städa bort dessa problem. Jag tror att jag harvarit på alla hem som finns i förutom ett,och dessutom på andra orter. Jag vet litet grand omhur det ser ut. Det görs ändå väldigt litet, eftersom detinte räcker till.Om man har varit några nätter ute på stan ochsamlat upp människor vet man litet grand vad dethandlar om. Jag hoppas att vi skall fortsätta kampenför att ge dessa människor en värdigare tillvaro. Detär inte fråga om egna lägenheter utan det är fråga omtak över huvudet, litet mat , tillfälle atttvätta sig själv och att tvätta kläder.Det är ett bra sätt att börja. De människor vi kanrehabilitera skall vi naturligtvis hjälpa. Men vi vet attdet inte går med alla.Anf. 175 ():Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservation 6 under mom. 3. Jag står självklart bakomde reservationer jag ställt mig bakom i utskottet menyrkar för tids vinnande inte bifall till dem.Skall jag väl ta vara på min broder? Ekot från entragedi för länge sedan når oss fortfarande på vårapromenader, i soffan framför TV-apparaten och fram-för tidningen. Frågan måste besvaras gång på gång avoss alla var och en.Vi som sitter i denna kammare och är valda att fö-reträda svenska folket ställs inför många beslut. Som-liga frågor är mer massmedialt intressanta än andra.Ibland har en fråga föregåtts av intensiva diskussio-ner, uppvaktningar och protester. Lobbyister ochintressegrupper springer om varandra för att föra framsina åsikter och slåss för sina revir, och det är bra.Ibland är det betydligt lugnare, och beslut kanfattas utan alltför mycket diskussion på vägen. Detkan bero på att frågan är väldigt liten eller på att detär helt uppenbart vad som måste göras så att allafaktiskt tycker samma sak. Men det kan också bero påatt det är en fråga som saknar starka företrädare. Ad-vokaterna som skall föra talan lyser med sin frånvaro.Jag kan tycka att det är så litet grand när det gällerfrågor om missbrukarvården.Fru talman! Att vara utslagen är att ha misslyckatsoch känna att man har en låg status. Man är utanförarbetslivet. Man kanske saknar fast bostad. Troligenär familjen också splittrad. Man är kort sagt utsöndradfrån samhällsgemenskapen. Det finns inte många somställer upp och tar kamp för dessa människor.Många av de goda krafter som ändå finns med ochde människor som gör ett värdefullt arbete för att efterbästa förmåga ta hand om sin broder eller syster bru-kar för det mesta vara engagerade i någon form avideell verksamhet. Vi har många vittnesmål om vilkaresultat man kan få när människor som brinner arbetarför att dra upp andra människor ur drogträsket. Det ärde s.k. eldsjälarna, som jag tror att ett samhälle aldrigklarar sig utan.Det går att förändra en till synes hopplös situation.Men det sker inte av sig självt. Det kostar tålamod,det kostar tid, det kostar pengar, och det kostar kärlekoch värme. Vi vet att kommunerna under de senasteåren har dragit in mycket stora resurser från missbru-karvården. Vi kristdemokrater ser med oro på hurmänniskor får kämpa för att deras barn ellerfamiljemedlemmar skall få den vård de behöver föratt komma ifrån sitt missbruk.Detta är ett totalt misslyckat sätt att handskas medresurser. Människor som går under i onödan och somkunde ha räddats är en oersättlig förlust. Men ävenkrasst samhällsekonomiskt är det en dålig affär attspara in pengar på missbrukarvården. Totalt sett för-lorar samhället på att inte åtgärda människors miss-bruksproblem. Det är jag övertygad om.Vi har sett en trend som visar attkommunerna satsar alltmer på öppenvården, medanbehandlingshemmen fått allt färre klienter. Dettaberor inte bara på att missbrukarna blivit färre eller påatt problembilden ser annorlunda ut, utan det är resul-tatet av ett kortsiktigt tänkande som slår igenom. Dendyrare vården på behandlingshemmen väljs bort tillförmån för billigare öppenvårdsinsatser.Fru talman! Jag vill inte ställa dessa två mot var-andra. Det behövs både-och. Men jag har tidigare häri kammaren varnat för trender och för att man hamnari antingen det ena eller andra diket. Jag är övertygadom att vi inom missbrukarvården behöver ha behand-lingsvårdplatser, vi behöver kanske kontaktfamiljeroch vi behöver öppen vård. Och självfallet skall ingensom kan få sin vård och behandling i öppna vårdfor-mer vistas på vårdinrättningar. Men det är precis likaviktigt att vi skapar förutsättningar för en välanpassadvård och omsorg för dessa grupper.Fru talman! Jag tror att samhället i framtidenkommer att behöva alla goda krafter i vården avmissbrukare, inte minst i form av ett ideellt och med-mänskligt engagemang. Kanske går det att kombineraett medmänskligt engagemang med professionell, godvård. Men jag tror att det är viktigt att vi gör en or-dentligt prognos, så att vi ser vilka behoven är ochvilka omsorgsformer som behövs i framtiden.Anf. 176 ():Fru talman! I betänkande 1997/98:SoU17 behand-las motioner om vård och behandling av missbrukaresamt insatser för hemlösa personer. Motionerna harväckts under den allmänna motionstiden . Tillbetänkandet finns sju reservationer fogade. Det finnsockså ett protokoll från en offentlig utfrågning i soci-alutskottet , som handlade ommissbrukarvården.Det har skett en förändring i missbrukarvården.Från att vården tidigare fanns på institutioner satsarkommunerna nu alltmer på öppen vård. Likaså an-vänder man sig i mindre utsträckning av tvångs-vård . Antalet platser på har minskat, som vi har hört. Detta fram-kom också vid den offentliga utfrågningen.Socialstyrelsen har gjort en särskild studie för attbesvara frågan om vilka konsekvenser en minskadanvändning av tvångsvård fått för de tyngsta missbru-karna. Studien har gjorts i kommuner som i stor ut-sträckning utnyttjat tvångsvård tidigare och därminskningen varit särskilt stor. Studien visar att vår-den för denna grupp missbrukare inte har minskatunder perioden 1992-1996.Boendestödet har ökat men också den frivilligainstitutionsvården. Men jag vill understryka att det ärmycket viktigt att vi noggrant följer utvecklingen närdet gäller vården av missbrukare. Det finns skäl attvara extra uppmärksamma på vården av yngre miss-brukare, psykiskt sjuka missbrukare och kvinnligamissbrukare. Vi vet att detta är grupper där missbru-ket och utslagningen ökar. studiekallas Balans i missbrukarvården. Det är viktigt atttänka på det. Det är lätt att pendeln svänger antingenmot institutionsvård eller mot öppenvård. Det måstefinnas både-och.När det gäller den öppna vården finns det mångapositiva skäl för att vårda missbrukare i hemmiljö.Man kan arbeta med nätverk och se till hela familjesi-tuationen. Att åka till en institution och bli nykter föratt sedan komma hem till en både trasig och trassligvardag är ofta dömt att misslyckas. Man har fått åkafram och tillbaka mellan institution och hemkommun.Men när man nu satsar på öppenvård i kommunernaär det viktigt att den är kvalitativt god och att detfinns personal med utbildning och erfarenhet somarbetar inom den öppna vården. Detta diskuterade vinär vi beslutade om ändringar i socialtjänstlagen.Jag vill också understryka att socialnämnden haren skyldighet att i samförstånd med den enskildeplanera vården, liksom att ansvara för att ge missbru-karen den hjälp och vård som missbrukaren behöver.När det gäller de hemlösas situation så vill jag slåfast att det är helt oacceptabelt att det finns hemlösaoch uteliggare i vårt välfärdsland. hargenomfört en kartläggning av hemlösa i . Irapporten ges en utförlig beskrivning av de hemlösassituation. Där betonas också vikten av att utvecklasocialtjänstens metoder för arbetet med hemlösa, bl.a.genom att skapa boendeformer med bättre anpassadkravnivå vad gäller stöd och kontroll i boendet.Det behövs anpassade insatser för särskilda grup-per av hemlösa. Det gäller psykiskt störda missbruka-re och hemlösa kvinnor. Problemet med de hemlösaär komplext. Det handlar inte om kommuners oviljaatt lösa problemen. Jag vill påstå att de flesta kommu-ner försöker hitta lösningar för de hemlösa. Men dethandlar också om de attityder från hyresvärdar ochgrannar som man möter i arbetet med att hitta bostä-der åt de hemlösa.Som exempel vill jag nämna , där manavsatt det här budgetåret för attskapa boendeformer med bättre anpassad s.k. kravni-vå och hitta lösningar på missbrukares och hemlösasbostadsproblem. Man har tillsatt personer för att letalokaler där man kan bygga anpassade bostäder, menfortfarande har man inte kunnat använda de 25 miljo-ner kronorna. Man har hittat lämpliga lokaler, ochman har pengar. Men människor som bor i områdenaoch de lokala politikerna tycker visserligen att det ärbra att man skall lösa problemen för de hemlösa, mende säger också att de hemlösa tyvärr inte kan bo ideras område. Så här har det varit då manförsökt komma till rätta med problemen. Enligt detsenaste jag hörde kommer lösningar att finnas. Vihoppas att situationen skall bli bättre.Jag vill också säga till att det ärbra att man bygger härbärgen i flera små städer. Detbehövs säkert på många ställen. Här i ärdet sällan fullbelagt på härbärgena. Det finns platserför dem som behöver. Alla vi som åker tunnelbanaträffar på de personer som tigger pengar. Man behö-ver inte betala någonting för att övernatta på ett här-bärge. Man får plats där ändå.Fru talman! Jag vill göra några kommentarer tillde reservationer som finns. reserva-tion handlar om rätten att överklaga beslut om vård.Det är en fråga som vi debatterade mycket inför be-slutet om ändringar i socialtjänstlagen. Majoriteten iutskottet har inte ändrat uppfattning . Mendet är viktigt att följa utvecklingen, precis som vi sadei . Som jag sade tidigare i mitt anförande harnämnden en skyldighet att planera vården tillsammansmed missbrukarna.Det finns reservationer när det gäller vård avmissbrukare från , . Reserva-tionerna har olika infallsvinklar.I reservation vill man tydligen satsamer på tidiga insatser. Här är vi överens, men vi ärinte överens om att förstärka tvånget i vården. Sverigeär ett av de få länder i som tillåter tvångsvårdav missbrukare. Jag tror att det är viktigt att vi hante-rar det här instrumentet ytterst varsamt och i ställetuppmuntrar det frivilliga.Folkpartiets reservation handlar om ökad forsk-ning. Där vill jag hänvisa till den forskning som skervid SIS. Dessutom har universitets styrel-se, efter samråd med Socialvetenskapliga rådet, beslu-tat att inrätta ett särskilt centrum för socialvetenskap-lig alkohol- och drogforskning vid universitetet.Forskningen vid centrumet skall omfatta konsumtion,prevention och behandling. Resultatet av behandlingmed metadon är kanske inte alltid så positivt somframhålls i reservationen. Vi bör vara mycket restrik-tiva till dess att forskningen kan visa andra resultat äni dag.I reservation 7 framhålls vikten av samarbete medfrivilligorganisationer. Vi är överens om att de görmycket fina insatser för missbrukare och hemlösa ivårt samhälle. När vi gjorde ändringar i socialtjänst-lagen beslutade vi också att kommunerna skall ut-veckla samarbetet med frivilligorganisationerna.Fru talman! Vården av missbrukare och bostädertill hemlösa är mycket viktiga frågor. Det handlar omde allra svagaste grupperna i vårt samhälle. När vi nuhar fått ordning på ekonomi och kan priori-tera de områden som vi vill utveckla, t.ex. vård, om-sorg och utbildning, måste de svagaste grupperna varamed i den prioriteringen.Jag yrkar bifall till hemställan i betänkandet ochavslag på reservationerna.Anf. 177 () re-plik:Fru talman! Det skall bli en kort replik. Varför ärinte härbärgena ens fulla när det finns ett antal tusensom skulle behöva vara där? Om man går dit förstårman varför. Det är så många psykiskt sjuka och gravamissbrukare där. På vissa håll får de bo 11-14 perso-ner i samma rum. Det finns faktiskt de som hellre åkermed nattbussen. Jag har pratat med en del som sade:"blir det nattbussen. Vi kommer kanske i mor-gon eftersom vi behöver duscha och göra oss i ord-ning, men blir det nattbussen. Man sover bättredär än med 12-13 andra i samma rum. "Man måste förbättra kvaliteten på härbärgena.Man skall inte anklaga dem för att de ser ut så här,men de behöver förbättras litet. Några ligger kanskeoch skriker i det här rummet. Det är inte såtrevligt för en missbrukare, och ännu mindre för ensom inte missbrukar. Kvaliteten behöver nog höjas.Människor ligger nere i avloppstrummor, men det ärinte avlopp där längre. Jag har varit och besökt demockså. De finns på de mest konstiga ställen. Jag harvarit ute med flera nätter, och jag harvarit ute med andra också. Mycket beror på detta.Därför vill jag säga att det inte räcker med det antalsom finns, inte ens i Stockholm.Anf. 178 ()replik:Fru talman! Det finns flera skäl till att härbärgenainte alltid är fullbelagda, bl.a. det upp om att det inte är så hög standard på dem. Detär också beroende det är. Närmissbrukare får sin pension kan de kanske hitta andralösningar. Ju längre från pensionsdagen det är, destofler blir det på härbärgena.Det största problemet är ändå det som jag pekadepå i mitt anförande, nämligen att man faktiskt harförsökt att hitta bättre lokaler och andra lösningar,men att det är oerhört svårt att hitta lokaler. Det blirprotester från de boende när det blir känt att man villbygga ett härbärge i ett område.Sedan är det också viktigt att komma ihåg att här-bärget skall vara den yttersta nödlösningen. Därifrånskall man slussas vidare till ett annat boende. I Stock-holm är det tänkt att dessa 25 miljoner skall användastill ett bättre anpassat boende än det på härbärgen.Anf. 179 () re-plik:Fru talman! Jag håller med de skäl som hon nämner. Det finns också årstids-relaterat boende. På somrarna bor man ute. De tyckeratt det går ganska bra jämfört med att krypa in påhärbärgena. Sedan kostar det ju faktiskt pengar på deflesta ställen, och det är ju inte alltid de har det. Nuavvisar man dem i regel inte även om de saknar peng-ar. Det vet jag också, men det blir ju ännu dyrare.Jag håller med om detta. Jag är medveten om endel av problemen, och det finns säkert fler. Jag villdefinitivt inte lämna någon kritik till härbärgena. Dehar varit det enda man har haft, men jag önskar enbättre standard på dem.Anf. 180 ():Fru talman! Jag delar naturligtvis den oro förmissbrukarvården och de hemlösas situation som häroch på annat sätt har kommit till uttryck. Det är intevärdigt ett humanistiskt samhälle att tusentals männi-skor med missbruksproblem eller psykiska sjukdomarskall sakna någonstans att bo eller tak överhuvudet. Det är inte värdigt ett humanistiskt samhälleatt psykiskt sjuka människor med missbruksproblemskall leva isolerade och inlåsta bakom några dörrarutan kontakt med andra människor. Det finns mycketkvar att göra här.Samtidigt är det viktigt att påminna sig om att denbästa insatsen man kan göra mot missbruket är attgöra så mycket som möjligt för att inte missbruk skalluppstå. Det handlar om de insatser vi kan göra för attförbättra samhället och skapa förutsättningar förmänniskor att leva på ett sådant sätt att de inte behö-ver drabbas av missbruk. Det handlar också om atthindra att samhället fylls upp med droger och alkoholsom sprids till ungdomar, framför allt illegalt.Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att det intefinns några patentlösningar inom missbrukarvården.Missbruket ser väldigt olika ut. Vi pratar här omdet missbruk som syns tydligt, om det missbruk vi allakan se när vi går på gator och torg. Men det finnsockså ett missbruk som döljer sig bakom relativtvälansade fasader. Det finns ett missbruk som döljersig bakom en social situation som kan verka ganskatrygg. Bakom dessa fasader finns ett stort missbruk.Mycket av den misshandel som ibland kommer idagen har sin grund i ett missbruk i familjekretsen.Alla människor är individer. Därför kräver ocksåmissbrukarvården individuella insatser. Alla männi-skor har sina förutsättningar. Därför krävs också attmissbrukarvården anpassas till de behoven.Respekt måste gälla även människor med miss-bruk. Vi får aldrig göra avkall på rätten till en egenidentitet. Bakom ett till synes ovärdigt sätt att levafinns alltid en mänsklig värdighet. Denna värdighetmåste alltid respekteras.Det är viktig att understryka att vården av miss-brukare är ett ansvar som åvilar kommunerna ochsocialtjänsten. Det är därför inget onaturligt att vård-former och vårdinnehåll utvecklas litet olika i kom-munerna runt omkring i landet.