prot · GL09104 · 1998-05-08 00:00:00 — De enda siffror som jag kunde få av denhandläggare på som har hand omdetta var att avslogs 12 dispenser och 7 god-kändes. har en mycket liten del avdispenserna. Den största delen beslutas faktiskt avkommunerna, och där finns ingen statistik.I praktiken uppfattas förordningtydligen som ett råd. I praktiken är det så att de somfår dispenser har sina djur uppbundna. Eftersom jaghar varit så tveksam om detta, tyckte jag att det varangeläget att ringa till flera utan att därför tala om vadjag hade hört av dem jag talat med tidigare. Det äralltså entydigt så att man tolkar reglerna som en re-kommendation. Man tolkar att det är möjligt att hadjuren uppbundna. Vad man säger är också att de somansöker om dispens är de som har sina djur uppbund-na . Någon sade att det inte finns några som helstkrav på att de skall bygga om till lösdrift. Om den härföreskriften är entydig så menar jag att det här måstevara en del som ses över. För föreskriften tillämpasinte i praktiken.I båda fallen, på båda länsstyrelserna - och det härär ju framför allt ett Norrlandsproblem - tolkar manbestämmelserna så att det fullt möjligt, och i enlighetföreskrifters och förordningars mening, att ge dispensför djur som står uppbundna. Jag kan också säga atten av dem som jag talade med var mycket upprördöver att det fortfarande förhöll sig så här.Jag hoppas att vi kan återkomma till den här frå-gan med litet större klarhet. Jag hoppas att den häröversynen kan ge klarhet om de frågor och missför-hållanden som uppenbarligen finns. Jag tror att vi haranledning att återkomma till frågan, för det är mycketotillfredsställande att vi inte vet i vilken omfatt-ning det ges dispens från jordbrukslagens krav om attkor skall komma ut på bete.Naturligtvis hoppas jag att vi båda kan vara över-ens om att målet måste vara att samtliga mjölkkorskall komma ut på bete. Jag inser också att det finnsproblem på vissa ställen. Men jag är tacksam fördebatten. Jag hoppas att jordbruksministern kankomplettera den översyn som skall ske nu med attockså se över hur bestämmelserna tillämpas och vilkabestämmelser som verkligen finns i praktiken.Anf. 84 Jordbruksminister ():Fru talman! Först vill jag nog ändå konstatera attkravet på betesdrift till en alldeles överväldigandeandel efterlevs. Det tycker jag är en viktig markeringatt göra; att vi faktiskt har genomfört en stor föränd-ring i vårt land sedan detta blev ett tvingande krav.Låt mig sedan också säga att det är Jordbruksver-kets bestämda uppfattning att antalet dispenser, anta-let djur som omfattas av dispenser, stadigt minskar.Det beror på att dispenserna som regel var tidsbe-stämda. Kanske handlade det om äldre lantbrukaresom skulle upphöra med sin verksam-het. Kanske tyckte man av det skälet att man kunde gedispens , eftersom man vissteatt verksamheten sedan skulle upphöra.Naturligtvis är det angeläget att vi får den här ut-vecklingen bekräftad genom en ordentlig analys avvad som har hänt. Det är naturligtvis också viktigt attvi i en sådan analys kan se hur de föreskrifter ochregler som finns på området efterlevs. Här vilarmycket riktigt ansvaret huvudsakligen på de lokalatillsynsmyndigheterna.Då tangerar vår diskussion en annan diskussionsom vi återkommande har anledning att föra, nämli-gen den om hur djurskyddet, tillsynen och kontrollenöver huvud taget skall vara organiserad. Det finnsmånga fördelar med en lokalt baserad tillsynsorgani-sation, men det kan ibland också finnas komplikatio-ner med en sådan organisation. Det är precis det arbe-tet vi har att se över i ett vidare sammanhang och somJordbruksverket tillsammans med andra aktörer haratt utreda nu och fram detta år.Låt mig säga att detta alldeles uppenbarli-gen är ett Norrlandsproblem. Naturligtvis kan vi intefrånhända samhället ansvar för att vi under en lång tidfaktiskt uppmanade - och inte bara uppmanade utangenom våra regler för rådgivning och information mereller mindre påtvingade - jordbrukare en utvecklingdär kor skulle stå uppbundna och aldrig komma ut påbete. Det var en helt accepterad och av samhälletföredragen form av djurhållning.Jag tycker att vi naturligtvis har en viss del av an-svaret för att de som anpassade sig till den dåvaranderådgivningen också ges rimliga möjligheter att anpas-sa sig till den förändrade inställningen. Vi vet ocksåatt det i vissa avseenden kan finnas problem som viinte kan bedöma som övergående. Detkan finnas förhållandevis nybyggda anläggningar somär så lokaliserade att de helt enkelt inte har tillgångtill betesmarker i tillräcklig omfattning.För den typen av dispenser är det nödvändigt medde här kompletterande kraven som Jordbruksverkethar formulerat i sina förskrifter. Det måste inte nöd-vändigtvis vara så att man åtar sig att bygga om förlösdrift. Det kan vara ett exempel på hur man hanterarproblemet. Ett annat är det som jag också nämnde, har en areal som visserligen inte är ett tillfreds-ställande underlag för bete, men som dock är till-fredsställande i den meningen att mjölkkorna kankomma ut och röra på sig.Arbetet med denna fråga måste i alla avseendenfortsätta. Som jag har anfört kommer att närmare se över detta.Anf. 85 ():Fru talman! Jag hade tänkt sluta med detta, men ioch med att jordbruksministern tog upp en annanfråga, nämligen var tillsynen skall läggas, måste jagsäga något. I det här fallet talade jag med den instanssom jordbruksministern kanske tror skulle klara dethär bättre än kommunerna, nämligen länsstyrelserna.Det var alltså länsstyrelserna, och länsveterinärerna,som hade uppfattningen att de föreskrifter som lästesupp är rekommendationer.Kan vi då konstatera att budskapet från den härdebatten kommer att vara entydigt - det får inte läm-nas dispens om djuren inte får möjlighet till rörelse?Kan vi vara överens om det? Det betyder i så fall attdet för denna säsong inte får lämnas dispens vare sigfrån eller kommunerna om det är såatt djuren inte kan röra sig på något vis.Vad jag har förstått så är det i så fall inte bara denhårdgjorda ytan, som det finns rekommendationer om,som vi talar om. Det skall finnas någon möjlighet pårörelse. Kan jag få en bekräftelse på det? Då kan visäga att vi i alla fall har skickat ut en mycket tydligsignal till myndigheterna inför den här sommaren omatt förutsättningen för dispens är att djuren inte ståruppbundna. Kan vi vara överens om det?Anf. 86 Jordbruksminister ():Fru talman! Innebörden av detta att det är kom-munerna och deras ansvariga nämnder och förvalt-ningar som är den lokala tillsynsmyndigheten är justatt det är de som har ansvaret. Om man förespråkarden modellen, vilket jag alltid har föreställt mig attGudrun gör, så kan man inte rimligen sam-tidigt förespråka en modell som innebär att landetsjordbruksminister i en interpellationsdebatt i riksda-gen skall avgöra vilka dispenser som skall ges ellerinte ges. Ansvaret vilar på de lokala tillsynsmyndighe-terna.Föreskrifterna från den statliga myndigheten äroerhört tydliga på den här punkten. För att man skallfå dispens från det egentliga beteskravet förutsätts på annat sätt har tillgodosett djurens behov avrörelse och motion. Om detta inte har uppfattats avlokala tillsynsmyndigheter ute i landet så finner jagdet mycket oroande. Därför är det mycket angelägetatt nu faktiskt mer systematiskt seröver hur det gällande regelverket efterlevs.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1997/98:305 om binoch biodlingAnf. 87 Jordbruksminister ():Fru talman! har frågat om jag av-ser att ta initiativ till att bikontrollen återupplivas.Hon har också frågat på vilka andra sätt jag avser attagera för att forskning och kunskapsinhämtande ifrågor om biets genetiska släktskap ökas så att bisam-hällenas och populationernas livskraft och långsiktigahållbarhet inte äventyras samt slutligen om bin kom-mer att klassas som djur i på samma sätt somtydligen görs i EU för att därigenom underlätta kon-troll m.m.Beträffande två första frågor ärdet riktigt att vi deltar i ett av EUmedfinansierat projekt som stöder biodlingen inomgemenskapen. De nationella program som utgör grun-den för stödet sammanställs av respektive medlems-stat i taget och medfinansieras av EU med50 %. Programmet för avser bl.a. bekämp-ning av varroakvalster, diagnos av sjukdomar ochforskning om honungskvalitet.Statens jordbrukvsverk arbetar till-sammans med berörda intresseorganisationer med attutforma ett förslag till program för . Det skallvara inlämnat till kommissionen.Diskussionerna om programmets närmare innehåll ärännu inte slutförda. Eftersom arbetet med att utformaprogrammet pågår är jag inte beredd att nu göra någrauttalanden om dess innehåll.Vad gäller sista fråga finns detför närvarande inte några planer på förändringar igällande lagstiftning.Anf. 88 ():Fru talman! Framför allt det senaste kan tyckas va-ra en väldigt underlig fråga; om bin är djur eller inte.Men efter vad jag har förstått av EU klassas de möj-ligtvis som fåglar. Redovisningen skall nämligenhanteras i samma ordning som man hanterar den ge-mensamma organisationen och marknaden för ägg. Iså fall kan man i alla fall konstatera att de har vingaroch lägger ägg. I klassas de väl som någotmellanting mellan djur och växter, jag vet inte riktigt.Jordbruksverket har i alla fall problem med det hela,det har jag förstått.Bakgrunden till denna interpellation handlar inte,som i fråga om de andra diskussioner vi har fört ombin, om sjukdomen varroa. Det här handlar om dengenetiska resursen. Det som sker i binäringen ärlitet olyckligt. Antalet bisamhällen minskar nämligenhela tiden i . Skälet är delvis att man har drab-bats av sjukdomen varroa. Många anser att det där-med inte är lönt att hålla på. Men det handlar ocksåom lönsamheten och en del andra problem man harhaft.Om man ser till behovet kan man säga att bin ärmycket viktiga. av alla fruktträd pollinerasav bin. Även för andra grödor är biet mycket viktigtsom pollinatör.I produceras ungefär hälften av den ho-nung som vi äter. Resten importeras från länder somNya och . Det verkar ju befängt attköra honung över halva jorden när vi skulle kunnaproducera den själva.Den här interpellationen handlar om den genetiskamångfalden hos bin. Vi kan se att det finns risk för en mycket stark utarmning. Man harbörjat avla på bin på ett sådant sätt att man inte ärnoga med att se till att behålla den biologiska mång-falden hos bin. Här handlar det inte om att den biolo-giska mångfalden skall vara vacker att titta på, utanhär handlar det om att vi måste bevara den genetiskaresursen därför att det är den som är basen för pro-duktionen och basen för ekosystemfunktionen. Detbetyder att om den genetiska bredden på biet försvin-ner finns det en stor risk för att biaveln kan hamna ien återvändsgränd.Det som sker är att man har börjat få par-ningsstationer där man parar drottningar innan deskickas ut till olika bisamhällen. I naturen parasdrottningen av flera drönare, vilket innebär att dearbetarbin som hon föder har olika fäder, och man haren rejäl spridning av generna i en bikupa. Men meden drottning som är parad med en enda drönare harman minskat denna genetiska basen rejält. Dessutomkan man se att man ofta parar bin på ett sådant sätt attbisamhällen sinsemellan börjar bli alltmer släkt medvarandra. Detta är ett problem som inte har uppmärk-sammats.Jag tycker att jordbruksministern i och med detsvar som jag har fått inte har insett att detta faktiskt ärett problem. Inom all annan husdjursavel är manmycket medveten om detta. Det finns fårkontroll,kokontroll, osv. för att man skall se till att man intefår vad man brukar kalla för matadoravel, dvs., krymper avelsbasen.Det fanns tidigare en bikontroll i som bl.a.hade till uppgift att se till detta. Den lades ned pågrund av brist på pengar. Jag menar att detta är ettproblem som vi måste ta tag i igen. Det måste nogvara staten som på något sätt tar ett ansvar.I svaret antyds att man äntligen skall börja se tillatt det tillförs pengar till binäringen. Men jag skullevilja veta vilken myndighet som skall ha ansvar för attbiaveln och den genetiska mångfalden inte går förlo-rade. Det finns en liten risk för att Jordbruksverketinte riktigt vet hur det skall hantera frågan. Jord-bruksministern ger inga tydliga signaler, och därförhänder det ingenting. Och när det inte händer någotfinns det risk för att den genetiska mångfalden mins-kar.Jag skulle alltså vilja ha svar på frågan: Vem haransvar för att vi inte får en genetisk erosion när detgäller biavel?Anf. 89 Jordbruksminister ():Fru talman! I någon mening har vi väl alla ett ge-mensamt ansvar, men i den mer konkreta meningen ärdet som är den myndighet somhar ett övergripande ansvar på detta område.Låt mig säga att jag tycker att det är mycket vik-tigt att biodlingen kan utvecklas. harvi sett en minskad omfattning, vilket beror på mångaolika saker. Jag tycker att det är en mycket olyckligutveckling som vi bör anstränga oss för att försökabryta, inte minst av de skäl som , nämligen att bin är oerhört viktiga i den bio-logiska helheten. De är mycket viktiga, inte bara där-för att de producerar god honung som vi kan äta, utanockså därför att de faktiskt bidrar till att avkastningenpå annan produktion, såväl odlad som vild, av t.ex.bär ökar.Jag hade för sedan överläggningar med före-trädare för biodlarna. Vi var vid dessa diskussioneröverens om nödvändigheten av att se över på vilketsätt som vi från samhällets sida kan bidra till en posi-tiv utveckling av biodlingen i vårt land. Vi var ocksåöverens om att det bl.a. med hjälp av det programsom vi utformar till hälften EU-finansierat finns bättremöjligheter än tidigare att arbeta för en positiv ut-veckling av biodlingen.Låt mig sedan säga när det gäller den specifikafråga som vi här diskuterar att den genetiska variatio-nen naturligtvis är oerhört viktig när det gäller binprecis som när det gäller alla andra djurslag. Låt migockså säga att såväl biodlarna som är mycket uppmärksamma på problemet.En del i att bevara genetisk variation är det ambi-tiösa arbetet som bedrivs för att bevara det nordiskabiet. Men det som vi talar om här, att inom de respek-tive olika raserna - i har vi fyra som används- också se till att bevara den genetiska variationen, ärnaturligtvis oerhört viktigt. Hur detta arbete skallbedrivas är något som diskuteras inom ramen förarbetet med detta fortsatta program. Men jag är fördagen inte beredd att säga att det bästa skulle vara attåterupprätta bikontrollen i den omfattning och i denform som den tidigare hade. Många av de berördaaktörerna är nog av den uppfattningen att man kanskeskulle arbeta på något annat sätt. Men jag tror att detbästa är att dessa diskussioner får fortsätta inom ra-men för diskussionerna med detta EU-medfinansierade programmet. Men i själva sakfrågan,att den genetiska variationen är viktig och att vi härlika väl som på andra områden måste akta oss för engenetisk utarmning som beror på en alltför begränsadavel med enstaka individer, råder det inga delar me-ningar. Detta är något som vi måste vara mycketuppmärksamma på.Anf. 90 ():Fru talman! Jag vill tacka för dessa besked. Jaghar förstått att har väntat på beskedom att man skall ha ett övergripande ansvar när detgäller just den genetiska variationen hos bin. Om mantittar på de förslag till vad som skall tas upp i dessaprogram, framför allt , finns inte detta med. Mantittar på varroabekämpningen, vilket vi vet att mångaanser är angelägen. Man tittar också på hur honungenskall se ut, osv. Men just översynen av på vilket sättman skall spara den genetiska variationen har fallitlitet mellan stolarna.Låt mig säga att jag tycker att den kontroll somman har haft av andra djurslag, t.ex. fårkontroll, ko-kontroll och svinkontroll, har varit bra. Där har mangemensamt inom näringen men också mellan myndig-heter tagit ett ansvar för att se till att den genetiskabasen inte blir för trång. Jag tycker att detta är likaviktigt för ett djur som biet.Jag har också förstått att man i har uppmärk-sammat dessa frågor. Där tror man att man har tappaten mycket stor del av sin genetiska bas just därför attdenna typ av parningsstationer som finns i har uppkommit. Det är alltså väldigt lätt att mantappar genetisk variation.Jag hoppas att dessa svar kommer att leda till attJordbruksverket ändå känner att det har ett ansvar attta tag i dessa frågor och att också se till att den härtypen av frågor kommer in i fråga om de program somvi skall ta fram. Vi får se vad som kommer att stå i detprogram som skall tas fram . Men jag harförstått från flera håll att det finns en mycket stor oroför detta och att man känner att detta är en fråga somhåller på att trilla mellan stolarna.Jag kommer att återkomma till denna fråga, efter-som jag tycker att den är mycket angelägen, framförallt efter det att vi har fått detta program för 1999.Men jag hoppas också att det svar som jag nu har fåttgör att känner att man kan agera. Detsom sägs är att väntar på signalerfrån regeringen. Och regeringen säger i svaret attregeringen väntar på signaler från Jordbruksverket.Detta är mycket olyckligt. Och jag kan säga att detfinns skäl till att jag framställde denna interpellation.Man har alltså önskat se en klar ambition från rege-ringens sida att det är som skall ta tagi dessa frågor på ett riktigt sätt. Det har inte skett.Låt oss inte förlänga denna debatt ytterligare, utanlåt oss i stället återkomma till frågan när vi ser vadsom sker. Men ett sätt kan naturligtvis vara att åter-upprätta bikontrollen. sker aveln påett sätt som inger stort lugn . Det ärmycket lätt att en avelsstation som kanske inte harhelhetssynen av vad som sker på andra ställen i landetgör att avelsbasen krymper. Dessutom finns det enrisk, vilken jag har förstått är uppenbar, för att par-ningsstationerna också kan sprida varroa. Jag harförstått att man försöker hitta ett kontrollsystem för attförhindra det. Men visst finns det anledning till oroför den genetiska basen när det gäller biet i framtiden.Men vi har börjat en diskussion som vi säkert kanåterkomma till.Anf. 91 Jordbruksminister ():Fru talman! Låt mig med användandet av ett slitetskämt säga att åtminstone jag tycker inte att detta ärnågon bisak, även om biodlingen inte är den största avverksamheter i vårt land. vet där har ett övergripande ansvar. Man väntar intepå något besked från regeringen i den frågan. Man vetockså att det är angeläget att den konkreta utform-ningen av program fortskrider så att pro-grammet kan lämnas in före , såsom det ärplanerat.Inom avelsverksamhet på det här området - likaväl som på andra områden - finns det naturligtvisfördelar att hämta, men det kan också finnas problemoch risker. Det bedrivs en avel i syfte att t.ex. få frammer fogliga bin eller bin som i något annat avseendeproducerar bättre eller på något annat sätt som vimänniskor önskar. Givetvis är det i detta sammanhang- som i alla sammanhang med avel - viktigt att vi äruppmärksamma på de nackdelar som finns med att detbedrivs en medveten avel för våra syften. En av denackdelar som man inte kan bortse ifrån är just riskenför genetisk utarmning. Frågorna kring genetisk va-riation är alltså viktiga.Om det blir en bikontroll av det gamla slaget ellerom det blir på något annat sätt som frågorna skallhanteras är jag för dagen däremot inte beredd att gebesked om. Men alla inblandade aktörer vet att de harett ansvar och att det bedrivs ett arbete.Anf. 92 ():Fru talman! Mycket kort: Om man tittar på denavel som har bedrivits när det gäller bin kanman se att det som sker avviker så till vida att mannumera parar med en drönare, vilket innebär att detblir en far till hela samhällen. Man gör en parning därman försöker att utnyttja systerskap mellan drönarna.Det innebär - jag har talat med en biforskare - att detganska snabbt kan bli mycket trångt på avelsbasen,och detta är någonting som bör uppmärksammas. Detär alltså större risk att det går snabbare utför med bietän för många andra djur just därför att man bedriveravel - jag vill inte ens kalla det för avel - eller verk-samheten på det sätt som man gör.Jag tänker återkomma till frågan, eftersom detta ärett mycket stort problem. Det finns också mycket få iSverige som har kunskap när det gäller biavel ochvilka risker det finns med de parningsstationer som nuväxer upp i landet.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 1997/98:307 ombensaxarAnf. 93 Jordbruksminister ():Fru talman! har frågat mig påvilket sätt den kan agera för attstoppa bensaxar, hur regeringen arbetar för att få tillstånd ett importförbud för skinn från djur som fångatsmed bensax, om regeringen avser att även framdelesfördöma de modifierade bensaxarna eftersom de inteär mer selektiva än de traditionella och om regeringenavser att kraftfullt agera så att djurens välfärd i dettafall går före världshandelsavtalet.Det finns en förordning om förbud motanvändning av bensaxar inom EU och mot införsel avskinn eller andra delar av vissa vilda djurarter frånländer som tillåter användning av bensax. Förord-ningen förbjuder användning av bensax inom EU frånden . Inom EU är således bensaxarredan stoppade.Den aktuella förordningen förbjuder import tillEU av skinn från 13 pälsdjursarter om inte det expor-terande landet har förbjudit användningen av bensaxeller använder fångstmetoder som uppfyller interna-tionella normer för fångstmetoder.Det har inte funnits någon sådan internatio-nell norm som avses i förordningen. För att undvikaen har intensiva förhandlingar om ettbindande avtal om en standard för djurvänligafångstmetoder pågått mellan och , Ryss-land samt USA.Det viktigaste syftet med förhandlingarna medKanada, och har varit att fastställaharmoniserade tekniska normer som erbjuder en högskyddsnivå för de fångade djuren. Avtalen reglerartillverkning och användning av fällor och handelnmellan EU och de berörda länderna vad gäller fällor,skinn och produkter av de pälsdjursarter som omfattasav avtalen.Genom avtalen med , och USAhar djurskyddet i berörda avseenden i dessa länderförbättrats väsentligt. Användningen av bensaxarregleras och begränsas även för andra arter än de somomfattas av EU-förordningen. Endast fångstredskapsom testats och godkänts enligt i avtalen fåranvändas vid fångst av de aktuella arterna. Samman-fattningsvis är, enligt min uppfattning, avtalen ett stortsteg framåt för djurskyddet, inte bara för ,och utan även för EU, eftersom avta-len även skall tillämpas i unionen.Avtalen tillåter i begränsad omfattning fortsatt an-vändning av vissa typer av bensaxar under förutsätt-ning att de testats och godkänts enligt normerna iavtalet. hade självfallet föredragit avtal somhelt förbjuder användningen av alla sorters bensaxar.Detta har alltså inte varit möjligt att uppnå. Sverigekommer emellertid att fortsätta att verka för att an-vändning av bensaxar förbjuds.Anf. 94 ():Fru talman! Jag har tagit med mig några bensaxarav den typ som detta handlar om. har haft enmycket restriktiv inställning till bensaxar, eftersomdet finns få fångstmetoder som utsätter djuren för såmycket plåga, ångest och lidande. Den svenska rege-ringens ståndpunkt i frågan har varit mycket klar.Man har inte velat häva importförbudet när det gällerskinn från djur som fångats i bensaxar. Tyvärr får jagnu intrycket av att regeringen har backat, att manaccepterar "humana" fällor.Min, veterinärers och djurskyddsorganisationersuppfattning är att det inte finns några humana sådanahär fällor. Jag har här en fälla som slår ihop ochklämmer till benet. Fällan är av den typen som tidiga-re inte var godkänd. I denna fälla fastnar djur oavsettvilken art det är fråga om. Fällan är inte på något sättselektiv. Det djur som råkar gå förbi fastnar där. Dju-ret kläms fast. I många fall bryts benen. En del djurförsöker att bita av sig tassen för att komma loss.Sedan kan djuret sitta fast i upp till envecka innan jägaren kommer och avlossar nådaskot-tet. Djuret är utsatt för svält, törst och andra djursangrepp. Naturligtvis innebär det inte bara fruktans-värda lidanden utan också svår ångest.