prot · GL0998 · 1998-04-28 00:00:00 — Skall man ändå försvaraatt resurserna går dit i samma utsträckning? Det ärprecis vad man har fått uppleva på många håll. Plöts-ligt har födelsetalen sjunkit så kraftigt att man måstebörja diskutera var man skall lägga pengarna: Är detförsvarbart att fortsätta att upprätthålla en så storverksamhet? Det kommer alltid att finnas yrkesgrup-per som slåss för sin specialitet och slåss för att få justsin utrustning. Detta med njurkrossarna är intressant,och det är precis sådana saker som vi försöker ta uppoch diskutera gemensamt.Jag kan ge er rätt på den punkten att det i det vikallar Dagmarförhandlingar med Landstingsförbundetär viktigt att vi tar upp strukturfrågor och diskuterarvad det är för utveckling som vi ser framför oss ochvilka viktiga förändringar det är som vi vill stödja,t.ex. IT-användningen i hälso- och sjukvården, somkommer att göra det mindre intressant att prata ombyggnader, kanske ens om sjukhus, och mer intressantatt börja prata om patienten och patientens behov.Vad vi just nu upplever är att man kan erbjuda mycketkvalificerad vård i enskilda människors hem. Detställer nya krav på hur man organiserar. Jag vändermig fortfarande mot det; jag tror inte att besluten blirbättre därför att vi i påstår att vi kan tadem.Om vi nu har lagt ut ansvaret för att planera vår-den och fördela resurserna måste vi också lita på attlandstingen kan ta sig an detta med strukturerna. Detär smärtsamt när det sker, men jag tror att det är nöd-vändigt. Jag tror också att vi kan komma ur det där påett bra sätt. Möjligen behöver vi diskutera t.ex. av-vägningen mellan primärvård och annat också i våraDagmarförhandlingar. Det gör vi; det är sådana frågorvi tar upp där. Men jag har svårt att se att vi här skullebestämma vilka sjukhus som skall finnas kvar ochexakt vad innehållet skall vara i varje enskilt sjukhus iSverige. Jag tycker inte att det är riktigt och rätt.Anf. 10 ():Fru talman! Nej, det går inte - det är inte hellerdärför som jag har framställt interpellationen. Jagtycker ändå att socialministern rörde vid en viktigfråga i den näst sista kommentaren: numera kan såmånga svårt sjuka människor vårdas polikliniskt ihemmet. Där ser vi hur förändringen går. Det låtersom att bara man hamnar på sjukhuset skall man ha15 specialister runt omkring sig. Det finns en mellan-väg. Den som är svårt sjuk och kan vårdas hemmakanske klarar sig på sjukhuset även om det bara finnstre specialister där.Jag vill också ställa den raka frågan till MargotWallström: Är beredd att ta tag iden gamla sjukhusstrukturen och den nivån, medprimärvård, landstingssjukvård och länssjukhus? Jaghåller helt med om att länssjukhusenverkligen är en form av maktkamp mellan universi-tetssjukhusen. har svårtatt klara av de sällsynta sjukdomarna, därför att de fårinte heller underlag. Det är ett jättebekymmer för denkvaliteten. Jag vill fråga: Är be-redd att ta tag i detta så att det skrotas?Sedan måste berätta för migom storleken är en avgörande faktor för ett sjukhus.Behöver det vara sämre därför att det är mindre, ellerkan det vara god kvalitet ändå?Min sista fråga handlar om vårdplatser. Jag tillhördem som är så gammalmodiga att jag tror att vi harlagt ned för många vårdplatser. Jag gör det med ut-gångspunkt inte minst i vårdköerna. Jag vet att vård-platstillgången är dålig och att många får vänta i köer.Tror socialministern att vi behöver ompröva vårabeslut om vårdplatsnedläggningar med anledning avde vårdköer som finns, där vårdplatserna de facto ären flaskhals?Anf. 11 Socialminister ():Fru talman! Det händer väldigt många viktiga, sto-ra och snabba saker när det gäller hälso- och sjukvår-den. Det har vi sett. har mycket omfat-tande strukturförändringar skett, som naturligtvissätter allt i fråga: hela vårt nuvarande system, hur manarbetar, fördelar rollerna och arbetet, vilka sjukhussom skall finnas och hur man skall organisera vården.Det har varit en dramatisk förändring inte minst närdet gäller antalet vårdplatser. Jag tror säkert att det påsina håll förekommer att man har dragit ned förmycket och ser att man får backa tillbaka en bit. Detgäller ofta gamla människor.Om man kan se att man kan få den kommunalaäldreomsorgen att fungera tillräckligt väl och se till attdet finns en kompetens där behövs inte den här ping-pongpolitiken, där gamla skickas till akutsjukhuset,sedan åker hem och kommer tillbaka.Om man får vårdkedjan att fungera väl behövs detinte så många vårdplatser, utan den nivån kan hållas.Om man hittar en bättre samverkan kan man lösamånga av de problemen.Jag är inte så pessimistisk. Jag tycker att det pågåren väldigt spännande debatt. känns den fram-tvingad, just av ekonomiska skäl, men på många hålltycker man att det är en intressant och riktig utveck-ling. Det gör att man får resonera om sina roller på ettnytt och spännande sätt, framför allt utifrån detta attsätta patienten i centrum. Det finns ingenting somsäger att det nödvändigtvis är ett direkt sambandmellan stort och smått när det gäller kvalitet och pro-duktivitet, utan det har att göra med hur man jobbar,inriktningen och innehållet i vården. Det är på ett sättockså mycket hoppfullt.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1997/98:232 om be-hovet av olika vårdformerAnf. 12 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder regeringen vidtagit för att möta behov somfinns av olika vårdformer och om regeringen avser attgöra en kartläggning av kommunernas kösituation tillsärskilda boendeformer. har vidarefrågat vilka åtgärder regeringen tänker vidta för attalla skall känna trygghet , att det finnslämpliga vårdformer att tillgå samt vilka åtgärderregeringen avser vidta för att öka de äldres inflytandeöver vården och boendet.Under senare tid har uppmärksammats fall avbrister inom vård och omsorg. Det måste samtidigtklargöras att det alltid kommer att vara svårt att ge enrättvisande helhetsbild av situationen inom vård ochomsorg, eftersom avdelade resurser och erhållna re-sultat skiljer så starkt mellan olika kommuner. Mot debrister som konstaterats på flera håll och som kanbero på såväl otillräckliga resurser som mindre lämp-ligt resursutnyttjande står många goda exempel påföredömlig vård och omsorg.Många äldre kan erbjudas omfattande ochkvalificerade insatser dygnet runt i det egna hemmet.Denna möjlighet att bo kvar hemma upplevs sannoliktpositivt av de flesta, men vårdsituationen är givetvissamtidigt mycket sårbar om organisationen kring denenskilde inte fungerar.I de situationer där den enskilde är helt beroendeav hjälp, har svårt att själv ta sig ur sängen eller ärhelt sängliggande måste rätten till en trygg vård till-godoses. Man måste veta att vårdpersonalen kommer,att larmklockan fungerar och att personalen har kom-petens att kunna bedöma t.ex. försämringar av hälso-tillståndet. För många är närheten till personal dygnetrunt av avgörande betydelse för känslan av trygghet.Äldres självbestämmande, integritet och valfrihetmåste respekteras och vara utgångspunkten både förplanering och för organisation av vård och omsorg.Kommunerna måste därför sträva efter att ge ökadevalmöjligheter genom ett varierat utbud av vård ochomsorgsformer.Jag vill i detta sammanhang peka på att en delvisny målbestämmelse införts i socialtjänstlagen i syfteatt betona vikten av att i sitt arbete medäldre beaktar kravet på självbestämmande, integritetoch trygghet. Varje människa är och skall självklartses som en unik individ och inte ett vårdobjekt ellerett "ärende". Vid samma tillfälle infördes en bestäm-melse som ger bl.a. äldre och funktionshindrademänniskor med ett varaktigt behov av omfattandevård och omsorgsinsatser en uttalad rätt att flytta annan kommun. Bestämmelserna trädde i kraft den1 januari 1998.I propositionen (1997/98:113) Nationell hand-lingsplan för äldrepolitiken, som förelagtsriksdagen, föreslår regeringen mål och inriktning förden framtida äldrepolitiken. Till målen hör bl.a. attäldre skall kunna åldras i trygghet och med bibehålletoberoende, kunna leva ett aktivt liv och ha inflytandei samhället och över sin vardag, bemötas med respektsamt ha tillgång till god vård och omsorg. De natio-nella målen skall ge en inriktning av den framtidaäldrepolitiken. Ansvaret för att uppnå målen liggerinte bara på regering och riksdag utan också på kom-muner och landsting, myndigheter, organisationer,näringsliv och, sist men inte minst, på alla enskildamänniskor som verkar i samhället. Med utgångspunktfrån målen kan kommunerna utarbeta lokala äldrepo-litiska handlingsprogram.För att öka förutsättningarna för kommunerna attuppfylla de nationella målen föreslår regeringen vissaåtgärder som bör genomföras. För att äldreskall ges möjlighet att vid behov flytta till särskiltboende föreslås bl.a. ett tillfälligt stimulansbidrag omtotalt till kommunerna för upp-byggnad och anpassning av bostäder avsedda föräldre människor. Vidare förslås att 300 miljoner kro-nor tillförs äldreomsorgen under perioden1999-2001. Inom ramen för detta tillskott föreslåsbl.a. att särskilda medel avsätts för lokala försöks-verksamheter i syfte att utveckla den uppsökandeverksamheten bland äldre, främst i ett förebyggandeoch hälsofrämjande syfte men också för att få bättrekunskaper om äldres levnadsförhållanden. Detta ärviktigt, inte minst med tanke på betydelsen av attkommunerna har kännedom om hur behovet av plat-ser inom särskilda boendeformer ser ut.Eftersom utvecklingen inom äldreområdet präglasav stora förändringar, som ställer ökade krav på ny-tänkande inom kommuner och landsting, föreslårregeringen vidare att medel ställs till förfogande förinsatser som syftar till konstruktiva förändringar ochnya idéer när det gäller det bästa sättet att tillgodosede äldres behov. Medlen bör kunna användas för attutveckla och stimulera äldres delaktighet och infly-tande över vård och omsorg.I avseendeädelutvärderingen konstateras brister vad avser lands-tingens insatser och då inte minst när det gäller läkar-nas medverkan i vården av personer i särskilt boende.Hälso- och sjukvården för äldre måste därför förbätt-ras både i de delar där kommunerna har ett ansvar ochi de delar där landstingen är ansvariga. De olika åt-gärderna måste komplettera och stödja varandra så attden enskilde kan vara förvissad om att få bästa möjli-ga vård. Regeringen förutsätter, mot bakgrund av detresurstillskott som tillförs kommuner och landstingunder , att huvudmännen genomföråtgärder som förbättrar samverkan i syfte att åstad-komma en högre kvalitet i vården och omsorgen.Anf. 13 ():Fru talman! Jag vill tacka fördet positiva och bra svaret.När jag framställde interpellationen hade inte pro-positionen om de nationella målen kommit. Jag äroerhört glad för att jag där har hittat idéer som vi hartalat om här under våra frågedebatter. Det är oerhörtbra att man kan känna samstämmighet och att de härdebatterna har något att ge.Det är viktigt att påpeka att det fungerar bra påmånga ställen. Jag har ganska varit påNytorpshemmet i - ett härligt, positivtboende för äldre, där man känner att hela atmosfärenär präglad av omtanke. Men när man kommer tillandra ställen är det inte riktigt på samma sätt. Det ärdärför som det är så viktigt ha riktigt tydliga och brainriktningar i all äldrepolitik.Jag vill ta upp en fråga som gäller väntetider inomsärskilda boenden. Det finns en tendens att människorfår vänta för att komma till särskilt boende men helatiden får konkurrera med andra. Om man är svåraresjuk än andra får man en plats när en plats blir ledig.Detta känns litet svårt och tung, därför att den enskil-da människan kan ju inte rå för om det är fler som ärsjukare än vederbörande. Därför vill jag fråga, när detgäller olika vårdplatser och geriatriska vårdplatsergenerellt, om vi inte måste bygga upp något slagsgeriatriska vårdplatser som är flexibla. var detofta så inom sjukvården att man hade rum där det lågfyra, sex patienter. Det fanns en viss flexibilitet. Jagtror nämligen att det kan vara bättre för en svårt sjukmänniska att få ligga på en s.k. överbeläggningsplatsän att ligga ensam hemma med svårigheter att få sär-skilt mycket hjälp. Det är svårt att veta hur mångasom finns i kön, eftersom man gör den här typen avbedömning. Har socialministern tänkt på behovet avflexibilitet i systemet?Väldigt många människor bor hemma. En influen-saepidemi kan göra att det inte går. Då måste detfinnas tillgång till vårdplatser. Ofta är det en anhörigsom är garanten för att man skall kunna vara hemma,och vederbörande kanske också blir sjuk under deninfluensaepidemi som uppträder. Det borde finnasnågon sorts gummiband, en flexibilitet där man plane-rar för boende hemma men med möjlighet till vård-plats vid behov.Jag vill också ställa en annan fråga som gällerhjälpmedel. Den sortens inriktning som vi har , attalla skall få bo kvar , kräver attde hjälpmedel som finns också kommer patienten tillgodo. Jag vet att det handlar om kostnader, utbildningoch annat. Men hjälpmedlen är ännu viktigare nu meddenna inriktning än de var när människor bodde på ettstort sjukhem där det gick att låna hjälpmedel. Jag villfråga vad har för tankar kring dettamed hjälpmedel, som ju är förutsättningen för att manskall kunna bo hemma. Det handlar inte specifikt omhissar, vilket många tror, utan det handlar om såmycket mer, t.ex. om bostadens utformning, om till-gång till griptång eller annat. Det gäller att hitta någonform av utbildning, så att människor verkligen får delav hjälpmedlen.Anf. 14 Socialminister ():Fru talman! Här är det många frågor i en egentli-gen. Det handlar återigen om att se till helheten. Detgäller dels bostäder, dels behovet av fler platser isärskilt boende när behoven blir riktigt stora, när maninsjuknar och är i behov av vård och hjälp dygnetrunt. Antalet bostäder i särskilda boendeformer, inteminst gruppboende för dementa, har ökat mycketkraftigt sedan ädelreformens införande 1992. De totalttre miljarder som tillfördes var till stor hjälp för attstimulera kommunerna till en utbyggnad av gruppbo-städer och andra alternativa boendeformer för äldreoch handikappade.Socialstyrelsen ger också ut allmänna råd med re-kommendationer i fråga om beslut när kommuner intehar särskilda boendeformer i den utsträckning somfordras. Man har bedömt väntetider och annat. Det ärklart att detta är en svår sak. Man vill utnyttja allaplatser maximalt. Man tycker sig inte ha råd att haplatser stående tomma, utan man vill se till att de ärbesatta. måste man ha en beredskap ochskulle nog gärna vilja åstadkomma just en sådanflexibilitet som tar upp. Samtidigtkan det stå i strid med andra krav, eget rum etc. Jagtror nog att kommunerna jobbar väldigt hårt för dethär. I de fall man inte kan tillgodose be-hovet av en plats i särskilt boende försöker man ordnadet med förstärkt hemhjälp och annat.När det gäller hjälpmedlen är det en fråga som harblivit mer komplicerad och som verkligen kräversamverkan mellan huvudmännen, det vill jag påpeka.Det som vi nu föreslår är att man skall bedriva enuppsökande verksamhet i . Det tror jagkan vara till stor hjälp för att förebygga. Om man fårhjälp med att ordna mattor och andra hjälpmedel somkan behövas, kanske man kan klara sig hemma litetlängre och med mindre hjälp. Stödet till anhöriga somvi nu inför innebär också en avlastning och gör detlättare att klara sig längre på egen hand i hemmet, därde flesta vill stanna så länge som möjligt.Jag tycker att vi har försökt att ta ett helhetgrepp ipropositionen. Jag vill tacka ochhennes partikamrater för de goda idéer som vi harfått. Vi har försökt ta till oss allt som vi tror kan göralivet bättre och enklare också för riktigt gamla ochsjuka människor.Anf. 15 ():Fru talman! Jag tycker att det är viktigt att manjust ger riktlinjer, att man ger konkreta ambitioner tillkommuner och landsting. Det handlar naturligtvis omde pengar som har avsatts, och mer behövs kanske.Men jag vill också här titta tillbaka på min förra in-terpellation om vårdplatser och vårdköer. Jag tror attväldigt många äldre människor, om de slipper stå förlänge i en vårdkö för att t.ex. operera höftleder, harlättare att klara sig hemma. De kan klara sig längreom de slipper stå länge i en kö. vet vi attockså de äldre människor som behöver en starropera-tion har lättare att klara sig hemma om de snabbt fårhjälp så att man kan rädda så mycket som möjligt avderas syn.Därför tycker jag att vårdköer också har en rele-vans i hela den här biten. Vi skall vara väldigt gladaför att människor lever . Det är det vi vill när viplanerar en god vård och omsorg. I har vi juväldigt många "äldre äldre". Vi vet att det också ärden gruppen som tar det mesta av sjukvårdens resur-ser. Därför vill jag slå ett extra slag även här när detgäller vårdköerna. Jag tror att det betyder så mycketför de här människorna. Först och främst betyder detmycket för människorna personligen. Men det gör detäven för kommuner och landsting på sikt.Sedan vill jag ta upp en annan fråga. Det gällerideella insatser. Det gäller anhörigföreningar. Jagtycker också att det bra att det är så bra upptaget ipropositionen. Men jag vill ändå fråga när det gällerdet sätt som vi skall kunna använda de ideella insat-serna på. Vad tycker om att mant.ex. använder rent ideella insatser där människorkanske kommer in med terapiverksamhet och sådant iverksamheten? Jag tror nämligen att det är nödvändigti framtiden. Det är bra om det finns sådana här grup-per som tar ett reellt ansvar. Man skulle kanske kunnatänka sig att utveckla projekt för sådana som är ar-betslösa, så att de finge gå in och arbeta här.Sedan vill jag ta upp en annan fråga. Det är juväldigt många äldre som inte får så mycket hjälp- det man kallar boendehjälp - med städning, puts-ning av fönster, bakning av bullar osv. Man har heltenkelt så mycket vårdinsatser i kommunen att maninte har ansett sig kunna ge denna hjälp. Då har vikristdemokrater förslagit att man skall flytta över litetpengar när det gäller tjänstesektorn. Jag undrar omsocialministern tycker att det är ett bra förslag.Som jag ser det nu är det väldigt många äldre sombara kan be om hjälp svart. Har man barn eller vänin-nor är det ju en sak. Men de som är helt ensamma harju oftast ingenstans att vända sig. Skulle man intekunna få något projekt på det här området så att mankan subventionera litet som den äldre beta-lar litet? Då skulle man få den här viktiga insatsengjord.Jag kan ju bara se på t.ex. min mamma. Hon be-höver ingen hemtjänst , men hon har varit pedant ihela sitt liv. Hon skulle säkert fara fruktansvärt illaom inte fönstren skulle bli putsade. Det är min nästafråga. Eller har socialministern något annat förslag förde människor som behöver hjälp med det här som detycker är jätteviktigt?Anf. 16 Socialminister ():Fru talman! handlar det om vårdköer, service-tjänster, frivilligorganisationer och annat. Jag kom-menterar gärna detta kort.Det här med frivilligorganisationerna tycker jag ärväldigt viktigt. Jag ser framför mig ungefär det somjag har sett exempel på på något ställe. Man gjorde ettslags äldrecentrum. Man hade samlat frivilliginsatser.Man erbjöd dagverksamhet av olika slag. Man kundekomma dit och gå på allt från tai-chi till målning ochvad det nu var. Där fanns datarum. Man kunde lärasig om datorer. Man kunde gå studiecirklar. På kväl-larna hade man föredrag där man t.ex. bjöd in läkaresom kom och berättade om olika sjukdomar som manbehövde lära sig mer om.Där fanns en ständigt bemannad telefon där mankunde få information om vart man skulle vända sigmed det ena eller andra problemet. Också organisa-tionslivet fanns företrätt. Det tycker jag var en finmodell. Jag tror att många känner sig väldigt utsatta.De vet att en biståndshandläggare har telefontid tvåtimmar kanske. Man ringer och ringer, och det är baraupptaget. Man får aldrig tag i någon. Till slut kännerman sig helt desperat. Är man då ensam, utan att habarn eller andra släktingar som kan hjälpa till, så blirdet väldigt tungt. Då skulle det här kunna vara ettställe som man känner att man alltid kan vända sig tilloch gå till för att få helheten av utbudet presenteratför sig.Jag kan också se det här konkret ute i landet. Re-dan har t.ex. PRO:s väntjänst, Röda korset ochandra en mycket fin verksamhet för gamla. Det ärutmärkt att det finns som ett komplement till det somkommuner och entreprenörer har när det gäller äldre-omsorgen.Jag tillhör också dem som tycker att om vi skallsubventionerna något, om vi nu skall resonera omservicetjänster och om att subventionera dem, kan viväl börja med de gamla. Där vet vi att behovet ärjättestort. Vi kan resonera om hur vi skall hitta ensådan här modell. Det kommer att behövas. Behovetav sådana tjänster finns redan. Jag har i och för sigockså sett exempel i ett antal kommuner där manredan har startat. är det just arbetslösa som hargått ihop. På några håll är det handikappade somställer upp och hjälper till en subventionerad penning.Det har slagit väldigt väl ut. Här ser man att det finnsgamla som behöver hjälp. Om man har pengar övertill att göra detta så tycker jag att det här ett områdesom man i första hand skulle inrikta sig på.Anf. 17 ():Fru talman! Det här är jättespännande. är detju så att den modell som vi har skissat på inte kostarsamhället några pengar. Det är mer eller mindre enöverflyttning av pengar. Jag ser fram emot att vi skallfortsätta att utveckla en så god vård av de äldre sommöjligt. Jag tror att man i varenda kommun behöveranalysera behov och kommande behov. Man behöverse till att det finns en flexibilitet för alla äldre. Jag troratt det är väldigt viktigt för framtiden.Vi har ett betänkande som har varit ute påremiss, Patienten har rätt. Jag tycker att det är väldigtmycket av den inställningen som vi måste forma mor-gondagens sjukvård efter. Väldigt många äldre i dagär ju ändå tacksamma för den vård de får. Det blirkanske annorlunda när och jagskall börja kräva våra rättigheter när vi behöver vår-den. Vi har varit vana vid att besluta på ett helt annatsätt.Jag tror alltså att flexibilitet, olika entreprenörskapoch en patientinriktad äldrevård både när det gällerboende och när det gäller vård är framtidens melodi.Det ser jag fram emot att få vara med om att utforma.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1997/98:251 om vårdoch omsorgAnf. 18 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om jagavser vidta några åtgärder för att få till stånd bättresamordning och därmed bättre resursutnyttjande inomvård och omsorg.Jag vill börja med att säga att jag självfallet in-stämmer med om att det är mycketangeläget att bl.a. gamla och sjuka får en god vårdoch omsorg. Enligt min mening går det att förena ensolidariskt finansierad och fördelad vård och omsorgmed mångfald i produktionen. Sjukvårdshuvudmän-nen har det yttersta ansvaret för att samspelet mellanolika vårdgivare och driftformer fungerar. På detområdet har det skett en snabb utveckling.Som en följd av den s.k. Dagmaröverenskommel-sen inleddes utarbetandet av nationella rikt-linjer i syfte att stärka kroniskt sjuka patienters ställ-ning i vården. En övervägande andel av de kronisktsjuka utgörs för övrigt av äldre människor. De förstanationella riktlinjerna, som gäller diabetes, färdig-ställdes . Riktlinjerna skall ligga tillgrund för regionala och lokala vårdprogram och förindividuella överenskommelser. Arbetet har därefterfortsatt, och håller påatt utforma nationella riktlinjer för vården av patientersom lider av kranskärlssjukdom eller stroke. Därefterplaneras riktlinjer för höftfraktur och ledgångsreuma-tism och för vården av patienter som är nyinsjuknade ipsykos.Även inom landstingen pågår utarbetandet av lo-kala vårdprogram och vårdkedjor. Avsikten är atttillvarata resurserna bättre som patientpers-pektivet stärks.