prot · GM092 · 1998-10-06 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1998/99:2Tisdagen den 6 oktoberKl. 14.00 - 15.23Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckorEfter gudstjänst i , där predikan höllsav ärkebiskop , öppnades ikammarens plenisal enligt det program som i bilagafogats till detta protokoll.1 § Öppnande av riksmötetAnf. 1 TALMANNEN:Jag hemställer att Ers Majestät måtte förklara1998/för öppnat.Anf. 2 HANS MAJESTÄT KONUNGEN:Fru talman! Ärade riksdagsledamöter, valda om-bud för folk!Efter valrörelsen samlas nu en ny riksdag till sittförsta . Många och viktiga frågor står pådagordningen för det kommande arbetsåret.Valrörelser är betydelsefulla för demokratin. Dålyfts samhällsfrågorna fram till debatt, och den fördapolitiken granskas. Visionerna om hur vi skall fort-sätta att bygga presenteras.En stor uppgift för blir att förberedalandet för 2000-talet. Det är då särskilt viktigt atttänka och handla långsiktigt. När vi står inför ett nyttmillenium känner vi påtagligt vårt gemensammaansvar för vårt framtida samhälle.Ser man på de yttre förutsättningarna för riksda-gens arbete erbjuder denna långsiktighet en stor ut-maning, eftersom situationen i vår omvärld för närva-rande präglas av osäkerhet både ekonomiskt ochpolitiskt. Den ekonomiska utvecklingen i världen harstor inverkan på en exportberoende industrinationsom och sätter inte gränser enbart för riksda-gens handlingsfrihet utan påverkar också den enskildemedborgarens vardag.När vi följer dagshändelserna i vår omvärld bi-bringas vi en bild av en värld fylld av kriser och krig.Färsk statistik visar dessbättre ett annat facit. Sedan1992 har antalet konflikter tvärtom minskat. Glädjan-de nog beror minskningen till stor del på att flerafredsavtal har tecknats. Med hänsyn till vårt landsstarka engagemang i FN är det också med tillfreds-ställelse vi kan konstatera att denna organisation harspelat en viktig roll vid tillkomsten av många avdessa avtal.Som medlem av har Sverigepåtagit sig ett stort ansvar både för att FN skall lyckasi sina fredsskapande och fredsbevarande uppgifteroch för att vårt land framstår om en mönsterdemo-krati. i världshistorien torde demokra-tin ha framstått så klart som ett ideal att sträva efter.Inte minst har en viktig uppgift när det gälleratt leva upp till och på olika sätt verka för de mänsk-liga rättigheter som FN formulerade för första gångenför sedan.Statsbesöken utgör en viktig plattform för arbetetmed att främja kontakter mellan och andraländer. Under det gångna riksdagsåret har Drottning-en och jag haft glädjen att hälsa flera utländska stats-chefer välkomna till vårt land. Under föregående höstavlade presidenterna från och ochunder våren presidenterna från och Argentinastatsbesök i kommer alla att med uppmärksamhet och in-tresse följa ert arbete i . Många nya leda-möter har efter årets val fått säte i rikdag.Jag avslutar med att önska er samt alla övriga valdaombud för folk lycka och framgång i ertansvarsfulla värv.Med dessa ord förklarar jag 1998/riksmöteöppnat.2 § Från till - demo-kratins smala vägFöredrag av professor emeritus , , frutalman, högt ärade församling!En historiefilosof har en gång sagt att den allvar-ligaste bristen i vår kunskap om det förflutna består iatt ingen har skrivit det självklaras historia. Det ford-ras inte mycket eftertanke för att inse hur oändligtmycket större andel av vår tid och våra mödor somupptas av vad vi anser vara rena självklarheter än somåtgår till vad vi ser som ovanliga och märkliga hän-delser. Men det är de korta stunder då det märkligainträffar som framstår som minnesvärda; det är fördet allra mesta de som historien handlar om. Detsjälvklara glider bara obemärkt förbi utan vare sigreflexion eller kommentar, som de barr-skog längs en svensk landsväg. När resan närmar sigmålet har huvuddelen av dess innehåll försvunnit urminnet.Vad vi uppfattar som märkligt och som självklartvarierar med tid och plats. Det berättas om en gam-mal man som låg på sitt yttersta i sin stuga i de små-ländska utvandrarbygderna i början avdetta århundrade och eftersinnande såg tillbaka på sittlånga liv. "En annan har inte varit omkring myckethär i världen", säger han. "En har inte varit i engång." Han tystnar, tänker efter och tillägger: "Ja, detär klart, när en var ung var en ju med och byggdePacifiken. "Att något uppfattas som självklart har den faranmed sig att vår uppmärksamhet avtrubbas, att ävensådant som en gång skapats med möda och setts somen värdefull klenod sjunker undan i likgiltighet. Detär därför nyttigt, och ibland nödvändigt, att reflekteraöver det självklaras historia.För det helt övervägande flertalet invånare i Sve-rige är det självklart att ett bestämt antalmänniskor, utsedda i viss ordning genom allmännaval, kommer samman i denna byggnad för att likale-des i viss noga föreskriven ordning fatta de viktigastebland de många beslut som vårt gemensamma liv i ettkomplicerat och föränderligt samhälle kräver. Det ärockså självklart för oss att antalet ombud för varjeåsiktsriktning bestämmes av det antal röster somavgivits för den riktningen och att ett val därför kanleda till en fullständig men fredlig politisk kursänd-ring.Det demokratiska och parlamentariska statsskick-ets självklarhet i kan, om man vill sesaken från den ljusa sidan, uppfattas som ett vittnes-börd om en djup trygghet, en uppslutning kring engrundläggande gemenskap och ett samhälleligt styr-kebevis. Men det vore farligt om det mödosamt eröv-rade uppfattades som givet av naturen, som tidlöstoch aldrig hotat. En lika farlig felsyn är nu att denfullt utbyggda demokratin och den fredliga maktväx-lingen är ett slags i förväg bestämd slutstation förhela den historiska utvecklingen, ett självklart mål därhistoriens vagn stannar när den väl har nått dit efteren lång men planmässig och rak, egentligen aldrigavbruten resa.Ingenting kan vara felaktigare. Det råder alltjämtåtskillig oklarhet om hur det första väldokumenteradedemokratiska styrelseskicket i en högt utvecklad stat- det var i det femte förkristna århundradet -över huvud taget var möjligt och hur det kom tillstånd. Någon som helst historieautomatik fanns detförvisso inte anledning att räkna med. I själva verkettyder de resultat som de lärde har nått fram tillsnarast på att det var en serie av oförutsedda ochnästan slumpmässiga omständigheter som underknappt ett århundrade ledde till det statsskick sombåde av atenarna själva och av deras för övrigt oftamycket kritiska omvärld kom att benämnas"demokrati". Demos är det grekiska ordet för "folk", ivissa sammanhang betyder det "folkets massa", "deobesuttna", i motsättning till eliter som avgränsadesgenom olika kriterier, i regel börd eller rikedom, ellerbådadera. Kratein betyder "härska" och härleds frångrundordet kratos, som betyder "styrka", "makt".Någon tradition för flertalsvälde fanns inte varesig i eller annorstädes. Folkligt missnöje medstatsstyrelse och samhällsförhållanden hade dittills ide allra flesta bland småstater lett till nå-gon form av envälde, eller tyranni som den styrelse-formen utan alla ogillande övertoner kallades. Detgick vanligen så till att ledaren för en av de aristokra-tiska klaner som kämpade om makten med folkligtstöd gjorde sig till härskare över de andra, förjagadesina motståndare och regerade ensam tills uppror,attentat eller fientlig invasion gjorde slut på härlig-heten - det brukade dröja ett par generationer.I ett , som skakades av sociala motsättningar,genomförde statsmannen föreKristus ett antal reformer. Som praktiskt viktigastframstod säkerligen för samtiden en nedskrivning avalla skulder, ett upphävande av pantförskrivning avjordbruksmark och ett förbud mot att gäldenärer sominte förmådde betala blev fordringsägarnas slavar.Men vid sidan härav företog vissa politiska ochadministrativa förändringar. Vid första påseende kandessa tyckas allt annat än demokratiska i modernmening. De innebar bl.a. en uppdelning av Atensbefolkning i fyra klasser; klasstillhörigheten bestäm-des enbart av förmögenheten, och valbarhet till statli-ga ämbeten liksom politiska rättigheter varieradestarkt från klass till klass. Men denna ordning innebartydligen en försvagning av ett urgammalt klansystemsom var präglat av småbönders och jordlösas full-ständiga beroende av en jordägande aristokrati, somhade monopol på politiskt, militärt, ekonomiskt ochäven religiöst ledarskap.Nu medförde inte Solons reformer att und-gick den så att säga normala grekiska utvecklingen -en tyrann grep makten även här och regerade i näraett halvt århundrade. Men när hans välde kastats överände genomförde Kleisthenes, som själv var en av detraditionella adliga partiledarna, straxföre ytterligare ett par förändringar, säkertmed övervägande praktiskt-administrativt syfte ochutan några vittsvävande genomtänkta politiska av-sikter. Befolkningen indelades i tio stammar, sombyggde på rent territoriell grund och som ersatte tidi-gare indelningar, vilka hade varit grundade på verkli-ga eller fiktiva blodsband och religiös kultgemen-skap. Vidare, och framför allt, fick de allra minstaunderavdelningarna, demerna, en ny och viktig upp-gift - det blev deras sak att föreslå kandidater vidpolitiska val. Den här förändringen fick genomgri-pande konsekvenser. Plötsligt kunde den enkle med-borgaren utöva en reell politisk funktion utan attbehöva ansluta sig till en klanhövding eller stödja entyrann. Politisk aktivitet på kvartersnivå och i var-dagslag hade blivit meningsfull. , folkförsam-lingens mötesplats, blev statslivets centrum.Kring demokrati, dess segrar och nederlag,dess fördelar, oarter och avarter, växte fortlöpande debatt, kritiskt granskande litte-ratur, teoribildning och ideologi fram i den intellektu-ella hetluft med stormstyrkans vitalitet som var Hel-las. före Kleisthenes reformer hadebegreppet demokrati knappast haft något verkligtkonkret innehåll för någon. Under några årtiondenkring 400-talets mitt - det var period - hadeden atenska demokratin en klassisk fas, avhögsta blomstring, av balans och av intellektuell ochkonstnärlig kreativitet på alla områden. Den aktivaledningen utövades alltjämt länge av erfarna och högtbildade aristokrater. Men de kunde inte längre styrautan brett folkligt stöd. I ett av världshistoriens mestberömda tal, liktal över de atenare som hadefallit av det stora 25-åriga krigsom bröt ut 431, skildrar statsmannen i ord av oöver-träffad lyskraft än sambandet mellan det friastatsskicket och det kulturella skapandet. Då hadeskuggorna redan börjat falla. , då detstarkt radikaliserade demokratiska stod somförlorare i kriget mot och andra grekiska sta-ter, ett krig där stadens folk visat en nästan obegripligkampvilja och offervilja men också arrogant imperia-lism och stor brutalitet mot grannarna, var regimendiskrediterad och ersattes av ett hårdhänt fåmanna-välde. År 399 levererar historiens mest ökändaexempel på vart en direkt folklig maktutövning kanleda om gränsdragningen mellan politiska beslut ochrättskipning i enskilda mål inte hålls klar; det ärdödsdomen över . Och hos de allra flestatalare, filosofer och historiker i och utanför Atenbeskrivs den radikala demokratin närmast som ettorganiserat kollektivt vanvett.Historiens tunga vagn rullar in i andra hjulspår. IAlexander den stores och hans efterföljares jätterikenfinns ingen plats för folkstyre, och inte heller denstrikt ståndsindelade romerska republiken erbjudernågot utrymme för de styrelseformer som hade ut-vecklats . När en medveten reflexionöver statsskick och medborgarroll växer fram påromersk botten, förhärligar man den egna författ-ningstraditionen, med dess balansgång mellan mo-narkiska, aristokratiska och demokratiska element.Man har, och man utvecklar förvisso, ett medborgari-deal, en bild av den för det allmänna och för denrepublikanska friheten outtröttligt kämpande romaren- en gestalt som gång på gång skall frammanas ieuropeisk historia, särskilt under den franska revolu-tionen - men det är inte demokrati i atensk ellermodern västerländsk mening som denne strider för.Det är i själva verket så att om någon vid tiden förKristi födelse eller senare, eller ytterligarefemhundra eller fram i tiden, hade för-sökt sig på att karakterisera det demokratiska styrel-seskickets ställning i europeiskt medvetande, skullehan knappast ha haft mycket mer att säga än att dettagrekiska ord var namnet på ett statsskick som hadeblomstrat i mellan 450 och och ansågsha lett till stadens slutliga nederlag i ett stort krig,som därefter hade förekommit men aldrigvaraktigt i och annorstädes, som också prövats ireligiösa sekter, särskilt ytterlighetsrörelser, men somav så gott som alla historiker och tänkare hade avvi-sats som i bästa fall en skön men orealistisk rättvise-dröm, i sämsta fall ett brutalt och primitivt pöbelväl-de. Något mindre självklart än demokratin är det idet perspektivet svårt att föreställa sig. En mindre rakoch bred väg genom historien vore inte lätt att upple-ta. måste demokratin ha förefallit följa enåtervändsgränd, som till slut förlorade sig som ettövergivet spår på historiens stora avstjälpningsplatsför kasserade samhällsformer.Men begreppet demokrati hade en gång fötts tillvärlden och existerade alltjämt. Det fanns så att sägadisponibelt i det europeiska idéförrådet, låt vara påavstjälpningplatsen. Det händer alltjämt att virke tillnya byggnader hämtas på sådana platser. "Demokrati" var ett tankeelement, en idé och ettnamn. Elementet kunde under gynnsamma förhållan-den släpas fram och fogas samman med andrabyggstenar på den europeiska samhälleliga bygg-nadsplatsen. Det kunde kopplas till exempelvis denstoiska filosofins och snart också med större styrkamed den kristna religionens föreställningar om allamänniskors lika värde, föreställningar som i detlängsta och för det mesta förde en diskret och be-skedlig tillvaro men som under starkt tryck eller starkhetta kunde förtätas till handlingsparoller.Det kunde också t.ex. användas av dem som höllföre att de enskildas frihet var ännu viktigare än godordning och välvillig härskarmakt. Tankemodellen"demokrati" erbjöd också möjligheter åt dem sombörjade hävda att samhället vilade på ett avtal somslutits till alla samhällsmedborgares lika och gemen-samma bästa. Helt dött var aldrig demokratibegrep-pet. Men dess väg var slingrande och lång.Lång, mödosam och allt annat än självklar var inteminst den vägsträcka som förde mellan den äldstademokratisynen, den som krävde att alla, bokstavli-gen alla, skulle personligen, fysiskt närvarande, utövasin medborgarrätt i en beslutande församling - som juännu vid l700-talets mitt drömde om somett ideal - och å andra sidan dem som accepteradebeslut genom valda ombud. Det finns uppenbarligenpraktiska gränser för den direkta demokratins arbets-möjligheter. Dessa skall dock inte underskattas. Färs-ka studier från de sista schweiziska kantoner därfolkets beslutanderätt utövas direkt av en mångtusen-hövdad skara församlad på ett gärde visar hur häp-nadsväckande snabbt och med hur ringa tvivel omresultatet en omröstning kan genomföras av en vanmötesledare, i svåra fall biträdd av fyra eller till nödsåtta, som delar upp fältet i sektorer mellan sig när deskattar de uppräckta händerna. Någon detaljräkningblir det självfallet aldrig fråga om.Det är framför allt , särskilt isamband med de kyrkliga reformrörelser som i skarpmotsättning till påvestolen framtvang allmänna kyr-komöten, men också i de situationer där världsligamakthavare försökte mobilisera ett brett stöd för sinpolitik, som det representativa beslutsförfarandetsideologi och teknik utvecklas. En mäktig formel,försedd med den romerska rättens tunga auktoritet,blir orden Quod omnes tangit, ab omnibus debetapprobari - vad som angår alla, bör godkännas avalla. Formeln börjar eka oss till mötes hos kyrkligaoch världsliga teoretiker och i kallelser till kyrkomö-ten, riksmöten och herredagar. Återigen kan mankonstatera att en modell har fötts, en tankemodell harklätts i formelartat suggestiv språklig dräkt och gjortsdisponibel för samhällsideologer, samhällsarkitekteroch samhällsbyggare. Vid gynnsamma omständighe-ter kan modellen tas i ett handlingsprograms tjänst,tillhandahålla en lösning. Men självklar var den ald-rig. När vi först träffar på den latinska formeln, är dengömd långt inne i den snåriga romerska förmynder-skapsrätten.I l600-talets och l700-talets Frankrikefogas de historiska byggstenarna ihop till samman-hängande teorier. Under l800-talet växer byggnadendär och annorstädes till det stolta torn som vi i dagkallar västerländsk demokrati. Men ingenstädes varvägen kort, och ingenstans var demokratin en själv-klarhet. I denna sal får vi inte glömma det starka,betydelsefulla och i många stycken märkliga svenskabidraget - det som vi finner i tingsmenigheter, i deninternationellt unika bondefriheten och riksdagenslikaså internationellt unika fjärde stånd, bondeståndet,i folkrörelserna senare och i den rådande samhällsfre-den.Demokratin har sina rötter både här på Helge-andsholmen och på många andra håll, långt borta i tidoch rum, så fjärran som på atenarnas . Det är ettkrokvuxet och vittförgrenat träd, inte någon okompli-cerat rak stam. Att trädet har djupa rottågor i nordiskmark betyder inte att det är en av dessa självklarhetersom man kan ta för givna och därför också kan låtasjunka undan i minnet, ned i glömska och likgiltighet.Trädet är alltför dyrköpt, alltför dyrbart och alltförkrävande för att inte ständigt troget och varsamt vår-das.3 § RegeringsförklaringAnf. 3 Statsminister ():, , frutalman, ärade ledamöter av riksdag, minadamer och herrar!I dag samlas världens mest jämställda parlamentför att axla förtroendet från det svenska folket att föraSverige in i 2000-talet.Sverige står inför betydande utmaningar. Trots attsysselsättningen ökar är 300 000 människor arbetslö-sa. Trots att tillväxten är hög är klyftorna mellanmänniskor stora. Trots att nationens välstånd är störreän någonsin finns det brister i välfärden.Det mandat som medborgarna gav uttryck för ivalet är tydligt. skall ta steget in i nästa årti-onde med fler jobb, större rättvisa och vidgat samar-bete. Den budgetproposition som regeringen - i sam-arbete med och - föreläg-ger kommer att vila på dettauppdrag.Den finansiella oron över världen ökar betydelsenav en stadig och ansvarstagande ekonomisk politik.Sveriges handelsberoende och finansiella historia göross utsatta. Grunden är sunda offentliga finanser ochstabila priser. Därtill krävs beredskap för samförståndoch långsiktiga lösningar i riksdagen.Tillsammans med andra progressiva regeringar iEuropa kommer regeringen att föra en modern politikför högre tillväxt, ökad utbildning och dynamiskastorstäder. Vi vill se ett som kan förena soci-alt ansvar med vital utveckling.Steget in skall tas med fördjupat in-ternationellt samarbete utan att de nationella demo-kratiernas styrka minskar.Sverige skall aktivt bidra till att forma Europasframtid. Medlemskapet i Europeiska unionen gerSverige möjlighet att verka för en kontinent prägladav demokrati, solidaritet och öppenhet. Ordförande-skapet i EU blir en milstolpe i det svenskaEU-arbetet.Avståndet mellan folk och folkvalda måste mins-ka i EU. Öppenheten bör öka, den demokratiska för-ankringen stärkas och samarbetsformerna utvecklas.Arbetssättet måste reformeras.EU:s arbete skall koncentreras till de frågor somberör människor. Endast genom konkreta resultat avdirekt betydelse för människornas trygghet och väl-stånd kan EU få den nödvändiga förankringen hosmedborgarna i unionens medlemsländer.I dag går 18 miljoner människor utan arbete i EU.Antidemokratiska krafter marscherar på Europasgator. Miljöförstörelsen hotar såväl människors hälsasom djur- och växtarters existens på vår kontinent ochi våra hav. Det krävs ett framtidsprogram för EU somkan förena ökad sysselsättning, modern välfärd ochbättre miljö. Riktlinjerna för sysselsättningspolitikenbör ges samma vikt som motsvarande instrument pådet ekonomiska och monetära området.Jämställdheten mellan män och kvinnor i EU skallöka. Konsumenternas och löntagarnas ställning påden gemensamma marknaden skall stärkas. Det nyaEuropa skall utvecklas av människors möten - genomstudier och arbete utomlands, genom vänortsutbytenoch handel.Med utvidgningen av EU kan vi äntligen sättapunkt för det . För att utvidgningen inteskall försenas måste reformeringen av EU:s jord-bruks- och strukturpolitik fortsätta. skall iförsta hand inrikta sina insatser på att stödja de bal-tiska staterna och i deras strävan att bli med-lemmar i EU.Den gemensamma valutan kommer att förverkli-gas . Beslut om svensktdeltagande i EMU:s tredje fas skall underställas detsvenska folket i val eller i folkomröstning. För att ökakunskapen och stimulera en bred debatt påbörjas ettomfattande informations- och folkbildningsarbete omEMU.Nya skiljelinjer i får inte uppstå. Sverigesmilitära alliansfrihet, syftande till att vårt land skallkunna vara neutralt i händelse av krig i vårt närområ-de, består. Det främjar den säkerhetspolitiska stabili-teten i norra . Inriktningen av försvarspolitikenbör förnyas. Totalförsvaret skall anpassas till vår tidshot och risker. Försvarets förmåga till internationellahumanitära och fredsfrämjande insatser utvecklas. Vifortsätter att bidra till att lösa konflikterna i Balkan.Lidandet i Kosovo måste få ett slut. är redoatt stödja aktiva insatser.Det nordiska samarbetet stimuleras genom en alltnärmare samverkan med de baltiska länderna. Öster-sjösamarbetet drivs vidare med oförminskad styrka.Den demokratiska utvecklingen och inriktningen moten social marknadsekonomi i ges fortsattstöd. En särskild satsning görs på samar-betet med Polen.Sveriges globala engagemang skall vägledas avökad rättvisa, demokrati, mänskliga rättigheter samtekonomisk och social utveckling. Ensärskild satsning för att kombinera bistånd och eko-nomiskt samarbete görs i Sydafrika.Flyktingmottagandet måste präglas av humanitet ochstyras av asylrätten - i liksom i övriga Euro-pa.Det aktiva arbetet i har ytterli-gare stärkt internationella anseende. Refor-meringen av FN drivs vidare. Ansträngningarna föratt förebygga konflikter och främja nedrustning fort-sätter. Engagemanget i FN utgör en hörnpelare isvensk utrikespolitik.Fru talman! skall ta steget in i 2000-taletmed stark tillväxt utan att rovdriften på kommandegenerationers livsbetingelser fortsätter.Folkets vilja till arbete är nationens främsta till-gång. skall förutsättningarskapas för full sysselsättning. Delmålet att arbetslös-heten skall nå ligger fast. Det skallkompletteras med målet att av befolkningenskall vara sysselsatt . En tillväxttakt på närma-re är möjlig under de närmaste åren.De internationella ekonomiska problemen måstetas på största allvar. Även om den svenska ekonominallt tydligare drivs av inhemsk efterfrågan, riskerartillväxten att påverkas av vikande exportmarknaderoch fortsatt finansiell oro.De positiva effekterna av öppna marknader ochfria kapitalrörelser får inte hotas av ökad protektio-nism eller ohämmad spekulation. kommer attdelta i arbetet för att minska kapitalrörelsernas nega-tiva påverkan på världsekonomin. De sociala skade-verkningarna måste begränsas. Stödprogram skallbyggas på samarbete och utformas efter varje landsspeciella omständigheter. Samordnade insatser kankomma att krävas för att främja världsekonomin.Den ekonomiska kursen i ligger fast. Deoffentliga finanserna skall visa ett överskott på 2 %av BNP över en konjunkturcykel. Utgiftstaken fårinte hotas. Inflationen skall vara låg.Samarbetet mellan arbetsmarknadens parter får enökad betydelse. Frivilliga överenskommelser gerlångsiktiga och stabila lösningar. Formerna för löne-bildningen, arbetsrätten, arbetstiderna och andra frå-gor som rör förhållandet mellan de anställda ochföretagen bör formas i samarbete mellan parterna påarbetsmarknaden. Målet för samarbetet skall vara attnå full sysselsättning, låg inflation och goda villkorför både arbetstagare och arbetsgivare.