prot · GL09105 · 1998-05-11 00:00:00 — Det var inte dennuvarande regeringen utan den förra regeringen somintensivt stod emot kraven på att införa visering, nå-got som gjorde det möjligt för att ta det an-svar som är stolt över.Jag minns debatter under den förra mandatperio-den i den här där några av de flyktingpoli-tiska talesmän i som statsrå-det hänvisar till kritiserade den borgerliga regeringenför att inte vara tillräckligt snabb när det gällde attfölja kraven på att stänga gränser för deflyende från det . Jag är stolt överatt den regeringen lyckades stå emot så länge, ävenom den inte stod loppet ut.Det är vidare, som jag sagt, så med viseringar attde inte kan prövas. Vi vet inte vilka skälen till att deavslås är. Det vet inte heller styrelse.Alla instruktioner o.d. som utgår från bl.a. riksdagenger klara besked om att man generellt skall ta hänsyntill avhoppsrisken. När jag under den förra mandat-perioden var statssekreterare, efter regeringensLuciabeslut, träffade jag företrädare förandra västeuropeiska länder i och utanför EU somundrade vad det var för fel på , som plötsligtbörjade hålla människor borta. Det var en politik sompåbörjades redan under den förra socialdemokratiskaregeringen.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1997/98:283 om livs-medelshjälp till NordkoreaAnf. 23 Statsrådet ():Herr talman! har frågat vad rege-ringen avser att göra för att medverka till att interna-tionella livsmedelsinsatser från bl.a. FN-organ för-binds med krav på grundläggande reformer av detnordkoreanska jordbrukssystemet vad avser produk-tions- och distributionsformer.Herr talman! Den ekonomiska tillbakagången iNordkorea beror på ett ohållbartsamhällssystem. har dessutom detinternationella stöd som tidigare erhållits, framför alltfrån , fallit bort. De akuta problemen nuhar utlösts av de senaste årens torka och översväm-ningar.FN bedömer att 7 ½ miljon människor, främstbarn, kvinnor och äldre personer, har drabbats avkrisen. producerade knappt 2miljoner ton spannmål, medan landets behov uppgicktill 4 . FN har för vädjat om stödoch humanitär hjälp för drygt 415 miljoner dollar.FN:s världslivsmedelsprograms planerade insatseravser dagligt näringstillskott till i stort sett alla landetsbarn och andra sårbara grupper.I ett land som är det svårt att få en till-förlitlig uppskattning av de humanitära hjälpbehoven.Uppgifter om krisens omfattning och följderna av denvarierar därför. Generellt gäller dock att de flestabedömer att krisen är utomordentligt allvarlig. Utöverakut matbrist för särskilt utsatta grupper lider Nordko-reas folk av brist på bränsle, dricksvatten och medici-ner.Sverige har, alltsedan hösten 1995, genom FN ochenskilda organisationer lämnat humanitär hjälp till denödlidande i . Totalt har bidragitmed . har i likhet medandra givare främst bistått med akuta livsmedelsinsat-ser genom FN:s världslivsmedelsprogram.Inom ramen för FN:s humanitära hjälpprogram harSverige även stött FAO:s projekt med handelsgödseloch bekämpningsmedel och lämnat bidrag till för vaccinationsprogram mottuberkulos och polio. var åttonde störstegivaren till FN:s humanitära hjälpappell 1997-1998.Andra viktiga kanaler för vårt humanitära bistånd harvarit enskilda organisationer som Internationella rö-dakorsfederationen.Det bidrag som lämnat genomFN:s humanitära hjälpprogram och enskilda organi-sationer har haft som mål att lindra akut nöd. En hu-manitär grundregel är obehindrat tillträde till dehjälpbehövande och fri insyn i hur den humanitärahjälpen hanteras och vilka effekter den får. Sverigehar därför understrukit vikten av att FN har full insyn.För att söka få en tillförlitlig bild av livsmedelshjäl-pens hantering och slutanvändning har lämnatett särskilt bidrag till världslivsmedelsprogrammetsövervakningskapacitet. Sida har besökt landet tvågånger, och har då framfört krav på att de internatio-nella hjälporganisationerna skall få obegränsat tillträ-de till landets alla delar.FN har förhandlat med Nordkoreasregering om att få genomföra en oberoende närings-undersökning på barn. har FN:s barnfondfått klartecken från landets regering att göra dennaundersökning.Jag håller här med om att det ärgrundläggande reformer, bl.a. av jordbrukssektorn,som krävs i för att nå en varaktig lösningpå nu rådande försörjningsproblem. Problemet somnu föreligger är hur man skall kunna få det nordkore-anska jordbruket att fungera så att katastrofbiståndinte längre blir nödvändigt. För svensk del eftersträ-var vi att på alla tillgängliga vägar påtala vikten avsystemförändringar, och visa på att reformer är endavägen till en uthållig livsmedelsförsörjning. EftersomNordkorea så länge befunnit sig i en självpåtagenisolering är det emellertid svårt att få gehör för ettsådant budskap hos det politiska ledarskapet i landet.Det är därför viktigt att gradvis söka bredda kontak-terna med för att underlätta att en kritiskdialog kommer till stånd.Ett av flera tecken på att den nordkoreanska rege-ringen nu faktiskt börjat intressera sig för kontaktermed omvärlden är att man ämnar delta i ett iGenève där bl.a. frågor somgäller produktionsstrukturer i jordbruket kommer attdiskuteras. Där kommer också att delta.Anf. 24 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Detvar tydligt, nästan som svaret i den föregående debat-ten, och - låt mig gärna få säga det -uppskattar jag också beskrivningarna. att svältkatastrofen "beror på ett ohållbartsamhällssystem" och "att det är grundläggande refor-mer, bl.a. av jordbrukssektorn, som krävs i Nordko-rea". Slutsatsen blir ändå att det är viktigt med engradvist breddad kritisk dialog - och det kan mansäkert säga.Men svältkatastrofen i bara växer. Se-dan svälter människor, inte minst barn, ihjäl iNordkorea som en direkt följd av det nordkoreanskakommunistiska samhällssystemet och den s.k. Juche-politiken - som ytterst syftar till att bevara maktenhos den styrande familjen i . ,den andre diktatorn i den styrande dynastin sedanandra världskriget, skulle sopas undan som av enflodvåg om pappans Juchesystem ändrades - en abso-lut förutsättning för att kunna stoppa svältkatastrofen.Omvärlden har ställt upp med omfattande livsme-delsbistånd , inte minst ,och - de största fienderna i den nord-koreanska propagandan - men också de internationel-la hjälporganen. Biståndet har säkert mättat mångamunnar för tillfället, särskilt hos de militära styrkorna,som prioriteras högre än både barnen och deras möd-rar, enligt från Pro-gramme efter ett besök i Nordkorea.Men biståndet medverkar också till att de styrande- den styrande - i kunnat motstå alla för-sök att ändra det kapsejsade systemet för produktionoch distribution inom det nordkoreanska jordbruket.Som dess chefsförhandlare sade , närsamtalen med den nya demokratiska regeringen underKim i avbröts: Hjälp skall varahjälp och ingenting annat.Visst måste vi ställa upp och hjälpa de svältande iNordkorea. Siffrorna över svältdöda växer från enhalv miljon till kanske ofattbara 3 miljoner av totaltdrygt 20 miljoner invånare. Chefen i för Läkareutan gränser uppskattar antalet döda till åtminstonemer än en miljon. Han återger skildringar av militär-lastbilar fullastade av lik, järnvägsstationer om ocku-perats av döende och familjer som dödat barn för attsjälva överleva. Sådana skildringar, säger han, harhörts och som regel avvisats som ryk-ten och överdrifter vanliga i flyktingsammanhang.Men liksom många andra bedömare i regionen finnerhan dem allt svårare att avfärda.Men än 2,5 miljoner barn hotas av svälten. Cathri-ne från Programme säger att deutmärglade, skelettliknande barn som man ser påmånga sjukhus speglar läget i hela familjer och byar.Problemet är bl.a. att regimen fortfarande med sinaPotemkinkulisser och totala avskärmning från om-världen, trots förhoppningar, är mycketeffektiv när det gäller att förhindra insyn.Så visst behöver nordkoreanerna mat och hjälp.Men inte bara hjälp för att överleva för stunden, föratt drabbas lika hårt igen när svälten fortsätter för attinget - inget - ändrats i förutsättningarna. Det är enillusion att tro att är beredd att ändranågot i grunderna för sitt kontrollsystem bl.a. i jord-brukspolitiken, oavsett hur många seminarier i Genè-ve eller på andra håll som hans marionetter artigtsitter av. Den konsten kan de.Det är dags för världssamfundet, och bl.a. det FNsom vi alla vill skall spela en än viktigare roll i värl-dens utveckling, att ställa oavvisliga krav på regimen iNordkorea. Ett krav för fortsatt livsmedelshjälp skallvara att genomgripande reformer av främst jordbruketsker. Endast så kan vi hjälpa de miljoner svältande attinte bara överleva årets katastrof för att ännu svagarestår till buds som offer i nästa års nordkoreanskasvältkatastrof. Här har som stor biståndsgiva-re ett stort ansvar och en skyldighet att tala klartext.Anf. 25 Statsrådet ():Herr talman! Alla människor har lika rätt till hjälp.Det är en fundamental humanitär princip. Att avbrytahumanitärt bistånd - jag vet inte om detta - och därmed överge de nödlidande iNordkorea, de som lider av en akut hunger och ocksålider av ett diktatoriskt system, tror jag vore fel. Detskulle bryta mot grundläggande principer.Jag har också i mitt svar sagt att fortsätteratt utöva påtryckningar bilateralt genom vår ambassadi och genom FN-systemet och på andrasätt för att grundläggande reformer skall genomföras iNordkorea så att de kan komma ur sitt beroende mennaturligtvis också att de skall kunna gå mot ett avskaf-fande av diskriminering.Jag tror inte heller att seminarier som sådana fårmakthavarna i att ändra sin inställning.Men de har i varje fall börjat delta i internationellaöverläggningar. Jag tror att det är den typen av politikvi måste fortsätta: påtryckningar, kritisk dialog, menockså att bistå de barn och andra som annars skulleriskera att dö svältdöden.Anf. 26 ():Herr talman! Jag tror nog att statsrådet och jag kanvara överens om de allmänna principerna för hur manskall agera. Jag tycker inte att man skall avbryta hjäl-pen, och det är heller ingen risk för det. Det är precisvad vet, och därför behöver man inte levaupp till de krav omvärlden ställer.Statsrådet sade i sitt skriftliga svar att en humani-tär grundregel är obehindrat tillträde till de hjälpbe-hövande och fri insyn i hur den humanitära hjälpenhanteras och vilka effekter den får. Men vad vet vi omdetta? Vad vet vi om resultatet av dessa krav ochhumanitära grundregler? Vi harinte fått den insynen. Vi har inte fått obehindrat till-träde, och vi har inte kunnat analysera vilka effekterdet internationella biståndet har haft. Vi kan bara seatt svälten fortsätter och förvärras. Så det räcker inteatt räkna upp principerna, utan man måste också pånågot sätt följa upp och kontrollera hur saker genom-förs.Sverige har faktiskt ett särskilt ansvar. Dels ärSverige, som statsrådet sade, den åttonde största giva-ren under 1997-98, dels utmålas de stater som germest, , och , av somde traditionellt stora hoten och fienderna. Det är na-turligtvis svårare för dem att ställa krav på föränd-ringar av samhällssystemet utan att få det att framståsom ännu ett led i deras kampanj mot det nordkore-anska samhällssystemet. , som upprätthållitgoda diplomatiska relationer med undermånga år, och som definitivt inte kan sägas ha någraimperialistiska eller andra ambitioner på den koreans-ka halvön, skulle kunna tala klarspråk utan att beskyl-las för samma saker.Men tyvärr finns det också i regionen en växandeuppfattning om att det vid ett sammanbrott av denkoreanska diktaturen och samhällssystemet skulleställas mycket stora krav på omgivningen att ställaupp - ekonomiskt, humanitärt och kanske även mili-tärt, och det är det ingen som vill. Det vet också regi-men i . Den vet att den kan spela med i detinternationella spelet, eftersom det är lätt att avfärdakrav som ställs på förändring av samhällssystemet ochdet inte är någon stor risk för att de kraven kommeratt drivas särskilt hårt.Därför menar jag att , med sin traditionellapolitik i stort i världen, med sina traditionellt godaförbindelser med och som en av de storabidragsgivarna till i det härsammanhanget - även öppet internationellt - bordekunna ställa tydliga krav på att genomförade nödvändiga reformerna. Statsrådet och jag är tyd-ligen överens om att de måste till för att inte männi-skor som får livsmedelshjälp skall bli offer påsamma sätt , fast i ännu svagare kondition.Kalla det gärna plakatpolitik, som utrikesministerngjorde . Men krav måste ställas för skall kunna hjälpa dessa människor, inte utan även och på lång sikt.Anf. 27 Statsrådet ():Herr talman! Jag har tre korta svar. För det första:Sverige ställer tydliga krav. Det förstår man, om manhar öron att lyssna med eller ögon att läsa med, av desvar som getts här i och i andra uttalanden.För det andra: förstår jag bättre och de egendomliga synpunkter han fram-förde i den tidigare debatten. Han kommer med enkonspirationsteori om att omvärlden i själva verketinte skulle vilja se en förändring av det politiska sys-temet i . Det är mycket märkligt. För dettredje: Som jag sade i mitt svar har FN som ett villkorför fortsatta leveranser krävt att få göra en oberoendenäringsundersökning av barnen i . Det harNordkorea gått med på, och den skall göras avUnicef.Anf. 28 ():Herr talman! Jag vet inte om jag skall tro det somstatsrådet låter påskina. Jag har en bild av att statsrå-det hör till de mer pålästa och framför allt haren bred kunskap om den internationella utvecklingenoch den internationella debatten. Menar han verkligenatt det inte är ett väldigt tydligt inslag i den pågåendeinternationella debatten om att man ärrädd för och inte vill påskynda en kollaps av detnordkoreanska samhällssystemet? Tänker man inte såmed anledning av de påfrestningar och bördor dettaskulle innebära för länderna i omvärlden?Som jag sade är det en sak att ställa krav, men vadbetyder krav om man inte följer upp dem? Vad bety-der krav på insyn om man inte kan följa upp det? Vadbetyder krav på att få utvärdera effekterna om maninte kan följa upp det? Då är inte krav på reformeroch förändringar något värda. Jag tror att statsrådetSchori är överens med mig i bedömningen av attledarna i inte hyser några illusioner omdessa saker. De har väldigt klart för sig att deras kamputeslutande handlar om att behålla makten, och då fårinte samhällssystemet förändras i Nordkorea.8 § Svar på interpellation 1997/98:294 omflyktingpolitikenAnf. 29 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att verka för att lagen om en generös ochhuman flyktingpolitik efterlevs på ett konkret sätt, omjag tänker påverka eller undersöka direktavvisningar-nas förhållande till asylrätten, om regeringen har föravsikt att förbereda ett förslag där en översyn av bar-navvisningar sker, om jag avser se över situationenmed självmordsbenägna och psykiskt sjuka blandlångväntande och avvisade och slutligen om jag tän-ker följa upp hur den nya bestämmelsen om återkal-lande av uppehållstillstånd har fungerat.Herr talman! De två första frågorna har RagnhildPohanka ställt mot bakgrund av att vissa asylsökandedirektavvisas utan att de, som det, har fått möjlighet att söka asyl i Sverige.Av den svenska lagstiftningen framgår tydligt attsådana avvisningar endast får ske då det är uppenbartatt den sökande inte är i behov av asyl här och hellerinte skall beviljas uppehållstillstånd på någon annangrund. Lagen beskär således inte någon möjlighet attsöka asyl. Som exempel på när det kan anses varauppenbart att någon inte är i behov av asyl här kan jagnämna en situation där det står klart att personen ifråga kan få sitt skyddsbehov tillgodosett i ett annatland.Det handlar alltså om principen om första asyl-land. En förutsättning för att han eller hon skall kunnaåtersändas till det land där han eller hon under resanuppehållit sig är dock givetvis att han eller hon där ärskyddad mot att återsändas till hemlandet. Jag villockså understryka att den här ordningen inte stridermot Genèvekonventionen.Ragnhild Pohanka tog även upp frågan om bevis-värdering och gör en jämförelse med bevisbördereg-lerna i brottmål. I ett asylärende är det den sökandesom åberopar att han eller hon är i behov av skydd,medan det i ett brottmål är åklagaren som hävdar attden tilltalade är skyldig. Av UNHCR:s handbokframgår bl.a. att den sökande skall bistå utredaren såatt alla fakta fullständigt kan klarläggas och ansträngasig att underbygga sina uppgifter. Utredaren skall åsin sida försäkra sig om att den sökande lägger framsitt fall så fullständigt som möjligt och bedöma densökandes trovärdighet. Medan bevisbördan i principligger hos den sökande delas skyldigheten att ta redapå och värdera alla relevanta fakta mellan den sökan-de och utredaren. Detta innebär att om den sökandesredogörelse verkar trovärdig och om det inte finnsgoda skäl att anta motsatsen, skall han eller hon gesfördel av ett eventuellt uppkommet tvivelsmål. Haneller hon ges tvivelsmålets fördel, eller, som det bru-kar heta: the benefit of the doubt.När det gäller påståendet om att ett barn med asyl-skäl i vissa fall sänds tillbaka på grund av att, somRagnhild Pohanka säger, svensk lag går före barn-konventionen, kan jag bara säga att så inte är fallet.Någon vägning mot samhällets intresse av att reglerainvandringen sker över huvud taget inte när det ärfråga om att bedöma asylskäl. Liksom för vuxna gäl-ler naturligtvis att det barn som är i behov av asyl härockså har rätt till uppehållstillstånd.Vad beträffar frågan om översyn av situationenmed självmordsbenägna och psykiskt sjuka blandlångtidsväntande och avvisade hänvisar RagnhildPohanka till att t.ex. ett självmordsförsök inte räckerför att upphäva ett avvisningsbeslut.Det är riktigt att många hamnar i psykisk obalansunder den tid de väntar på ett besked om uppehålls-tillstånd, men bara en uppgift om att någon mår psy-kiskt dåligt kan inte leda till att uppehållstillståndbeviljas. Här, liksom i andra situationer, måste myn-digheterna efter att ha inhämtat expertutlåtanden göraen bedömning av de åberopade skälen. Många bevil-jas uppehållstillstånd just med anledning av att de mårpsykiskt dåligt. Min förhoppning är att det i takt medatt handläggningstiderna nu minskar skall bli mindrevanligt - helst totalt ovanligt - att de här situationernaöver huvud taget uppkommer.Vad slutligen beträffar en uppföljning av den nyabestämmelse för återkallande av uppehållstillståndsom trädde i kraft kan jag säga att denhar varit i kraft för att en utvärdering nuskulle vara meningsfull. Som brukligt är när det gälleruppföljning av nya lagbestämmelser kommer dock enöversyn även av den här bestämmelsen att göras iframtiden. I det här sammanhanget kan jag berätta attregeringen har tillsatt en arbetsgrupp som skallse över vilka effekter de nya bestämmelser som inför-des i utlänningslagen har fått.Anf. 30 ():Herr talman! Jag får tacka för det långa och utför-liga svaret på mina många frågor.Vi vet nu att antalet asylsökande minskat kraftigtefter de stora flyktingströmmarna från det forna Ju-goslavien. 1994 kom 17 000, 1995 kom 12 000, 1996kom 10 000 och 1997 kom 9 000 ungefär.Har då behovet av flykt minskat så? Ja, i vissaländer är det på det viset och i andra länder är det inteså. Med den visumpolitik EU för har vi snart visum-krav från ett 130-tal länder. Detta gör naturligtvis attflyktingar inte kan söka sig hit. Med anledning av deökade direktavvisningarna frågar jag mig själv ochstatsrådet vart vår flyktingpolitik och asylrätten är påväg.Herr talman! Jag känner väl till principen omförsta asylland. Någon trygghet för flyktingar ger denalls . Den drivs dessutom in absurdum. La-gen beskär kanske inte möjligheten att söka asyl förnågon, men praxis gör det. Man får människor attvända direkt med följande färja.Invandrarministern gör en haltande jämförelse isvaret på min fråga när han jämför åklagarens åtagan-de att bevisa skulden med den asylsökandes skyldig-het att bevisa sitt skyddsbehov. Åklagaren företräderrätten, med all kunskap om de möjligheter den har.Den asylsökande företräder sig själv, eller också harhan eller hon ombud. "Om den sökandes redogörelse förefaller trovär-dig" skall man i princip låta nåd gå före rätt. Vi ärbåda medvetna om att detta kringgås så till vida varken tror på den asylsökandes berättelse ellerexperters, advokaters och lekmäns skrivelser ochintyg. Då faller ju det hela. The benefit of the doubtfaller också.När det gäller och barnens rättsker det fortfarande att utlänningslagen och intressetav att ha en reglerad invandrarpolitik står över dessa,även om antalet avvisningar ser ut att ha minskat. Närvi talar om barn med rätt till asyl är det riktigt attasylrätten går före utlänningslagen. Men hur är detmed barn som har humanitära skäl?De senaste offentliga barnavvisningarna - Ugan-dabarnen, i - ärbara några exempel. Detta är undantag, får man tillsvar. Men det är i stället bara toppen på isberget! Detfinns hundratals barn i samma eller liknande situation.Man tycker att de fall som journalisterna gräver fram,där de asylsökande ofta får stanna, skulle påverka såatt barn i liknande fall får stanna. Men min erfarenhetär att så inte är fallet.Under några år har jag i utskottet vid behandlingav flyktingpolitiken reserverat mig mot påståendet attSverige har en generös och human flyktingpolitik.Den åsikten kommer jag att hävda och ta med mig utur . har ingen generös och humanflyktingpolitik !Om jag inte hade haft en sådan bred och långvarigkontakt med asylsökande och med dem som efterkollapser och självmordsförsök fått stanna, samt enytterligare indirekt kontakt genom släktingar ochvänner med sådana som avvisats, hade Aftonbladetsartikelserie ändå gripit mig. Men gick jag totalt idäck. För varje berättelse och varje offer för vår flyk-ting- och avvisningspolitik som beskrevs i tidningenkände jag till flera liknande eller så gott som identiskafall. Jag såg de här människorna framför mig, ochkom ihåg hur de malts ned, förödmjukats och blivitfråntagna hopp och självförtroende.Pierre ! Är det här en generös och humanflykting- och avvisningspolitik? Människan är intebara siffror.Dels, och först och främst, gäller detta flyktingar-na och deras skräck och ångest. Men det gäller ocksådem som får utföra dessa uppgifter. Det gäller demsom arbetar på , Invandrarverketoch på flyktingförläggningar. De bryts också ned.Eller kanske ännu värre: De blir förhärdade.Anf. 31 ():Herr talman! Jag tackar också statsrådet för svaret.Eftersom jag har begränsat med tid vill jag uppehållamig vid två delar i statsrådets svar.Den ena gäller de långtidsväntande. Det finns ingen tidsgräns för hur länge man kan få vänta påett besked. Statsrådet påpekar att det kan finnaslångtidsväntande som hamnar i psykisk obalans me-dan de väntar på ett besked om uppehållstillstånd. Detär bra att statsrådet hoppas att detta skall bli allt mind-re vanligt, eller t.o.m. nästan totalt ovanligt om jagförstod svaret rätt, genom att handläggningstidernaminskar. Jag delar den förhoppningen, men jag skulleväldigt gärna vilja veta vad statsrådet har för avsikt attgöra vi väntar på de kortare handlägg-ningstiderna.Under den senaste tiden har jag blivit uppmärk-sammad på praxis vad gäller bosnienkroaterna. Detfinns ungefär 600 bosnienkroater i . De flestahar fått lagakraftvunnet beslut.Det handlar om ensamstående och om barnlösapar - de som glömdes bort i de tidigare praxisbeslu-ten.Det handlar om föräldrar vars barnoch barnbarn har fått permanenta uppehållstillstånd.Föräldrarna skickas till därför att de inte harhaft gemensamt boende innan de flydde.Det handlar om familjer där föräldrar, barn ochbarnbarn levt tillsammans i en gemenskap i , men som tvingas skiljas därför att de levt iett avsevärt modernare samhälle än det som lagstift-ningen avser, nämligen hushållsgemenskap. tolkar detta som krav på att man skallha levt under samma tak och vara ekonomiskt bero-ende av varandra.Det handlar om den 62-åriga ensamstående mam-man vars make dog under flykten. Hon har i fyra årbott ihop med sin dotter och sitt barnbarn i ,och skall nu skickas tillbaka.Vad är hushållsgemenskap?