prot · GL0973 · 1998-03-03 00:00:00 — Ledare måste rekryteras ochtränas för att kunna leda verksamheten och ta till varaalla medarbetares kompetens.Det behövs också fler män i vården. Självklartskall man försöka uppnå jämställdhet på detta områdeliksom i övriga samhället. Tyvärr lockas få män, omman bortser från läkarutbildningen, till vårdutbild-ningarna. Orsakerna till detta är säkert flera.Det vikande intresset för gymnasiets omvård-nadsutbildning bör undersökas närmare. Det kanockså behövas åtgärder för att stimulera utbild-ningsinsatser för den personal som fortfarande saknarformell grundutbildning. Förändringar i vård- ochomsorgssektorn har inneburit större krav på mångayrkesgrupper. Regeringen anser att det är av störstavikt att dessa grupper får en utbildning som svararmot de behov som kommer att finnas inom den fram-tida vården och omsorgen. En kontinuerlig utvecklingav dagens utbildningar är därför nödvändig.Inom ramen för högskolans samverkan med detomgivande samhället förs vid högskolorna enkontinuerlig diskussion med arbetsgivare och yrke-sorganisationer om innehållet i de olika utbildningar-na. I utvecklingen av dagens utbildningar måste där-för arbetsgivarna spela en aktiv roll, där de försökerprecisera vilka krav som måste uppfyllas i framtiden.Jag vill generellt understryka vikten av att vårdperso-nalen får vidareutbildning och att dess kompetensbreddas och fördjupas. bör man vid utfor-mandet av nya utbildningar beakta att de flesta yrkeninom hälso- och sjukvården är reglerade.Jag vill slutligen framhålla att vården är en fram-tidsbransch. Utan kunnig och engagerad personal kaninte vård och omsorg fungera. Det är därför helt avgö-rande att vårdgivarna inleder ett förändringsarbete föratt göra vårdjobben attraktiva för en ny generation.Nytänkande krävs när det gäller ledarskap, arbetsför-delning, kompetensutveckling och flexibilitet. Härfinns ett fält där utveckling är möjlig. Det är ett pro-blem som kan förvandlas till en framgångsfaktor.Anf. 27 ():Fru talman! Jag tackar för detta svar, som jagtycker gav besked vad gäller de sex frågor som jaghade ställt men som ändå var vagt och icke så tydligtsom jag hade hoppats på. är jag medveten om attmycket i de frågor som jag ställer inte kan hanteras påett departement, av en minister eller ens av en riks-dag, men jag skulle ändå vilja att ni delade oron införframtiden. Denna oro kommer fram både i den enkätsom gjorts av TCO bland undersköterskor och sjuk-vårdsbiträden och i en enkät om sjuksköterskor somnu gjorts av Vårdförbundet.Dessa enkäter visar att det finns en stark rörelse-benägenhet inom vården. Av sjuksköterskorna kant.ex. tänka sig att byta arbetsgivare och 13 %tänka sig att helt lämna vården. Till det som jag härhar försökt att visa på kommer den analys som visaratt vi ändå kommer att ha en oerhörd brist på andrasidan av år 2000.Vad kan vi göra åt denna oro? Ministern kan göramer än vad jag kan. Hur gör vi detta? Vad gällerrekryteringsbasen kan gymnasieskolans vårdprogramförändras. Man kan se till att programmet blir enavstamp för samtliga vårdutbildningar i stället för attsom inte leda till någonting. Man blir inte ensundersköterska efter att ha gått igenom programmet.Man bör se till att detta program blir basen för demsom skall bli läkare, sjukgymnast, sjuksköterska osv.Man kan där binda ihop naturvetenskap, teknik, sam-hällskunskap och humaniora, dvs. det som vårdarbetethandlar om. Det gäller att möta människor.Ministern säger att vården fungerar än så länge,men min fråga är: Hur länge till? Vi måste tidigt se tillatt det fungerar också i fortsättningen.Ministern säger också att arbetet inom vårdenmåste uppvärderas. Ja, självklart, men frågan gällerhur vi tillsammans skall göra det. Hur skall vi se påvårdgivarna och arbetsgivarna? Vi måste inse att dehar duktig personal, som är högt begåvad och högtutbildad, som kan ta eget ansvar och som inte villannat än att ta detta ansvar. Den vill ha inflytande ochvill använda sin kreativitet. Hur höjer vi status ochlöner? Det är detta som jag vill att vi skall diskutera.Vi är vidare mycket väl medvetna om att det fort-farande finns en stark hierarki, även om man harlyckats att förändra det administrativa ledningsansva-ret, som var helt knutet till läkarpro-fessionen. Jag har dock fått veta att Socialsty-relsen återigen har varit ute i och sagt attdet på de arbetsenheter där sjuksköterskor är ansvari-ga chefer finns en litet otydlig arbetsorganisation.Omedelbart börjar man i återigen lägga påen ledningsnivå. Därmed plockar man bort det ansvarsom ett antal sjuksköterskor hade fått över hela sinarbetssituation.Det behövs fler män i vården. De skall inte barafinnas bland läkarna. Hur gör vi vården attraktiv? Detberor på löner, status och möjligheten att få användasin kreativitet och att ta eget ansvar.Det finns annat jag vill säga. Jag ser att min talar-tid är slut. Men jag vill att ministern skall funderaöver min beskrivning av högskoleutbildningen förundersköterskor. Hur skall dessa undersköterskoranvändas?Anf. 28 ():Fru talman! tar upp principielltviktiga frågeställningar. Hur skall vi få den vårdper-sonal vi behöver? Hur skall vi få unga att söka sig tillvården?Socialministern talade i svaret allmänt om behovetav att ändra allmänhetens bild av vården, fler män,uppvärdering osv. Det är bra. Men det är vackert talsom inte räcker. Det är för vagt.Det behövs konkreta åtgärder. Det behövs en rik-tig arbetsmarknad med fler producenter och en riktiglönesättning. Problemet är inte nytt. Professor påpekade att efter år2000 kommer en stor del av ungdomskullarna attbehövas om omvårdnaden skall hålla den kvalitet somfanns då. Mänsklig omvårdnad tar mänsklig tid. Pro-blemet gäller hela personalen.Vi har internationellt sett många sjuksköterskor.Men alltfler vill byta yrke, utflyttningen till utlandetökar och det är svårt att nyrekrytera. Framtidsper-spektivet är oroande.Låga löner, brist på inflytande, små möjligheter attgöra karriär är orsaker till dålig rekrytering. Man vetatt inte ens strejker påverkar arbetsförhållandena.Man har en monopolarbetsgivare.För de unga läkarna är förhållandena likartade.Man får inte lura sig av att den starkt politikerstyrdautbildningen har gjort att grundutbildningen har varitomfattande. finns det ett överskott av grundutbil-dade framåt. Men det måste ske en specia-listutbildning, så att inte grundutbildningen sköljs bortunder tiden. Få ST-block har tillsatts. Med hjälp avförändringar i lagstiftningen bör det bli bättre fram-gent. Men på det hela taget har detta område miss-skötts grovt. kunde det ha varit enmindre omfattning på grundutbildning, och pengarnakunde ha använts till en mer omfattande specia-listutbildning - för att om tre låta grundut-bildningen öka i omfattning igen. Ett bra och flexibeltutbildningssystem skulle fungera så.Fru talman! I många undersökningar redovisas att85 % av de unga läkarna tycker att intesköter sina uppgifter på ett sätt som gör att de villstanna. av dem funderar på att flytta utomlands.Orsakerna är desamma som för all annan vårdperso-nal. Internationellt sett låga nettolöner. Svårigheter attetablera sig som egen med en kreativ idé. Svårigheteratt påverka den offentliga arbetsgivaren med idéereftersom det råder en monopolsituation. Det blir idé-fattiga, sterila nedskärningar där kreativa åtgärderskulle behövas. Det är tyvärr utmärkande för svensksjukvård i dag.Det största hindret att få personal till vården ärden monopoliserade arbetsmarknaden, dvs. frånvaronav en riktig arbetsmarknad. Sjuksköterskorna fick lärasig tämligen att de kan strejka sig blåa utan attdet berör monopolarbetsgivaren det minsta. Man harju ingen annanstans att gå.Det behövs fler producenter som konkurrerar omarbetskraften. Det behövs möjligheter att etablera sigsom vårdgivare om man har en vårdidé. Då kommerutbildning, kreativitet, ledarkvalifikationer - oavsettkön - att betyda någonting. Då kommer avance-mangsvägar att öppnas, liksom lönesättning ochmarknadskonkurrens - så som det är i samhället iövrigt. Då slipper vi det låglöneträsk som vårdenhåller på att bli.Ett fasthållande vid landstingens och kommuner-nas reella vårdmonopol kommer att dränera vården påpersonal på alla nivåer med åtföljande försämringar.Fru talman! När tänker socialministern börja ageraså att det blir en riktig arbetsmarknad för vårdperso-nalen, med många producenter och därmed mångaarbetsgivare och en vital arbetsmarknad? Det är nöd-vändigt för att få personal till vården. Det måste fin-nas en vital arbetsmarknad.Anf. 29 ():Fru talman! Jag får tacka för svaret, fast det inte ärmin egen interpellation. Vi är ganska överens, menjag skulle vilja ha tydligare markeringar på vad somgår att göra.Vi måste börja se till den samhällsekonomiskavinsten eller förlusten och inte sektorisera. A-kassan och betalar. Detblir ingen vinst vare sig personellt eller ekonomiskt.Människor skall naturligtvis vidareutbilda sig in-om sitt yrke. Men när man först blir arbetslös ochsedan kommer in på en utbildning, är det inte säkertatt det är den utbildning man vill ha. Det känns förmånga meningslöst om de inte får vidareutbilda siginom sitt yrke.Det finns duktig personal. Det vet vi som gör stu-diebesök i vården. De behöver, som all annan perso-nal, vidareutbildning. Jag är inte emot det.Åldersfördelningen är ett allvarligt bekymmer. Jaghar nu senast hört talas om ett landsting där medelål-dern bland personalen är närmare . Jag har tidi-gare hört talas . Då blir det ett oerhört glapp,och det finns inga med erfarenheter som kan ta överefter dessa.Det är svårt att rekrytera till vården dels pågrund av lönerna, dels också på grund av arbetshet-sen. Organisationer har slimmats. Jag satt tidigaremed i i . Jag tror attdet var befogat med de första delarna som skars ned.Det fanns luft i organisationen. Men har landsting-en och kommunerna fått skära ned så mycket att detbörjar tära på vården och de människor som arbetardär.Jag har pratat med en föreståndarinna på en akut-mottagning. Hon sade att det förr fanns omplace-ringsplatser för de äldsta, de som t.ex. var ,med litet lättare arbetsuppgifter - men fullgott arbete.Det finns . En generation i taget slits ut.Hur skall vi göra när dessa försvinner med erfarenhetoch kunnande?Nedskärningarna på de små sjukhusen gör att detblir en läkarbrist, trots att det finns arbetslösa läkare.Varför? Det blir inga sökande när framtiden är oviss.Detta har blivit tydligt när flera BB har hotats. Barn-läkarna söker sig därifrån. Det gäller även barnmors-kor och annan vårdpersonal. Vi vet att tar enhel del av våra sköterskor. I mitt hemlän Dalarnafinns det många som åker till . blir det enbrist här. Det gäller flera yrkesgrupper.För att få arbetet attraktivt måste stressen minska.Det är lätt att säga. Jag har inte heller något recept,annat än att det behövs fler händer i vården. Det fun-gerar inte utan fler händer. Det är bra med utbildning,men det måste finnas mer personal. Utredningar visaratt pengar inte sparas på att ta bort mer personal. Dekostar mer eller lika mycket som arbetslösa. Det be-hövs mer sjukvård, psykisk vård och mer utbildning.Hur skall vi förändra allmänhetens bild av vården?Man måste få arbetsuppgifter som man känner att manhinner med, känner att man orkar göra ett bra arbete.Sedan behövs det högre lön.Anf. 30 Socialminister ():Fru talman! Jag skall trösta de tre tidigare talarna.Jag har varit ute sedan förra sommarenpå något vi kallar för Samtal om vården. Jag har träf-fat personal i äldreomsorgen, boende, anhöriga och enmängd olika människor som jobbar i vård och om-sorg.Det första som kommer fram är följande: "Vi ärtröttkörda. De kör hårt med oss. Vi har fått arbeta pågränsen till vår förmåga." Men lika ofta framhåller devad de är stolta över: "Det här är ett nytt arbetssätt.Det är spännande och faktiskt bättre än . Det gäl-ler kring den enskilde patienten. Vi jobbar med indi-viduella vårdplaner. Krisen har lett till att vi har hittatett sätt att utveckla jobbet, och det har fört med signågot bra." Sådana undersökningar skall läsas noga.Kom ihåg vad som rapporterades: Det är så mångasom vill byta jobb. Vi fick intrycket att vårdpersona-len ville flytta.Det visade sig att trivdes jättebra i vårdenoch ville stanna kvar. Det var som kunde tänkasig att byta jobb. Det tål att jämföras med vilken an-nan yrkesgrupp som helst. Däremot ville de gärnaflytta inom yrket och pröva på någonting annat. Mendet här framställdes som att det var en total personal-kris i vården, som att alla otrivdes, skulle jag viljasäga. Det var alls inte så. I själva verket vill de allraflesta stanna, men de känner naturligtvis att de senasteåren med mycket tuffa nedskärningar och jättestoraorganisationsförändringar har inneburit att de har fåttjobba på gränsen till sin förmåga.Jag kan inte annat än understryka igen: Vi måstesatsa på utbildning, forskning och ge möjligheter attständigt få utvecklas i sitt arbete, få fortbildning ochkompetenshöjning och få jobba med en lärande orga-nisation. Det vi kan göra är att se över grundutbild-ningarna. Det håller vi på med just . Vi gör detockså i samband med äldrepropositionen, som vi skallkomma med. Vi måste naturligtvis satsa mer påforskning, se till att det t.ex. genom Dagmarpengaroch stimulansmedel ständigt sker en utveckling avorganisationen.Låt mig nämna vad man gör på universitetssjukhu-set i . Man har genomfört en decentralisering.Man har delat upp den slutna vården i resultatenheter.Varje resultatenhet leds av en chef som antingen ärsjuksköterska, läkare eller paramedicinare, alltså enkurator eller arbetsterapeut. Det här har inneburit ettjättestort lyft för dem arbetsmässigt. Det måste intevara på det gamla sättet. Många sjuksköterskor harfått chansen att bli arbetsledare, och det fungeraralldeles utmärkt väl. Det här är de stolta över, och detförtjänar att lyftas fram som ett sätt förnya arbetssättoch komma vidare.Naturligtvis måste sjukvårdshuvudmännen stän-digt se över sin organisation. Alla de här sakernamåste gå hand i hand, och vi måste lyftafram också det som är positivt med vårdyrkena ochsäga att här behövs unga duktiga människor. Det är ettotroligt givande jobb, även om vi alla tycker att lö-nerna naturligtvis borde höjas. Men jag kan inte låtabli att undra: Hur har tänkt sig att detskall räcka till alla de här sakerna när hans parti före-slår att man skall dra ned statsbidragen till kommuneroch landsting med 16 miljarder?Anf. 31 ():Fru talman! Har funderat påvarför är så attraktivt? De har fler sjuksköter-skor än vi. De har därmed ett lägre tempo än vi. Jagtror att det gör mycket, plus mer betalt.När det gäller exemplet från får man hop-pas att inte visar sig där och börjarlägga sig i hur organisationen ser ut. Det var precis sådet var i . Nöjda engagerade sjukskö-terskor hade till stor del börjat ta ett större ansvar, ettledningsansvar. Då kommer och sägeratt organisationen är oklar. Så vågar inte sjukvårdshu-vudmannen stå emot utan lägger på ennivå till.När jag skrev min interpellation var jag mycketnoga med att poängtera att det inte bara skulle blifråga om utbildning, utan utbildningen skulle bli endel i det hela. Den andra stora delen är: Hur skapar vien beredskap för dessa bättre utbildade sjuksköterskoroch undersköterskor när de kommer ut till vården, närde fått en vidareutbildning och en högskoleutbildningmed forskningsanknytning och själva kanske gjortbåde utvecklings- och forskningsarbete? Vad finns detför beredskap att ta emot dem som utvecklare avsjälva vårdarbetet? startar på försök en högskole-utbildning för undersköterskor i som jagtycker är oerhört spännande. Men vad finns det förberedskap hos sjukvårdshuvudmännen att ta emotdessa människor, unga och gamla, som har en gedig-nare utbildning? Vilken karriär finns för dem, vilkaarbetsuppgifter? I den saken är det oerhört viktigt attvi visar att vi bekymrar oss och sätter press på arbets-huvudmännnen så att de ser litet längre än precis vartnäsan räcker.Jag tycker också att människosynen i vården be-höver ändras. Det är naturligtvis ingenting som varesig ministern eller jag kan göra någonting åt, men vikan lyfta fram det. Jag har uppfattningen att persona-len bara ses som utbytbara schemarader. Det ärklart att dessa högutbildade unga människor somgenom gymnasieskolan har tränats i att ta initiativ ochutnyttja sin kreativitet aldrig i världen kan vara nöjdamed att komma till ett jobb och ses som utbytbaraklossar och schemarader. De vill vara med och påver-ka, inte som ha noll inflytande. Det hör ocksåtill det positiva som ministern möter . Närministern kommer till en avdelning eller till ett sjuk-hus med stor charm och stort lyssnande och vänlighet,börjar man naturligtvis inte gnälla. Man visar alltidupp det bästa. Men vi får inte vara blinda. Det finnsockså det mörka.Vi får inte blunda för den konkurrens eller avund-sjuka som finns mellan olika yrkesgrupper. Distrikt-sköterskornas rätt att förskriva läkemedel, som egent-ligen är ganska självklar eftersom dessa träffar degamla människorna, motarbetades länge av läkarkå-ren. På samma sätt har barnmorskornas rätt att delta iförebyggande arbete motarbetats. Vi måste stödjadem som är svagare. Jag tycker att det än så länge ärkvinnorna som behöver vårt starka stöd. De stöds avett tydligt regelverk.Anf. 32 ():Fru talman! Socialministern tycks leva i den un-derliga föreställningen att man löser vårdproblemenmed höga skatter och höga bidrag. Men då hade juSverige inga problem, eftersom vi har världens högstaskatter. Vad vi säger är att vi genom att sänka skatter-na vill få tillväxt i ekonomin i stället för att strypa denmed höga skatter, som ni gör. Då får vi mer pengartill vården. Vi prioriterar vården framför annat ochlåter vården av sjuka komma före vilken annan upp-gift som helst. Det är en helt annan syn på dynamikeni vården.Fru talman! Jag tycker att det är mycket bra attsocialministern är ute och rör sig i vården. Jag harsjälv arbetat i vården , och jag ärute på olika ställen. Jag arbetar fortfaran-de av och till. Jag var nere i och titta-de på vården. beslöt sjukvårdsrevisionen förLandskrona och att skära ned 30 läkartjänsterunder 1998, trots köer. Hur skall man då få unga attsöka sig till vården när man handskas på det sättet låter köerna och problemen växa?I går, fru talman, arbetade jag på en vårdcentral.Jag frågade personalen hur den upplevde situationen.De som jag vet älskade sitt arbete ochegentligen, precis som ministern sade, gärna skullevilja göra det fortsättningsvis var nu trötta och be-svikna på som inte lyssnade. Ingen skulleråda sina barn att välja vårdyrket när de borde sökayrken där de själva kunde ta initiativ och belönas fördet. Man får gärna bryta hierarkier, det tror jag ärnödvändigt. Man måste stimulera fler män att söka sigdit, men det räcker inte. Det går inte att planera bortproblemen. Man måste göra förändringar så att vi fåren riktig arbetsmarknad.Jag återkommer till frågan: När skall socialminis-tern agera så att vi får en riktig arbetsmarknad? Görsinget kommer allt färre att söka sig till vården och desom finns där slits ut fortare. Sammantaget leder dettill att vi får sämre vård. Det är inte bara tråkigt, det ären tragedi. Med rätt åtgärder skulle vården kunna varaden framtidsbransch som socialministern sade, det ärvi är ense om. Det finns utvecklingsmöjligheter, detfinns tekniska utvecklingsmöjligheter som kan lockadit nya kategorier. Men då måste göra en förändringoch få bort monopolarbetsmarknaden så att vi fårnyskapande, kreativitet och entreprenöranda i vården.Anf. 33 ():Fru talman! Jag tror att både klagandet och entusi-asmen är delar av verkligheten. De som söker sig tillvårdyrken är ofta mycket engagerade människor somverkligen vill arbeta med människor och vård. Jag troratt ministern, som jag känner till är mycket ute, serockså verkligheten men kanske klagar personalen litetmer för oss - det är möjligt. Man har stora ambitioneratt göra ett bra arbete. Det tror jag att alla är överensom. Men åldern sätter nu faktiskt en käpp i hjulet fördem som arbetar inom vården.Arbetet behöver varieras också efter livscykeln.Det fungerar inte längre. Det är ett allvarligt problemi vården i dag.Det finns så många engagerade och kunniga män-niskor som skulle göra ett bra arbete om de bara fickkomma in på arbetsmarknaden. En del av dessa skullebehövas i vården. Det finns kunskaper och utbildatfolk som kunde få jobb i stället för att få betalt för attinte göra någonting. Det är viktigt att försöka att brytadenna trend.Det är viktigare att satsa pengar på att anställa fler.Naturligtvis skall lönen höjas i vanlig ordning, menkanske inte ett sådant lyft som lärarna fick - 3 000 kr- vid kommunaliseringen. Fler människor behöverjobb och man borde satsa på det i första hand.Vården är ett framtidsyrke och kommer alltid attvara det. Vård i alla former behövs hela tiden.Anf. 34 Socialminister ():Fru talman! Det vi upplever just nu är ett slagsförgummning, och detta både på gott och på ont. Detär mycket erfaren personal som har förtrogenhet medsina yrken och professioner, men som slits ut fortare,som tycker att förändringstempot är alldeles för högtoch som börjar känna sig alldeles utbränd. Dessutomgår vi miste om unga människors syn på hur vårdenoch omsorgen skall organiseras. Det behövs friskaögon. Det är inte säkert att man behöver göra saker påsamma sätt som man gjorde . Det ärinte bara de som jobbar i landstingens tjänst somkänner sig utbrända, utan det gäller nog i lika höggrad de som är privat anställda.Det är inte längre fråga om en monopolsituation. inleds en serie om de som i storutsträckning tjänar pengar på vården. Jag vill att manskall söka komma överens, eftersom det på sätt ochvis rör sig om samma pengar. Det blir ju inte merpengar för att en del av vården privatiseras. Dethandlar om samma offentliga finansiering.Jag skulle inte vilja ha det som i där såmycket går åt till administration. Där är man inte ettdugg effektivare. Och med tanke på , hur ärvården där? Hur ser den ut? Man åker ju dit för dehögre lönerna, men den norska sjukvården kan intesägas vara outstanding på något sätt. Där har man haftproblem och vi har exporterat svensk per-sonal dit som är välutbildad och som har lärt sig attjobba på ett oerhört effektivt sätt.Man måste ibland påminna sig vad det är som harhänt, vad det är som har förändrat vården så drastisktunder så . behandlas sjukdomar på ettsådant sätt som inte var möjligt för bara sedan.Det är mycket större grupper som behandlas. Åldernär inte längre ett hinder ens för mycket omfattandeoperationer. Vi har fått nya läkemedel som gör inte längre behöver operera eller som gör att detinte är nödvändigt med sjukhusvistelse. Magsår ope-reras ju aldrig utan medicineras i stället. Det är klartatt man inte kan ha samma kapacitet eller lika mångavårdplatser när det har skett strukturförändringar.Detta har naturligtvis gjort att vi också mentalt harsvårt att ställa om oss.Jag håller med väldigt mycket om det som Margit-ta säger. Det är precis de åtgärderna sombehövs. Jag tycker nog att vi har hjälpt till. Vi har sagttill om att man skall gå vidare när det gäller sjukskö-terskornas förskrivningsrätt. Vi har sagt till beträffan-de specialistutbildning, och vi har lagstiftat om det.Och vi kommer att hålla tummen i ögat för att se tillatt man fortsätter att hålla en god kvalitet och en högnivå på specialistutbildningen. Det är ju helt avgöran-de om vi skall kunna hålla en hög kvalitet. Vi måsteockså fortsätta att ständigt omvandla utbildningarnaså att de är anpassade efter dagens och helst framti-dens krav.Jag håller helt med om att vi har nått en sortssmärtgräns där alla känner att det inte går att gå såmycket längre, för det orkar vi bara inte med. Numåste det bli arbetsro då vi måste få känna attdetta stabiliseras. Jag tror också att det värsta är över,och vi är förstås glada att vi kan tillföra pengar. Mensäg inte att det är möjligt att sänka skatten, dra ned påstatsbidragen till landstingen och kräva skall göra mer, . 35 ():Fru talman! tror inte heller att det ärmöjligt att göra - det vet ni.