prot · GL0982 · 1998-03-18 00:00:00 — Men jag tror att det blir en hårdareprioritering av läs- och skrivfärdigheterna och att dettas ett samlat och generellt grepp. Det kommer att haen väldigt positiv betydelse.Anf. 75 () replik:Fru talman! sade här tidigare att ni inomsocialdemokratin gör ju ingenting, ni bara utreder. Jagbrukar inte alltid hålla med om det som , men i det här fallet stämmer det på en punkt.Visst var det bra att det tillsattes en utredning,men vi hade fullt tillräckligt med information redaninnan utredningen. Vi kände till problemet. Elevernafanns där, och de börjar nu närma sig den punkt närde alltså inte kan lämna skolan med godkänt betyg imodersmålet. Dessutom halkar de efter i de andraämnena. Det handlar om en form av utslagning. Det ärett spel med mycket stor risktagning. Framför alltskall barn inte behöva genomgå den typ av lidandesom det faktiskt handlar om när de inte får hjälp medett sådant här problem.Jag tycker nog att argumentet är svagt. Åtgärdernaborde ha vidtagits snabbare. Just på den här punktentycker jag att socialdemokraterna inte har hanteratfrågan på ett riktigt sätt.Anf. 76 () re-plik:Fru talman! Det är naturligtvis alltid svårt att i ensådan här debatt föregripa sådant som skall kommaoch som bereds. Det tänker jag inte göra, ,utan jag hänvisar till det.Det är ju inte fullt så enkelt att veta exakt vilka in-satser som skall göras och hur effekterna av dem blir.Det finns många som talar om vad dyslexi och läs-och skrivsvårigheter är egentligen. Det går inte attföra in alla olika typer av svårigheter i begreppetdyslexi. Det vet ju , och han kan själv mycketom det. För att alldeles säkert hantera detta på ettklokt och riktigt sätt tror jag att vi måste ha en or-dentlig chans till en debatt med ett underlag och enbedömning. Det kommer ju, och då tror jag att vi kanflytta fram positionerna.Vi har ju också tidigare haft debatter om detta om-råde här i kammaren. När man går tillbaka och läser iprotokollen kan man ju se att frågan har upptagit ochengagerat oss från parti till parti. Jag tycker att det ärväldigt positivt att vi samfällt tycker att detta är ettviktigt område. Även om det för naturligtvisskulle kännas skönt med handlingskraft, kan vi inte nuexakt anvisa vägarna och ge löften, utan det dröjerlitet grand.Anf. 77 ():Fru talman! Jag har följt debatten från mittrum och funnit den rätt intressant. Det är väl naturligtatt olika partier har sin syn på politiken. När mansjälv tycker att man har rätt, tycker man att andra harfel i samma fråga. Men jag blev litet förvånad när jaghörde inlägg. Det var, om inteett hallelujarop så nästintill ett sådant över kvalitetenoch standarden på den svenska skolan. Fru talman!Jag undrade spontant om han och jag befinner oss påsamma planet egentligen.När jag träffar lärare och elever på Rosengårds-skolan i , när jag träffar lärare och elever frånskolor i förorter och i får jaginte den enormt positiva bild som här försöker utmåla från talarstol.Det är väl inte mer än sedan samtliga eleveri en skola i i förbjöds av sina föräldrar attgå i skolan därför att skolan inte kunde hantera dettamed ordning och reda. läste jag någon-stans om en skola där det inte fanns någon vikarieutan föräldrarna fick rycka in. Sedan har vi hört dettaom teoretisk syslöjd och liknande. Det är väl inte detbästa av betyg för den nuvarande skolan.Men, fru talman, det var inte detta jag skulle talaom, utan jag skall tala om min motion som berör en ipraktiken obefintlig historieundervisning om hur detvar då delar av icke tillhördeSverige. I och fungerar denna under-visning bra. Man berättar historien om allt som sked-de då varken eller varsjälvständiga länder.Fru talman! Jag vill också betona att denna motioninte har någon revolutionär bakgrund. Jag är likaursvensk som alla andra har varit sedan 1658.Vi talar ju ofta om det viktiga i att ha kunskap omsin egen historia. När jag är på utrikes resor hör jagofta politiker av olika färg från betona viktenav att kunna sin egen historia. Huvudsakligen är de iländer som har blivit befriade från olika dikta-turer. Jag kan förstå att t.ex. kommunistländer ävenfriserar sin nuvarande historia, men sådant här behö-ver ju inte ske i . Det var inga jämförelser iövrigt.Fram till 1600-talet tillhörde inte , ,, , och kanske någraandra landsdelar . , ,, , drottning , alltså inte regenter över skåningar, hallänningar,bohuslänningar och blekingebor. Men i dagens skolafår man lära sig om allt som skedde i . Det ser jag i och för sig inte som något negativt,men det hade varit bra med en historiebeskrivningeller skildring av hur det såg ut också i dessa delarunder den tid då de inte alltid tillhörde . Jagundrar ibland varför man inte gör så. Är det kanskeför att man skäms över hur en del svenska ockupan-tregenter bar sig åt ? Det tycker jag inteatt man skall göra, därför det var nog lika goda kålsu-pare på bägge sidor.I dag talar vi om assimilation. Den som assimile-rade skåningarna på rekordtid var väl , menhan använde metoder som kanske inte är gångbara på1900-talet och således ingenting att rekommendera.Som ett exempel kan man ta , somhade vissa excesser för sig på något torg här i Stock-holm . I kallade manhonom för . Det påstås - det råderlitet olika uppfattningar här - att han i kal-lades för den gode.Jag anser att den undervisning som man ger iSkåne, och om tiden före 1600-taletär dålig. Det står i betänkandet att det skall ske sådanundervisning. Men jag vill påstå att det inte sker merän i undantagsfall. Det är bara att fråga elever ochlärare. De säger att det inte förekommer någon sådanundervisning. Jag skulle vilja fråga: Struntar man iskolplanen? Följer man den alltså inte? Varför kaninte vi ha samma kvalitet på historieundervisningensom man tydligen har i de flesta andra länder, inklusi-ve våra nära grannländer och ?Anf. 78 () re-plik:Fru talman! undrar om vi befinneross på samma planet. Jag tycker att det är fantastisktnär man talar om beskrivningen av skolan. Jag be-skrev i mitt anförande, som kanskeinte lyssnade på, hur vi måste hjälpas åt att lyfta framde goda och positiva exemplen. Den vanliga skolanvisar nämligen att det händer så himla mycket positivtoch värdefullt. Det hjälper på inget sätt till att flyttafram skolans position att vi gräver oss fast i eländehär och där, utan det gäller att lyfta fram de godaexemplen.Jag reser mycket tillsammans med många andra.Då ser jag naturligtvis vad som händer. Jag nämnde,som kanske inte heller hörde, att över1 000 skolor i landet nu vill starta utvecklingsarbetepå olika sätt. Det är ett mycket spännande arbete. Jagkommer in i skolmiljöer som uppvisar just detta nya,spännande sätt att arbeta där man lämnar katederun-dervisning, där man lämnar en föråldrad klassrum-sundervisning osv. Jag tror att den verklighetsbe-skrivningen stämmer bättre med hur det här än densom målade upp.Anf. 79 () replik:Fru talman! Skälet till att jag inledde mitt anfö-rande med något som inte handlade om den motionsom jag skulle prata om, var att jag uppfattade detsom att i sitt anförande nästanbetraktade den svenska skolan som den bästa av allavärldar. Och det är inte riktigt sant. Det erkänner juNils-Erik själv. Han säger - och det tyckerjag är bra och riktigt - att han åker ut och besökerolika läroanstalter i riket. Det hans skyldighet. Skamvore det annars.Men jag bor i ett område i där man väl kansäga att vi inte har världens bästa skola. Det är närfolk som har nära kontakt med de här skolorna upple-ver sådana här generella lovord som man ibland kanfråga sig om vi politiker alltid befinner oss på sammaplanet som våra väljare. anfö-rande vittnar om att så icke alltid är fallet.Anf. 80 () re-plik:Fru talman! Jag vet inte om hartagit del av de internationella undersökningar som hargjorts och som faktiskt bekräftar det som jag har sagt.Vi ligger i världstäten när det gäller kunskap i mate-matik och naturkunskap. Det är en tämligen ny under-sökning som har publicerats som visar det.För ett tag sedan fick vi också veta att vi låg i toppvad gäller läsförståelsen och läskunskaperna. På om-råde efter område visar det sig att vi vid internationel-la jämförelser har en fantastisk nivå på kunskapen iskolan. Då blir uttalande mycketmärkligt.Samtidigt är det återigen så att man kan kommatill en skola i min hemtrakt där man exempelvis pågymnasiesidan i de praktiskt inriktade utbildningarnahar sett till att man samarbetar jättefint mellan kär-nämnena och yrkesämnena. Man lyckas ge förutsätt-ningar just för dem som har svårigheter att också fåbra betyg så att de skall kunna gå vidare. Det är ettmycket konkret exempel på något som har funnitsmed i debatten i dag.En annan sak är när man exempelvis kommer tillRinkeby, som jag gjorde . Då kanman komma in hos en grupp tredjeklassare och se hurdet där strålar av glädje och lust att lära sig och hur enklass som bara går tredje året kan både läsa och skri-va. Man har också startat denna process i förskolan.När man ser allt det här så stämmer det inte medmassmediebilden, där eländes elände radas upp ochdär vi tror oss ha kommit in i en jättekris när det gäl-ler kunskaper och färdigheter i skolan. Så är det inte.Vi har bekymmer, och de skall undanröjas. Men viskall göra en riktig beskrivning.Anf. 81 () replik:Fru talman! Vi skall inte ha någon eländesbe-skrivning här i talarstolen. Vi skall försöka att sepositivt på tingen och . Men det är ändåså att det inte var man un-der stort ståhej publicerade en undersökning somgjorts bland lärare. De var väl inte - om jagskall tolka det snällt - helt nöjda med sin arbetssitua-tion. Det är därför jag menar att man inte skall hållapå med de generella lovord som presterat.Sedan hoppas jag att vi får en bra skola och att vilär alla som finns där det svenska språket. Deträcker tyvärr med att gå omkring på gator och torg föratt inse att det finns brister på många håll. Om maninte kan språket är man definitivt handikappad vadman än skall företa sig i det land där man befinner sig.Till sist, fru talman, vill jag säga att jag vet om attdet finns problem i skolan. Jag vet också om att detfinns mycket positivt. Men man skall inte bara fram-häva det positiva och ge intrycket att det inte finnsnågonting som är negativt.Anf. 82 ():Fru talman! Det känns litet futtigt att prata om enspecifik utveckling av ett ämne när ni har haft en såövergripande allmänpolitisk debatt här.Det är ingen nyhet att det finns en snedvridning iidrottsvärlden beträffande hur mycket resurser mansatsar på sådana sporter som mest attraherar pojkarrespektive sådana sporter som mest attraherar flickor.Det är en konsekvens av det i övrigt ojämlika samhäl-le som vi lever i. Jämställdhet i skolan kommer attbehandlas . Anledningen till att jag står här nuär en motion som jag har skrivit som handlar omflickors situation specifikt i skolan. Jag kommer att gånärmare in på det senare.Företrädare för många olika partier har vid fleratillfällen uttalat sitt stöd för idrottsundervisningen iskolan. Jag anser att det finns skäl för att denna dåkan utvecklas och förändras. I ett kroppsfixerat sam-hälle som vårt befinner sig idrottsundervisningen i enspeciell situation. När skolklockan ringer skall allaelever som har idrott på schemat springa in i om-klädningsrummet, byta om till någon fritidsklädseloch sedan träda in i den egna lilla värld som idrottenändå är.För vad skulle den annars vara? Det är ju knappastså att idrottsundervisningens villkor gäller i övrigasamhället. Är det inte litet väl stora krav på elevernaatt de skall lämna bakom sig alla de kroppsföreställ-ningar - elitistiska inslag osv. - som vuxenvärldenöverför och som pådyvlas via medier och familjesi-tuationer? Därför kommer det alltid attvara så att många elever inte kommer att kunna tillgo-dogöra sig idrottsundervisningen på ett vettigt sätt.Låt oss göra ett litet tankeexperiment. Vad skulleni själva säga om voteringsklockan nu började ringaoch vi alla var tvungna att springa ned i motionsrum-met; byta kostymer, slipsar, knytblusar och dräktermot overaller och sedan idrotta tillsammans och där-efter springa upp igen? Med all respekt så tror jag attfå ledamöter - även om många av oss gillar att motio-nera - skulle underkasta sig den behandlingen. Det ärdock klart att det finns en grundläggande skillnadmellan oss och eleverna. Bland barn är leken betydligtviktigare och fyller en helt annan funktion än vad dengör för ledamöter och andra vuxna.På många skolor erbjuds på högstadiet könssepa-rerad idrottsundervisning. Det är förstås bra, men detär inte tillräckligt. Dansen, å andra sidan, är en mo-tionsform och en konstform som ytterligare bordeintroduceras i skolidrotten - inte minst för att detta istor utsträckning skulle gynna jämställdheten på sko-lan. I skolundervisningen ingår visserligen devanligaste danserna; folkdans, foxtrot, bugg och squa-re dance. Men vad tror ni att dagens barn och ung-domar tycker om de danserna? Det blir så uppenbartatt det här är danser som vi vuxna anser att de skalllära sig och inte danser som de själva nödvändigtvisvill lära sig. Så måste det också vara i viss utsträck-ning. Det är bra att folkdans lärs ut på gymnastiklek-tionerna. Men att lära ut danser som foxtrot är envillfarelse från vuxenvärldens sida.Idrotten måste självklart kunna utvecklas och ock-så utformas på ett sådant sätt att det gynnar jämställd-heten. Moderna danser, som t.ex. jazzdans, intresserarmånga ungdomar, framför allt flickor. På senare tidhar man även kunna notera ett större intresse för and-ra, etniska danser som t.ex. flamenco, orientaliskdans, afrikansk dans och latinska danser. Att introdu-cera de här danserna i skolundervisningen skullekanske skapa ett mer naturligt närmande till andrakulturer än vad andra former av undervisning skullekunna åstadkomma.Vår syn på skolidrott som ämne måste förändrasytterligare därför att samhället i övrigt förändras.Dans som idrottsform fyller inte bara ett motionsbe-hov. Den ger också möjlighet till konstnärligt uttryckoch till bättre kroppsuppfattning och koordinations-förmåga.Ur ett jämställdhetsperspektiv visar det lilla tanke-experimentet tidigare att det är näst intill omöjligt attväxla omvärldsbild beroende på tillfälle. Vuxenvärl-den bär ett ansvar för barns och ungdomars utvecklingoch självtillit.Dans är för både pojkar och flickor en god formnär det gäller att utvecklas kroppsligt och att utvecklaförmåga till kroppsligt uttryck och till att delta i enskapande process.Utskottet hänvisar kortfattat till läroplanen ochavstyrker därmed motionen. Men faktum är att om viskall förändra läroplanen och idrotten som ämnekrävs det nog också politiska beslut.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 15 §. )15 § Högskole- och studiestödsfrågorFöredrogsUtbildningsutskottets betänkande 1997/98:UbU12HögskolefrågorUtbildningsutskottets betänkande 1997/98:UbU13Vissa utbildnings- och forskningsområdenUtbildningsutskottets betänkande 1997/98:UbU14StudiestödsfrågorAnf. 83 ():Fru talman! Utbildning och forskning är något avhonnörsord i utbildningsdebatten. Det är viktiga före-teelser men de kan inte ses skilda från samhället iövrigt. Tvärtom ingår de som en mycket viktig ochintegrerande del i samhället. Utan dem kan man intefå en bra och snabb utveckling i ekonomin. Därför ärdet viktigt att vi har en mycket bra högskola och enbra forskning. Detta är självklart. Lika självklart ärdet att vi har ett väl fungerande samhälle i övrigt, attvi har ett bra företagsklimat, ett bra skattesystem såatt våra forskare stannar kvar i landet, en bra löne-bildning så att vi inte får en alltför hög inflation sompåverkar ekonomin etc. Utan de faktorerna fungerarinte samhället, och då hjälper det inte med en brahögskola och en bra forskning för att utvecklingenskall gå framåt och ekonomin skall utvecklas i vårtland.Som alltid är det en samverkan mellan mångafaktorer som avgör utvecklingen i ett land. Vi mode-rater har mycket starkt tryckt på att det behövs en nyreformstrategi för att vi skall få en bra forsknings- ochutbildningspolitik i landet samt en bra utveckling iövrigt. Vi trycker framför allt på kvalitets-och förny-elseaspekterna. Det behövs för att det skall bli enförändring på de här områdena.Det finns en nära koppling mellan utbildning ochforskning, har vi sagt. Vi tycker att det är viktigt attkvaliteten går före kvantiteten - inte tvärtom, somregeringen i olika sammanhang gärna talar om. Detbrukar i längden straffa sig.Det finns många andra faktorer i detta samman-hang som jag skulle vilja peka på och som är av bety-delse för utvecklingen inom forskarvärlden. Först ochfrämst - jag tar de här faktorerna utan någon inbördesordning - bör vi få fler fristående högskolor. Erfaren-heterna från de två stiftelsehögskolor som finns ivårt land, nämligen iGöteborg och , är mycket bra.Detta har inneburit ett kreativt nytänkande och enbetydligt större ekonomisk rörelsefrihet på de härhögskolorna. Därmed har vi fått en förnyelse somockså stimulerar de högskolor som inte är friståendeatt starta utvecklingsarbete.Från moderat håll undrar vi varför vi inte skallkunna starta ytterligare en eller ett par sådana härfristående högskolor. I vår motion nämner vi Kungli-ga Tekniska högskolan, och den fanns med redan iden inledande diskussionen när vi inrättade de förstafristående högskolorna. Varför, frågar vi oss, skulleinte Tekniska högskolan i nu få en chansnär man själv önskar det?Vidare tycker vi att samverkan mellan högskolor-na och det omgivande samhället bör förbättras. Dethar blivit allt bättre med tiden men fortfarande åter-står väldigt mycket att göra. De gamla stora akademi-erna har litet grand varit slutna från samhället i övrigt.Där har de nya högskolorna, de s.k. mindre och me-delstora högskolorna, betytt väldigt mycket. De harnämligen för sin egen utveckling varit mycket meraberoende av det omgivande näringslivet och det om-givande samhället och de har även i sin tur betyttmycket för utvecklingen på de orter där de finns lo-kaliserade. Det finns många fina exempel i landet attpeka på men jag skall inte räkna upp dem här. Alla idenna kammare vet vilka som avses.I det sammanhanget måste naturliga nätverk ska-pas mellan högskolorna och samhället. Dessa skapasinte utan vidare. Det måste finnas en öppenhet påbåda sidor. Om jag tidigare litet grand kritiseradeakademierna finns det sannerligen anledning att ocksåkritisera samhället - enkannerligen kanske näringsli-vet, det stora näringslivet och de stora företagen, - fören brist i kontakten med högskolorna. Man har intealltid i näringslivet haft någon större förståelse förhögskolornas arbetssätt. Åsikten har varit att det varitlångsamt och trögt och att man inte hängt med i ut-vecklingen tillräckligt snabbt. Man har glömt denstora erfarenhet som finns i många andra länder avhur fint det fungerar. Där kan man se individer passe-ra från högskolan, ut i samhället och näringslivet ochsedan tillbaka igen - en korsbefruktning som varit tillalla parters båtnad. Det ser vi alldeles för litet av här iSverige, och det tycker jag är beklagligt - även om vinumera ser en del positiva tecken.Högskolorna, speciellt de stora universiteten, börfå ha hand om sina egna lokaler. Vi har en organi-sation som kallas för Akademiska Hus och som påflertalet universitets- och högskoleorter har hand omlokalerna. I många fall fungerar det bra men på storauniversitetsorter fungerar det mindre bra.När gamla Kungl. slogs söndervar tanken ursprungligen att universiteten självaskulle få disponera sina egna lokaler. Där fanns förut-sättningar att skapa tillräckligt stora enheter för att påett rationellt och effektivt sätt sköta lokalerna. Detskulle ha lett till stora besparingar och till ett effekti-vare utnyttjande av lokalerna på orterna i fråga. Var-för det inte blivit så kan man verkligen undra. Jagskulle vilja rikta frågan till hon inte trots allt är öppen för denna tankegång.T.ex. vid skulle det kanske hainneburit besparingar till mycket höga belopp. Det hartalats om tresiffriga tal i som manskulle ha kunnat spara om man själv hade fått skötadet hela. hade enegen förvaltning enbart för , liksomman hade för , uni-versitet osv. De var tillräckligt stora och bärkraftigaenheter för att bära upp en egen administrativ fastig-hetsförvaltning. Varför kan man inte göra så ?Så till en annan aspekt som vi moderater från tidtill annan har upprepat här därför att vi tycker att denär väldigt viktig. Vi poängterar nämligen kvalitetsas-pekten i högskoleutbildningen. Utan en kvalitet sominnebär att vi hör till de ledande i världen kan vi intepå ett framgångsrikt sätt konkurrera med omvärlden.Därmed halkar vi efter. Det gör vi kanske i och för sigändå i ekonomiska avseenden men fallet blir snabbareoch djupare om vi inte så att säga har i varje fallkvalitetsaspekten till vår fördel.Under den borgerliga tiden fanns det ett förslaginnebärande att vi skulle värdera tilldelningen tilluniversiteten och högskolorna efter s.k. helårspresta-tioner och efter studenternas eget val. En tredje faktorvar detta med kvalitetskriterier som innebar att omman uppfyllde kvalitetskriterierna så var det bra.Gjorde man inte det, skulle man kunna bli bestraffadekonomiskt sett.Jag tror att det hade varit väldigt viktigt att ha kvardetta kvalitetskriterium. Det skulle ha givit ett tydligtbesked till den högskola och det universitet som inteklarade kraven. Beskedet skulle ha varit så tydligt attalla i organisationen skulle uppfatta det och vidtariktiga åtgärder.Det görs i och för sig även nu utvärderingar avkvalitetsaspekterna, men på ett annat sätt. I dem ställsinte alls lika tydligt krav på en förändring av verk-samheten. De tränger inte alltid hela vägen ned. Jagtycker att det är beklagligt. Jag hade gärna sett hade haft det gamla systemet kvar.Jag tycker att regeringens politik när det gällerforskningens frihet inte alls är vad vi från moderathåll skulle önska oss. Jag skall, fru talman, ta migfriheten att läsa ur vår reservation för att visa vad vitycker. Jag tycker att detta där är sammanfattat på ettalldeles utmärkt sätt. Vi skriver så här:"Eftersom all genuin kunskapsutveckling är oför-utsägbar och okänd, är mångfald och oberoendenödvändiga förutsättningar för forskningens utveck-ling. Staten måste skapa tydliga långsiktiga spelreglersom ger dem som har kompetens att prioritera ochvälja forskningsområden ett avgörande inflytandeöver den processen. Regeringen skall inte ovanifrånbestämma vad som är samhällsrelevant utan stimulerauniversiteten och högskolorna att själva ta och bibe-hålla aktiva kontakter med företag och myndigheterinom olika områden.Fristående och kraftfulla forskningsfinansiärer ärvad behöver för att kunna få den kvali-tets- och kompetenshöjning som krävs. Regeringenbör upphöra med att använda de privaträttsliga forsk-ningsstiftelserna som budgetregulatorer och med attskapa jävssituationer genom korsrepresentation idessa och de statliga forskningsrådens styrelser. "Jag tycker att detta talar för sig självt.Det finns - det skall gärna erkännas - en funda-mental skillnad mellan oss moderater och socialde-mokraterna på den här punkten. Det har inte varit braför forskningen att vi haft den organisation som fun-nits . Det område som hamnat iden allra värsta situationen är den grundforskning somfinns i . Den håller på att hamna i strykklassgenom de satsningar och de budgetminskningar somhar gjorts och som avviker från det system som vitidigare har varit överens om.Grundforskningen är viktig av många skäl. Den ärför det första oberoende. För det andra utbildas i dende människor som sedan går över till senare typer avforskning: utvecklingsforskning och industriforskningav olika typer. Om vi har en för liten bas i grund-forskningen, vilket vi håller på att skaffa oss, leder dettill en brist på kompetens som är klartoroväckande, eftersom vi då får allvarliga bristsitua-tioner i de senare leden.Problemet är att detta inte märks till att börja med.Det dröjer , kanske , innan man upp-täcker det. Men när utvecklingen är klar för alla ochenvar är det ingen lätt väg tillbaka. Att vända den tarlika som att i det inledande skedet förstöraden.