prot · GL09111 · 1998-05-25 00:00:00 — Hanskriver: "- - - mer än tre decennier efter det att deafrikanska länderna fått sin självständighet erkännerallt fler afrikaner att kontinenten måste se bortom sittkoloniala förgångna för att finna orsakerna till ochlösningarna på dagens konflikter.I alltför många fall har det självständiga styret ka-raktäriserats av en 'vinnaren tar allt'-politik, där envalseger har inneburit total kontroll över nationensrikedomar och resurser. "Jag tror som sagt att detta har varit ett gissel, ochär så fortfarande i många fall.När vi nu diskuterar betänkandet, den propositionsom ligger till grund för detta och den utredning,Partnerskap med , som man kan säga var ur-sprungstexten till betänkandet är det ett nytt tänkandesom skall komma in i bilden. Det skall inte vara bi-stånd till någon, utan det skall vara partnerskap ochsamarbete med någon. Detta presenteras kanske somen nyhet, men jag tycker egentligen inte att det ärnågon sådan. Detta har förekommit , fast påolika plan. Enskilda organisationer av olika kulörerhar arbetat just efter dessa metoder - med part-nerskap, med en partner i det andra landet och med ettfruktbart utbyte. Det är detta som kommer att ge-nomsyra även den här delen av biståndspolitiken -eller utvecklingssamarbetet, som vi hellre vill säga.Det gäller att arbeta med delaktighet med en jämbör-dig part.Att tala om en jämbördig part är kanske ändå litetfelaktigt. Den ene parten sitter ju på pengarna och denandre parten är beroende av dessa pengar, så redandär har man ett ojämlikt förhållande. Men det gälleratt presentera och diskutera utvecklingsproblemenoch på något sätt lägga dem i mottagarens knä. Sedankan man ge support och stöd på olika sätt finansiellt.Därför välkomnar jag verkligen de tankegångarsom finns i propositionen och i betänkandet.Det finns dock några reservationer, och jag villkort nämna en av dem, nämligen reservation nr 6 somrör . , det multilaterala avtaletom investeringar, går så som det har hanterats litet påtvärs med hela partnerskapstanken. Här har de rikaländerna, , förhandlat om ett investe-ringsavtal man skulle ingå i utan att ta med de länder,framför allt utvecklingsländer, som skulle vara före-mål för dessa investeringar. Det har man missat, tyck-er jag och många med mig. Man har så att säga intedragit in de parterna i processen. Det är en tankestäl-lare för regeringen och har blivit så också, såvitt jagförstår, därför att det som sagt går litet på tvärs medhela det här betänkandet om partnerskap.Men det finns tid att rätta till detta. Vi har i denhär reservationen tagit upp just önskemål om att detskall bli ett öppnare förhållande när man diskuterardetta, och jag tror att det är på gång.Jag yrkar bifall till reservation nr 6.Jag sade att partnerskapet bygger på jämbördigaparter, men det är inte riktigt sant. Här vill jag slutli-gen nämna pengarna. Det är klart att den signal somhar gått ut, att vi skär i biståndet, att vi har gett uppenprocentsmålet och att vi nu ligger på har variten signal från den rika världen som inte är bra. Det ärinte bara som har gjort detta, utan ävenmånga andra länder. kallade enprocents-målet för ett utgiftsmål. Jag tycker att det är fel be-teckning. Det är inte ett utgiftsmål. Det är inte så måste pumpa ut de här pengarna. Tanken är att vii den här delen av världen sitter på så stora resurseratt vi borde kunna ha råd av bruttonational-inkomsten och behålla själva. Men det hade viinte. Vi måste ha 99,3 och 0,7 hade vi råd med, troddevi. Det tror jag är fel politik.Anf. 139 ():Fru talman! "Det finns en osynlig skugga som vi-lar över allt bistånd. Och det är att västvärlden intevill förlora kontrollen. Man talar fagert om'mottagaransvar' och 'partnership'. Men lyser manigenom orden så hittar man ändå de kontrollerandestrukturerna. hänger en osynlig kedja runtAfrikas hals. I den europeiska överklassens medve-tande är fortfarande underlägset: en koloni-kontinent. "Så hårt uttalar sig författaren iSödra Afrika-nytt när han, som lever större delen avåret i , får frågan vilka insatser han anservara mest betydelsefulla i och hur manskall se på frågan om partnerskap. Det är hårda ord.Vi är ändå många som har följt processen från bi-stånd, från det att ensidigt har diskuterat hurman skall kunna hjälpa länder, till att försöka etableraett mer jämbördigt förhållande. Partnerskapsidén harförankrats genom seminarium, genom många kontak-ter med afrikaner, där man först diskuterat en utred-ning innan det resulterat i den skrivelse som vi nubehandlar.Jag tror att det är helt klart att vi från riksdagenssida, alla partier, stöder tanken på att utveckla part-nerskapet, som vi ser komplikationerna;vem har pengarna? Den som har pengarna har för detmesta avgörandet.Vi diskuterar partnerskap och hur har lagtfram en policy för Afrikaarbetet. Det är mycket bra inte längre begränsar sig till rena biståndsfrågor,eftersom vi alla vet att ett partnerskap och den framti-da Afrikapolitiken från svensk sida inte alls baraberör biståndet.Det här är den första skrivelse vi fått som behand-lar politiken för våra relationer till en viss kontinent.Vi vet att det har aviserats en skrivelse som handlarom förhållandet till . Jag ser naturligtvis ocksåfram emot motsvarande vad gäller Latinamerika.I det här betänkandet diskuterar vi Afri-kapolitik. Flera av oss tycker faktiskt att det saknas endel i skrivelsen och i betänkandet. K-G Biörsmark harvarit inne på några av de frågorna. Jag vill bara has-tigt nämna enprocentsmålet. Vi i de partier som anseratt det skall finnas ett enprocentsmål upprepar envistatt det är möjligt att uppnå det inom ett par års tid. Vihar lagt fram förslag om hur det skall kunna gå till påett par års sikt. Vi tycker att det regeringen presterathittills genom att avisera en höjning till ellereventuellt är rätt pinsamt för , särskiltmed tanke på hur ekonomin har förbättrats och attandra typer av förbättringar för människor i Sverigehar utlovats. Men höjningen på biståndet är mycketblygsam.Men som jag sade handlar det inte bara om bi-stånd. Det handlar i högsta grad om olika former avhandelsavtal och hur man skall befrämja investering-arna. har här i varit föremål förflera debatter, och det kommer sannolikt att bli det förännu fler, eftersom det avtal som var på gång tack ochlov inte gick igenom. Det hade varit mycket märkligtoch skrämmande om det avtal som förelåg hade gåttigenom. Det är viktigt att ett avtal kommer till stånd,men att det blir på villkor som faktiskt befrämjar defattiga länderna, som gör att deras inflytande över sinegen situation och eventuella investeringar också ökaroch ger möjlighet till ett verkligt inflytande.En annan fråga som finns med i det här betänkan-det gäller de stora skulder och bristen på skuldav-skrivningar som i högsta grad har präglat somkontinent. De flesta länderna har verk-ligen lidit under oket av stora skulder. I flera länder -jag kan bara nämna som ett sådant exempel,som utskottet besökte - går en stor delav statens inkomster till att betala skulder. Om manjämför med kostnaderna för utbildning och hälsovårdser man att betalningen av skulderna tar mer. Det kanknappast vara rimligt.I betänkandet diskuteras också strukturanpass-ningsåtgärderna, som vi vet också har vållat storaproblem i . Det är nödvändigt med stora poli-tiska förändringar och att reformer genomförs. Mendet sätt som strukturanpassningsåtgärderna har ge-nomförts på har på många håll i varit mycketdestruktiva. Det är först som man frånVärldsbankens, IMF:s, sida har börjat inse att maninte kan genomdriva dem på det sättet, definitivt inteutan att diskutera och ha ett samarbete, ett part-nerskap, om vilka reformer som skall genomföras.Jag vill också peka på något som gäller biståndetsom har förvånat mig och mycket. Detär att , som är ett av världens absolutfattigaste länder, där har varitengagerat i bistånd, nu så att säga tonas ned. Mantonar ut biståndet till . Det tycker jag ärmycket beklagligt, eftersom behoven finns kvar. Detär helt klart att har en positiv roll att spela ilandet. Det går stick i stäv med idéerna om att motar-beta och minska fattigdomen. är ettutmärkt exempel på ett land där fattigdomen börminska och där det skulle ha stor betydelse.Något som inte har lyfts fram tillräckligt i vare sigskrivelsen eller betänkandet är att över huvud tagetstärka relationerna mellan och . Därpekas på vänortssamarbete. Men frågan är inte ut-vecklad i betänkandet och definitivt inte i skrivelsenfrån regeringen.Det ärende som behandlades innan detta ärendeom Afrikapolitiken gällde Öst- och ochsamarbetet mellan och länderna i den regio-nen. talade om att det samarbetet intebehövde stimuleras ytterligare eftersom det är såblomstrande. Men samarbetet med behöverstimuleras. Det vänortssamarbete som finns är oerhörtbefrämjande. Ungdomar, idrottsorganisationer ochkulturella organisationer får kontakt med varandraoch lär av varandra. Det har stor betydelse att det inteär fråga om att vi kommer till de afrikanska ländernaoch skall lära ut vårt kunnande - en ensidig process.Vi har oerhört mycket att lära och ta till oss.Det sker en hel del på det området. Helt nyligenhade en oerhört fin utställning omSaharas grottfolk. Den typen av handlingar betydermycket, dvs. att visa upp vad har att lära oss avhistoria och kultur och inte bara visa som enkontinent där människor svälter och lider ont.Det finns mycket att säga om det kulturella utby-tet. Jag vill återigen citera : "Jagtalar alltså om nödvändigheten att ge ett kraftfullt ochvillkorslöst stöd till utbyggnad av olika intellektuellacentra i ett land som . Det handlar natur-ligtvis om allt från stöd till ABC-böcker som till Uni-versitetet. Men lika mycket om att skapa grogrund förframväxten av egna intellektuella forskningscentra.Där afrikanerna kan ställa frågorna själva och haresurser att söka sig fram till de rätta - egna - svaren.Där de dessutom kan utveckla sina egna metoder. "pekar på att partnerskapet intebara kan innebära bistånd för utbildning, hälsa ochhandel. Det handlar i allra högsta grad om att stärkade kulturella banden.K-G Biörsmark citerade en artikel som har skrivit i . Det finns en annanintressant skrift som är författare till. Detär en rapport som lades fram i säkerhetsrådet i april.Den handlar om orsakerna till konflikter och hur manskall befrämja en varaktig fred och hållbar utvecklingi . Jag tror att en hel del av det som återges iartikeln i är hämtad ur den rapporten.K-G Biörsmark pekade på de problem som KofiAnnan ville lyfta fram och hur ansvaret skall fördelas.Jag tror att vi har mycket att lära av rapporten därKofi Annan pekar på hur vi skall gå vidare och vemsom skall ta ansvar för vad. Han har där delat uppansvaret. Jag delger ur den rapporten. Han visar på treområden där självt måste ta ansvar.För det första måste demonstrera sin viljaatt förlita sig på politiska snarare än militära lösningarpå problem.För det andra måste ha viljan att regera påett bra sätt på allvar - good governance. Respekt förmänskliga rättigheter, lag och rättssäkerhet måsteförmedlas. Demokratiseringen måste stärkas. Genom-skinlighet och kapacitet i den offentliga administra-tionen måste befrämjas.För det tredje måste agera och lyssna till deolika reformer som behövs för att befrämja ekono-misk tillväxt. Det är som bär ansvaret för sinegen utveckling.Kofi Annan går sedan vidare till vad det interna-tionella samfundet kan göra och vad FN gör. Han haräven där klara och konkreta förslag. Han pekar där påden politiska viljan att agera och hur nödvändigt detär att investera för att få fram resurser. Han pekar påatt det behövs nya fonder för olika investeringar ochhur världen inte har gett de resurser som behövs tillAfrika. Han talar om skuldavskrivningar. Han pekarpå betydelsen av att säkerhetsrådet åter-kommer till att diskutera vilka ansträngningar som hargjorts och vilka nödvändiga handlingar som krävsframöver.Därför är det av största vikt att rapporten finnsmed i vårt fortsatta arbete för att se just hur vi skallkunna stödja att afrikanerna tar eget ansvar men ocksåvad andra organisationer och länder kan bidra till.Jag vill avsluta med vad avslutar sinrapport med. Han säger att tiden för länge sedan harpasserat när någon kunde åberopa okunnighet om vadsom händer i eller vad som krävs för att uppnåframgång. Tiden har också passerat när ansvaret föratt åstadkomma förändringar skulle kunna skiftas övertill andra axlar. Det är ett ansvar som vi alla måstemöta. FN står redo att spela sin roll. Det måste ävenvärlden och göra.De orden bör vara vägledande, inte bara för be-handlingen av det här betänkandet, utan över huvudtaget för svensk Afrikapolitik framöver.Fru talman! K-G Biörsmark har redan yrkat bifalltill reservation 6 om som vi står bakom.Jag står naturligtvis bakom de reservationer och sär-skilda yttranden där är med, men jagyrkar också bifall till reservation 4 som handlar ompolicyansvar vad gäller . bör haett sammanhållet ansvar, och det skall ligga på UD -inte Finansdepartementet.Anf. 140 ():Fru talman! När man läser skrivelsen En förnyadsvensk Afrikapolitik får man ett starkt intryck av verkligen vill förändra sitt bistånd med hjälp avett partnerskap. Man vill göra ett gott arbete i demo-kratisk anda. Man vill ha en ny attityd till arbetet ochtill människorna som deltar i utvecklingssamarbetet.Man vill ha ett partnerskap med lika inflytande förbåda, där båda är jämlika.Här kan jag inte låta bli att fråga mig om vårt landär en bra förebild för vår partner. Vi menar att vimåste granska vår egen samhällsutveckling noga, vårlivsstil och vårt konsumtionsmönster. Vi landar i attdet är vårt partnerland som borde bli vår förebild.FN:s senaste rapport om mänsklig utveckling talarett dystert språk om . Av de 15 länder somhamnar längst ned i statistiken finns 14 i . IBurkina Faso - som ligger på femte plats från slutet -är medellivslängden inte mer än 47 ½ år och läskun-nigheten inte . Medan den ekonomiskatillväxten har ökat i ett fler-tal utvecklingsländer, framför allt i , är den iAfrika lägre än vad den var i början av 1980-talet.En mycket dålig prisutveckling på afrikanska rå-varor och en i det närmaste obetalbar skuldbörda ärbakomliggande orsaker. Den dåliga ekonomin och deobetalda skulderna har lett till att ekonomiska åt-stramningsprogram har genomförts med prisökningar,devalveringar, privatiseringar och en minskad offent-lig sektor. För de allra fattigaste länderna innebär enminskad offentlig sektor att levnadskostnaderna harhöjts, som samhällets sociala omsorg mins-kar.Enligt skrivelsen betyder partnerskap inte enbartrelationer mellan regeringar och statliga organ. Ettviktigt element i politiken är att främja handel ochinvesteringar mellan och , och svensktnäringsliv har mycket att vinna på ökad export ochimport, på större investeringar och på att utnyttja denpotential som finns på många afrikanska marknader.Detta står skrivet i inledningskapitlet. I avslutnings-kapitlet talar man om ökad ekonomisk integration ochatt ett allt snabbare och mer välutvecklat varuutbytemellan länder kan skapa nya marknader. I dagutgör en liten marknad, men investeringar påsenare tid, som Volvos i och Telias i Ugan-da, åskådliggör att det finns nya möjligheter.Miljöpartiet har här i kammaren ofta talat om enrättvis handel och rättvisa handelsavtal. Många av osskänner säkert till den rättvisemärkning som finns påkaffe och te i svenska livsmedelsaffärer. Dessa pro-dukter marknadsförs i många länder av kyrkans or-ganisationer. börjar också andra företag visa in-tresse för produkter av det här slaget. Mercedes-Benzköper t.ex. rättvisemärkta nackkuddar från Amazonastill sina bilar. I tillverkar man sådana avkokosfibrer och naturgummi. Det talas om att bådeScania och är intresserade av denna sorts han-del. finns ju också i , så man kanskekunde tänka sig något liknande där.Afrika har varit ett biståndsområde förSverige. Det är alldeles givet att näringslivet har storbetydelse om man skall lösa fattigdomsproblemet. Iregeringens skrivelse om den nya Afrikapolitiken ärdet ändå den vanliga, konventionella tillväxten somman hoppas kunna fördubbla. menar som utgångspunkt för det nya partnerskapetskulle ha bemödat sig om en ny, en förändrad utveck-lingsmodell.Afrikanska länder är inte så fast i ett konsumtions-samhälle av den modell som vi har i västländerna ochsom vi nu själva gör det bästa för att förändra så attdet skall bli litet bättre och litet mer uthärdligt. Om viinte är försiktiga finns risken att våra part-nerskapsländer tvingas överge ett samhälle som tillstor del är ett kretsloppssamhälle för att istället få något som ger kortsiktiga ekonomiska ochmateriella fördelar. Detta kan komma att sluta hårt,kanske genom att deras naturresurser utarmas, natur-resurser som ännu i rätt hög grad är outnyttjade ochorörda.Om man inte ser upp kanske samarbetspartnernblir beroende av fossila bränslen, vilket tidigare intehar varit fallet, eller blir beroende av konstgödsel ochbekämpningsmedelsimport. Detta är inte rätt. Sådanthar skapat problem i - vi behöver bara se påvilka problem vi har fått i . Ävenstora delar av har problem av det här slaget.Det hade varit intressant om man gjort något för-sök t.ex. med rättvis handel i något afrikanskt land iett samhälle av lämplig storlek. Det finns flera model-ler för detta. Jag skall här nämna en, som kommerfrån . Jag refererar här vad som har skri-vits om hur man lägger upp ett sådant här koncept.Grundprincipen är direkt handel med primärpro-ducenten. Vissa produkter, t.ex. te, odlas på plantager,och teplockare är alltid arbetskraft som är beroendeav plantageägarens villkor. Detsamma gäller ävenvaror som bomull, såsom ekobomull av olika slag.Det finns arbetskraft i de lokala industrierna i ur-sprungslandet. I det här fallet har Efta ingått avtalmed både ägaren och representanter för arbetarna, ocharbetarna har garanterats inflytande över sina arbets-förhållanden och en rad saker som vi är vana vid här iSverige men som man inte är van vid där.Vid handel med rättvisa villkor är priset på pro-dukterna den kritiska frågan. Priset på produkter fråntredje världen sätts ofta på helt andra marknader än iursprungslandet, och de har knappast något att göramed produktionskostnader. De har heller inget attgöra med bondens levnadsvillkor eller sociala förhål-landen, vilket en handel med rättvisa villkor vill tahänsyn till. Världsmarknadspriserna är minimipriser.De är föremål för spekulationer, ändras på ett nyck-fullt sätt och förhindrar en långsiktig planering frånproducentens sida.Inom rörelsen för rättvis handel försöker man all-tid betala producenten rätt pris. Priset baserar sig påen genomsnittlig produktionskostnad och levnadsom-kostnad i respektive land. Dessutom skall vissa inves-teringar och produktionsförbättringar ingå i minimi-priset. Ovanpå minimipriset finns ett merpris förekologisk odling. av det pris som man harbestämt i förväg betalas i förskott, och manupprättar ett långsiktigt avtal i taget.Att sätta pris är alltså svårt, eftersom det alltidmåste bygga på en marknadsacceptans. Ett rättvistpris, hur rättvist det än är, hjälper inte producentenom det är så högt att ingen köper varan. Allt byggertill stor del på hur informerad konsumenten är omproduktens ekologiska och sociala innehåll.Den lilla skrivelse jag har slutar med konstateran-det: Vi måste lära konsumenterna att känna den bittrasmaken av exploatering när de väljer livsmedel somär för billiga i stället för att välja ett rättvist livsmedeloavsett priset.I regeringens skrivelse nämns också att Världs-banken har gjort många felsatsningar i . Sats-ningarna gjordes i staternas egen regi. De var orealis-tiska, de var storskaliga, och de präglades av bankensövertag över de fattiga låntagande länderna. Ländernablev svårt skuldsatta, något som vi redan har hört här . Skuldsanering är därför ett måste.Hinder för utvecklingen är den stora fattigdomen.Detta framkom tydligt när regeringens fattigdoms-skrivelse debatterades i kammaren för ett tag sedan.Ett annat hinder är den osäkra politiska situationen.Svälten i , som vi också har talat om ,förstärkt av kriget, omöjliggör satsningar och utveck-ling i landet över huvud taget, eftersom den primäraproduktionen, dvs. jordbruket, har fått grödorna för-störda av kringströvande militära styrkor. Det värstalidandet drabbar barn, som svälter. Också detta harnämnts här . I många fall är det bara en humani-tär insats som gäller.Regeringens nya Afrikapolitik är förändrad vadgäller demokratisk inriktning, mänsklig hänsyn, jäm-ställdhet och en fokusering på den sociala delen avsamhället, på omsorg, på vård, på institutioner och påutbildning. Det man menar med partnerskap är att detskall vara en relation som baseras på jämlikhet ochömsesidighet, men helt nytt är detta inte. Det verkarsom om har varit på väg dit länge, och för osssom har sett en del av det svenska biståndet verkar detinte nytt.Vad gäller själva basen, det grundläggande inne-hållet och metoderna, hade jag önskat att Riokonfe-rensens idéer om kretsloppssamhället hade fått störregenomslagskraft, att kretsloppssamhällets nödvändig-het hade fått styra utvecklingssamarbetet och att enradikal modell för ett sådant samhälle hade fått bligrund för åtminstone något av de projekt som vi nustartar. Jag hade önskat ett projekt som inte liknar detvästerländska konsumtionssamhället med dess svåramiljöproblem, som vi ju försöker kommatill rätta med. Det borde inte vara konstigare att startaett projekt av det slaget än vad det var attstarta de första ekobyarna yrkar bifall till reservation 8. Jag vill ocksåuttala mitt stöd för reservationen om . Jaghoppas att det inte är fråga om en bordläggning utanatt det verkligen är fråga om en återremiss för enordentlig omarbetning, så att inte investeraren får detstarka skydd som han nu har i avtalet. Det är ett skyddsom är mycket starkare än det som mottagarlandetoch dess arbetstagare har, de som i sin tur verkligenbehöver skydd mot storföretag och internationellainvesterare, som inte alltid har ett vackert samvete.Anf. 141 ():Fru talman! Jag skall först be att få yrka bifall tillreservationerna 3 och 5. Vi står också bakom reser-vationerna 4 och 6, men det har redan tidigare yrkatsbifall till dessa.Under några år har nyhetsrapporteringen från Af-rika innehållit många element av katastrof, folkmord,konflikter, krig och förödelse, vilket har orsakat sorgoch nedslagenhet i alla Afrikavänners hjärtan. Medanvärldshandeln har ökat med och utrikeshandel under tidsperio-den , har handel under sammaperiod minskat . Siffrorna för andelav världshandeln men också av utrikeshandeln harminskat under de senaste decennierna.Det finns olika förklaringar till dessa siffror. Mankan tala om diskriminering av utrikeshandeln, enhögre grad av protektionism än i resten av världenmen också om handelshinder på i-landsmarknaderna.Naturligtvis har också dessa krig, katastrofer och denförödelse som jag talat om, parat med bristande för-måga från de styrande att utnyttja de möjligheter somstått till buds samt korruption och egennytta från deinhemska regeringarnas sida, spelat stor roll för ennegativ utveckling.Efter delvis förlorade decennier i flera afrikanskaländer finns det nu tecken på en utveckling som saktabörjar gå i rätt riktning. Därför är det helt rätt attomvärlden försöker att stärka de positiva tendenserna.I givarsamhället i stort är nu partnerskap det storainneordet. Det är inte bara i vi tagit in detordet. Jag vill inte på något sätt ironisera över detnyvaknade och kanske också något yrvakna intressetför just begreppet partnerskap. Det kanske ändå kanäga sitt intresse att påminna om att till stor del aktua-liserades det innehåll begreppet partnerskap har redanpå 60-talet, när de organisationer som sedan längearbetat i med utvecklingssamarbetei form av katastrofhjälp, skolarbete och sjukvårdinsåg att när länderna höll på att frigöra sig från ko-lonialmakten gällde det också att kunna samarbeta påett nytt sätt. tog upp den härsidan.Jag kom själv till precis i den vevan, ett årefter Uhurufriheten i .