prot · GL09120 · 1998-06-08 00:00:00 — Det finns inget axiom som säger attskattesänkningar i sig ger fler jobb, utan det är andrafaktorer.Så till det här med Apoteksbolaget. Frågan harvarit uppe förut, men jag har inte fått något riktigtbesked. säger på nytt att de 4 mil-jarderna, som står för medicinförsäkring, handlar omatt sälja ut Apoteksbolaget. Men här har ni gett tvåolika besked. Ser man i andra handlingar från modera-terna framgår det att det handlar om en medicinför-säkring som hushållen skall betala för att slippa högaläkemedelskostnader om man skulle drabbas av sjuk-dom.Nu säger alltså igen att vi skallsälja Apoteksbolaget. Då undrar jag: Vad är det förvits med det? Det är ju en engångsintäkt. Då byggerni verkligen er kalkyl på lösan sand. Engångsintänkterär ju inga långsiktiga lösningar, de är inga uthålligasjukvårdsfinansieringar.Anf. 15 () replik:Fru talman! Jag har hänvisat till vad vi har anfört iden reservation där vi har presenterat vårt alternativ.Det handlar dels om att avveckla Apoteksbolagetsmonopol, dels om att minska kostnaderna för admi-nistrationen. I det sistnämnda fallet blir detta bespa-ringar över en längre tid.Anf. 16 () replik:Fru talman! Administrationen uppgår inte till 4miljarder. Den kanske uppgår till 1 miljard. Vi har entotal läkemedelsnota på 13 miljarder. Då kan man intebörja inkassera administrationsvinster på 4 miljarderoch fortsätta att vara trovärdig.Anf. 17 MARIANNESAMUELSSON (mp):Fru talman! Vi debatterar en nationell hand-lingsplan för äldrepolitiken. Det låter väldigt bra, ochdet finns också mycket som är bra i den. Men fråganär om vi angriper problemen från rätt håll när vi de-batterar de nationella målen för äldreomsorgen.Det är kris i äldrevården. Det har vi hört ganskamånga gånger. Äldre får inte den vård och omsorg debehöver. Men vad är problemet? Kanske är det intemålen, utan snarare bristen på personal, bristen påmänniskor i vården som har tid.Det som har framkommit här är att det skulle varamycket av ett organisatoriskt problem. Bara vi organi-serade annorlunda skulle vi lösa problemen. Men jagtror inte att det är där skon klämmer. Det som är pro-blemet är att så mycket av den personal som harfunnits inom vård och omsorg har sagts upp därför attkommunen har tvingats att göra besparingar. Då kla-rar man inte längre att på samma sätt tillgodose degamlas behov. Det måste vi naturligtvis försöka attkomma åt på olika sätt och med olika medel.Det är ju kommunens försämrade ekonomi ochneddragningar av personal som har gett upphov till inte har hunnit med. För varje personal som harsagts upp har de gamla fått mindre vård, mindre ser-vice och mindre tid för nödvändig hjälp. För varjegång som personalstyrkan minskar i antal har detblivit allt svårare att hinna med att ge gamla den vårdoch omsorg som de behöver för att kunna åldras itrygghet med bibehållet oberoende, för att kunna levaett aktivt liv, ha inflytande, bemötas med respekt ochha tillgång till god vård och omsorg.Det är vad propositionen nu säger att vi skall hasom nationella mål. Jag vet inte om det finns någonkommunpolitiker som skulle ha satt sig emot de härmålen. De har naturligtvis också strävat efter att våragamla skall kunna få trygghet, skall kunna få tillgångtill god vård och omsorg. Men pengarna har interäckt. Man har tvingats att säga upp personal ochdärmed har man inte klarat målen.Egentligen tycker jag inte att det är så jättemycketnytt i den nationella handlingsplanen. Det är förmod-ligen väldigt bra att vi sätter det på pränt, att vi får dettydligt. Men det är egentligen mål som är så självklaraatt de borde ha funnits med tidigare. Man borde haklarat att uppfylla målen, att leva upp till det här.Min fråga är: Kommer kommunen att klara av attleva upp till det här ? Hjälper det att vi fattarbeslut om en nationell handlingsplan för äldre-politiken? Ger det kommunerna bättre möjligheter -med en nationell handlingsplan - att leva upp tilldetta?Tyvärr tvivlar jag. Jag tror inte att regeringens till-skjutna medel räcker för att kommunerna skall ha rådatt anställa den personal som behövs för att klara denationella målen. Det är framför allt personal som hartid som måste till för att man skall klara de nationellamålen.Sedan 1994 har 106 000 personer försvunnit frånoffentlig sektor. En mycket stor andel av dem harfunnits inom vården. Regeringen tillskjuter nu 4 mil-jarder till kommunerna. Det är bra. Men samtidigthöjs egenavgifterna, och i många kommuner - jag trornästan de flesta - blir det inte så många nya tjänsterav de här miljarderna.Man får bara marginella möjligheter att anställa nypersonal för att klara de nationella målen - och utanfler händer i vården kommer vi inte att klara de natio-nella målen.Oavsett hur många olika alternativ man har, i pri-vat eller kooperativ regi osv., hinner man inte bättremed uppgifterna, om man inte har personal på deolika ställena. De ger större valmöjligheter, och detkan vara bra när man blir äldre, men det måste tillpersonal och resurser. Det tar tid att mata, att vårda,att vända och att ta upp de gamla, att gå ut och gåmed dem osv. Har man inte personal, blir det brister ivården.Jag har litet svårt att riktigt förstå varför socialde-mokraterna inte kan tänka sig att göra en skatteväx-ling, alltså sänka arbetsgivaravgifterna och växla övertill höjda miljöskatter. Det skulle innebära en storfördel för kommunernas möjligheter att anställa ochbehålla personal. Det skulle också vara positivt påmiljösidan.Jag har vid ett flertal tillfällen, bl.a. i partiledarde-batter, tagit upp vården och problemen i vården uti-från att personalresurserna inte räcker till. Jag minnssärskilt när jag talade om vårdpersonalens situationoch pekade på att det har blivit så kärvt förvårdpersonalen att den inte törs tala om hur den hardet. Man törs inte ens skriva upp sin övertid och lar-mar inte heller om att man inte längre räcker till.Jag blev väldigt mycket hånad för det här talet avnågra ledarskribenter, som talade om att jag villeframställa undersköterskorna som rädda personer sominte vågar säga något. Det var väl i stort sett så att jagbluffade. Men jag hade talat med undersköterskorsom hade en sådan här arbetssituation, och jag visstemycket väl att de hade det väldigt kärvt och att derassituation var ohållbar.Vi står nu införa att anta en lex på grund avatt vågade gå ut och riskera sitt jobb med atttala om hur det såg ut på hennes arbetsplats. Somföljd av detta ändras nu socialtjänstlagen så, att allahennes kolleger skall ha rätten och skyldigheten attredovisa sina möjligheter att klara vården på ett brasätt.Det är nödvändigt att vi tydliggör det här. Ar-betsgivaren skall också ha skyldighet att ta tag i för-hållandena och får inte hota med uppsägning för talar om hur det är på jobbet. Jag vet inte om vi riktigt kan överblicka konsekvenserna av detta.Jag tror att många liksom skulle kunna berättaatt man inte hinner med den vård som man skulle viljahinna med och att personalresurserna inte räcker tillför att man skall kunna leva upp till de nationella målsom vi nu skall besluta om.Jag tror att det är ganska många gamla som känner att vården och omsorgen inte räcker tillför deras behov och att personalen inte har den tidsom den behöver. De märker att kommunen med sinanedskärningar har tvingat fram allt för atthinna med att vårda de gamla, som ocksåarbetsbelastningen har ökat genom att det blir fleräldre som kräver mer vård. Det här går inte riktigtihop. Man kan inte minska personalen ochta hand om fler som behöver vård.Jag tror inte att de här problemen riktigt kommeratt lösas med vår nationella handlingsplan, men det ärbra att vi antar den och även försöker se till att dettillskjuts sådana resurser att kommunerna kan levaupp till den. Vi vill ju att kommunerna, som har an-svaret, skall klara att leva upp till detta.Jag är glad att också en del av det som vi hademed i vår motion har tagits med i utskottets förslag tilltillkännagivande. Jag har aldrig riktigt förstått varförman just när man fyller inte längre skall habehov av en personlig assistent. Man blir inte plötsligten annan människa när man fyller utan har sä-kert ett bra tag till samma behov. Det är viktigt har möjlighet att behålla sin personliga assistentäven sedan man har passerat 65-årsstrecket. Det ärpositivt att den möjligheten kommer med och att manförhoppningsvis skjuter till pengar för att ekonomisktklara det här. Det är en förutsättning för att man skallkunna leva upp till målen.Något som jag också är glad att man har tagit medgäller förbehållsbeloppet. Man skall nu göra en över-syn av de gamlas ekonomi och vilka möjligheter dehar att klara olika avgifter. Den nedre gränsen 896 krper månad innebär att de gamla egentligen inte harsärskilt mycket att klara sig på. Det blir per dag,som naturligtvis skall användas till snus, godis ochannat som man behöver.Nyligen berättade en sjuksköterska för mig att honhade varit inne hos en av sina gamla, som hade ramlatoch slagit upp ett jack i pannan. Sköterskan sade attden gamla behövde åka till sjukhus, men det ville honinte. Sköterskan tejpade ihop såret och kom tillbakaom . Då kunde hon tydligt se att den gamlahade symtom på hjärnskakning. Sköterskan upprepa-de att den gamla måste skickas till sjukhuset. Då bör-jade den gamla att gråta och sade: Jag har inte råd attåka till sjukhuset.Avsikten med våra nationella mål är inte att våragamla skall ha det så kärvt att de känner att de intekan åka till sjukhuset ens när de har ramlat och slagitsig och behöver hjälp, men så ser det faktiskt ut förmånga gamla . Det är särskilt för dem som har enväldigt låg pension inte lätt att få det att gå runt när deskall betala en mängd olika avgifter för att få denservice, den vård och den hjälp som de behöver.Detta måste vi naturligtvis se över. Det borde varaen självklarhet att våra gamla har rätt till och råd medbra vård och omsorg. De skall inte behöva gråta där-för att de känner att de inte har råd när någon säger attde måste åka till sjukhuset.Jag hoppas att vi med den här propositionen ochdet här betänkandet också får till de resurser sombehövs för att leva upp till de vackra målen och att detkommer en bra kontrollmöjlighet, så att man i kom-munerna kan följa upp kvaliteten och kontrollera inte lever upp bara till de ekonomiska ramarna.Tyvärr får man som kommunpolitiker ofta tydligarapporter i frågan om budgeten har hållit medan manofta inte får rapporter om ifall de mål som satts upphar klarats. Det beror delvis på att vi inte har haft brakvalitetsmätningskontroller och kanske också på att viinte satsat ordentligt på att få sådana gjorda. Jag troratt det är oerhört viktigt att man som kommunpoliti-ker får tydliga rapporter om hur verksamheterna ser utnär det gäller målen, inte bara när det gäller medlen.Anf. 18 ():Fru talman och värderade vänner! Det är lätt att italarstolen tycka att just de egna frågorna som harbehandlats i utskottet är de viktigaste att diskutera.Olika opinionsundersökningar visar att mer än hälf-ten, ibland tre fjärdedelar, av svenska folket tycker attfrågor om vården och omsorgen i stort och vården ochomsorgen om våra äldre kommer först i ordningen förprioritering av samhällets gemensamma resurser. Det är vitalt för ett välfärdssamhälle som villföreträda ett människovärde.Jag var glad när förslaget till nationell handlings-plan lades fram. Jag har tidigare beklagat att det togtid innan den lades fram. Men det finns mycket somär bra i den. Jag har sagt till socialministernatt jag har sett en del av förslag idenna plan, och jag förstår att andra partier kännerlikadant. Det känns bra.Ibland vill man citera olika siffror för att få enbakgrund till ett partis ställningstagande. För att dettaskall bli riktigt rätt, har jag valt siffror från regering-ens skrivelse 1997/98:155. Den lades fram för riksda-gen och rör utvecklingen inom denkommunala sektorn. Där framgår bl.a. att för patientermed fastställd diagnos har andelen som väntat mer ökat från till mellan april ochoktober 1997. Vid en analys över antalet vårdplatseroch den kraftiga reducering som gjorts av såväl so-matisk korttidsvård, psykiatrisk vård som långtids-vård, inklusive geriatrik, framgår att platsantaletskurits ned från totalt 111 000 vårdplatser till37 1996. I beaktan skall tas att 31 000 sjuk-hemsplatser överfördes från landstingen till kommu-nerna i samband med ädelreformen. Men med hänsyntagen till detta förhållande kvarstår ändå det faktumatt antalet vårdplatser på sjukhusen reducerats från79 000 till 37 000 på en tioårsperiod.Fru talman! Jag skulle vilja påstå att den reduktio-nen i hög grad har drabbat våra äldre. Den medicinskautvecklingen har givetvis gått framåt, dvs. gått motkortare vårdtider och mot att alltmer sjukvård kanskötas polikliniskt. Det är naturligtvis bra.Det är bra att man kan åka hem tidigt, och det ärbra att metoderna har förfinats med t.ex. titthålski-rurgi. Men många vårdtagare har tvingats hem pågrund av platsbrist. Det är oacceptabelt med överbe-läggningar med sängar i korridorer. Situationen medvårdplatserna är ett växande problem på vårasjukhus. Det får vi av och till rapporter om. Vårdkö-erna har utvecklats på ett sättsom vi inte kan acceptera. Från alltfler håll inomsjukvården kommer rapporter om att en av orsakernatill att köerna till operationer växer är att det saknasvårdplatser.Fru talman! Det är viktigt att komma ihåg att närflaskhalsar upptäcks skall de tas bort. Flaskhalsarnamåste vidgas så att innehållet kommer ut.Fru talman! I samma skrivelse kan vi ta del avuppgifter om den kommunala äldreomsorgen. Därredovisas att andelen som får hjälp i det egna hemmet,det ordinära boendet, har successivt minskat de senas-te 15 åren från år år 1996.Jag vill ställa en fråga till socialministern. Jaghoppas att hon hör mig någonstans i huset. Hur gårdet för alla äldre som saknar närstående ochvänner som kan hjälpa till med olika praktiska uppgif-ter i boendet? Var någonstans skall de få sin hjälp?Inom den kommunala har ju verksamhe-ten mer och mer renodlats till medicinsk verksamhet.Vi är tre partier som i reservation 36 har reserve-rat oss till förmån för ett förslag om en subventione-rad hemtjänst. Jag blev glad när jag i ettmeddelande läste att hade öppnatför att när det finns pengar så skall de gå till den sek-torn. Jag tycker att det är en viktig fråga om livskvali-tet. Många äldre vill bo kvar hemma - det ärfantastiskt fint - trots att de kanske är ensamma ochsaknar vissa möjligheter. Kan vi skönja någon möj-lighet att lösa problemet så fort som möjligt?Det är viktigt med de anhörigas roll i äldrevården.Det är vi överens om. Det framgår i regeringens skri-velse. Men hur skall vi ge de anhöriga verktyg att varaden enorma kraft som vi behöver för att det skallfungera? Vi kristdemokrater tycker att alla människorskall ha rätt att kunna få en anhörig som hjälper tillmed vården, med ersättning och stöd på olika sätt omden enskilde så önskar. Kommer det några förslag iden delen?Det finns mycket mer i skrivelsen som regeringenhar lagt fram som visar att förändringarna som harskett kommer att kräva nya förslagför att det hela skall fungera.Vi kristdemokrater har talat om envärdighetsgaranti i äldrepolitiken. Jag kan till minglädje notera att flera av våra konkreta förslag ocksåhar antagits av socialutskottet. Det är bra. Ju flerlarmrapporter det kommer i vårt land om att det finnsområden där äldrevården inte fungerar, speciellt blandgrupper som själva inte kan hävda en rätt till vård -senildementa och andra - desto mer framgår det attgarantin är så viktig. Den är inte bara viktig för deäldre, den är viktig för hela vårt samhälle. Alla skallkunna känna och tillförsäkras trygghet.Det finns ett tillkännagivande i utskottet om att detskall finnas en läkare, helst en geriatriker, knuten tillvarje enhet. Jag är glad för att , somdeltagit i den lilla gruppen i socialutskottet, har öpp-nat för ett tillkännagivande på den punkten.Flera talare har framfört fina ord och önskemål omfina mål. Men de kommer inte att gagna en enda en-skild förrän de blir verklighet. Därför är det viktigt attantalet platser inom utbildningen av geriatriker på siktkommer att bli fler. Vi behöver alla hjälpas åt attskapa en högre status på geriatriker som specialist-kompetens.Vi har i vår värdighetsgaranti krävt att det skallfinnas skilda vårdenheter för senildementa och psy-kiskt friska.Hur viktigt detta är förstår man mer när man sermänniskor tillsammans i ett gruppboende. Att detskall finnas ett eget rum till dem som så önskar är viockså överens om. Det är också viktigt att det finnsrum där det är någon mer som man kan välja om maninte vill ha ensamheten.Vi tycker också att det är viktigt att man när manblir äldre får ett boende inom den kommundel därman har varit bosatt. På så sätt underlättas kontaktenoch relationen med vänner och anhöriga.Självklart skall ingen behöva ligga länge innan enblöja med avföring eller urin byts ut. Det skall natur-ligtvis finnas tillräckligt med personal för att få hjälpmed mat och dryck. Det skall naturligtvis finnas möj-ligheter att få lämna rummet och gå ut och få möjlig-het att få frisk luft, speciellt på sommaren.Fru talman! Det är möjligt att en del tycker att jaggår ned på en alldeles för enkel och nära nivå. Menjag tror att det är viktigt att vi också vågar tala om detenkla och det nära i det här sammanträdesrummet.När man möter dessa människor är det ofta de enklanära sakerna man lyfter fram som det mest angelägna.Det är respekt, bemötande och möjlighet att påverkasin situation.När det gäller de äldre - våra kära medvandrare -är det mycket av personlighet i deras egna önskemål.Det finns många ställen i landet där man borde blibättre på att lyssna in vad den äldre verkligen vill, varman vill bo, vilka uppgifter man vill ha utförda underhemtjänsttimmarna, osv. Det är också värdighet att blibehandlad med respekt.Fru talman! Framtidens stora utmaning är att kun-na leva upp till målen och handlingsplanen, med detillkännagivanden som socialutskottet nu har enats omatt göra och som vi hoppas att antar. I detarbetet behövs alla. Jag tror inte att vi löser framti-dens stora problem inom äldreomsorgen om inte ock-så frivilliga ideella krafter får känna att de får varamed i det arbetet.Naturligtvis har anhöriga en viktig roll. Vårdper-sonalen är här nyckeln. Det är utifrån en kompetentvårdpersonal som klangen och idéerna sprids runt såatt övriga runtomkring den vårdbehövande får hjälp.Därför är det viktigt att påminna om att vi alla sommänniskor har ett gemensamt ansvar i den här delen.Jag vill också lyfta fram 65-årsgränsen. Jag är såglad att alla ni är glada . Jag har talat om 65-årsgränsen från den här talarstolen. Detär alldeles fantastiskt om vi nu kan hjälpas åt att drivaigenom det här.Det kanske passar sig att sluta med vården i livetsslutskede. Den är en del av livet. Jag är också glad förden parlamentariska kommitté som skall arbeta medfrågorna för att lyfta fram konkreta förslag som kangöra det bättre.Jag var glad när jag läste propositionen förstagången och såg att det fanns med att ingen skall be-höva dö i ensamhet och att man också här var villigatt prioritera den mänskliga kontakten för människorsom ofta är ensamma när de skall ta avsked av livet.Jag ser verkligen fram emot att få se resultatet av denutredning som kommer att ledas av Bo Holmberg.Fru talman! Jag vill avluta med att yrka bifall tillreservation 6 och reservation 19. För tids vinnandeyrkar jag inte bifall till de övriga, men självklart stäl-ler sig här i kammaren bakom dereservationer vi finns med på i betänkandet från soci-alutskottet.Anf. 19 HANS ():Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillhemställan i betänkande SoU:24. Jag skall ocksåinledningsvis säga att förutom de motioner som harbifogats betänkandet i anledning av propositionenfinns också ett antal motioner från allmänna motions-tiden.Den offentliga debatten om äldres situation harstundtals varit ganska intensiv . Vi harkanske ibland tyckt att den har haft en del övertoner.Samtidigt vill jag passa på att säga att jag tycker attden är och har varit oerhört viktig, och det är viktigtatt den fortsätter.Det är inte alltid som vi har på näthin-nan det faktum att samhället förändras. Om vi ser i ettperspektiv av en 25-30-årsperiod har situationen ochmöjligheterna för äldre att delta i samhället förändratspå ett kraftigt sätt.Den nationella handlingsplanen för äldrepolitikenär uppfordrande. Jag tycker inte att man kan säga attdet är ord som inte måste fyllas med ett innehåll. Deskall fyllas med ett innehåll. Det är en uppfordran tillalla oss som står bakom detta betänkande och somockså har att fatta beslut om det senare och även fort-sättningsvis delta i debatten.Vi har i utskottet en betydande enighet om de härfrågorna, framför allt en enighet när det gäller målen.Sedan finns det en del olikheter när det gäller på vil-ket sätt vi skall komma fram på det här området. Detfinns dock ett parti som ställer sig vid sidan av när detgäller målen, och det är . Det kan jagnaturligtvis beklaga. Men blir debatten merlivfull här i kammaren om någon intar en helt annanställning än de övriga sex partierna.Det finns en mängd motioner, och en mängd re-servationer har fogats till betänkandet. De reservatio-nerna kan för en utomstående te sig som att det jagsäger om enighet inte äger särskilt stor giltighet. Mendessa reservationer tar till betydande delar upp en-skildheter och detaljer.Innan jag går vidare vill jag också för att undvikaalla missförstånd slå fast att äldreomsorgen och äldre-politiken inte var bättre . De som vill tillbaka tillett sjukhemsboende osv. tror jag nog har glömt borthur det fungerade och vilka brister somfanns i kvaliteten.Jag tänker till att börja med beröra målen. Jag villockså i det sammanhanget peka på att det inte räcker,som flera har sagt här, att enbart ställa upp fina mål.Det handlar också om att se till att vi lever upp till demålen. Det klarar vi inte att göra om vi inte tillför merresurser till i det här fallet kommunerna och till sjuk-vården.Jag vill börja med att peka på de tre huvudprinci-per som vi vill att äldrevården skall styras av. Denskall vara demokratiskt styrd av folkvalda församling-ar, den skall vara solidariskt finansierad genomskattemedel och den skall vara tillgänglig efter behov.Dessa tre principer, som jag tolkar det, delas av sexav kammarens sju partier.Ett gott samhälle för alla åldrar måste bygga påsolidaritetens grund. Med utgångspunkt i varje männi-skas lika värde blir det gemensamma ansvarstagandeten sammanhållande kraft i samhället. Den gemensamtfinansierade vården och omsorgen är en naturlig följdav solidaritetens principer. Den är grunden för ettsystem där var och en får hjälp och stöd efter behovoberoende av personlig ekonomi och social bakgrund.Jag kommer tillbaka till detta litet grand när jagkommer till reservationerna.Det finns några övergripande mål: äldre skall kun-na leva ett aktivt liv och ha inflytande i samhället ochöver sin vardag, de skall kunna åldras i trygghet ochmed bibehållet oberoende, de skall bli bemötta medrespekt och de skall ha tillgång till god vård och om-sorg. De här målen kanske vi som sitter i den härkammaren i första hand ser som en uppfordran tilloss, till regeringen, till landstingen och till kommu-nerna. Men de är också en uppfordran till samhället iövrigt; till organisationer, till näringsliv och till myn-digheter. Det är naturligtvis vår förhoppning att manute i kommunerna som en följd av detta handlings-program och denna handlingsplan kommer att utarbe-ta lokala program där man mer kan gå ned på detaljeroch på detaljnivå kan ägna sig åt att studera målupp-fyllelsen.Låt mig bara göra några nedslag under de härövergripande målformuleringarna som ändå visar attdet finns väldigt mycket konkret att ta på här. I betän-kandet står att:Äldre skall ha inflytande. Den enskilde skall hainflytande i samhället som boende, patient, mottagareav hemtjänst eller i andra sammanhang.Äldre bör finnas representerade bland förtroende-valda i kommuner, landsting och riksdag.