prot · GL09122 · 1998-06-10 00:00:00 — Men annars är det ganska mångaförsämringar när det gäller miljöforskningen ochmiljötillsynen. har fått skära nedalldeles för mycket, och den långsiktiga miljöpoliti-ken har drabbats väldigt hårt. Men då har vi ändåmiljöbalken som har gett det positiva under den härperioden.För det sjätte eroderar demokratin. Alltmer maktflyttas ifrån dem som är valda av människor till andra.Demokratin eroderar, och det beror till mycket stordel på EU-anslutningen och den anpassning till EUsom riksdag har accepterat.Under den kommande mandatperioden finns detrisk att ännu mer makt kommer att flyttas till Bryssel.Alla ni som lyssnar framför TV-apparaterna och ra-dioapparaterna och ni där uppe på läktaren skall vetaatt det räcker av riksdagsledamöterna föratt stoppa att mer makt överförs till undernästa mandatperiod. Sådan är grundlagen.Därför är det ett mål för oss att se till att det i riks-dagen efter valet finns EU-motståndare somvågar stå för att mer makt inte skall överföras tillBryssel. I övrigt vill vi ha en ny folkomröstning omEU-medlemskapet.Vår vision är i mångt och mycket något helt annatän dagens verklighet som vi lever i. Vår vision byggerpå ett jämlikt samhälle. Med jämlikhet menar vi intedet som socialisterna ofta menar, nämligen likhet.Med jämlikhet menar vi ett samhälle där alla männi-skor har rätten att växa åt olika håll, för vi är olika.Men vi skall inte trampa på andra.Vi vill ha ett samhälle där vi ser jämlikt på denandre, oavsett namn, hårfärg eller hudfärg. Jag kaninte acceptera att mina vänner med främmande namninte ens får komma på anställningsintervjuer. Det fårinte vara så i ett civiliserat samhälle, att människorsorteras ut därför att de har främmande namn.Ett bra samhälle, ett grönt samhälle, är ett samhäl-le där besluten underställs ett barnperspektiv. Det ärockså ett samhälle där män och kvinnor är jämställda.Det handlar inte bara om lika lön för lika jobb, utandet handlar om att uppvärdera de jobb som har medmänniskor att göra, att uppvärdera vård- och om-sorgsarbete. Varför skall det vara finare och merbetalt att bryta malm än att ta hand om en gammalmänniska? Jag kan inte förstå detta. Här behövs enkulturrevolution på arbetsmarknaden, och jag hoppasatt vi politiker kan underlätta en sådan på olika sätt,bl.a. genom att se till att kommuner och landsting fårbetydligt mer pengar än i dag.Vårt gröna samhälle är också hållbart långsiktigt.Det innebär att det som är hållbart långsiktigt ocksåskall bli lönsamt kortsiktigt. Därför tycker vi att dettamed grön skatteväxling är oerhört centralt, dvs. sänker skatt och avgifter på arbete och höjerskatt på energi och miljöförstöring. I stället för attrationalisera bort människor skall vi börja rationalise-ra bort miljöförstöringen i företagen.Det behövs visioner i politiken. Hur skall männi-skor annars kunna känna lust för politik? Ekonomis-men är det väl ingen som tänder på. Och vems ögontänds av nyliberalismens idéer egentligen? Vilkahjärtan bultar för socialdemokratins gamla förvaltan-de eller för EU-byråkratin?Därför är det nog så att valet står mellan degröna och de visionslösa. (Applåder)I detta anförande instämde , , , , , , ,, , ,, och (alla mp).Anf. 41 ():Herr talman! Låt mig som den siste i raden fåframföra ett tack till , som jag haruppfattat - och jag vet att jag talar för hela den gi-gantiskt stora partigrupp jag företräder - som en sym-patisk och socialt mycket jovialisk person. Man skul-le, tror jag, kunna säga om , som dethar sagts om spännande personer av och till, att mantar honom inte där man släpper honom.Jag funderade en del på vad det egentligenär som är så karakteristiskt för . Jagkunde inte bärga mig som det heter, i varje fall påskånska, utan jag gick upp, ringde till min fru och badhenne slå upp i vad som stårom boule. Jag vet ju att är en utomor-dentlig boulespelare. Hon fick läsa innantill, och därstår det om boule:Det kan spelas i , dubbel eller av lag om treeller fyra spelare.Där har ni förklaringen till per-sonlighet.Fru talman! Den här partiledardebatten kan kanskeanses vara något slags startskott inför valrörelsen. Jagtror att många uppfattar den så. Emellanåt hör man, sådär i förbifarten, att medborgare tycker att politikmest är trätande och sökande efter åsiktsskillnader.Det är väl inte så svårt att förstå att den typen av på-pekanden dyker upp. tror jag att det behö-ver sägas, under en sådan här dag, att politisk debattär demokratins livsluft. Det finns ingen enda männi-ska och inte heller något enda politiskt parti som harmonopol på all klokskap.Om vår ärliga strävan är att förbättra för medbor-garna, om vi verkligen har som mål att göra ett braland ännu tryggare, då fordras det att åsikter bryts ochståndpunkter ställs mot varandra så att de kan mätasoch så att medborgarna har möjlighet att göra sinaval.Jag tror inte att något av partier är uteefter att försämra. Vi har olika program och försökerstaka ut olika vägar, men målsättningen hos oss alla ärsäkert densamma: ett tryggare, mer harmoniskt Sveri-ge i en värld av fred och försoning.Det är alldeles klart att varje politiskt parti undermånaderna fram till kommer attgöra allt vad man kan och orkar för att lyfta fram ochur alla tänkbara perspektiv belysa de frågor som mananser vara mest betydelsefulla och allra viktigast, defrågor som man känner starkast för och tror vara par-tiets bästa profil.Vi har 80-talet bakom oss - som väl är, kan tillägga. Då härjade ett slags ekonomisk oansva-righet som gott kan vara oss alla till varnagel.Oss alla. Politiker, ekonomer, bankfolk, beslutsfattarealla kategorier. Trots att sus-och-dus-ekonomins årti-onde nu ligger bakom oss dras vi med åtskilliga av80-talets sviter och får säkert så göra fram-över.Fru talman! För ett par när jag höll ettanförande i sade jag som jag har sagt mångagånger tidigare: Vi i har levt över våra till-gångar , och har vi fått sota rejält fördetta.Då reser sig en äldre dam i publiken, mitt undermitt lilla anförande, och begär ordet. Hon får detförstås, och så säger hon: Jag är trött på att höra detdär att vi levt över våra tillgångar. Jag har knappt någon ATP. Jag har sparatoch rättat mun efter matsäck . Inte har jag levtöver mina tillgångar, det vill jag lova.Jag bad damen om ursäkt. Jag kunde faktiskt för-stå att hon kände det litet obehagligt att jag stod däroch fäktade och talade om "vi", och hon kände sighelt vid sidan om.Många medborgare har helt säkert tyckt och tänktsom den äldre damen i . Men man har tigitoch kanske förlorat förtroendet för politiken. Jagundrar om inte 80-talet utöver svåra ekonomiskasviter också har lämnat efter sig vad en del kallarupplevelsen av "elitdemokrati", av att man inte kanpåverka. Andra säger sig ha en känsla av att leva i ettsamhälle indelat i "vi" och "de". Vi kan allesammanskonstatera att politiken lätt kommer för långt från denenskilda människan, och då tänker jag inte på geo-grafiska avstånd.Det kan ju rent av i den representativa demokratinfinnas en risk för att vi glömmer vem vi representerar.Både demokratins värden och förhållningssätt behö-ver förstärkas. Medborgarna måste känna sig delakti-ga och vara delaktiga.Under månaderna fram till valdagen kommer di-verse löften och önskemål att avhandlas i debatten.Och det är ju inte något konstigt med det. Om vi intesträvar efter något stannar utvecklingen. Men en för-utsättning för att alla löften skall ha en chans att för-verkligas, att det skall finnas en mening med att reso-nera om löften är odiskutabelt att vi får bukt medarbetslösheten.Arbetslösheten kostar samhället 150 miljarder.Det är en svindlande summa. Det rör sig således ombortemot 17 000, per svensk och år. Varoch en kan ju räkna ut vilken kostnaden blir för detegna hushållet. Är man fyra i hushållet eller familjenfår man alltså stå för en kostnad på bortemot75 för arbetslösheten. Tänker man sedanpå den gångna fyraåriga mandatperioden handlar detom bortemot för vad man väl kan kalla ettvanligt svenskt hushåll.Jag står inte här och inbillar mig att någon rege-ring skulle ha klarat av att totalt rensa bort all arbets-löshet. Med det måste väl ändå vara uppenbart för allaatt hade vi inte haft utgifterna för arbetslösheten, de150 miljarderna, så hade det funnits miljarder att satsapå en värdigare vård, på bättre betalda lärare och påstörre sociala insatser i skolan. Då hade det funnitsgott om miljarder till de många områden där i dagknappheten är mer än besvärande, inte så sällan rentkränkande, för människor. Och givetvis hade det tettsig mer än rimligt att diskutera hur många miljardersom borde användas till skattesänkningar - eller hur?- om man hade haft 150 miljarder att spendera.Fru talman! Det är väl i och för sig inte ovanligtatt regeringar ett par före ett val beröm-mer sig och uttalar sig som om man löst i stort settalla problem. Men jag förstår faktiskt inte hur densocialdemokratiska regeringen kan ta munnen så fullav självtillit och självberöm som man gör. Det finnsju faktiskt ingen möjlighet under solen - även omman skulle drypa av välvilja - att påstå något annat änatt regeringen har miss-lyckats med just sin sysselsättningspolitik.Det helt ofattbara är att regeringen paralyserat sigsjälv med sitt ständiga tal om hurdan ekonomin var år1994, då man tog över. Jag kan lätt förstå, rent tak-tiskt, det upplägget. Men egentligen vet ju varendaregeringsmedlem att man borde tala om 80-talet ochinte om , men det är lätt att begripa att maninte vill gissla sitt eget regerande . Mennär man nu hundra och en gång sagt att man övertogen usel ekonomi borde regeringens inriktning varitabsolut självklar, att med alla medel få folk i arbete såatt ekonomin kunde rätas upp. Men så har det juverkligen inte varit.Ni fick inte regeringsmakten för att skicka hem80 000 personer från den offentliga sektorn.Ni fick inte regeringsmakten för att plocka avkommunerna 20 eller 30 miljarder och för att höjaskatterna med många miljarder.Ni fick regeringsmakten för att ni lovadeatt ungdomar skulle få arbete, föratt arbetslösheten snabbt skulle sopas undan och föratt ni lovade kommunerna ökade resurser, inte dra-matiskt minskade.Ni fick inte regeringsmakten för att ta av kommu-nerna så mycket resurser att de inte skulle kunna be-driva värdig vård och omsorg om våra äldre och kun-na ge våra barn en trygg, trivsam och fungerandeskola.Ställer man regeringens vallöften vidsidan om den verklighet som råder, ef-teråt, så ter sig ordet misslyckande som en vänlighet.150 miljarder kostar arbetslösheten. Hundratusentalsmedborgare far illa av arbetslösheten. Köerna tillvården växer. Det finns inte tillräckligt med personalför att skapa värdig vård för våra äldre. De svenskabarnen mår psykiskt dåligt, får vi läsa. Massor avelever lämnar skolan utan att kunna läsa, skriva ochräkna tillräckligt bra. Många får dagar som dessa medsig från skolavslutningen att de inte är godkända.Vilken start! Betalningen för att skallkunna tala om Perssonpengar och repetera uttrycketegna pengar, inte lånade är det många som fått stå för.Det är barnfamiljer, sjuka pensionärer och mångaandra grupper som fått betala. Många kan repeterapåståendet från den äldre damen i : Vi harinte levt över våra tillgångar. Men betalningen harman fått stå för, därför att regeringen inte med någonsom helst kraft tagit itu med arbetslösheten.Den regering som tar vid efter valet den 20 sep-tember måste klara av och se det som sin absolutfrämsta uppgift att rejält och kraftfullt minska arbets-lösheten. Och varför skulle man tro att nuvaranderegering som inte gjort detta skulle kun-na genomgå en nödvändig förvandling?Fru talman! måste bort från vanföreställ-ningen att när situationen förbättras för näringslivetoch för företagsamheten försämras den för arbetstaga-re. Småföretagaren måste på något sätt politiskt adlas,dvs. känna sig betrodd och hedrad och ses som fram-tidsräddare.Det är inte politiker som skaffar jobb, med det ärpolitikers oavvisliga uppgift att skaffa fram de bästatänkbara förutsättningar för att jobb skall kunna ska-pas. Det är då förutsättningarna för värdig vård, fun-gerade skola och ett socialt välfärdssystem kan existe-ra i det långa loppet och i praktiken.Fru talman! Runt om i kommuner ochockså här i har vi kristdemokrater gång pågång uttalat som ett av våra hetaste önskemål, för attnu inte säga krav, att våra äldre skall få upplevatrygghet och omtanke, den bästa tänkbara vård och ensjälvklar delaktighet och respekt. Vi har presenteratvad vi kallar en värdighetsgaranti. Jag skall enbarterinra om en del av punkterna i den.Det skall finnas en läkare knuten till varje sjukhemeller särskilt boende och till varje hemsjukvårds-patient, en läkare som är specialiserad på åldran-dets sjukdomar och problem och som regelbundetbesöker och träffar patienterna.Det skall vara en självklarhet att sjukhemsplatsenligger i den kommundel där vederbörande tidigarebott.Det skall finnas så mycket personal att varje pati-ent får känna sig ompysslad, observerad och per-sonligt tilltalad varje förmiddag ochvarje eftermiddag.Det skall finnas tillräckligt med personal så att allapatienter som så orkar hjälps upp ur sina bäddar irimlig tid och dessutom får komma ut i andramiljöer än det egna rummet.Jag tror att ingen anser att detta är orimliga krav.Men vi är oärliga om vi påstår att allt står väl till ikommunerna. Låt oss få slut på det där självberömmetsom blåses upp runt om i landet, att så fort man påta-lar att det fordras förbättringar skall de politiskt an-svariga stå upp och tala om: Här står allt väl till! Detgör det inte!Fru talman! läste jag en arti-kel i som fastnade alldeles speciellt. Rubriken varHämmad av fri uppfostran. Det är son,som säger: Pappa hade aldrig tid. Islutet av den synnerligen läsvärda artikeln står det:Det bästa en förälder kan ge sitt barn är sin tid.Just det. producerar vipolitiker mängder av tal, artiklar och rapporter. Såockså vi kristdemokrater förstås. En av de rapportervi publicerat har rubriken: Mer tid för barnen. Jag troratt det är en av de allra viktigaste paroller vi i Sverigekan samlas omkring. Mer tid för barnen!Jag vet att så fort vi näm-ner ordet vårdnadsbidrag dras de mest märkliga mot-argument fram. Vad det handlar om är en mer-tid-för-barnen-reform. Och knappast något, det är jag överty-gad om, kan vara mer ekonomiskt kontraproduktivt änatt sätta sig på tvären för en sådan möjlighet.Det finns inga perfekta miljöer, det existerar ingafelfria personer, men det gör ont i en att läsa vad son yttrar i : Jag fick en så friuppfostran att jag blev motsatsen till fri. Jag visstealdrig var gränserna gick, så jag blev ängslig ochsluten i stället.Någon poet har uttryckt det så här: Att vara utanväggar är inte frihet, det är hemlöshet.Fru talman! Det är detta etik handlar om, att vågaresonera om gränser, att våga tillstå att det inte existe-rar frihet där det saknas gränser. Bristen på respektför rättssamhället breder ut sig. Det ser vi. Vi får osstill del förfärande siffror om hur människor fångas iden svarta ekonomin. Om hur rotlöshet och trolöshet imänskliga relationer blir allt vanligare. Om hur re-spekten för människovärdet avtar. Inget parti harmonopol på något, men jag tror att det allt oftarebehöver sägas att det inte är till förfång för barn ochvuxna när respekten för etiska värderingar tilltar.Tvärtom, det gör livet lättare att leva, och det skaparfrihet!Fru talman! har jag erinrat mig den där be-rättelsen som spindeln som satt och betraktade det näthan spunnit. Och han var imponerad av sitt verk. Menså ser han den där tråden som liksom inte är en av demånga symmetriska trådarna i själva nätet, och hanbestämmer sig för att klippa av den. Men när han gördet faller hela nätet samman.Det finns mycket i vårt svenska välfärdsnät som vihar anledning att vara tacksamma över, men låt ossför all del inte glömma vilka värden som håller väl-färden uppe.Vi kristdemokrater vill få till stånd något som vikallar . Ett forum för samtal ochresonemang om etiska spörsmål och om vad somverkligen är värdefullt vid sidan av det som kan mätasi kronor och ören. Jag hade inte väntat mig någotsärskilt positivt bemötande av förslaget. Politiskapartier och vi alla lever ju gärna kvar i föreställningenatt människan blir lycklig, trygg och harmonisk om viblott och bart kan öka konsumtionsnivåerna. Ochvisst, de behöver öka för vissa grupper. Men, frutalman, det hjälper inte en människa om hon vinnerhela världen men förlorar sig själv. (Applåder)I detta anförande instämde , , , , Skån-berg, , , ,och (alla kd).Anf. 42 () replik:Fru talman! Jag har inte många minuter kvar, menjag vill ändå ställa en fråga.Alf talade mycket bra och vackert omvikten av att man skall kunna ha mer tid för sina barn.Det är ju väldigt viktigt. Innebär det att Kristdemokra-terna kan se över arbetstiden, så att normalarbetstidenkanske skall sänkas från 40 eller någotsådant?Många kvinnoorganisationer och många små-barnsföräldrar vill ju egentligen arbeta sex timmar.Vore det inte läge att sänka arbetstiden? Även viföräldrar till barn som är litet större, , behö-ver mer tid hemma.Anf. 43 () replik:Fru talman! Jag har alltid tyckt, och tycker fort-sättningsvis, att folk skall ha rätt att arbeta så mycketde själva vill. De skall kunna göra den bedömningen.Det är väldigt lätt att stå här och säga: Skall vi intesänka arbetstiden för alla människor? Men frågan ärvem som skall betala det.Vi kan se att vi nu har en arbetslöshet så omfat-tande att vi får kosta på den . Detproblemet löser vi inte genom att dela upp den mängdarbete vi har i mindre delar, utan det löser vi genomatt få fler i arbete. Då får vi mer resurser så att vi kanhjälpa folk att få kortare arbetstider.Anf. 44 () replik:Fru talman! Det var just det jag var ute efter - attfler människor skulle få jobb. Tanken med sänkt ar-betstid är ju att man skall dela på jobben. Jag förstodfaktiskt inte resonemang. Sänker manarbetstiden delar man mer på jobben och fler männi-skor får jobb. sade själv att arbetslöshe-ten kostar mycket - ungefär 150 miljarder. Att sänkaarbetstiden kostar ingenting. Det är att dela istället för på pengarna. ökar livskvalitetenhögst avsevärt.Anf. 45 () replik:Fru talman! Jag vet inte om det går att pedagogisktförklara detta för . Han vill inte sättasig in i det.Om man har en brödkaka av en viss storlek ochdelar den i 10 delar eller i 20 delar blir brödkakan intestörre om man delar den i 20 delar än den var när mandelade den i 10 delar. Detta är nästan något som mankan kalla för ett axiom, fru talman.Om nu arbetslösheten kostar ,vilket ju påstås och vilket ingen motsäger, så är detden kostnaden som vi skall åt genom att få människori arbete och genom att baka en större brödkaka. Dåhar vi råd att införa något så klokt som vårdnadsbi-draget. Det har vi för övrigt också, efter-som det betalar sig självt.(Applåder)Anf. 46 Statsminister ():Fru talman! Jag vill börja med att rikta ett tack tillriksdagen för ett gott samarbete under mandatperio-den. Men också ett tack för de beslut ni har orkatfatta. Ingen riksdag före er i modern tid har fattatsvårare beslut. Ingen riksdag i en tidigare situation harhaft ett sådant utgångsläge som ni hade 1994. Ni fickinte misslyckas. Det fanns inget utrymme för att görafel i de grundläggande statsfinansiella frågorna.Ingvar sade de här sakerna i sin förstaregeringsförklaring. Han sade också att vad landetbehövde var en handlingskraftig regering som söktesamarbete i . Om vi har levt upp till det skallinte jag bedöma. Det får andra göra. Men vår strävanhar varit att fatta de svåra besluten, och inte väja fördem, och att göra det i brett samförstånd - gärna överblockgränsen.I slutet av mandatperioden kan var och en läsa avresultaten. Inte minst tror jag att svenska folket kanbedöma vad som har inträffat. Svenska folket kanskeinte kommer ihåg hur det var 1994. Vi gör det ju - visom var med då. Vi kommer ihåg stämningsläget.Jag gick igenom en månads tidningar från juni1994 innan den här debatten. Varenda dag talades detom det totala sönderfallet i den sittande regeringen,om oförmågan att hantera besluten och om räntekaossom kröntes av att ett stort svenskt finansinstitut väg-rade köpa svenska statspapper. Räntorna gick i höj-den. Detta med räntor kan vara teoretiskt för många.Men för er som har lån - och det är en egenhet nidelar med 2 ½ miljon svenskar som har lån över50 - har de fallande räntorna betytt mer pengari plånboken för annat som ni tycker är viktigare än attbetala höga räntor därför att ni hade en misslyckadregering som inte orkade ta ansvar. För ett lån på500 har politiken betytt att man har nästan2 mer kvar att röra sig med.Detta är ingenting som vi inte kan få tillbaka. Viskall inte tro att vi på något sätt har lämnat det bakomoss. är vi känsliga och fortfarande har vistora bekymmer som vi behöver se upp med. Vi ärinte så starka att vi nu kan lova ut jättelika skatte-sänkningar och dessutom stora utgiftsökningar utanatt det kommer att straffa sig med att räntorna börjarklättra igen. Då får vi konkurserna i småföretagen, dåfår vi vanligt folk som får lämna sin bostadsrätt ellersitt radhus och då får vi en växande arbetslöshet - alltdet som vi nu har tagit oss ur . Nihär i har mer än några andra medverkat tillatt dessa beslut blivit möjliga att fatta.Det är naturligtvis svenska folket som har buritbördorna. Jag delar helt och fullt LO:s affischkampanjunder våren. Där berättar en ensamstående mammahur hon drabbades av politiken. Den var tung och svårför henne. Barnfamiljen eller den arbetslöse fick ock-så ta sitt. För oss var det viktigt att fördela bördornaså rättvist som möjligt. Det blev kanske inte rätt i alladelar. Den kritiken skall riktas mot oss - ja. Men vivände utvecklingen och vi fick till stånd det skifte iekonomin som är nödvändigt för att pressa tillbakaarbetslösheten. kommer också resultaten på ar-betslöshetens område.Jag blir litet förvånad när jag hör upplägget på da-gens debatt från de tre partierna i högeralliansen. Detupplägget går helt och hållet ut på att vi fortfarandehar en växande arbetslöshet och inte en fallande. Detni inte har märkt har svenska hushåll märkt. Svenskahushåll är klart optimistiska om framtiden och ommöjligheterna att fortsätta att pressa tillbaka arbets-lösheten. Men låt mig säga att vi då inte en gång tillfår halka tillbaka i ett oansvarigt beteende omkringstatsfinanserna.Skattesänkningar är alltid populärt. Det går alltidatt lova ut skattesänkningar om man inte skall ta an-svar för ekonomin. Jag har ingenting emot att sänkaskatten, tvärtom. Men jag vet av mycket bitter erfa-renhet att om man sänker skatteinkomsterna skall manockså ha kraften att sänka utgifterna. Att sänka utgif-terna är svårare i politiken än att lova ut skattesänk-ningar.När vi nu hör de vackra talen om stora skatte-sänkningar är det upplagt så att det kombinerasmed att man lovar mer resurser till skolan,vården och omsorgen. Vi har sett det en gång förut.Det slutade i statsfinansiellt moras. Vi socialdemokra-ter kommer inte att lova att sänka några skatter förränvi vet att det fungerar i vården, skolan och omsorgenoch att pensionärerna har fått de pengar vi har lovatatt de skall få. Om vi sedan har pengar över sänker vigärna skatterna på ett sådant sätt att det blir rättvist.Det skall inte bli mest åt dem som har högst inkomsterutan åt dem som har vanliga inkomster. Men vi harinte de pengarna. Vi förfogar inte över de pengarnaännu. De finns i kalkylernas värld.Det vi ser framför oss, det som är realt och riktigt,är bristerna i vården. Ingen av oss vill ha köer. Vi villatt människor skall kunna opereras snabbt. ärköerna ett uttryck för att bristerna är av det slaget inte får fram läkare eller specialister. Men de ärockså ofta ett uttryck för att det saknas tillräckligtmånga anställda eller för att man inte kan ta emot demsom man skulle kunna operera just därför att mansaknar resurser. Det behövs mer pengar för att få bortvårdköerna.Vi vill inte ha människor i äldreomsorgen som be-handlas så att vi alla upprörs över det. Vi vet att äld-reomsorgen i i grunden är bra.