prot · GM0923 · 1998-11-26 00:00:00 — I den delen menarjag att propositionen ger få svar och framför allt attden politiska inriktning som skisseras i propositionenär förskräckande traditionell. Dagens problem skall,enligt propositionen, väsentligen lösas med mer avden politik som har lett oss fram till den situation därvi befinner oss i dag.Jag skulle, fru talman, vilja göra tre reflexionermed anledning av storstadspropositionen.Den första handlar om att man, om man nu vill tavara på storstädernas potential, bör ta sin utgångs-punkt inte i storstädernas problem utan i deras möj-ligheter. De är ju, trots alla sina problem, Sverigesrikaste och snabbast växande regioner. Här är nyfö-retagandet som störst, här finns dynamik, här är denprivata sektorn förhållandevis stark. Här lever ochverkar mer än var tredje svensk, drygt 3 miljonermänniskor.Många av dem har sökt sig hit därför att de harlockats av storstadens mångfald, dynamik och möj-ligheter, och de försöker att här förverkliga sina livs-drömmar och ambitioner. Storstaden är deras hem-bygd.Därför är det naturligtvis djupt olyckligt när man,som så ofta sker i detta hus, ställer olika regioner motvarandra. Jag menar att regeringens politik under degångna åren har varit storstadsfientlig. Därvid anslu-ter den tyvärr till en djupt rotad tradition i både kans-lihus och riksdagshus, nämligen att främst betraktastorstadsregionerna som någon sorts allmänna mjölk-kossor.Stockholmsregionen, där vi nu befinner oss, haren femtedel av landets invånare, drar ihop en fjärde-del av vår bruttonationalprodukt och bidrar med entredjedel av statens skatteintäkter.Jag tror att det är viktigt, och det vill vi moderaterunderstryka, att en politik som aktivt försöker brom-sa, hejda och hindra storstädernas utveckling aldrigkommer att vara en politik som bringar lycka förandra regioner i landet.Om svenska storstäder aktivt missgynnas i detpolitiska arbetet med de politiska förslagen kommerdet i stället att leda till att de förvandlas från att kunnavara en tillgång för landet till att bli ett problem förlandet. Det finns gott om exempel på sådan utveck-ling i andra länder i Europa.Det är en missriktad politik när man, som skettgenom åren, exempelvis lägger straffskatter på in-vesteringar i storstadsregioner, eller när man använ-der skattepengar för att flytta arbetsplatser från dessaregioner till andra. Eller när man, annorlunda ut-tryckt, använder skattepengar för att flytta in arbets-löshet till storstadsregioner.Än mer utmanande är naturligtvis den RobinHood-skatt som socialdemokraterna har lagt på ettantal storstadskommuner. Vi moderater bejakar be-hovet av utjämning, dvs. stöd till kommuner i vårtland som brottas med hög arbetslöshet, avfolkningoch vikande skatteunderlag. Men vi menar att dettamåste vara en statlig uppgift och inte tas till intäkt föratt beröva ett antal kommuner, med i och för sig godskattekraft, delar av deras eget skatteunderlag.Det är en politik som är direkt tillväxtfientlig. Detär ju litet paradoxalt att man bedriver en tillväxtfient-lig politik mot kommuner som just kännetecknas avhög tillväxt. Det är nämligen framför allt kommunermed god tillväxt, där det växer fram nya jobb, därförvärvsfrekvensen är hög, som drabbas av RobinHood-skatten; en skatt som dessutom kränker detkommunala självstyret.Vi moderater tror att storstadsregionerna kan bi-dra till förnyelsen av hela landet, att de kan tjäna sommotorer för tillväxten. Vi ser dem inte som ett hotmot andra delar av landet. Vi tror att när en regionexpanderar, och när det skapas nya jobb, sprider sigden goda utvecklingen också till andra regioner. Densprider sig som ringar på vattnet.Den andra reflexionen som jag skulle vilja göra,fru talman, är att när vi står och betraktar miljonpro-gramområdenas höga och trista husfasader bör viminnas att de väsentligen är ett resultat av den s.k.solidariska bostadspolitik som socialdemokraternahar bedrivit i vårt land.På samma sätt bör vi, när vi bekymrar oss överstorstädernas segregationsproblem och den dåligaskolunderbyggnaden i en del av våra bostadsområdenkombinerat med hög arbetslöshet, minnas att dessaproblem är en produkt och ett resultat av den social-demokratiska välfärdsstaten - eller snarare dessmisslyckande.Därför menar vi att det är tragiskt när storstads-propositionen nu signalerar mer av den politik somredan har misslyckats. Det är en politik som dessutomär officiellt underkänd. Jag skall citera ur stor : Satsningarna har inte förmått attpåverka de grundläggande orsakerna till segregatio-nen och de problem som följer i dess spår.I storstadspropositionen, fru talman, talas detmycket om politisk planering och nya bidrag. Dettalas mycket om statens ansvar. Kommunerna är intebortglömda, är inte bortglömd, lands-tingen är inte bortglömda, de kommunala bostadsbo-lagen finns där. Ja, vi skall ju också få en ny stor-stadsdelegation.Däremot talas det väldigt litet om ansvaret, ochframför allt om möjligheterna för de människor avkött och blod som skall utsättas för allt detta välvilli-ga politiska beslutsfattande.I sitt betänkande skrev underrubriken - det är ju litet symboliskt - Egenmakt:Kunskapen hos medborgarna om var besluten som rörderas vardag fattas behöver förbättras.Det handlade inte om människors makt över sinaegna liv utan det handlade om deras möjligheter att fåveta mer om de beslut som andra hade fattat för derasräkning.Det är detta pessimistiska ovanifrånperspektivsom vi moderater uppfattar präglar den storstadspro-position som ligger på bord.Till sist skulle jag vilja beröra segregationspro-blematiken. Jag tar som utgångspunkt. Det ären region där det händer mycket just . Vi har Öre-sundsbrobygget. Vi har en expanderande, för att intesäga överhettad, byggmarknad. Man har satsat påutbildningsresurserna i . Ändå hararbetslösheten fortsatt att växa. Enligt kommunensegna siffror är det endast av malmöbor-na som är sysselsatta. Om man tar hänsyn till att vihar arbetsmarknadspolitiska åtgärder, kunskapslyftoch annat som har flyttat bort många malmöbor frånden officiella kolumnen för arbetsföra, återstår unge-fär hälften av Malmös arbetsföra befolkning som kanförsörja sig på eget arbete.Om vi tar bussen till kan vi vara hygg-ligt övertygade om att nästan varje människa vi möternär vi promenerar där kommer att vara en person somlever på socialbidrag.I det området, liksom i många andra förortsområ-den i vårt land, existerar inte längre den liberala sam-hällsordningens rättfärdighet, nämligen allas möjlig-het att få det bättre och vars och ens möjlighet attsjälv styra och påverka sitt öde.Det allvarliga i situationen är ju inte, enligt minuppfattning, att vi i de mest utsatta områdena harmånga nya svenska medborgare, invandrare ochflyktingar. Den sortens segregation är till del naturlig.Svenskar som emigrerat från har också söktsig till andra svenskar när de har kommit till sitt nyahemland. Det är naturligt för människor som söker enny framtid i ett nytt land att söka sig till bostadsområ-den där man kan träffa andra människor med sammaspråkliga eller kulturella bakgrund.Det allvarliga i situationen här är det totala utan-förskap som präglar situationen för medborgarnaoavsett vilket ursprung de har. De lever i praktikenvid sidan om samhället. De har dålig utbildning, ärutan jobb och, som det ser ut, evigt bidragsberoendeoch utan möjlighet att påverka sin egen livssituation.Det föder naturligtvis vad har brukatkalla social desperation. Det är en total brist på socialrörlighet, en omöjlighet att påverka sitt öde. Man harkommit till ett nytt land i hopp om att kunna forma enny framtid och plötsligt upptäcker man att här finnsingen framtid att forma. I den mån man har en fram-tid formas den av andra, i riksdag, kommuner, lands-ting osv.Vi tror att det är en helt annan politik som kanbryta det utanförskapet och det bidragsberoendet. Härhandlar det om att ge människor också, eller kanske isynnerhet, i dessa områden makt och möjlighet attpåverka sin livssituation.Stat och kommun kan naturligtvis göra mycket.Vi kan se till att satsa på skolorna i de här områdena.Bra kvalitet i skolan är sannolikt den enskilt vikti-gaste åtgärden för att undvika att en tredje generationarbetslösa växer upp i våra problemområden.Kommunerna kan via sina bostadsbolag se till attta igen det eftersatta underhållet. Det är inte någotfinansieringsproblem. Det finns gott om kommunalabostadsfastigheter på andra håll att sälja, och så kanman använda en del av de frigjorda resurserna för attta igen det underhåll man eftersatt under många år.Man kan uppmuntra ombildningen till bostadsrätt.Man kan släppa in andra fastighetsägare. Man kan påmånga sätt förnya också miljonprogramområdena.Det fria skolvalet är ett oerhört viktigt instrumentför att ge invånarna inom de här områdena makt överen del av sin livssituation. är rörligheten likamed noll.Bytesrätten existerar inte i annat än påpapperet. Vi har ett hyressystem i det här landet somgör att det inte sällan är de mest svaga grupperna i deminst eftertraktade bostadsområdena som har attbetala de högsta hyrorna. De är instängda. Utan detfria skolvalet är de också när det gäller barnens ut-bildning instängda, utan möjligheter att påverka sinsituation och utan möjligheter att välja något annatom de så skulle önska.Vi behöver en familjepolitik som ger enskilda fa-miljer möjligheter att ta det fulla ansvaret för barnen.Och visst: Vi måste satsa på att skapa ett rättstrygg-hetssamhälle som gör att känslan av trygghet intevarierar beroende på var någonstans man bor. Menframför allt gäller det att lägga om näringspolitik ochskattepolitik så att man skapar förutsättningar förmedborgarna också i de här områdena att tjäna egnapengar, att kunna leva även med ett enkelt och låg-betalt arbete, till att börja med, och som öppnar möj-ligheter för alla de invandrare med entreprenörandasom har kommit till vårt land att förverkliga sinaidéer i eget företagande i , för att ge någraexempel.Sammanfattningsvis, fru talman: En sak är full-ständigt klar - det krävs en helt annan politik än denUlrica förespråkar i regeringens proposition.Vi har försökt att ange den inriktning vi vill se för attförbättra situationen för storstäderna i allmänhet ochför invånarna i våra storstäders problemområden isynnerhet. Det har vi gjort i den partimotion som vihar lagt på bord.Med detta, fru talman, ber jag att få yrka bifall tillreservation 1 vid betänkandet. Vi har också ett antalmotivreservationer. För tids vinnande nästa onsdagavstår jag nu från att yrka bifall till de motivreserva-tionerna, men vi står givetvis bakom också dem.Anf. 149 ():Fru talman! Jag är ju ny i . Jag hade somjämtlänning kanske inte tänkt mig att ett av minaförsta inlägg här i kammaren skulle komma att handlaom storstäderna och storstadsregionerna, men det ären paradox endast till det yttre. I själva verket handlarstorstädernas situation också om landsorten och omglesbygden.Efter att ha lyssnat på kan jagkonstatera att den här debatten kommer att inledasmed två diametralt motsatta anföranden, både vadgäller höger och vänster och vad gäller synen påstorstad och landsort. För även om debatten skallkomma att handla om storstadsregionerna, måste viha hela landet i åtanke.I propositionen talas endast om halva sanningen.Man lyfter nämligen fram storstädernas betydelse fördet övriga landet - och det är bra - men man glöm-mer att även det omvända gäller, dvs. att det övrigalandet har betydelse för storstäderna. Skall man kun-na ta till vara storstädernas utvecklingsmöjligheteroptimalt, måste också landsortens och glesbygdensutvecklingsmöjligheter tas till vara. Det gagnar helalandet om hela får leva, och det ligger i allasvårt intresse att vara medveten om det flöde av män-niskor, kompetens och resurser som rör sig inte minstmellan inland och storstäderna i södraSverige.Från ser vi det som en stor brist i propositionen inte för något resonemang omhur man skall kunna hejda den pågående utflyttning-en från glesbygden.Självklart skall det finnas rörlighet och ske ett ut-byte mellan regionerna, men en stor del av den om-flyttning som sker är påtvingad och ofrivillig, enutflyttning som får negativa konsekvenser både för delän som tappar befolkning och genom att ett tryckskapas på storstäderna. Många människor kommermot sin vilja in i nya sammanhang utan någon socialförankring.AMS bekräftar i ett pressmeddelande från den 23november att de regionala skillnaderna ökar och attstorlänen, i synnerhet , svarar förnärmare av den beräknade sysselsättningsök-ningen, medan det pågår en kraftig befolk-ningsomflyttning från glesbygd till storstadsregioner.Det som vi bevittnar är alltså ökade klassklyftormellan regioner. Men även inom storstäderna ökarskillnaderna. De senaste årens besparingar och ned-dragningar har gjort att alltfler av oss hamnar i situa-tioner där det generella trygghetssystemet inte längreförmår upprätthålla rimligt jämlika levnadsvillkor.Problemen med segregation och fattigdom i vissaområden är inte av tillfällig karaktär utan tvärtomtecken på djupgående obalans och strukturella pro-blem.Även om alla prognoser visar på tillväxtkraften istorstäderna kommer den inte att vara tillräcklig. Vimåste också fördela tillväxten. Annars riskerar pro-blemen med det alltmer tudelade samhället att öka.Menar vi allvar med att vi vill göra något åt segrega-tionen, krävs det väsentligt kraftfullare politiska åt-gärder än vad som kommer till uttryck i propositio-nen.I propositionen behandlas förtjänstfullt ett brettspektrum av politikområden som måste samverka föratt segregationen skall kunna stoppas, men tyvärr -och därvidlag måste jag instämma med - ärdet mycket litet konkret som faller ut. Vänsterpartiethar tidigare lagt fram förslag till väsentligt störreinsatser när det gäller arbetsmarknad, sociala villkor,boende och miljö, och vi menar att regeringen utifrånde förslagen bör återkomma med ett mer kraftfullthandlingsprogram mot segregationen.För möjligheterna att uppnå målet ett mer rättvistsamhälle, med mer jämlika och jämställda villkor ochminskad segregation, är den generella välfärdspoliti-ken helt avgörande. Det handlar om resurser tillkommuner och landsting. Det handlar om nödvändig-heten av att föra en social bostadspolitik, om en ef-fektiv arbetsmarknadspolitik och om ett fungerandetrygghetssystem. Allt annat blir till en krusning påytan när det i själva verket fordras krafttag och inteminst långsiktighet.Det är ju så att mycket av det utvecklingsarbetesom bedrivits inom de utsatta bostadsområdena sak-nar just långsiktighet. Det är kortsiktiga projekt somgäller, projekt som alltför ofta brister i målformule-ring och uppföljning och som alltför sällan lyckasmed att bygga upp processer som sträcker sig överlängre tid.Det är ett viktigt konstaterande regeringen gör ipropositionen när den framhåller att det finns en ut-bredd projekttrötthet. Dessutom finansieras ofta pro-jekten via EU-medel eller på andra vägar genommedfinansiering från exempelvis kommunen med50 %. Det gör att medel som annars skulle vara dis-ponibla även för annan verksamhet binds upp i till-fälliga projekt som inte alltid är så genomtänkta.Vad gäller det kommunala åtagandet i de lokalautvecklingsavtalen menar vi att det är bra att fråganom kommunernas andel av finansieringen skall avgö-ras vid förhandlingar. Däremot menar vi att det äroroande att kommunernas motprestationer skall varaminst likvärdiga med statens åtagande. Från Vänster-partiet menar vi att kravet på motprestationer frånkommunens sida bör vara flexibelt och att man skallkunna ta hänsyn till lokala förutsättningar.Nu får man ju inte bara se de utsatta storstadsom-rådena som bärare av brister och problem utan måsteockså se till deras möjligheter. Ett av målen för allade politikområden som tas upp i propositionen måstevara att på olika sätt stötta processer som leder tillmobilisering, delaktighet och ansvar. Inte minst kvin-norna besitter resurser som inte ges tillfälle att ut-vecklas. Här hittar vi också en allvarlig brist i propo-sitionen. Det gäller kvinnoperspektivet och jämställd-hetsperspektivet.Om jag inte tar fel innehåller propositionen kön-suppdelad statistik endast när man redovisar siffroröver arbetslöshet och sysselsättning. Inte ens då görman någon uppföljning eller något försök att närmareanalysera mäns och kvinnors skilda levnadsvillkor.Visst är det anmärkningsvärt med tanke på main-streaming. Brister det i ett könsperspektiv i analysoch bakgrundsbeskrivning, brister det också vadgäller könsperspektiv på åtgärder, både till innehålloch till konsekvensbeskrivningar av de förslag somställs.Fru talman! Det är inte lätt att greppaöver alla de politikområden som måste samverka föratt vi skall kunna vända en mycket allvarlig utveck-ling i form av ökad segregering, men jag har valt attkoncentrera mitt anförande på de mer övergripandefrågorna. Vi har från en rad reservatio-ner som uttrycker vår politiska uppfattning när detgäller socialbidrag, rätt till dagisplats osv. Efterföl-jande talare kommer att ytterligare utveckla våraståndpunkter i de frågorna.Självklart ställer jag mig bakom alla våra reserva-tioner, men för att spara kammarens tid väljer jag attlyfta fram reservation 3 respektive reservation 23,som jag alltså yrkar bifall till.Anf. 150 ():Fru talman! Även jag är norrlänning ursprungli-gen, men bor i ochär invald för , och det kan ju varabåde en fördel och en nackdel. I det här samman-hanget tror jag att det kan vara en fördel att tala omstorstadsproblematik och ha sett båda sidor i denkonflikt som ibland finns mellan landsbygd och stor-stad, en konflikt som jag tror är över-driven och ibland också felaktig. Jag tycker nog ty-värr att föregående talare förstärkte denna konflikt.Tillväxten i skall vi stimulera i hela landet; viskall inte kväva den någonstans. Det handlar om attskapa goda förutsättningar utifrån de förutsättningarsom redan finns. Detta gäller också i storstaden.Den storstadsproposition vi skall diskutera nu ärlite kluven i sitt innehåll. Å ena sidan handlar den omstorstadens möjligheter, kreativitet, växtkraft ochmångfald, och detta beskrivs i propositionen på olikasätt. Det är bra, därför att det finns mycket av sådantgott i storstaden. Det krävs inte heller några projekt-pengar eller storstadsdelegationer för att stödja ochfrämja det. Det handlar om att låta den kreativitet ochdet entreprenörskap som finns få utvecklas och intelägga krångel, skatter och regleringar över detta.Å andra sidan handlar propositionen också omproblemen, segregationen, och jag skall främst uppe-hålla mig vid den sidan. Först skall vi slå fast att denväxande segregationen är ett stort och avgörandeproblem för vårt land. I vad vi kallar segregationryms en rad problem, ofta sammansatta och förstär-kande varandra. Det handlar om arbetslöshet, bi-dragsberoende, dålig boendemiljö, nysvenskars svå-righet att integrera sig i det svenska samhället ochäven infödda svenskars svårighet att anpassa sig tillnya förhållanden som innefattar människor från olikaländer, kulturer, religioner och språk. Till bilden hörockså de senaste årens besparingar inom skola ochomsorg som slagit särskilt hårt mot de människor somär i behov av offentligt finansierade verksamheter.I regeringens proposition om en politik för stor-staden finns en ganska bra statistisk bild över detproblematiska läget i våra utsatta områden. I vissaområden i är den öppna arbetslösheten20 % och sysselsättningsgraden , att jämförasmed de mer välmående områden där arbetslösheten ärnere på och sysselsättningsgraden är , föratt ta ett tydligt exempel.Fru talman! har vi haft av socialdemo-kratisk regering och socialdemokratiskt styre i samt-liga tre storstadsområden. De frågor vi måste ställaoss är: Har situationen blivit bättre under de här fyraåren? Har segregationen minskat? Har skillnaden isysselsättning mellan olika delar av storstadsområde-na minskat? Har brottsligheten minskat? Har skolan iområdena blivit bättre?Dessa frågor är viktiga att ställa och att besvara,eftersom de är grunden för hur man skall bedömaregeringens storstadsproposition. Om man nu anseratt situationen har blivit bättre skall man givetvisförorda mer av samma politik. Om man anser attsituationen har förvärrats eller att problemen inte harminskat skall man självklart förorda en ny politik.Vad föreslår då regeringen i den här propositio-nen? Jo, man föreslår endast en sak, och det är attriksdagen skall godkänna regeringens förslag om måloch inriktning för storstadspolitiken. Målen formule-ras så att man skall ge storstadsregionerna goda förut-sättningar för tillväxt och därmed kunna bidra till attnya jobb skapas, samt att den sociala och etniskasegregationen skall kunna brytas. Mer konkret än såär inte propositionen, som genom utredningar harförberetts under hela den föregående mandatperioden.Resten av propositionen handlar om hur redan beslu-tade eller aviserade medel kan återanvändas underrubriken "storstadssatsning". Propositionen innehålleralltså i stor utsträckning samma politik som tidigare,lite förfinad och paketerad på ett nytt sätt.Det första målet för den av regeringen föreslagnastorstadspolitiken handlar om långsiktigt goda till-växtförutsättningar för nya jobb. Här tycker jag kan se det stora misslyckandet. Det är nämligenbristen när det gäller att skapa nya jobb som är grun-den för den misslyckade politiken mot segregation ivåra storstadsområden. Det är ett kapitalt misslyck-ande att man inte klarat av att skapaförutsättningar för tillväxt och inte skapat mer än50 000 nya jobb trots att vi har haft en god internatio-nell konjunkturutveckling.Vi har haft en positiv trend på arbetsmarknadenunder , men vi ser nu hur trenderna brytsoch avmattningen kommer i ekonomin. Prognosernaskruvas ned och ingen tror längre att regeringen skallklara målet med 4 procents öppen arbetslöshet år2000. Med 240 000 människor öppet arbetslösa och180 000 människor i konjunkturberoende åtgärder harvi också flaskhalsproblem på arbetsmarknaden, ochdet är ett kraftigt underkännande av den förda politi-ken.De nya jobb som skapas finns främst i storstads-områdena, men de kommer i liten utsträckning demänniskor till del som är nysvenskar eller bor i om-råden som är särskilt utsatta. I stället verkar det somom den regionala obalansen förstärks genom att män-niskor från glesbygdslänen flyttar till ochandra större orter. En orsak till detta är att de nya jobbsom erbjuds ställer höga krav på erfarenhet och högutbildning. Men de jobb som underlättar för männi-skor i vårt land att få fotfäste på arbetsmarknaden ochfå den praktik och erfarenhet som krävs blir allt färre.Dessutom har vi ett regelverk på arbetsmarknadensom har förstärkt dessa effekter. Så frågan till majo-riteten är: Vad gör ni för att sänka tröskeln för nytill-trädande på arbetsmarknaden? Ser ni detta som ettstort problem när det gäller att motverka segregationoch bidragsberoende? Vi kristdemokrater ser dettasom ett av de viktigaste områdena att jobba med omvi skall komma till rätta med de här problemen.Vi kristdemokrater tror att det krävs en rad åtgär-der. Det handlar om att skapa ett allmänt bättre före-tagsklimat, att öppna tjänstesektorn, att införa ettlärlingssystem som är värt namnet, att införa mindrerigida regler på arbetsmarknaden och att införa flexi-bel lönesättning som underlättar inte minst för ung-domar att få ett fotfäste. Det är några områden manmåste jobba på.Det andra mål som regeringen har bland de målsom vi skall ta ställning till är att bryta densociala och etniska segregationen. Det här målet ärsjälvklart lätt att skriva under på, och vi stöder det.Men man måste också ställa sig frågan vilken be-slutsnivå som är mest lämplig för att lösa segrega-tionsproblemen. uppfattning är -bortsett från den högre utbildningen, som nämns ipropositionen - att de delmål som regeringen formu-lerar i första hand bör förverkligas genom beslut påregional och lokal nivå. Men då måste man också pådessa nivåer ges möjlighet att använda befintligaresurser friare än med dagens regler.