prot · GL0991 · 1998-04-16 00:00:00 — I enartikelserie i har nya rön redovisatsom bakgrunden till lobotomierna. Där har också re-dovisats fakta som står i direkt strid mot vad ut-skottsmajoriteten hävdar i det betänkande som nudiskuteras. Det står i strid mot vad utskottsmajoritetenhävdar; att de lobotomier som genomfördes underdessa år var i enlighet med vetenskap och beprövaderfarenhet. I dagens betänkande upprepar man intejust detta påstående. Men man hänvisar till förra åretsbetänkande, då den här frågan var uppe. Där motive-rade man avslag på det sättet.Hur var det då? Jo, de första patienterna operera-des med utgångspunkt från en enstaka observation hostvå apor. Det har senare erkänts att resultaten från deförsta operationerna på människor var motstridiga.Men utan kunskap om lobotomins långtidseffektersatte läkare i gång att operera. Uppföljningen av pati-enterna var dålig. De få rapporter som trots allt gjor-des led av fel och brister. De svåra biverkningarnamed lobotomin blev kända . Men operationernafortsatte - dessvärre också i Sverige.Jag vill ta fram ett citat ur den här artikelserien iDagens Nyheter: "Lobotomierna och steriliseringarnai är och förblir psykiatrins stora spöken. Pro-blemet med spöken är bara att de går igen och igen, sålänge ingenting görs." Det är därför, herr talman, somjag och flera andra vill göra något åt det här. Vi måstefå en förändring.Jag har en första fråga till utskottsmajoriteten. Kanman mot bakgrund av ny information verkligen sägaatt lobotomierna byggde påvetenskap och beprövad erfarenhet? Med utskottsma-joriteten menar jag inte bara , utanockså de partier som fortfarande står bakom majorite-ten.Jag har noterat under debatten att majoriteten harkrympt. Förhoppningsvis skall den krympa så pass attden blir en minoritet och att det blir ett bifall till för-slagen om ersättning till lobotomerade. Det finnsfortfarande nästan att fundera på det. Detkanske är fler partier som fram till voteringen påonsdag kan fundera på om det inte finns anledning attsakligt pröva den här frågan igen - och inte bara uti-från massmedial uppmärksamhet utan faktiskt påsaklig grund.Socialminister har givit beskedom att de som utsattes för tvångssterilisering kan fåskadestånd i och med att hela steriliseringslagen kanses som ett övergrepp. besked var väl-kommet. Det är ett helt annat förhållningssätt än ifråga om det besked hon har givit på frågor om er-sättning till lobotomerade. Vari ligger den principiellaskillnaden när också lobotomioperationerna nu i ef-terhand måste ses som ett övergrepp? Det är minandra fråga. Vari ligger den principiella skillnaden?I utfördes många lobotomier under 40-och 50-talen. Lobotomin innebar ofta att patientenspersonlighet blev helt förändrad. I var det påmotsvarande sätt. Men där beslutade man sommaren1996 att de som efter blev utsattaför de här ingreppen och som är i livetskall få en engångsersättning på 100 000 norska kro-nor. Över 400 personer har fått denna ersättning.Vad gäller de lobotomerade är det svårt att sägahur många det rör sig om i . Redaktionen förTV-programmet har gjort en egenundersökning av hur många som omfattades av enlobotomioperation. Man kom fram till siffran minst4 500. Min undran är då varför socialutskottets ma-joritet inte har tagit reda på fakta i det här avseendet.Det är också ett av kraven i min motion; att kartläggaomfattningen av den här verksamheten. Varför vill niinte göra det? När man hörde en representant frånSocialstyrelsen säga att ingen har frågat, blev man juän mer undrande.Vi vet att det rör sig om många fall. Norra Maga-sinet har räknat fram 4 500. Vi kan gå in i inspek-tionsprotokoll från olika sjukhus och räkna förår. Men vi har ingen sammanlagd siffra. Det är detsom är angeläget att få. Vi måste ha fakta på bordet.För att staten nu också i någon mån skall gottgöradem som utsattes för lobotomin, och på så sätt erkän-na att det här inte var en riktig behandling i ett sam-hälle som slår vakt om människovärdet, bör densvenska regeringen i likhet med den norska beslutaom att ge ersättning till de lobotomerade från 40- och50-talen som är i livet. Varför inte använ-da samma summa som i , alltså ?Jag hoppas att mot bakgrund av den nyainformation som framkommit och socialministernsbesked angående de tvångssteriliserade kan ge etttydligt och nytt besked avseende de lobotomerade, ettbesked som i någon mån kan ses som en form avupprättelse. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall tillreservation 33.Anf. 226 () replik:Herr talman! Det är alltid tragiskt när människorfår lida. I backspegeln, när man ser tillbaka, kan mansäga att det var fel som man gjorde. Men det är oänd-ligt mycket enklare att göra det när man står i en heltannan position än vad man gjorde vid det aktuellatillfället.Det är, för att nu ta upp det här förhållandet, enprincipiell skillnad mellan steriliseringar och lobo-tomi. Steriliseringarna gjordes inte primärt för atthjälpa människor som led. De gjordes på grund avdiffusa ideologiska tankar om rasrenhet och om min-dervärdiga människor som man skulle befria. Detfanns ändå också ett visst inslag av att man skulleskydda från aborter osv. Men det huvudsakliga varinte att hjälpa enskilda människor. Det huvudsakligavid lobotomier var att hjälpa enskilda människor däringet annat hjälpte, där man hade en nattsvart ångestsom man inte kunde se någon möjlighet att komma ur.Den bakgrund man hade var inte vetenskap ochbeprövad erfarenhet. Men det här var något som manvisste kunde ta bort ångest. När man inte hade någotannat att erbjuda, när självmordet, suiciden, var över-hängande - och vi vet inte hur många suicider somförhindrades på det här sättet - gjorde man detta.I dag kan vi säga att det var fel. Men man gjordedet här utifrån att det var det bästa man kunde tänkasgöra för patienten när man inte kunde göra annat.Skulle vi börja ersätta när man gjorde på det här sättetför att hjälpa människor på det bästa sätt man kunde,så hamnar vi i väldigt konstiga situationer.Jag kan ta ett exempel: Billroth II var ett sätt attoperera magar. När ingenting annat hjälpte och riskenfanns att man skulle förblöda eller att man fick ettbrustet magsår opererade man bort i stort sett helamagsäcken. Det skulle vi inte tänka på . Men vadmedförde detta? Jo, man kan säga att alla fick perni-ciös anemi, en blodbristsjukdom. En stor del fickcancer i senförloppet som man inte kunde bota. Detvar hundraprocentig dödlighet i detta. Och nästan allafick s.k. dumpingsyndrom, som förstörde deras liv-skvalitet. De fick yrsel och svettningar så fort de åt,och de kunde inte delta i det sociala livet.Detta är alltså stora som man utsatte dessamänniskor för, men man gjorde det därför att man intekunde göra något bättre? Skall sådana saker rivas upppå grund av att vi kan göra det bättre och förståratt detta kanske inte var det bästa sättet att lösa pro-blemet? Då hamnar vi i ohållbara situationer. Jagmenar att vi inte kan göra det, hur synd det än är omdessa människor.Anf. 227 () replik:Herr talman! säger faktiskt att detsom gjordes var fel. Men det är ju en väldigt bra ut-gångspunkt. Men varför skall då inte staten som sådankunna erkänna att detta var ett fel? Det handlar fak-tiskt om en upprättelse för väldigt många människorsom skulle vara mycket betydelsefull så sent somdenna dag för många i den enskilda situationen.Om jag uppfattade rätt sade han attdet kanske inte handlade så mycket om vetenskap ochbeprövad erfarenhet utan att det var en desperat situa-tion då man inte såg någon annan utväg. Då tog mantill detta, trots att man då inte visste så mycket om det.Men det visar ju kristallklart att det var ett gravt felsom man gjorde när man gjorde detta ingrepp. Mankunde inte göra något bättre, säger . Vivet att dessa operationer faktiskt pågick ända fram till1963 i rätt stor omfattning. Det fanns psykofarmakaoch annat då detta fortsatt pågick årefter år, trots att man redan då visste vilka förödandebiverkningar och personlighetsförändringar som dettamedförde.Jag tycker egentligen att inte försva-rar majoriteten här utan faktiskt är inne på att kunnaargumentera för att erkänna att detta var fel och att viskall kunna ge en upprättelse. Då är min fråga:Varför inte ta steget fullt ut? Det skulle bli en lätt-nad, och det skulle jaga bort många av de spöken sompsykiatrin lider av.Anf. 228 () replik:Herr talman! Jag tyckte att jag gjorde rätt klart attdet är enkelt att efteråt säga att detta i backspegelnsett inte var riktigt och att man kan ifrågasätta det.Men vi måste ha klart för oss vilken situation somman då befann sig i.Om man hade sagt till dessa människor att mantrodde att man hade en metod som kunde befria demfrån den ångest som gjorde att livet var fullständigthopplöst för dem, där det inte fanns minsta ljus ellervärde, och att man sedan hade sagt att man inte tänkteanvända denna metod på dessa människor på grund avatt den kunde medföra risker och att den sannoliktmedförde risker - allt man gör inom sjukvården inne-bär risker - tror jag att det hade varit fel att göra pådet sättet.Vi kan beklaga att sådana här saker händer ibland.Vid andra tillfällen när man har använt metoder somhar varit föga beprövade har det efter hand visat sigatt de har fungerat bra. Detta är tyvärr en del av detmänskliga livet. Vi kan inte garantera att allt blir rätt.Men att efteråt komma och säga att vi skall göra kor-rigeringar alla gånger som vi har gjort fel är orimligt.Det skulle faktiskt stanna upp alla möjligheter attbehandla människor, eftersom det skulle innebära bara kunde göra de saker som man absolut vetvad de innebär när man gör dem. Utveckling hartyvärr ett pris. Det är mycket tragiskt att det har blivitpå detta sätt. Men det är inte rimligt om vi skulle gåtillbaka till andra sjukdomar där vi kan se att vi ska-pade ett stort lidande när vi trodde att vi gjorde detbästa vi kunde. Detta är tyvärr inte sista gången somnågot sådant kommer att hända. Om kom-mer vi att undra hur man kunde göra på ett visst sättnär det gick så illa med det som var tänkt att bli såbra.Anf. 229 () replik:Herr talman! säger att detta är enkeltatt säga detta efteråt. Det är inte så enkelt att säga det.Det är ju uppenbart, eftersom det är så oerhört svårtatt gå in i denna diskussion och ens få fram fakta.Varför vill utskottsmajoriteten inte ta fram fakta? Detär mycket möjligt att har rätt, att det i detenskilda fallet inte fanns något annat som man kundegöra. Man såg ändå detta som det bästa för patienten.Men vi vet ju från den nya information som harkommit fram att så definitivt inte var fallet i väldigtmånga andra fall. Vi skall inte tala om tvångsloboto-mering, men vi kan tala om att man inte visste vaddetta ingrepp handlade om. De anhöriga visste intevad det handlade om. Den som utsattes för det vissteinte vad det handlade om. Det var kanske ocksågrumliga skäl till att man gjorde detta. Varför kan viinte lyfta fram detta på bordet och ta reda på vad somegentligen hände och ta reda på hur många som om-fattades av detta? Sedan kan vi ta ställning till om detverkligen inte finns anledning för oss att ge upprättel-se till dem som faktiskt har fått sina liv förstörda. Detär faktiskt detta som det handlar om. Jag hoppas attockså kan tänka om. De har ju en veckatill på sig.Anf. 230 () replik:Herr talman! Jag vill börja med att instämma i detsom sade i denna fråga som jagsjälv också självfallet beklagar den situation somdessa människor som genomgick detta kirurgiskaingrepp hamnade i.Men det är som säger: Vad vet vi omde metoder som används i sjukvården ? kommer det säkert att komma framnågon metod som gör att man undrar varför mananvände dagens behandlingsmetoder. Då finns detsäkert metoder som gör att man hade sluppit utsättamänniskor för biverkningar som vi inte har en aningom i dag.Att titta i backspegeln är enkelt, men det är demänniskor som var aktiva i vården då som hade attgöra dessa ställningstaganden, inte minst dåtidensmedicinalstyrelse, som såvitt jag förstår inte ansåg sigha grund att gå in och stoppa denna verksamhet. Ivarje fall gjorde man det uppenbarligen inte.Dan , det kanske är på det sättet att detta istort sett upphörde , då de antidep-ressiva läkemedlen kom och då man såg att man hadeett nytt instrument i sin hand för att hjälpa dessamänniskor.Jag tror att det är på det sättet att vi diskute-rar de människor som genomgick detta kirurgiskaingrepp. Men det fanns ju människor inom psykiatrinpå som inte genomgick detta kirurgiskaingrepp. Och jag vill nog med ganska stor sannolikhetgissa att en del av dessa människor utsattes för vårdoch behandling som gjorde att även dessa människortyvärr kom att leva ett ganska dåligt liv. Varför ägnarinte dessa människor samma uppmärk-samhet? Det finns ganska många beskrivningar av hurförhållandena var på en del av våra stora mentalsjuk-hus , även för de människor som integenomgick lobotomi.Anf. 231 () replik:Herr talman! Det senaste som sades tycker jag attvi kan lämna därhän. Den typen av debattstil tyckerjag inte hör hemma när vi diskuterar en seriös fråga.Självklart tar jag också ansvar för dessa människoroch försöker arbeta för dem. Inte minst har ChatrinePålsson tidigare fört fram några synpunkter på psyki-atrin. Jag satt faktiskt i samma landsting som ConnyÖhman för ett tiotal år sedan då vi diskuterade för-ändringar inom psykiatrin. Redan då varnade jag föreffekterna av att man bara tömde sjukhusen och flyt-tade över detta till kommunerna. Vi har ju faktiskt settatt kommunerna inte riktigt klarar av detta på det sättsom man sade att de skulle göra. Den debatten tyckerjag därför att vi kan lämna.Enligt Norra Magasinet handlar det om 4 500människor som utsattes för ett övergrepp. Jag haruppfattat att även ni anser att det är fråga om det. Dethandlar om huruvida staten skall erkänna att detta varett fel och ge en ersättning och en upprättelse. I Norgehar man gjort på det sättet. Vad är det för skillnadmellan och ? I har man tagitfram dessa uppgifter och lagt dem på bordet ochdragit slutsatser och konsekvenser av detta, vilket harvarit ett stöd, trots att det är så länge sedan, för ettantal människor i . Varför skall vi inte kunna göramotsvarande i ?Jag har en undran som egentligen gäller en detalj.Jag såg att nu säger att man skallundersöka om det fortfarande pågår lobotomiingrepppå kliniker runt om i , trots att socialutskottet isitt betänkande har hävdat att det egentligen bara görsfem ingrepp av denna typ. Det är capsulotomiersom görs på . Varför säger Socialstyrelsenatt man nu skall undersöka om detta fortfarande på-går? Detta gjorde mig litet konfunderad. Jag vet inteom har något svar på den frågan. Jagtycker att det var en märklig detalj i sammanhangetunder den sista debatt som har varit.Anf. 232 () replik:Herr talman! När jag tar upp sådant som skeddepå svenska mentalsjukhus kontrarDan med vad vi debatterade ivårt hemlandsting. Det här är dock inte jämförbaraenheter. I vårt landsting, , finns det ettmentalvårdsmuseum i . Där beskrivs debehandlingsmetoder vid sidan av lobotomin som mananvände sig av inom psykiatrin; det gällde faktisktmycket långt fram i tiden. Dessa människor fick ett livsom vi självfallet inte skulle acceptera att psy-kiatrin utsatte människor för. Tyvärr var det på detsättet då. Ingen instans ingrep och ingen diskuteradeden typ av vård som svensk psykiatri på den tidenhandlade om.Vi kan beklaga detta, och det gör vi säkert alla,men detta är ett faktum, ! Det finns flermentalvårdsmuseer i vårt land som kan beskriva detta.Många mentalskötare som jobbar inom mentalvårdenhar skrivit historia om detta, som helt klart är ettmörkt kapitel i svensk sjukvård. Men man gjorde detsom man trodde var det enda möjliga att göra fördessa människor. Man hade inte tillgång till antidep-ressiva medel och andra hjälpmedel som finns i dag.Anf. 233 () replik:Herr talman! Vi är överens om att det var mycketsom var fel men gäller det en speciell grupp. av dem som utsattes för detta övergrepp är fortfa-rande i livet. , det är detta som dethandlar om!Ny information har kommit. er-kände tidigare att det kanske inte direkt var vetenskapoch beprövad erfarenhet men man hade inget annat attta till, som man då såg detta. Även om det inte varvetenskap och beprövad erfarenhet kan väl inte soci-alutskottets majoritet hävda samma sak längre. Då fårman välja andra argument och ta den debatten. Byggdock inte era argument för ett avslag på något sominte är riktigt! Jag hoppas alltså att ni utskottets leda-möter har tagit del av senare rön i detta sammanhangoch att ni inte bygger ert avslag på felaktig informa-tion.Det är uppenbart att det finns mörka kapitel isvensk historia. Men vad är det för fel i att vi lyfterupp frågan på bordet och rensar luften för att därmedförsöka att så gott det går att rätta till det hela? De härmänniskorna har drabbats av irreparabla skador mennågonting kan vi ändå göra. Den upprättelse som dethandlar om skulle betyda mycket för den enskildeindividen. Varför kan inte vi i göra på mot-svarande sätt som man gjort i ? Jag har ännuinte fått svar på den frågan. Men, herr talman, möjlig-heten till förändring finns. skall vi röstahär i kammaren. Jag hoppas att fler partier då, i likhetmed , har ändrat uppfattning.Anf. 234 ():Herr talman! är det andra partiet somhar skrivit under reservationen i fråga. Det är ingentvekan om att det fanns motståndare till lobotomin.Det var ju en sak som skedde på ungefär samma sättsom tvångssteriliseringarna. Många, framför allt desom själva utsattes för lobotomi, var motståndare. Jagtycker inte att man skall klandra dem som utfördedetta - även om också jag känner för närsådana här saker utförs under tvång. Även familjersatte sig emot lobotomin men den skedde ändå. Dockkan man gottgöra de människor som utsattes för detta.Det går väl aldrig att helt gottgöra dem men om de fåren viss summa pengar, som här föreslagits, kan manpå ett konkret sätt visa att man ber dem om ursäkt.Detta är min uppfattning. Det kommer tydligen meraom lobotomi här men jag ville komplettera med detta.I detta mitt anförande vill jag göra en synvända.Ta bara åsikten att allting som härrör från skolmedici-nen är bra. Däremot är det fortfarande ganska storstrid om detta med alternativ medicin men det är storskillnad jämfört med hur det var när jag var ung. Dåvar sådant här helt suspekt. Vare sig man var vegeta-rian eller man gick exempelvis till hälsoläkare såansågs det väldigt allvarligt. har vi emellertid fåtten del läkare med riktig läkarutbildning och kompe-tens som stöder de alternativa metoderna. Detta hargjort att statusen för alternativ medicin har höjts oer-hört mycket.Vi vill i stället tala om komplementär medicin.Det gör även alternativläkarna själva. Då får mankanske mera klart för sig vad det är fråga om. Det ärsäkert inte att detta är ett alternativ till den skolmedi-cinska behandlingen. Det är dock ett komplement. Jagmenar nog att man ofta först skall försöka den härmedicinen. När det inte går får man gå till skolläka-ren, om det inte handlar om en typisk kirurgiskåkomma e.d. Man gör dock precis tvärtom och dettycker jag är allvarligt. Jag menar att chansen skallfinnas att få även alternativmedicinska metoder er-kända, även inom sjukkassan. Dessutom menar jag attläkarna skall kunna remittera dessa patienter.Tre veckors kristallterapiutbildning kallar inte jagför alternativ medicin. Jag menar i stället att de riktigautbildningarna - jag avser då naturläkare, akupunktö-rer, kiropraktorer, naprapater och dem som sysslarmed zonterapi - skall kunna erkännas. När de härgrupperna får sin legitimation - i samband med ettannat betänkande kommer den frågan upp - skall detgå att skriva ut en legitimation som innefattar just denutbildning för vilken de har fått sin legimation; dettaför att visa på skillnaderna.Jag yrkar bifall till reservation 32. Det är långt flerkvinnor som har diffusa symtom, och kan deoftare hjälpas med alternativa metoder. Som vi tidiga-re talat om har man inte tagit kvinnors sjukdomar påallvar. Det kan gälla fibromyalgi. Kvinnor har också istörre utsträckning drabbats av amalgamförgiftningoch har oftare elallergi. Alla dessa sjukdomar har detvarit svårt att få erkända av och avläkare men har man fått mycket goda resultat medhjälp av alternativ medicin, komplementär medicin.Vi har inte reserverat oss i alla frågor som finnsmed i motionen därför att en del av dem tas upp inågot annat betänkande.Jag yrkar, som sagt, bifall till reservation 32 ochvill framföra att jag tycker att den komplementäramedicinen skall få mera plats i vården.Anf. 235 ():Herr talman! Egentligen hade jag inte tänkt gå uppi den här debatten men jag känner mig nästan föranlå-ten att göra det på grund av den ganska okänsligadebatt som jag tycker förs om lobotomipatienterna.Min farmor höll på att utsättas för detta. Dethandlar inte om ångest, utan det handlar om att honhade svåra smärtor. Hon hade nämligen en tbc somman inte hittade. Läkarna ville få det till att min far-mor hade tvångstankar. Man tog in henne på under-sökning för att sedan göra en lobotomi. Min far ochmin farfar tilfrågades men fick egentligen inte klartför sig vad man avsåg att göra. Lobotomin hann mandock inte göra, för farmor dog av den tbc som läkarnainte hittade.Männen i de vita rockarna, gudar,hade hittat ett sätt att behandla det mesta på. Det varfråga om en modemetod som användes för mångasaker. Jag tycker att vi skall ha klart för oss att detfinns en del metoder där det går mode i sättet att han-tera patienter. Det är oerhört upprörande att riksdageni dag faktiskt inte försöker sopa rent i den här fråganoch se till att det görs en rejäl undersökning där mantittar närmare på vad som skedde. Man måste våga gesig på det heliga läkarskrået och säga att läkarna fak-tiskt kan göra fel. I det här fallet fanns det ingen be-prövad erfarenhet. Man experimenterade vilt medmänniskor.Jag måste säga att jag är förvånad över att det baraär två partier i - ja, tydligen tre nu - somvågar ifrågasätta metoder som läkare använt sig av. Idet här fallet var det inte så. Min farmor hade, somsagt, inga tvångstankar. Läkarna hittade inte orsakentill smärtorna och därför försökte man klassificerafarmors smärtor som tvångstankar. Men hon hadealltså en tbc som då inte kunde upptäckas.Det finns säkert många fler fall där man gjorde lo-botomi men inte för att det var fråga om suicida pati-enter utan därför att läkarna inte ville erkänna sitttillkortakommande. Jag skulle verkligen önska att enbred majoritet i denna kammare var för en översyn avdenna mörka period inom läkarvetenskapen. Denperioden behöver belysas.Det finns flera metoder som använts även i nutidsom vi säkert om kommer att diskuteralika mycket, t.ex. elchocker som använts mycket ochtill en del fortfarande används i psykiatrin. Det finnsmetoder som jag är övertygad om framöver kommeratt medföra samma slags diskussion, som det gåttmode i men där det inte finns någon beprövad erfa-renhet och där man heller inte har utvärderat vad somskedde. Det är dags att göra en rejäl utvärdering, endjuplodande undersökning av lobotomiverksamheten.Jag tycker att det är fegt av partier att intevåga ställa upp för en sådan utvärdering. Jag tyckeratt det är att falla undan på ett sätt som är fullkomligtoacceptabelt.Jag yrkar bifall till reservation 33.Jag vill också kort säga något om xenotransplan-tationer. Det är en läkarvetenskap som det också ivärsta fall kan gå mode i och där vi kan se att det kanhända saker och ting som vi om eller de-cennier står här i kammaren och diskuterar. Det sak-nas organ för transplantationer. Det finns mångaläkare som gärna vill transplantera. Det finns iblandvissa behov av transplantation. börjar man titta pådjuren och ser om man med genteknik kan få djurensorgan mer lika människors. Man tror att man vet. Menkunskapen på det här området är mycket liten. Manvet inte hur artendogena retrovirus hos vissa djur kanreagera hos människan. Man ger sig in på någontingdär kunskapen är fruktansvärt liten. Men det finns storvilja hos många läkare att ge sig in i detta okända fält.Även här borde vi se till att vi använder oss av nå-gon sorts försiktighetsprincip.