prot · GM0926 · 1998-12-01 00:00:00 — 33 ():Fru talman! Först vill jag säga att det finns enskillnad mellan tobak och alkohol. Tobakens skade-verkningar gör att man över huvud taget inte skallbörja att röka. Alkohol är något som man skall visarespekt för. Det kan vara beroendeframkallande, mendet finns ingen nollvision i samband med använd-ningen av alkohol.Det finns tre ledord i det här sammanhanget.Det första ledordet är respekt. Man skall ha re-spekt för alkoholen som potentiellt vanebildande.Men i måttlig dos kan alkohol för många vara någon-ting positivt.Det andra ordet är solidaritet. Man skall ha solida-ritet med dem som råkar illa ut, vare sig de är miss-brukare eller utsätts för missbrukarens övergrepp. Därkan vi faktiskt maka åt oss en del i vår bekvämlighet.Det tredje ordet är frihet. För mig som liberal ärdet ofrihet om en person blir beroende av en drogeller av alkohol när viljan inte räcker till för att manskall avstå från drogen - det kan röra sig om nikotineller om alkohol. Jag tycker att det skall prägla politi-ken inom folkhälsoområdet när det gäller droger ochalkohol.Vi får snart ordförandeskapet i EU, och jag tyckeratt vi skall utnyttja det för att just ta upp de här frå-gorna kring alkohol och andra droger och ordna mö-ten och seminarier beträffande detta.Jag finner en viss samsyn, även om vi kanskeskiljer oss på några punkter. Det är väldigt bra att vifick den här debatten, därför att här i kammaren blirman rätt citerad. Jag har erfarenhet av medier,och det är inte alltid man blir rätt citerad. fin-ner man fel i sina egna uttalanden, och man tror på deandras. Det är därför bra att vi fick den här debatten,så att vi vet precis var ställningarna är.Anf. 34 ():Fru talman! Jag skall först reda ut någonting somkanske var en oklarhet. Jag talade inte för att kon-sumtionen skulle öka. Vad jag talade mot var dentotalkonsumtionsmodell som vi här använder och somsäger att alla skall dricka mindre, oavsett om mandricker lite. Däremot säger jag att man kanske skallminska konsumtionen men göra det individuellt, dvs.några skall inte dricka alls och några skall drickamycket mindre. Man skall inte ge sig på vanligt folk,därför att då får man inte stöd för de idéer man harom att komma någonstans i alkoholpolitiken; denmåste accepteras av alla.Sedan tar man upp exempel som starkölsprovet1968, och jag kan lägga till och Iowa.Men de exemplen kännetecknas just av att man integav någon information , att man inte gjordenågonting för att minska folks konsumtion. Det är detjag säger att man måste göra och hitta modeller för.Detsamma gällde lördagsstängningen, som inför-des i ett helt annat samhälle, där den svarta markna-den inte alls fanns. Det är självklart, som någon frå-gade om här, att kriminaliteten skall bekämpas, menför att man skall lyckas med det måste man ha stöd avmänniskor som vill rätta sig efter lagen. De måstefinna lagen rimlig och tycka att de kan vara solidaris-ka med den. Det är det som brister . Man tyckerinte att hembränning är någon fara, och så bryr mansig inte om det hela.Det nämns också att alla forskare är ense, men detär ju de forskare som ansluter sig till den svenskamodellen. Jag kan rekommendera att man läser Drin-king Patterns & Their Consequences av 28 alkohol-forskare under ledning av , som varchef för alkoholpreventionen i WHO. De har en heltannan syn. De menar att man måste ha ett individuelltförhållningssätt till alkoholen, inte ett generellt, som itotalkonsumtionsmodellen.Vi behöver en modern alkoholpolitik, som gör attfolk kan omfatta den och som gör att folk är villigaatt följa de restriktioner vi måste ha samt delta aktivt iarbetet och inte mot det hela.Jag ser med en viss nyfikenhet fram mot den pro-position som skall komma, som kanske kan innehållasteg i rätt riktning för en modern alkoholpolitik somvi behöver.Jag fick inget svar om OAS och hur det förhållersig, om det är sant att det knakar i arbetet så att detsom jag har sett fram emot, därför att det skulle kun-na tillföra någonting, kanske går om intet.Anf. 35 ():Fru talman! Socialminister säger att vihar lyckats på centrala områden, som t.ex. trafikenoch arbetsplatserna. Men jag undrar vad som händermed de miljöerna när priserna sänks och när tillgäng-ligheten ökar. Jo, då ökar totalkonsumtionen, ochdessa goda resultat kan raseras. De är så att säga intevunna för evigt, utan de måste ständigt försvaras föratt de skall leva vidare som goda miljöer.Jag vill gärna i den här debatten åberopa en kolle-ga till socialministern i regeringen, nämligen ErikÅsbrink. Till skillnad från socialministern hade hanganska bestämda åsikter kring bl.a. detta med hem-bränning och smuggling i en interpellationsdebattmed en moderat ledamot . Hanuttryckte sig utomordentligt tydligt kring betydelsenav att hävda vikten av en fortsatt restriktivitet på allaområden inom alkoholpolitiken, även om han ocksåsåg svårigheter. Han avfärdade talet om att komma åtsmugglingen med sänkta priser med att det var enillusion och att beskattningen i så fall skulle behövaavskaffas helt och hållet. Han pekade i stället, vilketär helt rimligt, på möjligheten att komma åt den härtypen av kriminella aktiviteter som smuggling ochhembränning genom effektivisering av polisens ochtullens arbete.Erik var också tydlig när han lyfte framden mycket centrala sociala dimensionen kring alko-holrestriktionerna. Han tyckte att det var otänkbart attinte ta hänsyn till den stora minoritet som har pro-blem med alkoholen och kommer att få ännu störreproblem om tillgängligheten ökar och priserna sänks.Jag kan inte annat än instämma med finansministernoch hoppas att landets socialminister också instäm-mer. Ett solidariskt samhälle kräver en fortsatt re-striktiv alkoholpolitik, och det är en modern alkohol-politik.Anf. 36 Socialminister ():Fru talman! Först vill jag ge ett svarom OAS. Det är sant att det förs en diskussion blandmedlemmarna om hur det fortsatta samarbetet skallgå till. Vi hade ett möte i går där jag träffade delta-garna. Vi är överens om att vi skall arbeta meden ideell förening. Vad vi är oense om är huruvida vinu skall ta steget att arbeta med en statlig delegationpå vägen till att vi får en ideell förening. Ett medlem-skap från statens sida i en ideell förening kräver ettriksdagsbeslut, om jag har förstått det rätt, och detbetyder att vi får pröva det här. Men vi skall säkertkomma fram. Det är viktigt att detta samarbete fort-sätter.Låt mig sedan nämna den undersökning som hargjorts. redovisar Systembolaget en attitydunder-sökning som man har låtit göra. Den visarnågonting mycket spännande, nämligen att svenskafolkets attityder till den här frågan är väl balanserade,eftertänksamma och ansvarsfulla. av de tillfrå-gade svarar att de tycker att Systembolaget skall varaöppet . svarar nej, medan ärosäkra. Sedan fördelar sig svaren olika mellan mänoch kvinnor, äldre och yngre osv.I undersökningen lägger man också till en beting-ad fråga - som möjligtvis kan upplevas som styrdmen som är intressant - där man säger: Om lör-dagsöppet skulle leda till mera våld under veckoslu-ten, skulle du fortfarande vilja ha lördagsöppet? Dåförändras attityderna, och svarar att de inte villdetta. Jag menar att det är den ansvarsfulla hållning-en.Mitt motiv för att i debatten säga att jag kan tänkamig lördagsöppet är att detta kan vara ett effektivtinstrument att bryta andra distributionsvägar. Men omdetta skulle innebära att vi fick stora sociala problemär det uppenbart att jag skulle vara den siste att före-slå det.Det finns dock ganska goda erfarenheter frånNorge och , som har haft stängt på lördagaroch som har öppnat. Där har det inte förts någondiskussion om att detta har lett till dessa nya problem.Vi kommer tillbaka med ställningstagandet. Omman skall pröva det skall man pröva via försök för attkunna få en utvärdering. Det är intressant att se hursvenska folket resonerar kring de här frågorna: an-svarsfullt, öppet för att pröva nytt men också för att taett socialt ansvar.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1998/99:42 om dethivpreventiva arbetetAnf. 37 Socialminister ():Fru talman! har frågat migvilka insatser regeringen avser att vidta för att dethivpreventiva arbetet skall kunna hållas på en fortsatthög nivå.Det hivpreventiva arbetet har varit framgångsrikt.Sverige har förblivit ett land med låg förekomst avhivinfektion trots ett omfattande resande och en in-vandring från länder med hög förekomst av hiv/aids.Årligen upptäcks ca 250 personer med hivdiagnos.Sedan år 1995 har antalet nya anmälda aidsfall mins-kat i . Största förändringen har skett blandhomosexuellt smittade män, med en minskning på61 %. Trots detta vore det felaktigt att av detta draslutsatsen att det inte längre finns risk för utökadsmittspridning. Jag delar upp-fattning att det är mycket viktigt att det hivpreventivaarbetet även fortsättningsvis får hög prioritet.Det förebyggande arbetet mot hiv/aids som be-drivs i är väl integrerat med strategierna motövriga sexuellt överförbara sjukdomar. Det rör sig ominformation för att förebygga smittspridning, tidigupptäckt, kontaktspårning och behandling.De övergripande målen för Folkhälsoinstitutetshiv/aids-förebyggande arbete är att minska spridning-en av hivsmitta, minska de personliga och socialakonsekvenserna av hiv/aids samt mobilisera, vid-makthålla och koordinera nationella och lokala kraf-ter i det förebyggande arbetet.Vissa människor tar större risker i sexlivet än and-ra. I praktiken är det svårt att särskilja individer ellergrupper med riskbeteende. Av den anledningen riktasförebyggande insatser både till hela befolkningen ochtill särskilda grupper.Folkhälsoinstitutet förmedlar kunskap till allmän-heten genom massmediala insatser som exempelvisinformationsfilmer på biografer och genom broschy-rer. har informationen, bl.a.genom uppsökande verksamhet, speciellt riktats tillpersoner som utsätter sig för större risker i sambandmed utlandsresor och uteliv på krogar och restau-ranger.Den största inhemska smittspridningen sker fort-farande inom gruppen män som har sex med män,trots att sexbeteendet inom denna grupp genomgåttstora förändringar sedan epidemins början och smitt-spridningen minskat påtagligt. I samarbete med dehomosexuellas organisationer breddar och fördjuparFolkhälsoinstitutet insatserna till denna grupp för attminska smittspridningen ytterligare.En annan målgrupp som prioriteras i det hiv/aids-förebyggande arbetet är ungdomar. Ambitionen är attförbättra skolans sex- och samlevnadsundervisning.För att nå ungdomsgruppen ges också stöd till skol-hälsovårdens individuella rådgivning och ungdoms-mottagningarna. genomför ocksåpreventiva insatser riktade till invandrare från i förstahand länder med hög förekomst av hiv, flertalet isamarbete med olika frivilligorganisationer.Av avgörande betydelse för hur det preventiva ar-betet lyckas är en väl fungerande verksamhet inomlandsting, kommuner och frivilligorganisationer samten god samverkan mellan dessa. Staten ger bidrag tilldet förebyggande arbetet i två former.För det första utges från anslaget A 4 Insatser motaids under utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård ochsocial omsorg bl.a. ekonomiskt stöd till landsting ochkommuner utanför storstadsregionerna samt till fri-villigorganisationerna. disponerardetta anslag, som även används till insatser i form avmassmedieinformation, s.k. krogkampanjer samtforskning och utveckling.För det andra utges medel för hiv/aids-förebyggande verksamhet från anslaget A 2 Bidragtill särskilda insatser till kommuner och landstingunder utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommu-ner. Detta anslag används till ekonomiskt stöd till dethivpreventiva arbetet i storstadsregionerna och utgårdirekt från regeringen. Regeringen har gett i uppdrag att, i samråd med Socialstyrel-sen, kartlägga och analysera det hivpreventiva arbeteti storstadsregionerna.Jag vill också nämna att somsamordnande myndighet för hiv/aids-frågorna pånationell nivå samarbetar med berörda myndigheterför att ta fram en gemensam nationell handlingsplanför hiv/STD för åren 1999-2005.Sammantaget gör jag bedömningen att det hivpre-ventiva arbetet i bedrivs på ett framgångsriktoch effektivt sätt. Enligt min mening kommer insat-serna för att förebygga hiv/aids även fortsättningsvisha hög prioritet.Anf. 38 ():Fru talman! Jag får tacka socialministern ocksåför detta svar.I dag är det . I tio århar vi markerat allvaret i den epidemisom världen började se . I dagtänds på många håll i världen ljus för dem som haravlidit i aids.Jag vill gärna erinra om insatserhär i - , som var partikollegatill socialministern - och hans betydelse för rätten tillpartnerskap för homosexuella här i Sverige.Jag tycker att det är viktigt att vi inte glömmerdem som avlidit i den här svåra sjukdomen och att vimed all kraft fortsätter att bekämpa den. Därför blevjag litet oroad när jag läste socialministerns svar påmin interpellation. Först såg jag inte vad det var förfel på den. Här redovisas fina siffror, och här finnsinformation om strategier och riskgrupper, om skolan,landsting, kommuner, frivilligorganisationer och ompengar och kartläggningar. Varför kände jag migändå otillfredsställd med svaret? Jo, komjag på att det var en ansats som saknades, och det ären viktig ansats i den här typen av anföranden för attmarkera att det är ett allvarligt hälsohot.Det har visserligen kommit bromsmediciner, menvi vet inte i vilken utsträckning som det kommer attbli resistensutveckling mot dem. Vi vet att de härmedicinerna ger mycket allvarliga biverkningar. Detfinns inget vaccin i sikte ännu, och behandlingen ärkostsam. Stora delar av världens hivsmittade haringen möjlighet att få de här medicinerna, och detkommer jag att ha en debatt om med 7 december.Även om människor i vår del av världen - indust-rivärlden - lever med sin hivinfektion, så botarinte medlen. När som helst kan epidemin blossa uppigen. Hivmannen, som vi fick höra om för någonmånad sedan, är en allvarlig varningssignal.Även om fallen i är få påverkas möjlig-heterna om man som 18-åring får beskedet att man ärhivsmittad. Det gäller familjebildning, val av yrkeoch även andra val i livet. Att så tidigt i livet få sinvalfrihet begränsad av en infektion av det här slagetär en väldigt tung börda.Jag skulle önska att man i alla sammanhang in-ledde med insikten av allvaret med den här infektio-nen, för nu blev det litet av hurra vad vi är bra, vad vihar lyckats i vårt hivpreventiva arbete i . Detskall vi vara stolta över, men just den här hurra-vad-vi-är-bra-attityden riskerar en nedrustning av arbetet.Vi ser nu att lägger ned sin internatio-nellt erkända aidsforskning, och Noaks ark och RödaKorset, som arbetar för hivsmittade men också medhivprevention, får sina resurser beskurna trots att de anlitas av fler än någonsin tidigare.I går skrev en tänkvärd artikeli om just dessa nedskärningar. Han skriver:Många politiker vill hellre prioritera andra områden,eftersom bara ett hivfall upptäcks i Sverige.Det var andemeningen i alla fall.Hur motverkar vi nu den nedrustningen?Anf. 39 Socialminister ():Fru talman! Jag delar håll-ning i den här frågan. Det är säkert viktigt att vi inteslår oss för bröstet och bara påpekar de framgångarsom vi tvivelsutan har haft. Så länge det varje årupptäcks 250 nya fall, är det 250 fall av mycket storaoch allvarliga problem. Det betyder att vi inte kanlägga ned arbetet. Vi har ju inte heller hittat någotbotemedel . Det finns naturligtvis en risk att viinvaggar oss i någon sorts falsk trygghet genombromsmedicinerna. Vi tror att problemet är löst, men isjälva verket har sjukdomsförloppet bara skjutits upp.Så visst finns problemen där.De samhälleliga insatserna har i stort sett varitoförändrade . Det som har skettfrån statens sida är att man har beslutat att en störredel av ansvaret skall läggas på kommuner och lands-ting, vilket är naturligt eftersom det är kommunernaoch landstingen som har huvudansvaret. Det betyderatt om vi 1997 anslog , av vilka90 användes för stöd till kommunoch landsting, så har vi anslagit något mer.För nästa år kommer anslaget från statens sida attsammantaget bli . Det är såledesen minskning i statens budget. Men det bygger på attvi har ökat det generella statsbidraget tillkommuner och landsting och gjort klart att kommu-nernas och landstingens insatser skall finansieras viadet generella statsbidraget. Samhällets totala insatser- om vi med samhället menar staten, kommunernaoch landstingen - skall inte minska. Ansvaret ochåtagandet skall vara minst lika stort de närmaste årensom det har varit de senaste åren.Anf. 40 ():Fru talman! Problemet med pengarna är att de intealltid hamnar i de områden som har de största pro-blemen. Jag tänker då på storstadsområdena, som juhar större problem än glesbygden.Jag vill i detta mitt andra inlägg lyfta fram de var-ningssignaler som finns.Tbc håller på att bli ett nytt hälsoproblem. Vitrodde att det var en sjukdom som vi inte skulle be-höva se några fall av längre, men det har dykt uppsom ett nytt hälsohot bland hivsmittade narkomaner.De har också svårigheter att använda de antibiotikasom är verksamma mot tuberkulos, med följd atttuberkelbakterierna nu utvecklar resistens mot olikaantibiotika. Det finns därför en risk för att vi omnågra år står utan redskap att bekämpa en tuberkulo-sepidemi. Detta är någonting som vi skall vara upp-märksamma på. Tuberkulosen finns på andra sidanÖstersjön. Den finns i och Medelhavsländer-na.En annan sak som är viktig i detta sammanhang ärkondomanvändningen. Jag tittade lite grand på huranvändningen beskrivs. Det görs på litet olika sätt.Det finns studier där man säger att det är bra att näs-tan hälften av de sexuellt aktiva ungdomarna - 16-och 17-åringarna - använder kondom. Men det inne-bär ju att hälften inte använder. Hälften är en risk-grupp. Återigen är det sådana positiva beskrivningarsom göra att man kan börja slå sig till ro.Det vi ser är siffror. Det är ganskamånga som har oskyddat samlag medokänd partner. Vi ser nu också siffror på ökad före-komst av klamydiainfektion bland kvinnor. Det ärockså en signal om att man inte skyddar sig i sam-band med samlag med okända personer.I det förra inlägget om alkohol tog jag upp under-visningen om sex- och samlevnad i skolan. Där är detlitet bättre, men dock inte tillräckligt bra. Det är ock-så viktigt att vi påminner om att man skallskydda sig, inte minst i samband med utlandsresor.Narkotikamissbruket lurar kring hörnet. En smit-tväg är injektionsmissbruket. Vi skall naturligtvisarbeta för ett narkotikafritt samhälle, men det finns enverklighet också. Där har det program som har ge-nomförts och genomförs i visat hur viktigt detär att man åtminstone ser till att orena verktyg inteanvänds. Det programmet har varit väldigt bra på ettannat sätt. Man har, genom att man har byggt upp ettförtroende gentemot missbrukarna vid infektionskli-niken, också kunnat hjälpa dem till avgiftning ochmetadonbehandling. Det visar sig att en ganska bety-dande grupp inte har förtroende för socialtjänsteneller andra, men hit vågar de söka. Det innebär att deockså kan få hjälp med missbruket.Programmet har av ideologiska skäl haft storaproblem. Om man skall utvärdera programmet tyckerjag att det skall ske i en internationell utvärderings-grupp. Här hemma är positionerna så låsta.Jag återkommer i sista inlägget till Världsbankensroll i detta sammanhang.Anf. 41 Socialminister ():Fru talman! Jag är nyfiken på att fortsätta höraBarbro . I sak tror jag att vi har precissamma uppfattning.Jag tror att det är viktigt att vi inte ger signalerfrån politiskt håll om att flagga "problemet över" pånågot sätt. Vi måste ta ett fortsatt ansvar på hela detområde som vi har utvecklat under de år som har gått.Det är rätt viktigt att vi också talar om för kommunoch landsting att de har ett fortsatt ansvar likaväl somatt staten har det.När det sedan gäller metodiken och sättet att in-formera kan jag dela uppfattningom att vi också där kan skapa ett intryck av att vi harlyckats och att problemen inte är så stora. Det finnsnog en risk att den unga generationen nu tror att detär ett problem som är över och att man blir meraoförsiktig. Det är rätt viktigt att tala om att problemetfaktiskt inte är över.Så till försöksprojektet i . Det har diskuteratshär i . har visat sig varaoenigt i bedömningen av just detta projekt. Fleraanser att projektet strider mot den restriktiva hållningvi har när det gäller narkotika. Visst finns det ettproblem i verksamheten i förhållande till den hållningvi har i övrigt när det gäller narkotikapolitiken.Jag tycker att det är en spännande tanke - jagskall gärna föra den vidare - att projektet borde ut-värderas av en internationell grupp för att sätta det isitt internationella sammanhang. Jag skall gärna bidratill att det kan förverkligas.Anf. 42 ():Fru talman! Jag tycker att det sista känns väldigtskönt. har ju i sin rapport : public priorities in a global epidemic lyft framjust de välkontrollerade sprututbytesprogrammen somen human och skälig strategi för att förebygga hiv ochaids. Man är medveten om att detta är en möjlighet atthjälpa missbrukarna i sitt missbruk.De har faktiskt lyft fram Skåneprogrammet ochsagt att det är så det skall skötas. Det skall inte skötaspå det sätt som man gör i övriga länder. Det är just pådetta mycket strikta sätt, där man ser till att ingasprutor kommer i orätta händer.Därför tycker jag att det vore skönt om vi hade eninternationell grupp som tittade på detta och slet dentvist som har varit väldigt lång i detta land, och somnaturligtvis går ut över den mycket engagerade per-sonal som arbetar i programmet.Jag har besökt programmet vi några tillfällen. Deblir väldigt slitna av att möta dessa människo-öden - människor som är ofria i sitt narkotikamiss-bruk.Detsamma gäller naturligtvis metadonbehandling-en. Den metadonbehandling som ges i är ettinternationellt föredöme. Här ser vi nu problem. Dengenomförs på tre ställen i landet - , och /. Landsting tycker inte längreatt de har råd att skicka narkomaner till dessa pro-gram, utan de får leva vind för våg i det landsting därde bor. Jag tycker dels att det är omänskligt, dels attde utsätter andra inte minst för risken att förr ellersenare bli hiv- och gulsotssmittade.Jag hoppas att vi kommer att kunna komma tillrätta med det. Det blir en narkotikapolitisk debatt ikammaren, och då får vi fortsätta. Jag tackar för denhär debatten. Den blir nog också rättciterad.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1998/99:39 om rege-ringens politik för de funktionshindradeAnf. 43 Socialminister ():Fru talman! de har frå-gat mig om regeringen och socialministern avser attinom kort lägga fram förslag för att återställa handi-kappreformen, vad socialministern avser att göra föratt funktionshindrade skall kunna bo kvar i sina han-dikappanpassade bostäder utan att behöva socialbi-drag till hyran samt vad socialministern avser göra föratt synliggöra en eventuell regeringsstrategi på handi-kappområdet. I interpellationen finns också en merallmän diskussion om moderat kontra socialdemo-kratisk politik på handikappområdet.Fru talman! har genomgått en djup eko-nomisk kris som har påverkat välfärden och livsvill-koren för de flesta, även för personer med funktions-hinder. Besparingar i kommuner och landsting harockså drabbat funktionshindrade och arbetsmarkna-den är stängd för många.Ljusningen på arbetsmarknaden och de ökandestatsbidragen till kommuner och landsting innebär attsituationen för funktionshindrade kan bli bättre. Detär därför viktigt att de nya resurserna verkligen an-vänds till vård, skola och omsorg som avsikten är.Moderaterna vill ha en selektiv välfärd i stället fören generell. Inget har dock betytt så mycket för funk-tionshindrades livsvillkor som den generella välfär-dens framväxt. Genom ökad ekonomisk trygghet föralla minskar även de ekonomiska följderna av ettfunktionshinder. Personer med funktionshinder iSverige är därför inte i lika hög grad en del av under-klassen som i många andra länder. Hjälpmedel, färd-tjänst, rehabilitering m.m. tilldelas efter behov, inteefter ekonomisk prövning.