prot · GL0991 · 1998-04-16 00:00:00 — Det som vi lärt oss närvi diskuterat lobotomi, att det kan gå snett, bordeanvändas när vi börjar diskutera xenotransplan-tationer. Det gäller att se till att inte upprepa dumhe-ter, att inte gå för snabbt fram, att se till att det integår mode i medicinen, att se till att det som görs påmänniskor görs utifrån en beprövad erfarenhet och vet vad man gör.Jag yrkar bifall till reservation 24.Jag skulle verkligen vilja vädja till många partiersom jag tycker brukar våga stå litet rakryggat attstödja en undersökning om vad som skedde medlobotomiverksamheten under den här mörka tiden iläkarvetenskapens historia. Det var inte speciellt all-varliga fall alla gånger då man gjorde lobotomi. Detgick mode i metoden.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )9 § betänkande 1997/98:SoU13Barnfrågor (skr. 1997/98:79)Anf. 236 ():Herr talman! skall vi tala om någonting annat.I detta betänkande behandlas regeringens skrivelsemed redovisning av arbetet med de allmänna barnfrå-gorna. Det är 26 motionsyrkanden med anledning avskrivelsen. Ett nittiotal motionsyrkanden från denallmänna motionstiden finns fogade till betänkandetoch ytterligare två yrkanden med anledning av pro-positionen om kvinnofrid, som överlämnats till utskot-tet från justitieutskottet.Det första som slår en när man tar del av skrivel-sen är att den inte på långt när ger en korrekt bild avvad den dåvarande borgerliga regeringen gjorde ochvad den socialdemokratiska regeringen har gjort förbarnen i . Det är minst sagt anmärkningsvärtatt regeringen i en vad man hävdar historisk redogö-relse för vilka åtgärder som vidtagits under i stort setthela 90-talet inte med ett enda ord nämner den reformsom den borgerliga regeringen genomförde 1994,nämligen rätten för alternativa barnomsorgsformer atterhålla samma stöd som offentliga, avdragsrätten förbarnomsorgskostnader och vårdnadsbidraget. Denreformen gav, herr talman, föräldrarna en verklig rättatt välja, baserad på vad som var bäst för just denenskilda familjen och i förlängningen också vad manbedömde var bäst för barnet.Barnets bästa sattes i fokus, barnets bästa komverkligen i centrum. Utskottsmajoriteten har dessvärreanammat regeringens minst sagt något inskränkta synpå vad valfrihet för föräldrar är och vad som är bästför barnet. Utifrån texten har utskottet konstaterat attbl.a. den ekonomiska krisen, arbetslösheten och ned-skärningarna drabbat barnfamiljerna mer än andragrupper. I samma andetag påstår utskottsmajoritetenatt den rådande familjepolitiken sätter barnets bästa icentrum, att den möjliggör flexibla lösningar i olikafamiljesituationer och främjar jämställdhet och gynnaren god fördelningspolitik.Vidare i texten säger man att de senaste årensstrama finanspolitik med åtföljande effektiviseringaroch besparingar inom de flesta sektorer i samhällethar påverkat barn och ungdomar. Jag måste tyvärrkonstatera att jag har svårt att hänga med i det reso-nemanget. som den här gruppen har drab-bats mer än andra av den socialdemokratiska politikenhar den förda politiken gynnat just den här gruppenoch, hör och häpna, satt barnet i främsta rummet. Detär precis det här det skall handla om, herr talman,nämligen att sätta barnets bästa i främsta rummet.När nu regeringen väljer att till över-lämna en skrivelse om barnfrågor i stället för konkretaförslag till åtgärder när det gäller barnfamiljernasutsatta situation blir det enligt mitt sätt att se ett sam-melsurium av motsägelsefulla påståenden. Vad värreär ger inte heller utskottet i sitt betänkande besked iväsentliga frågor, utan utskottsmajoriteten ansluter sigtill regeringens diffusa formuleringar. Inga ansträng-ningar har heller gjorts för att analysera grundorsa-kerna till att alltför många barnfamiljer lever på mar-ginalen, ofta beroende av det offentligas stöd i olikaformer. I det här sammanhanget hade det nog varitönskvärt att man åtminstone hade berört sambandetmellan den förda högskattepolitiken och barnfamil-jernas allt mindre marginaler.Herr talman! Skattehöjningarna har ökat hushål-lens behov av bidrag, vilket i sin tur leder till krav påytterligare skattehöjningar för att finansiera den ökadeomfattningen av bidrag. Tala om att hamna i ettekorrhjul!Det här kan inte socialdemokraterna vara omed-vetna om. Men det kanske just är av det här skälet, faktiskt vet, man inte vill tala om det. Och det ärallvarligt. Man vet men egentligen vill man inte veta.Vad som är ännu allvarligare är att det inte hellerframgår vare sig av skrivelsen eller av utskottsmajori-tetens förslag hur man vill komma till rätta med detuppenbara missförhållandet att många människor - och det gäller i allra högsta grad barnfamiljer -inte kan leva på familjens samlade inkomst.Vid beskattningen av lönearbete tas ingensom helst hänsyn till hur många som skall leva påfamiljens samlade inkomst. Det är därför vi moderateranser att det är så viktigt med en skattesänkning förlåg- och medelinkomsttagare. Det är en viktig social-reform, kanske rent av den viktigaste, om den dess-utom kombineras med ett grundavdrag för barn. Vihar konkreta förslag för att förbättra villkoren förbarnfamiljerna och därmed också barnens villkor.Socialdemokraterna vet, något annat är inte möjligt,men vill egentligen inte veta. Vad värre är vet maninte vad man skall göra.Ett exempel på att man inte vet vad man gör är attbarnbidragshöjningen äts upp av denhöjning av egenavgifterna som trädde i kraft samti-digt. Barnfamiljerna blir även fortsättningsvis bi-dragsberoende. Detta bidragsberoende kan komma attöka. Det här rimmar väldigt dåligt med utskottsma-joritetens påstående att den rådande familjepolitikensätter barnets bästa i centrum och möjliggör flexiblalösningar i olika familjesituationer.Vilken frihet och vilken valfrihet har en barnfamiljsom är i behov av bidrag av olika slag? Vilken möj-lighet har en barnfamilj att långsiktigt ta ansvar föroch planera sitt och sina barns liv när man hela tidenär beroende av politiska beslut? Är det inte rimligt attde allra flesta människor borde få en chans att leva påsin lön? Gäller inte detta i allra högsta grad barnfamil-jer?Jag upprepar: Alltför många människor är beroen-de av bidrag för sin egen och sina barns försörjning.Då har man ingen valfrihet.Herr talman! Då har man kommit i beroendeställ-ning. Då får man tacka och ta emot det som bjuds,och detta tror jag inte att människor i allmänhet vill.Man vill själv ta ansvar, och det kan - enligt mitt sättatt se det - de allra flesta människor göra. De kanockså välja under förutsättning att det finns något attvälja mellan.Jag upprepar: Sänk skatten för låg- och medelin-komsttagare! Ta hänsyn till hur många som skall levapå familjens samlade inkomst! Detta är ett konkretförslag från oss moderater.Ända sedan regeringsövertagandet har före-trädare för regeringen i olika sammanhang betonatvikten av att barnets bästa skall sättas i främsta rum-met. Ett av de första förslagen som nämndes var att enbarnbilaga skulle biläggas budgeten med analyser avvilka konsekvenser olika förslag skulle få för vårabarn. Av detta blev intet. Såvitt jag har förstått harman inte heller för avsikt att åstadkomma ett sådantdokument.I stället säger man i skrivelsen att man övervägeratt i sina anvisningar för de statliga myndigheternasbudgetarbete rekommendera myndigheterna att ianslutning till sina budgetframställningar också analy-sera vilka effekter budgetförslagen har för barn. Jagkan bara tolka detta på ett sätt, att andra skall göra detsom regeringen redan borde ha gjort.Man vill också skaffa sig mera kunskaper ombarn, skriver man. Därför vill man ha basstatistik ombarn och deras familjer. Statistiken skall utgöra ettunderlag dels för politiska beslut, dels för en upp-följning och beskrivning av regionala och lokala be-slut. Då frågar sig vän av ordning: Det är väl i högstagrad nationella beslut, beslut fattade av riks-dag i denna kammare - för att inte tala om alla beslutsom hade behövt fattas, men som inte har blivit fatta-de - som i allra högsta grad har haft konsekvenser förfamiljer och barn? Borde man inte ha gjort dennaanalys innan man fattade beslut om omfattande skat-tehöjningar som främst har drabbat barnfamiljer?Borde man inte ha analyserat vilka konsekvenser somuppkom då man försämrade möjligheterna för handi-kappade barn och deras föräldrar när man urholkadegällande lagstiftning på området? Vilken analys gjor-de man då man kraftigt försämrade levnadsvillkorenför änkor med minderåriga barn? Det var väl mindreen tanke än en sinkadus att man inte fullföljde deförslag som avsåg barnpensionerna.Herr talman! När man debatterar barnfrågor ochbarns villkor i det svenska samhället går det inte attförbigå arbetslöshetsproblematiken. Det är alldelessjälvklart att den stora arbetslösheten har påverkatvåra barn.I skrivelsen sägs det att det inte finns en fullstän-dig bild av de effekter som förändringarna har inneburit, bl.a. om barn har påverkats avarbetslösheten och hur barnens syn på sina egnaframtida utsikter på arbetsmarknaden påverkas av attderas föräldrar eventuellt är arbetslösa. Jag kan hållamed om att vi kanske inte har den fullständiga bilden,men så mycket vet vi att våra barn- och ungdomspsy-kiatriska mottagningar har köer och oacceptablaväntetider. Personalen där vet att arbetslösheten på-verkar barn och barns syn på framtiden.Jag kan bara beklaga att det saknas konkreta för-slag i regeringens skrivelse och i utskottsmajoritetenstext om hur man skall ta tag i de stora problem somfinns och som vi kommer att få se ganskamycket av , om ingenting görs tämligenomedelbart.Vi moderater har till betänkandet fogat fem reser-vationer där vi föreslår konkreta åtgärder för att för-bättra rådande situation för familjer och inte minst förbarn. Regeringens skrivelse är för min del en mycketstor besvikelse. Jag hade hoppats på konkreta förslag.Man tar inte upp de bakomliggande problemen. Mandrar märkliga slutsatser. Man presenterar en egen-domlig historieskrivning när det gäller olika åtgärderför att sätta barnens bästa i främsta rummet. Jag får enkänsla av - och det är inte roligt - att detta är ord utanhandling bakom. Detta oroar mig, eftersom jag tyckeratt detta är viktiga framtidsfrågor. Vad som oroar migännu mera är att utskottsmajoriteten faktiskt har ställtsig bakom denna skrivelse.Herr talman! Vi moderater står givetvis bakomalla våra reservationer, men för tids vinnande vill jagavslutningsvis yrka bifall till reservation 1 undermom. 237 ():Herr talman! I denna sena timma ämnar jag att taupp några få åtgärder som jag tycker inte har blivitbehandlade på det sätt som är önskvärt i regeringensskrivelse. Det finns mycket att säga om barn ochbarns villkor i , men jag har valt ut ett mycketlitet fåtal områden.Även om de allra flesta barn i faktiskt hardet mycket bra finns det ändå stora grupper av barnsom befinner sig i utsatta situationer. Det är barn somlever i familjer där psykisk ohälsa eller missbruk ochmisshandel förekommer. Det är barn som utsätts förövergrepp, barn som drabbas av fysisk eller psykisksjukdom och inte minst barn som känner ensamhet.Det är stor risk att många barn får en ogynnsam ut-veckling som kan leda till missbruk, kriminalitet ochpsykiska störningar.Det är viktigt att just alla dessa barn uppmärk-sammas i mycket högre grad än vad som harvarit fallet. Särskilda insatser behövs inom mångaområden och utökad forskning om de utsatta barnensvillkor är nödvändigt.Barn hamnar alldeles för ofta i skuggan av vuxna.Särskilt gäller det många barn som befinner sig iutsatta situationer. Lagar och rättstillämpning utgåralltför ofta från ett vuxenperspektiv. En ökad kunskapom barnperspektivet är nödvändig för alla som arbetarmed barn, för myndigheter och i politiska församling-ar.All politik påverkar barnens situation på någotsätt. Därför menar vi att barnperspektivet måste ge-nomsyra politiska beslut. Politiska beslut måste därförföregås av barnkonsekvensanalyser.FN:s konvention om barns rättigheter skall varautgångspunkten för en gemensam grundsyn i allt arbe-te med barn. Eftersom ansvaret för omsorgen om barnoch unga till stor del ligger på kommunerna är det påden kommunala nivån som de beslut fattas som avgörom över huvud taget skall slå ige-nom i . Enligt är det fortfarande långt kvar tills barnkonven-tionen genomsyrar de kommunala besluten och verk-samheterna, även om en förbättring har skett under desenaste två åren.Om man jämför med barnkonventio-nen kan man tydligt se en skillnad i kommunernasengagemang. Praktiskt taget alla kommuner redovisaren handlingsplan eller ett program för genomförandetav , men det är bara en handfull kommunersom kan redovisa ett sådant arbete då det gäller ettinförlivande av . Staten får absolutinte undandra sig det övergripande ansvaret utan börarbeta med genomförandet på liknande sätt som medAgenda 21-programmet. Det behövs en nationellstrategi för hur skall genomföras ihela samhället. Barnfrågor måste också samordnas påett helt annat sätt än vad som sker mellan departe-menten, och måste beaktas i allamyndigheters verksamhet. De som arbetar med barneller fattar beslut om barn måste utbildas i barnkon-ventionen. Det är också viktigt att se till så att allabarn får kännedom om den.Herr talman! Det är samhällets uppgift att stödjaföräldrarna i deras ansvarsfulla roll att skapa tryggauppväxtvillkor för barnen, men tyvärr saknar dagensfamiljepolitiska stöd den flexibilitet och valfrihet somborde vara en självklarhet i ett modernt välfärdssam-hälle. Dagens familjepolitik gynnar alltför ensidigalösningar och utgår från en traditionell syn på famil-jebildning.Under den förra mandatperioden infördes påCenterpartiets initiativ bl.a. en vårdnadsersättning.Vårdnadsersättningen tillkom för att få ett mer rättvistfamiljestöd och för att öka valfriheten för barnfamil-jerna. Den reformen raserades av socialdemokraterna.Nu vill vi i gå vidare och reformerahela familjestödet. Vi vill ha ett samlat stöd till barn-familjerna som ersätter föräldraförsäkring, barnbidragoch flerbarnstillägg för åldersgruppen noll-sex år.Stödet skall garantera barnfamiljerna en grundtrygg-het. Det skall skapa rättvisa och valfrihet. I dagensföränderliga samhälle är det viktigt att familjestödetutformas för att följa med sin tid och inte förhindrarmöjligheterna att tillgodose olika behov. Det är dettasom bäst gynnar barnen.Herr talman! Det är också nödvändigt att samhäl-let på olika sätt erbjuder stöd i föräldraskapet. Genomföräldrautbildning får föräldrar stöd och kunskap sombidrar till att skapa trygghet i föräldrarollen och däri-genom också goda uppväxtvillkor för barnen.Föräldrautbildningen bör vara en rättighet för allavuxna. Den bör starta tidigt och pågå under barnenshela uppväxt, alltså också . Den måstebreddas till att också innefatta psykologi. Jämställd-hetsaspekterna borde i högre grad tas till vara. Desärskilda pappagrupperna måste fortsätta och utvid-gas.I och har forskning be-drivits om föräldraskapets betydelse för barnens ut-veckling. Någonting motsvarande har vi praktiskttaget inte i . Brister i föräldraskapet har iforskningen visat sig vara en mycket viktig orsak tillatt barn och unga utvecklar våldsbeteende. Genom atthjälpa föräldrar att skapa bättre relationer till sinabarn kan man hejda utvecklingen mot ökat ungdoms-våld. Föräldrautbildning har i forskningsprojekt iEngland framgångsrikt använts även vid behandlingav föräldrar med problem. Vi anser att den metodenbör prövas i behandlingsarbete också i Sverige.Slutligen, herr talman, vill jag också peka på attsamhället i högre grad måste genomsyras av det fak-tum att alla vuxna har ett ansvar för att barn skallkänna trygghet och delaktighet, även om det är föräld-rarna som i första hand har ansvaret för barnens upp-växt och fostran. Vi i skulle verkligen behövaleva mer i enlighet med det afrikanska ordspråket "Ittakes av village to raise a child".Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation nr2, som handlar om barn- och familjepolitiken, menjag står givetvis bakom alla våra reservationer.Anf. 238 ():Herr talman! Internationellt sett har barn i Sverigedet bra, men det finns en rad orosmoln som påverkarbilden av barns situation i vårt land. De statsfinansiel-la problem som har och den besparingspolitiksom regeringen har valt att föra har många gångerresulterat i försämrade förhållanden för just barnen.Jag återkommer till det . Det finns också barnsom växer upp med våld och missbruk och i andrasocialt svarta miljöer.Barn har alltid varit en utsatt grupp i samhället. Dehar betraktats enbart som barn, inte som enskildaindivider. Barn skulle tidigare helst inte synas ochmärkas eller uttrycka åsikter eller vilja. På senare tidhar barn uppmärksammats mer som de människor deär, inte minst genom FN:s konvention om barnensrättigheter, som generalförsamlingen antog den 20november 1990. I konventionens artikel 3 skriver manatt barnets bästa skall komma i främsta rummet vidalla åtgärder som gäller barn. Principen bygger på tvågrundläggande tankar - att barn har fullt och likamänniskovärde och alltså inte är mindre värda änvuxna och att barn är sårbara och behöver särskiltstöd och skydd för att kunna åtnjuta sitt fulla männi-skovärde.Folkpartiet arbetar för att skallgenomsyra allt arbete som direkt eller indirekt rörbarn på såväl det nationella som det internationellaplanet.Det har dock tidigare funnits förslag i som, om de hade bejakats, kanske redan tidi-gare hade inneburit en förbättring av barnens situa-tion. dåvarande riksdagsledamot väckte en motion i vilken hon före-slog att all samhällsplanering skulle utgå från barnensbehov. Om den motionen hade bifallits är jag överty-gad om att situationen för barnen i hade varitbättre än vad den är i dag.Herr talman! I det här betänkandet behandlas båderegeringens skrivelse med redovisning av arbetet medde allmänna barnfrågorna och motionsyrkanden frånden allmänna motionstiden. Självfallet går de härfrågorna i varandra, men jag tänkte först beröra skri-velsen.Folkpartiet anser att regeringens skrivelse är entunn historia. Den försöker skyla över de beslut somregeringen har fattat och som drabbat justbarnen hårt. Regeringens besparingspolitik har alltförofta haft socialt oacceptabla konsekvenser. Sänkning-en av barnbidraget är ett sådant exempel. Folkpartietvar emot det, eftersom barnbidraget är en mycketviktig del i barnfamiljernas ekonomi och dessutomfördelningspolitiskt mycket bra. I skrivelsen beröm-mer sig regeringen för att ha återställt barnbidraget.Självfallet har också regeringens misslyckandemed att öka sysselsättningen drabbat barnen och derasföräldrar. Just den rekordhöga arbetslösheten är kan-ske den största enskilda orsaken till att många barnhar försatts i en svår situation. Vi vet att barn tillföräldrar som är arbetslösa ofta mår sämre än barn tillföräldrar som har ett arbete att gå till. I skrivelsenerkänner också regeringen att den ekonomiska krisenmed arbetslöshet och nedskärningar har drabbat barn-familjerna mer än andra grupper. Detta hade mankunnat förutse, och man hade kunnat göra besparingarpå andra områden. Sådana förslag lade vi fram frånFolkpartiet.Arbetslösheten har också speciellt drabbat en-samstående föräldrar, dvs. i de allra flesta fall ensam-stående mödrar, ofta också med låg inkomst. Ocksådetta hade man kunnat förutse. De kvinnor som hardrabbats har ofta arbetat inom vården, där det harvarit många uppsägningar, men också inom ett annatkrisområde vad gäller arbetsplatser, nämligen enklakontorsarbeten.Nu anser regeringen att det är dags att ta reda påvad som ligger bakom det här och hur vägen till för-värvsarbete och egen försörjning ser ut för bl.a. en-samföräldrarna. Ja, det är väl hög tid. Det är barasynd att regeringen inte innan besluten fattades gjordeen konsekvensanalys. Då hade man kanske kunnatförhindra att så många barn behöver må så dåligt.Herr talman! Den socialdemokratiska nedmonte-ringen av vård och omsorg har även resulterat i attköerna till barn- och ungdomspsykiatrin har ökat.Funktionshindrade barn har inte alltid rätt till person-lig assistans när de vistas i daglig verk-samhet. Detta är ytterligare ett exempel på hur barnenhar drabbats.I vår motion med anledning av redovisningen avde allmänna barnfrågorna har vi också tagit upp barn-konventionen och det arbete som måste bedrivas inomstat, landsting och kommuner för att förverkliga kon-ventionen om barnens rättigheter. Vi tycker att det hargått för sakta och att staten inte har tagit sitt ansvarför att kontrollera att arbetet bedrivs på ett bra sätt.Artikel 4 i innebär ju att staten ärskyldig att vidta alla lämpliga åtgärder för att genom-föra konventionen. Enligt harbarnkonventionen ännu inte fått något större genom-slag i kommunerna, även om det har blivit något bätt-re . Andelen kommuner som har be-handlat har ökat från till 25 %mellan åren 1995 och 1997. Jag tycker att det är för-skräckande siffror.Utskottet har sagt att det delar vad som anförtsi motionerna och att det är viktigt att barnkonventio-nen verkligen beaktas i kommunerna, och det är jubra. Men utskottet är inte berett att göra något tillkän-nagivande utan anser att motionerna är tillgodosedda.Från sida har vi inte lagt fram någonreservation mot det här, men vi kommer att bevaka attde åtgärder som regeringen har sagt sig vilja vidtaockså kommer att vidtas.Herr talman! Jag vill nu ta upp några frågor somhärrör från motioner från den allmänna motionstidendär vi från har en avvikande åsikt gente-mot utskottsmajoriteten.De allra flesta föräldrar vill ha sin barnhälsovård isin geografiska närhet. Barnavårdscentraler och mot-svarande barnmottagningar hos vissa distriktssköters-kor i regi ger en mycket god barnhälso-vård av hög kvalitet. Även kommer hu-vuddelen av familjerna att söka sig till den här vård-formen. En del föräldrar vill dock få sin barnhälso-vård hos någon annan. Vi tycker att det är viktigt attden enskilda familjen att själv få bestämma över så-dana viktiga saker som var man vill få sin barnhälso-vård. Därför har vi föreslagit att en form av barnhäl-sovårdspeng skall införas så att föräldrarna självaskall kunna få välja.Enligt skall alla barn ha rätttill en god tillsyn och omsorg samt utbildning anpas-sad till det enskilda barnets behov, förmåga och förut-sättningar. Föräldrarnas ansvar utgör här grunden föratt nå målet, men föräldrarna kan behöva råd, hjälpoch stöd för att klara sin uppgift. Vi anser därför attföräldrautbildning bör erbjudas inte bara föräldrarnamed de minsta barnen utan också föräldrar med barnlångt upp i tonåren.Det finns också en reservation som handlar om de12 000 barn som är placerade i familjehem, en dellångtidsplacerade. Det är en stor brist att deras behovoch rättigheter inte skyddas tillräckligt i lagstiftningoch praxis. De här barnen måste få ett större inflytan-de över besluten om var de skall bo. Vi stöder därförmotion So642.Herr talman! Jag står naturligtvis bakom samtligavåra reservationer, men jag yrkar bifall endast tillreservation 3 under mom. 1.Anf. 239 ():Herr talman! blev riksmediernauppmärksammade på att två föräldralösa kusiner,, skulle utvisas till det oroli-ga norra trots att de funnit en hosfaster och farmor nere i . Det blev en pro-teststorm av väldiga dimensioner, som till slut tving-ade fram ett nytt beslut i Utlänningsnämnden.Så här i efterhand kan det kanskevara befogat att göra en liten snabb analys av förlop-pet och argumenteringen. Skälet är att vi har enreservation som har direkt bäring på det som harhänt.Initiativet till den här proteströrelsen togs avVänsterpartiet i , som samlade de övriga partier-na i kommunen till ett upprop mot utvisningsbeslutet.Till slut skrev alla partier på. anslöt sigopinionsbildare, kändisar och skådespelare till protes-ten. , och ut och krävde ett nytt beslut. stämde in i protestkören. Manformligen tävlade i att ropa högst. Och det var ju bra.Beslutet blev ändrat.Det bärande argumentet i protestkören var att inte hade tagit hänsyn till barnkon-ventionen. Skulle det då ha gjort någon skillnad om vihade haft inkorporerad, kan manundra.