prot · GL0994 · 1998-04-22 00:00:00 — Men denstora lönediskrimineringen handlar om det som ärbundet till könet - där kvinnor har hamnat i lönearbe-tet, där har också lönenivåerna varit låga. Det harvärderats lågt. Från början upplevde man väl kanskeatt mycket omsorgsarbete och omvårdnadsarbeteegentligen bara var något som kvinnorna tog med sighemifrån. Det kanske även gällde matlagningsarbete.Det var ju sådant som egentligen inte var något riktigtjobb. Det var ju sådant som kvinnorna alltid hadegjort hemma. Det fick därför inte den värdering påarbetsmarknaden som det skulle ha fått om man hadeutgått från objektiva kriterier.Varje gång som försök har gjorts till objektiv ar-betsvärdering har man funnit att kvinnodomineradeyrkesområden har värderats upp. Det handlar alltsåom vilken bransch man tillhör, vilket yrkesområdeman tillhör och vilka arbetstider man har, och utfalletblir mycket stora löneskillnader mellan könen. anger att det är löneskill-nad. Om man bortser från vissa saker är den 13 %.6 % kommer man fram till om man inte kan hittanågra alldeles särskilda strukturella skäl till att detskulle finnas löneskillnader.När säger att det är fastslagetatt någon könsdiskriminering i egentlig meningegentligen inte existerar, menar jag att det är falskt.Den existerar, men svårigheterna att leda den i bevisär ganska stora, eftersom det är svårt i vissa lägen,t.ex. på den privata arbetsmarknaden, att få fram rele-vant jämförelsematerial. JämO har haft flera sådanasvåra fall i sitt arbete.Vänsterpartiet har - detta finns ut-tryckt i reservation 28 - föreslagit en ganska hårdhäntpolitik för att komma till rätta med lönediskrimine-ringen. Visserligen försvarar vi kanske mer än någraandra kollektivavtalsrätten och parternas fria ställningpå arbetsmarknaden, men inte till priset av att mankränker mänskliga rättigheter och inte till priset av kränker vad lagar säger, nämligen för-bjuder lönediskriminering. Därför har vi anslutit osstill det som har kommit att kallas för Ontariomodel-len. Den innebär att man identifierar löneskillnadermed hjälp av arbetsvärderingsinstrument och att manålägger parterna att avsätta en viss andel av löneut-rymmet i enlighet med en plan år för att eli-minera osakliga löneskillnader. I det arbetet menar viatt JämO:s resurser för att bevaka denna process skallförstärkas. Vi har också tagit budgetmässigt ansvarför detta.Vi vill förstärka möjligheten att processa i frågangenom grupptalan. Vi vill över huvud taget få ettgrepp på vad vi upplever och vad vi kallar för denkollektiva lönediskrimineringen.Den kollektiva lönediskrimineringen är komplice-rad eftersom den hänger samman med allmänna vär-deringar i samhället. Det gäller då en historisk bak-grund till hur olika delar av arbetsmarknaden harvuxit fram. Det här är inte så enkelt som om det vorefråga om ett företag där två personer av olika könpekas ut och där man kanske med viss enkelhet kanhävda att det finns en direkt lönediskriminering. Frå-gor om indirekt lönediskriminering och kollektivlönediskriminering är sådant som vi har uppmärk-sammat i vår motion.Jag yrkar bifall till reservation 28.För att förstärka detta arbete menar vi - i likhetmed, tror jag, och det framgårockså av reservation 35 - att det är nödvändigt att iden här typen av mål förstärka Arbetsdomstolen meddiskrimineringsspecialister så att det blir ett mycketkraftfullare tryck på just diskrimineringsaspekten idetta sammanhang. Det är nämligen inte alls säkert attden avgörande skillnaden i sådana här frågor gårmellan arbetsgivare och arbetstagare.Jag yrkar bifall till reservation 35.Herr talman! Det gläder mig att vi har har fått enextra, en särskild, fokusering på frågan om sexuellatrakasserier och diskriminering av kvinnor i arbetsli-vet. Här borde man ha gått ännu längre. Det framgårav vad jag här har sagt, och ännu mera framgår det avvåra reservationer.I den allmänna frågan om mäns och kvinnorsställning i samhället och om vad politiken kan lyckasåstadkomma för att upphäva de osakliga och orättvisaskillnader i fördelningen av makt och resurser mellanmän och kvinnor, inte minst på löneområdet, har intesärskilt mycket hänt. Tvärtom har den ekonomiskapolitiken och arbetet här i riks-dagen i väldigt många fall föranlett en sämre situa-tion, inte en bättre.Det är alltså på sin plats med väsentligt utökadeinsatser - kanske inte bara insatser från riksdagenssida utan också en kamp i hela samhället för att ut-jämna skillnader mellan män och kvinnor. Det hand-lar inte om mode eller om enkel populism, ChristelAnderberg! Tvärtom handlar det om kampen förmänskliga rättigheter och för rättvisa mellan männi-skor, vare sig de är män eller de är kvinnor.Anf. 67 () re-plik:Herr talman! Det är inte alls så, ,att jag själv eller Moderata samlingspartiet bestrideratt det finns ett problem med sexuella trakasserier. Vidiskuterar gärna det problemet men vad vi vill disku-tera är åtgärder som rimligen kan leda till en bättretingens ordning. Vi är inte intresserade av att sitta häroch diskutera symbolhandlingar. I mitt anförande sadejag att det redan i ett antal lagar finns förbud motsexuella trakasserier. JämO och Arbetarskyddsstyrel-sen har redan tillsynen över att de lagarna efterlevs.Vilka är de brister i den nuvarande lagstiftningensom vi måste komma till rätta med? Inte någon har isamband med det här lagstiftningsärendet pekat på enenda punkt där det finns brister. Om det nu finnsbrister i den nuvarande lagstiftningen, är då det härförslaget ägnat att åtgärda de bristerna? Nej, så är detinte. Ingen - vare sig regeringen eller majoriteten iutskottet, och inte heller de talare som varituppe i debatten - har kunnat peka på ett enda konkretinslag i den här lagstiftningen som fyller någon lucka.Jag tror att könsmaktsperspektivet i viss mån fun-gerar som skygglappar. Sexuella trakasserier är fak-tiskt inte så våldsamt omfattande som regeringen ochHans Andersson vill göra gällande.Arbetarskyddsstyrelsen gjorde 1985 en stor under-sökning. Det visade sig att sexuella trakasserier an-gavs i av svaren. Vanlig mobbning utan sexuellainslag var åtta gånger vanligare. Varför gör ni ingen-ting åt mobbningen?Anf. 68 HANS () replik:Herr talman! Det finns regler kring mobbningen.Problemet med er moderater, vilket framgår tydligt avreservation 1, är att ni avvisar idén om att se sexuellatrakasserier i ett könsperspektiv. Därmed kan mansäga att ni avvisar idén om att den form av grovtkränkande mobbning som sexuella trakasserier inne-bär är systematisk och hämtar stöd i kvinnors under-ordning. Det är alltså vad som anses kan göras ochsägas om kvinnor i vårt samhälle.Enligt vår uppfattning handlar det i hög grad justom könsmakt. Vi har också övervägt frågan om attförsöka ha objektiva kriterier av typen att någontingär ägnat att kränka. Då får man försöka hänvisa tillobjektiva kriterier, vilket inte är alldeles lätt. Därförtror jag att det är olämpligt när det gäller att komma åtproblemet med sexuella trakasserier.Moderaterna säger också att det inte är klargjort ivilken omfattning sexuella trakasserier förekommer.Nej, det är mycket möjligt att allmän mobbning ärvanligare. Då täcks alla sammanhang när det gällersådant som skulle kalla för mänskligdrummelaktighet. Det viktiga här är att vi har en sys-tematik baserad på kön. Därför finns det mycket godamotiv för att ha en särskild lagstiftning i samman-hanget.Anf. 69 () re-plik:Herr talman! Det finns i alla fall några objektivtmätbara kriterier. brukar vara rätt såpåläst på alla rapporter och undersökningar och på allstatistik som finns.I Arbetarskyddsstyrelsens stora undersökning Ar-betsmiljö 1995 skiljer man mellan sexuella trakasseri-er och övrig personlig förföljelse, mobbning. Som jagsade i min förra replik anges sexuella trakasserier i1 % av svaren, medan annan mobbning är åtta gångervanligare. När det gäller mobbning utan sexuellainslag är det män och kvinnor som svararatt de har blivit utsatta för sådan. Det äralltså ganska små könsskillnader i fråga om mobb-ning.Mobbning är mycket mera ett utbrett och stortsamhällsproblem än vad sexuella trakasserier är. Där-för blir hela diskussionen så sned. Varför denna ko-lossala fokusering på någonting som trots allt är ettganska marginellt problem jämfört med t.ex. mobb-ning? Kanske beror det på att det här just nu är poli-tiskt korrekt. Könsmaktsperspektivet har gjort attsexuella trakasserier är på modet, medan de stackarsmänniskor som utsätts för systematiska förföljelser avannat slag från arbetskamrater är helt lämnade åt sittöde; de är inte politiskt intressanta.Anf. 70 HANS () replik:Herr talman! Jag vet inte riktigt vad jag skall sva-ra. gillar inte att frågan om attskärpa lagstiftningen avseende sexuella trakasserierväckts. Därför argumenterar hon om någonting somhon uppfattar som vanligare förekommande. Så kanman självfallet göra. Jag vet inte hur vanligt det ärmed rasistiska tillmälen, etnisk diskriminering osv. Det har i många sammanhang varitsvårt att visa. Men genom människor i den verkligavärlden, i vilken jag och de flesta svenskar lever,märker vi att detta är ett problem och att systematiskamönster i vårt samhälle illustreras. Precis så är detmed sexuella trakasserier.Det är oerhört många kvinnor som varit med omdetta och vittnat om detta i en mängd olika situatio-ner, många att de nästan tagit förgivet att så här skall det vara och accepterat en under-tryckt roll, accepterat tillmälen som inte borde accep-teras. Detta är en process där vi bör förändra för att fålikställighet mellan kvinnor och män, och då måste vita människors subjektiva upplevelser på allvar.Argumentationen att det här inte är ett tillräckligtproblem är för mig en felaktig argumentation. Jag ärhelt övertygad om att det här är ett absolut tillräckligtproblem för att det politiska systemet skall försökagöra någonting åt det. Att göra någonting åt det nudärför att det uppmärksammas av så många uppfattarChristel som politiskt korrekt. Ja, det måhon göra, men vi i har drivit detta år utoch år in då det sannerligen inte var politiskt korrekt.Vi blev utsatta för en hel del löje för att ha tagit uppfrågor som och många andra upp-fattade som perifera. Men det handlar om grundläg-gande likställighet i samhället och rättvisa. Det hand-lar i grunden om mänskliga rättigheter.Anf. 71 ():Herr talman! behandlar vi betänkandet omen skärpning av jämställdhetslagen bl.a. vad gällersexuella trakasserier. Vi välkomnar det i Miljöpartiet.Det har vi väntat på . Vi vet att jämställdhetsla-gen gäller arbetslivet och således inte omfattar studen-ter på högskolor och universitet. Därför har vi före-slagit att lagen även skall gälla på högskolor, såsomarbetsmiljölagen. Vi vet att av studerande - detgäller kvinnor - på jordbruksskolors agronomutbild-ningar trakasseras sexuellt. Det är i högsta grad oac-ceptabelt. Vi skulle vilja att man ställde sig bakom enskärpning här också.Vi har föreslagit, liksom , att defini-tionen av begreppet sexuella trakasserier inte skallvara sådan att "sexuell natur" skall komma först utanatt ovälkommet uppträdande på grund av kön skallplaceras först, liksom inom EU och många andraländer. Vi välkomnar att utskottet ställer sig bakomdetta. Det är viktigt.På stora arbetsplatser kan det vara svårt att vetavem som är ansvarig för frågan om sexuella trakasse-rier. Vi tycker att stora arbetsplatser borde utse enperson till vilken man kan vända sig när det gällersexuella trakasserier. Det är naturligtvis ett väldigtkänsligt ämne att berätta om. Det kanske skulle varalättare om man kunde vända sig till en speciell personsom har tystnadsplikt. Det har även remissinstanserföreslagit.Upprättande av jämställdhetsplaner gäller företagmed fler än tio anställda. Vi tycker att man på arbets-platser med färre än tio anställda åtminstone bordeupprätta en jämställdhetspolicy som kan förevisa vadsom gäller på arbetsplatsen. Det tycker vi skall regle-ras.Vi har vidare föreslagit att det förutom skadeståndskall utgå ekonomiskt skadestånd i de fall där man harfått uppsöka läkare eller behövt vård för att man blivitutsatt för sexuella trakasserier. Detta avstyrks av ut-skottet.I övrigt har vi väckt en kommittémotion där vibl.a. vill att man skall synliggöra skillnaderna. Detvore ett första steg mot jämställdhet. Vi vill att allastatliga utredningar skall redovisa könsuppdelad sta-tistik. gjordes en uppföljning somvisade att av totalt 193 utredningar hadeett jämställdhetsperspektiv. Likaså tycker vi att rege-ringen skall göra konsekvensanalyser för kvinnorrespektive män när den presenterar förslag till socialanedskärningar. Beslut inom socialpolitiken drabbarofta kvinnor mer orättvist än män. Det är fortfarandefinanspolitiken som avgör det hela. Under de senasteårens ekonomiska kris har det varit lätt att hänvisa tillbudgetsaneringen, som har varit överordnad allt an-nat. I bästa fall har man kanske känt till att beslutenfått oönskade effekter för jämställdheten, men manhar ändå känt sig tvungen att genomföra dem. Jagfrågar mig varför förhållandet mellan finanspolitikenoch socialpolitiken inte analyseras i ett könsperspek-tiv.Precis som från Vänsterpartiettog upp handlar det också om löneskillnader mellankvinnor och män. Det är viktigt. En fungerande ar-betsvärdering är viktig för att kunna bli ett instrumentför att justera de orimliga löneskillnaderna.Vi betonar arbetstidslagstiftningens betydelse förjämställdheten. anser att det ärden angelägnaste reformen för att komma till rättamed arbetslösheten. Det är en viktig jämställdhetsfrå-ga att korta arbetstiden. En kortare arbetsvecka gerökade möjligheter för både kvinnor och män att nåbalans i livet vad gäller arbete, fritid och familjeliv.Eftersom män i realiteten arbetar heltid och kvinnortill stor del arbetar deltid innebär en arbetstidsför-kortning ett effektivt sätt att omfördela arbete frånmän till kvinnor. Andelen deltidsarbetslösa kvinnorhar fördubblats . De flesta av dessa kvin-nor arbetar inom vård och omsorg. Att vara arbetslöshandlar om ekonomisk otrygghet med en känsla avutanförskap, av att inte klara av kraven och inte görarätt för sig. En mycket bättre fördelningspolitik voreatt dela på jobben i stället för på pengarna. De somhar jobb arbetar allt hårdare och betalar alltmer fördem som inte har arbete. Hårt stressande arbete med-för att tiden inte räcker till för både jobb, familj ochsociala förpliktelser.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reser-vationerna 5, 9 och 30 i betänkandet.Anf. 72 ():Herr talman! Vi kristdemokrater har som grundför jämställdhetspolitiken den människosyn som vihar och som betonar alla människors lika värde. Mänoch kvinnor skall självklart ha samma villkor, grun-dade på denna ideologiska syn. Delaktighet för allaligger till grund för vår samhällssyn, att vi alla skallha lika villkor för medverkan och delaktighet i sam-hällsbygget.Jämställdhet handlar om representativitet och na-turligtvis också om rättvisa i allra högsta grad. Menjämställdhetsarbetet måste också i hög grad inriktaspå att ta itu med attityder, nedvärderande attityder,den bristande respekt som kvinnor ibland, stundtalsockså ofta, möter på arbetsplatser, inom politiken, iorganisationsvärlden och familjeliv.Det som vi allesammans som människor i vårtland behöver när vi växer upp och fostras är en - jagvågar faktiskt använda det ordet - indoktrinering, såatt vi verkligen får in i ryggraden alla människors likavärde, individens okränkbara värde, rätten till integri-tet och i det här fallet helt oberoende av kön ellernågra som helst andra skillnader.Trovärdigheten i det politiska arbetet på jäm-ställdhetsområdet kräver naturligtvis att vi inte baraskapar formell jämställdhet utan att vi också bidrar tillatt skapa reell jämställdhet, att vi på det praktiskaplanet medverkar till att uppnå ett jämställt samhälle.Jämställdhetsarbetet måste bli viktigt inom alla politi-kområden där vissa områden spelar större roll änandra, men där inget politikområde kan vara undanta-get.Herr talman! Ordet mainstreaming har blivit po-pulärt. är det svårt att säga vad det riktigt bety-der på svenska, men det skall väl stå för det sätt påvilket vi skall arbeta för jämställdhet, att det skallvara integrerat i allt politiskt arbete.De två olika regeringarna har under den här man-datperioden sagt sig vilja stå för detta arbetssätt. Ty-värr har man ännu inte visat upp särskilt mycket resul-tat. Resultatet står inte i proportion till det som soci-aldemokraterna gärna vill ta åt sig när det gäller insat-ser på jämställdhetsområdet. Vi har tyvärr sett mycketlitet av sådant. Efter maktskiftet 1994 verkade ambi-tionerna att vara höga. Om socialdemokraterna då varriktigt ärliga - och det har vi anledning att tro att devar - är det något av ett misslyckande att inte ha nåttlängre.Under fyrpartiregeringens dagar hade vi den mestengagerade, den mest målmedvetna, den mest resulta-tinriktade jämställdhetsminister som någon regering ivårt land någonsin har haft. Det litet märkliga i sam-manhanget är att denna jämställdhetsminister inte varen kvinna, utan det är den ende manlige jämställd-hetsminister som vi har haft och han har varit denbästa.Detta för mig in på något som jag tycker är otro-ligt viktigt och där samstämmigheten glädjande nogbörjar att bli större och större kring, nämligen att mänoch kvinnor måste arbeta tillsammans för att uppnådet jämställda samhället, det samhälle där alla fullt utär delaktiga och har samma möjligheter, rättigheteroch skyldigheter. Det är väldigt bra att det är färreoch färre som står fast vid en mer gammalmodig in-ställning, att de förtryckta kvinnorna ensamma måsteta sin sak i sin egen hand och genom att arbeta emotmännen lyfta sig ur sin egen situation. I stället bör vitillsammans män och kvinnor arbeta för detta. Mot-sättningen mellan könen har alltså minskat och vi kannu tillsammans stå på barrikaderna.I det sammanhanget vill jag säga att det för osskristdemokrater är viktigt att man inte ens stannarmed att lyfta fram kvinnor och män och gemensammainsatser. I jämställdhetsarbetet är det otroligt viktigtatt vi också talar om barnen, om kvinnor, män ochbarn. Det jämställda samhälle som vi ser framför osssom en vision - vi har ju inte alls nått dit än - är ettmjukare och varmare samhälle där de s.k. mjukarevärdena får spela en större roll än . Det är ocksåett barnvänligare samhälle än dagens samhälle.Mot bakgrund av detta vill jag framhålla en reser-vation som vi kristdemokrater har fogat till betänkan-det. Där yrkar vi att familjestabilitet skall utgöra ettpolitiskt mål i vårt land. Problemet när män och kvin-nor inte arbetar tillsammans för allas bästa tar sigolika uttryck. När det gäller barnen är ett stort pro-blem de frånvarande papporna och den familjesplitt-ring som vi ser så mycket av. Vi borde kunna varaöverens om att vi skall arbeta för att det skall blimindre av detta.Herr talman! Jag beklagar att de politiska partier-na i riksdag inte kan vara eniga om ett sådantpolitiskt mål om familjestabilitet, inte minst för bar-nens skull. Mål är viktiga. Det är när vi sätter upp bramål som val av strategier och medel blir de bästa.Men är det som det är, och därför har vi avgett enegen reservation, och vi kommer att fortsätta att arbe-ta för detta.Herr talman! Jag vill också säga något mycketkortfattat om sexuella trakasserier. Jag vill uttryckamin glädje över att alltfler har börjat att lyfta framäven studenterna när de talar om sexuella trakasserier.Det finns nu flera motionsyrkanden på detta områdeoch även reservationer. Tyvärr finns det flera reser-vationer eftersom man inte har kunnat samsats riktigtoch få en större styrka bakom.Jag har själv motionerat just om stu-denternas situation och om hur deras intresse hittillsinte har tagits till vara på ett tillräckligt kraftfullt sätt.Min senaste motion väckte jag . har det inte varit särskiltstor förståelse för den synen, så jag gläder mig överatt fler och fler har upptäckt studenternas situation.Jag och vi kristdemokrater kan för tillfället nöjaoss med - om det som står i betänkandet är riktigt -att regeringen har planer på det här området. På s. 12 ibetänkandet står det: Regeringen planerar att vidtaåtgärder för att stärka studenternas ställning. Dessauppgifter har utskottet fått från Utbildningsdeparte-mentet. Jag vill därför fråga den socialdemokratiskeföreträdaren för utskottet: Är detta nu prioriterat inomregeringen? Är det arbete, som utskottet i betänkandetutlovar, på gång? I så fall skall jag låta mig nöja meddetta och sedan göra en bedömning när regeringenverkligen kommer till skott om det räcker eller om detbehövs mer.Jag yrkar bifall till reservation nr 20. För övrigtstår vi kristdemokrater naturligtvis bakom alla reser-vationer som vi har avgivit.Tiden har sprungit i väg för mig, så jag har intehunnit att plädera för det som står i reservation nr 20,men det gäller att göra IT-sektorn till den första jäm-ställda sektorn i , en ny sektor med nya möj-ligheter om vi målmedvetet och kraftfullt går in fördet.Anf. 73 HANS () replik:Herr talman! Mycket kort: Jag delar i och för sigRose-Marie Frebrans uppfattning, och jag hoppas attjag är en exponent för att män och kvinnor skall kun-na driva feministiska krav tillsammans. Vi kräverdock att man erkänner de orättvisor och den under-ordning som kvinnor lider av i vårt samhälle. Jag troratt den dag då makten och resurserna fördelas på etträttvist och lika sätt mellan män och kvinnor behövsdet ingen särskild kvinnokamp.Det var som om ville antydaatt det är en gammalmodig tanke att kvinnor måsteslåss för sin rätt. Då vill jag bara mycket kort anmälaatt jag har en annan uppfattning. , dessvär-re fortfarande, krävs det en mycket tydlig kamp avkvinnor för att de skall åstadkomma sina rättigheter.Min uppfattning är att man i väldigt många samman-hang, ute i samhället och politiskt, möts av ett bastantfördomsfullt motstånd från män som ofta har att geupp givna positioner för att vi skall kunna nå denjämställdhet som kvinnorna slåss för. Jag ville baragöra den markeringen.Anf. 74 () re-plik:Herr talman! Jag har inga problem med marke-ringen på slutet, men jag är något förvånad över hurHans Andersson har kunnat få intrycket att kvinnorinte skulle vara med i kampen. I så fall skulle jag hapåstått att männen skulle driva den ensamma. Detvore ju fullständigt absurt.Det som jag däremot betecknar som en litet gam-maldags hållning är att bara kvinnorna själva - detfinns fortfarande de som har den inställningen - måsteföra kampen mot alla de förtryckande männen, efter-som alla män är sådana eller i alla fall potentiellasådana. Det är den inställningen som jag är glad överatt färre och färre är anhängare av.Fler och fler inser att män och kvinnor tillsam-mans bör arbeta för det jämställda samhället. Vi kaninte göra det i motsättning med männen utan tillsam-mans med männen. Sedan kan män, precis som kvin-nor, ha olika åsikter om detta - vad förtrycket tar sigför uttryck, om hur stor omfattningen är och om detstrukturella etc. Men jag hoppas ändå att vi tillsam-mans skall kunna arbeta mot målet det jämställdasamhället, där alla har lika möjligheter och rättigheteri reell mening, inte bara i formell mening.Anf. 75 HANS () replik:Herr talman! Javisst, det sistnämnda håller jagmed om. Men vad jag ville deklarera var att i kampenför att upphäva den könsmaktsordning som i dagråder finns det ett mycket, mycket stort behov av ensjälvständig kvinnokamp. Jag skulle vilja påstå att detär den som i i stort sett varje situation har fört politi-ken framåt på detta område. Man har att möta ettmycket kraftfullt motstånd från vad jag vill kalla förpatriarkatets företrädare i vårt land.Anf. 76 () re-plik:Herr talman! Just därför att det fortfarande behövsdet som vi kan kalla för en kvinnokamp har de flestaav våra politiska partier kvinnoförbund eller någotliknande.Det finns en del frågor som är rena kvinnofrågor,men jag ser ändå att det finns fler frågor som är bre-dare än jämställdhetsfrågor.Anf. 77 ():Herr talman! Låt mig först konstatera att det ijämställdhetsfrågor nu liksom tidigare finns en bredpolitisk enighet i denna kammare.