prot · GL0985 · 1998-03-24 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1997/98:85Tisdagen den 24 marsKl. 14.00 - 16.2518.00 - 19.57Det justerade protokollet beräknas utkomma ---------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 18 mars.2 § Meddelande om torsdagen den 26 marsTalmannen meddelade att efter frågestunden omkring skulle jord-bruksminister lämna information omAgenda 2000 - jordbruksdelen.Talmannen meddelade vidare att på grund av ar-betsanhopningen skulle torsdagens sammanträdegenomföras utan middagsuppehåll.3 § Meddelande om fördröjda svar på interpel-lationerTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1997/98:227Till riksdagenInterpellation 1997/98:227 av omUnpredeps framtid i Makedonien.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den17 april 1998.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning samtplenifria veckor i riksdagen.Stockholm den 18 mars 1998Lena Hjelm-WallénInterpellation 1997/98:234Till riksdagenInterpellation 1997/98:234 av ()om flyktingförläggningen i Flen.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den17 april 1998.Skälet till dröjsmålet är plenifria veckor i riksda-gen.Stockholm den 19 mars 1998Pierre SchoriInterpellation 1997/98:194Till riksdagenInterpellation 1997/98:194 av om och sponsring.Interpellationen kommer att bevaras fredagen den27 mars 1998.Skälet till dröjsmålet är sjukdom vid det tidigareöverenskomna datumet.Stockholm den 13 mars 1998Marita UlvskogInterpellation 1997/98:213Till riksdagenInterpellation 1997/98:213 av om kartmaterialet för fördelning av EU-stödet till jordbrukare.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den27 mars 1998.Skälet till dröjsmålet är resa.Stockholm den 17 mars 1998Annika ÅhnbergInterpellation 1997/98:219Till riksdagenInterpellation 1997/98:219 av () om interimistiska naturreservat för hotad skog.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den17 april 1998.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning.Stockholm den 13 mars 1998Anna LindhInterpellation 1997/98:223Till riksdagenInterpellation 1997/98:223 av () om och miljön.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den27 mars 1998.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning.Stockholm den 16 mars 1998Anna LindhInterpellation 1997/98:229Till riksdagenInterpellation 1997/98:229 av ()om snabbtåg Gävle-Östersund.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den28 april 1998.Skälet till dröjsmålet är att det varit svårt att hittaen debattdag som passar både interpellanten och mig.Stockholm den 20 mars 1998Ines UusmannInterpellation 1997/98:233Till riksdagenInterpellation 1997/98:233 av ()om SJ:s framtida persontrafik.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den17 april 1998.Skälet till dröjsmålet är att jag invigningstalar den15 april på en internationell sjösäkerhetskonferensmed anledning av den internationella haverikommis-sionens slutrapport.Stockholm den 16 mars 1998Ines Uusmann4 § Svar på interpellation 1997/98:188 om elö-verkänslighetAnf. 1 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vilka åt-gärder jag avser att vidta för att de som drabbas avelöverkänslighet skall kunna bo kvar i sina bostäder,för att de elöverkänsliga skall tas på allvar och fårelevant behandling samt för att stimulera framväxtenav nödvändig forskning på området.Många människor upplever att de får sym-tom på grund av elektriska och magnetiska fält. Hurmånga människor som lider av dessa problem är dockoklart liksom hur orsakssambanden ser ut. Dessasymtom måste enligt min mening tas på största allvaroch de drabbade få den vård och det stöd som debehöver.Elöverkänslighet är en uppmärksammadfråga i vårt samhälle. En rad olika åtgärder har ocksåvidtagits på uppdrag av regeringen. Jag vill gärnanämna några. och Rådet för arbetslivs-forskning har sammanställt och värderat såväl svensksom internationell forskning inom området. Trots dentämligen omfattande forskning som skett kring even-tuella hälsoeffekter av elektriska och magnetiska fälthar enighet inte kunnat uppnås om tolkningen avresultaten. (SOU 1996:124)konstaterar t.ex. i sitt slutbetänkande att något sam-band mellan de elöverkänslighetssymtom som uppvi-sas och elektriska och magnetiska fält inte har kunnatstyrkas vetenskapligt.Ytterligare forskning om elöverkänslighet och häl-soeffekterna av exponering för elektriska och magne-tiska fält är enligt min mening angelägen. Sådanforskning pågår och en ny avstämningbör kunna ske . Regeringen har därförgett i uppdrag att senastår 2000 redovisa en utvärdering på området. En förstadelrapport har överlämnats till regeringen.Som vägledning för beslutsfattare på olika nivåerhar Arbetarskyddsstyrelsen, , , och Statens strålskyddsinstitutgemensamt utarbetat en försiktighetsprincip för låg-frekventa elektriska och magnetiska fält. att man bör sträva efter att minska fält som avvi-ker starkt från vad som kan anses normalt i den ak-tuella miljön förutsatt att åtgärder kan vidtas till rim-liga kostnader och konsekvenser i övrigt.På regeringens uppdrag har i samarbetemed utvärderat effekter av elsaneringav bostäder. Utifrån den undersökningen har rege-ringen gjort bedömningen att det finns behov av attvidta ytterligare åtgärder för att förbättra kunskapslä-get när det gäller elöverkänslighet. Det har inte varitmöjligt att på grundval av de redovisade undersök-ningarna om elöverkänslighet lämna förslag om för-ändringar i reglerna för bostadsanpassningsbidrag.Regeringen förutsätter dock att inom ramenför sitt tillsynsansvar för verksamheten även fortsätt-ningsvis bevakar frågan och att samråd sker medSocialstyrelsen. Även regeringen avser att följa fråganmed stor uppmärksamhet.Inom sitt uppdrag "Bygg för hälsa och miljö" somnyligen har slutredovisats har dokumenteratoch tekniskt utvärderat genomförda elsaneringar samtutvärderat nybyggnadsprojekt med åtgärder för attbegränsa de elektromagnetiska fälten.Även har varit verksamt in-om området. Verket har kartlagt hur den allmännaförsäkringens regler tillämpas i ärenden där elöver-känslighet redovisas. Enligt studien arbetar försäk-ringskassorna aktivt med ärenden som rör elöver-känslighet. Arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärderhar t.ex. vidtagits i över hälften av ärendena.Socialstyrelsen har redovisat en kartlägg-ning om vård och behandling av elöverkänsliga somvisar att många av de drabbade efterhand får ett för-bättrat hälsotillstånd. Vidare har fär-digställt allmänna råd (SOSFS 1998:3) om bemötandeav patienter som relaterar sina symtom till elektriskaoch magnetiska fält eller amalgam. Elöverkänslighetär dessutom ett av de funktionshinder som kommer attuppmärksammas inom ramen för Utredningen ombemötande av personer med funktionshinder.Jag vill slutligen understryka att problemen medelöverkänslighet måste tas på allvar, även om det intefinns något vetenskapligt fastställt samband mellanelektriska och magnetiska fält och de elöverkänslig-hetssymtom som redovisas. De upplevda symtomenorsakar de elöverkänsliga stort lidande och är oftaorsak till nedsatt arbetsförmåga. Jag ser det sommycket angeläget att bemötandet av de drabbade kanförbättras. allmänna råd kommer i detsammanhanget att vara ett viktigt stöd för de verk-samma inom vården och omsorgen.Anf. 2 vice talman ():Fru talman! Jag tackar först socialministern försvaret. Jag uppskattar att regeringen avser att följafrågan med stor uppmärksamhet, likaså att elöver-känslighet kommer att uppmärksammas i utredningenom personer med funktionshinder. I och med det harregeringen visat att man anser att det handlar om ettfunktionshinder att vara elöverkänslig. Jag uppskattarockså att bemötandet skall förbättras, att ministern inriktningen att bemötandet måste förbättras ochatt de elöverkänsligas situation måste förbättras.Det är just bemötandet som har gjort att jag harställt den här interpellationen. Vi har ju för inte sålänge sedan haft en annan diskussion här.De människor vi pratar om är svårt elöverkänsliga.De kan inte bo i vanliga bostäder. De får inte denhjälp de har rätt till från samhället. Med tanke påderas fysiska handikapp - fysiskt handikapp är precisvad det handlar om - får de alltså inte den hjälp debehöver.Skall vi ha möjlighet att möta det här handikappetmåste vi erkänna att det finns. Kommunstyrelsenshandikappråd i anser att det är ettproblem för samhället. Man anser att det är en kata-strof för den enskilde. Och måste vi som ansvarigabeslutsfattare inse att vi på något sätt måste leda ut-vecklingen på det här området. Vi kan inte bara sittaned och vänta på att vetenskapen har kommit tillexakt samma slutsats.Så till det här med att man inbillar sig saker ochting. Jag tycker inte heller om uttrycket upplevdasymtom. Kvinnor, mammor, lämnar inte sina småbarnfrivilligt. De bosätter sig inte frivilligt ute i skogen itorp som inte har någon värme , där det ärkallgrader när de skall gå och lägga sig, där det ärdragiga golv och dåliga omständigheter. De tål intetelefoner, och de kan inte ha någon kommunikationmed omvärlden utan att de har anhöriga som kan faratill dem.Det finns kanske 500 personer som är så här svårtelöverkänsliga. Jag vet inte riktigt, men det har sagtsså. De här svårast sjuka saknar bostad, och därmedhar de inget skydd. De kan inte leva med sin familj.Deras barn förlorar alltså rätten att vara med bådasina föräldrar i och med att någon av dem måste flyttahemifrån. De saknar sjukvård, eftersom det inte finnsställen där de elöverkänsliga kan tas in utan att bliännu sämre. Och vad finns det för elsanerade ålder-domshem när de blir gamla? Här öppnar sig perspek-tiv som vi inte vet vidden av, eftersom vi inte vet omvi själva drabbas förr eller senare.De drabbade saknar ibland sjukpenning, just pågrund av det här med diagnos och symtom som manhar diskuterat. finns det klara direktiv från Soci-alstyrelsen som säger att har man symtom skall manuppfattas som sjuk, vare sig det nu är elöverkänsligheteller någonting annat, och det är ju bra. Men flera bliri alla fall nekade sjukpenning. De saknar arbete, stu-dier, transporter och kommunikationer. Man får helasitt liv slaget i spillror. Sedan kan man också förnekasrätten till sitt eget förstånd, eftersom man ibland stig-matiseras och psykosomatiseras. I ett demokratiskt,miljömedvetet rättssamhälle kan alltså den miljösjukeegentligen fråntas alla sina mänskliga rättigheter.Detta är någonting som inte kan accepteras och somman måste ta itu med.Om vi nu anammar den tekniska utvecklingen heltoch fullt, utan kritiska ögon, vill jag fråga ministern:Hur och var skall de som inte tål tekniken i framtidenbo och leva? när barn visar teckenpå elöverkänslighet - SIF har tagit fram sådana rap-porter - frågar jag mig: Vad skall vi göra? Vilkenhjälp har dessa människor rätt till? Hur tycker minis-tern att vi skall jobba med den här frågan ?Anf. 3 PER ():Fru talman! Vi är flera som är väldigt oroade överutvecklingen när det gäller behandlingen och bemö-tandet av de elöverkänsliga. Precis som sade finns det alltifrån de som är svagt elöver-känsliga, som jag själv, till sådana som är riktigaelflyktingar i vårt land, människor som flyr utan att hanågonstans att fly. De far omkring som människorutan rot och försöker med hjälp av ellerhusbilar hitta ett ställe att kunna vara på.Problemet är att dessa människor ofta inte tas påallvar, trots att vi har hört att det är myndigheternasroll att ta symtomen på allvar. När människor som ärväldigt svårt drabbade t.ex. får tips om att gå beting-ningsterapi visar det att man inte riktigt har förståttproblemet.Vi måste finna en hjälp för de människor som harråkat värst ut, någonting som kan rädda dem. En delråkar väldigt illa ut, t.o.m. avlider efter vad jag harförstått. Då är frågan: Kan man skapa en frizon nå-gonstans för dessa människor? Det finns olika inrätt-ningar som man har försökt att göra elfria, men detfinns ingen riktig frizon för de värst drabbade.Jag skulle vilja fråga socialministern om man pånågot sätt skulle kunna hjälpa till att skapa en möjligfrizon för de människor som är värst drabbade.Anf. 4 ():Fru talman! De som har ovanliga eller nya sjuk-domar upplevs ofta som väldigt besvärliga. Det ärganska naturligt. Man slåss på något sätt för livet,men man möts inte av förståelse. Ingen förstår egent-ligen vad det är för fel på en. Man blir inte erkänd.Jag kan ta ett exempel från , där en kvinnasom jag har haft väldigt mycket kontakt med har bott ien bil och en container . Naturligtvis harhon upplevt det som väldigt jobbigt. Myndigheterna,kommunen osv. vet egentligen inte hur de skall hante-ra sådana här problem. Det måste komma fram bättreregler och föreskrifter om hur man skall göra för atthjälpa de här människorna. De som bor på det härsättet är ju speciella, men det finns oändligt mångamänniskor som har problem som inte är lika tydligasom när man inte kan bo i sin lägenhet. Där kan manelsanera och annat.Jag skall kommentera ett par saker i svaret. Dethandlade t.ex. om uppdrag att lämna för-slag om förändringar i reglerna för bostadsanpass-ningsbidrag. Jag tycker att det är väldigt viktigt attvara tydlig med att vi skall iaktta försiktighetsprinci-pen och försöka förebygga så att man inte behöverhamna i den situationen att man behöver något bo-stadsanpassningsbidrag. Det är ju bättre att folk inteblir sjuka. Vi har motionerat om, och det ingick väl iuppdraget till , de installationer som före-bygger elektromagnetiska fält m.m. sker en mängdsådana installationer, eftersom snart sagt varje hushållhar dator. Det installeras mer sådana här apparater nuän , och har det negativa konsekven-ser för människor blir det ju en enorm effekt av dettasom vi nu inte vet någonting om. Därför tycker jag skall iaktta försiktighetsprincipen. Det är väldigtviktigt.Jag tycker att SIF, ,har gjort ett föredömligt arbete med att ta fram rådoch hjälp till sina medlemmar. Man har jobbat väldigtbra med att ta upp den här frågan, och det bör kommaalla andra till del också.Sedan har jag en fråga till socialministern om denya allmänna råden från . Jag har i ochför sig inte läst dem, men jag har förstått att de sägeratt man skall ta människor med elöverkänslighet påallvar. Jag har dock fått väldigt många vittnesbörd omhur försäkringskassorna behandlar människor som ärelöverkänsliga. De har väldigt svårt att bli sjukskriv-na. Det villkoras med att de t.ex. skall gå på psyko-analys i , annars blir de av med sin sjukpen-ning eller sitt sjukbidrag. Det här visar att och kanske har litetolika uppfattningar om det här. Jag har frågat om detta tidigare, och hon lovade dåatt titta på det. Jag vet inte om det har blivit någonförändring; jag fick i alla fall ganska rapportom människor som fått villkoret att de måste gå påpsykoanalys, som inte blivit tagna på allvar och somblivit behandlade på ett kränkande sätt. Detta pågårute i i denna dag, och det är inte acceptabelt.Jag vill fråga vad socialministern tänker göra åtdetta.Anf. 5 Socialminister ():Fru talman! Bara detta att vi upprepade gångerdiskuterar den här frågan offentligt tror jag är väldigtviktigt. Detta är ju en grupp som kan beskriva känslanav att känna sig övergiven och misstrodd i allt somhänder, också i kontakten med myn-digheter. Jag har själv blivit uppringd av en man sombodde i en bil och som sade att han inte ens kunde habilradion kvar längre. Fullständigt övergiven kändehan sig. Vad gör man?Jag vet inte om det skulle gå att skapa någon fri-zon. Hur skulle den se ut, och var börjar man? Det ären jättesvår uppgift. Jag tror ändå att det måste börja iden ända som och sade: Vi måste börja fundera på hur vi skall före-bygga detta, hur vi skall kunna ingripa tidigt ochsystematiskt ta oss an det. Jag tror att de allmänna rådsom nu har kommit kan spela en viktig roll. Här gårman systematiskt igenom allt - hur diagnostiseringenskall se ut, hur behandlingsgången skall vara, vilkaprover man skall ta samt hur man skall behandla ochbemöta personer som kommer med dessa symtom.Här har också varit med.Jag vill nog ändå säga att vi upplever att numera tar det här på största allvar.Meningen är ju att man skall ta ställning till funk-tionsnedsättningen, inte till diagnosen. Om man haren nedsatt funktionsförmåga är det detta man skallbedöma.Jag vill också säga att jag tror att det är väldigtviktigt att gör dennakontroversstudie, eftersom man får så många mot-stridiga uppgifter. En person undersöker på ett sättoch får fram ett resultat. Sedan kommer någon annanoch säger att det inte fungerar på det sättet eller inte kan dra dessa slutsatser. Då gör rådet enkontroversstudie som skall klargöra skilda gruppersåsikter och slutsatser, på vilken grund de har kommitfram till dem, orsakerna till elöverkänslighet och vilkaåtgärder som kan vara viktiga i dessa sammanhang.Det är säkert fortfarande en ganska mödosam vägfram när det gäller detta. Men det viktiga är att desom är drabbade känner att någon lyssnar, ser och tarsig an detta och att vi försöker göra detta ganska sys-tematiskt.Jag tror att vi är eniga om att det behövs mer kun-skaper. Man måste ständigt utveckla metoderna, be-mötandet och kunskaperna.Anf. 6 vice talman ():Fru talman! Jag uppskattar väldigt mycket soci-alministerns sätt att ta sig an denna diskussion ,och jag tror att det kommer att ha stor betydelse.Beträffande forskningen så var det en läkare somansåg att man skulle tvätta händerna vid barnafödan-de. Denna läkare blev utskrattad från början. Det härhandlar ju om sådant som är främmande. Därför för-söker många förtränga det. Det är detta som vi förstmåste tränga igenom.Försäkringskassan i har gjort en intres-sant undersökning om långvarigt sjukskrivna. I sam-manfattningen står följande:"Sjukskrivningen har inneburit en kraftigt försäm-rad ekonomi. Smärtan och ekonomin har beskuritderas handlingsutrymme och förändrat deras livsstil.De har bemötts med misstro och misstänksamhet avsåväl sjukvården som och de kän-ner sig kränkta, nedstämda och hjälplösa. De förstårinte reglerna i socialförsäkringssystemet och tyckerinte att de får information om vad som gäller. "Dessa människor vill helst av allt att gå tillbaka tillarbetet.Detta är en undersökning som iStockholm har gjort.Jag tycker att den kunskapsöversikt, När åsikterblir handling, som har lett är mycketintressant. Man har där studerat hur attityder avspeg-las i handling när det gäller människor med sjukdo-mar och handikapp. Det framkommer då att män istörre utsträckning än kvinnor beviljas ersättning ochmed högre belopp. Män har lättare än kvinnor att fåhemtjänst. Det uppfattas av utredaren att det är ensystematisk om än omedveten diskriminering påkönsmässig grund. I en annan utredning framkomockså att handikappforskning i allmänhet utmärks aven häpnadsväckande könsblindhet. Man ser inte dessaskillnader.En slutsats som framkommer här är:Att vara kvinna, funktionshindrad och av annanetnisk härkomst innebär ett ännu större handikapp.Utifrån det område som vi diskuterar kan jagkonstatera att det räcker med att vara kvinna ochfunktionshindrad för att man skall ha sämre legitimitetoch få sämre gehör från myndigheterna. De flesta ärju kvinnor bland dem som är mest utslagna. Det ärdessa kvinnor som vi far ut i skogen och hälsar på,och det är från dem som vi får förtvivlade brev från.De är verkligen förtvivlade. De kan inte behålla ma-ten, och de är fruktansvärt sjuka. Ändå kan de iblandbli fråntagna sina assistenter, eftersom man är less pådem. Man tycker att så mycket har satsats på dem attdet nu får vara bra.Vi måste hjälpas åt i detta sammanhang. Det finnsför liten kunskap också. Det finns kommuner som harsatsat på att skapa bostäder åt dessa människor. Menman har då inte ens undersökt om det är strömförandeledningar intill husen. Man har alltså inte använt nå-gon kunskap från den forskning som ändå de factofinns. Man borde leta reda på områden med ra-dioskugga, så att det finns områden där inte alla dessavågor korsar varandra och försöka bevara dem ochinte sätta upp antenner m.m. som förorsakar försäm-ringar. På något sätt måste vi hjälpas åt att skapanågot slags frizon. Jag tror att det är nödvändigt. Dåkanske man också har möjlighet till forskning på ettannat sätt på de människor som hamnar i en sådanfrizon. Det är alltid viktigt med kunskap.Det finns ju forskning på området. Per har ju visat att elöverkänsliga personer fårskador på blodkropparna efter elexponering. Man haräven konstaterat DNA-förändringar osv. Det finnsalltså saker att ta fasta på.Det visar sig nu också att dessa människor vägrasprövningstillstånd när de vill överklaga dessa beslut.Det innebär en fara i rättssäkerhetssystemet.Anf. 7 PER ():Fru talman! Självklart måste kunskapsläget för-bättras. Problemet är att vi t.ex. inte satsar tillräckligtpå sådan forskning som har med dermatologi att göra,dvs. På finnsdet en särskild avdelning för elöverkänslighet. Den fåringa pengar. Jag menar att det är fullständigt fel. Vikan inte ägna oss åt de psykologiska förklaringsmo-dellerna. Vi måste ha en bred forskning som omfattaralltihop.När det gäller de akuta problemen kan jag tänkamig att staten går in och ger ett stöd för att skapa eninstitution långt ute på vidden, som är helt befriadfrån allt vad el heter, för att ge de värst utsatta enfrizon att fly till där de också blir omhändertagna pårätt sätt. Dessa människor kan då också stå till forsk-ningens förfogande. På ett sådant ställe skulle demänniskor som är värst utsatta kunna få en fin kontaktmed varandra.En del av dessa människor tål inte ens billarm. Detfinns sådana exempel. När det har gått så långt är detnågot allvarligt som har hänt i vårt samhälle, specielltför de drabbade människorna. Det är en fråga som vimåste ta på allvar och börja . Vi måste arbeta före-byggande men även göra akuta insatser.Anf. 8 ():Fru talman! Jag tycker att det svar som vi har fåttär bra, att numera också tardetta på största allvar, som socialministern sade. Jagförutsätter att detta förs ned så att den personal somfinns längst ned i frontlinjen, som man brukar säga,dvs. den personal som möter människorna, också fårkännedom om detta, så att man inte fortsätter att be-handla människor på ett kränkande sätt trots att manhögre upp i hierarkin har en annan inställning. Det ärviktigt att detta tränger ned.Jag vill återgå till det förebyggande arbetet. Jagtycker att det är oerhört viktigt att vi iakttar försiktig-hetsprincipen och att vi inte bara avvaktar forskning.Det går att göra elektriska installationer på ett sådantsätt att man minskar de elektromagnetiska fälten.Socialministern sade att hade utvärderatett nybyggnadsprojekt där man hade vidtagit åtgärderför att minska de elektromagnetiska fälten. Men detstår ingenting i svaret om vilket resultat det hade gett.Man kan tänka sig att människorna då kanske inte harnågra problem.Vi kan inte bara vänta på forskning innan vi görnågot. Jag tänker på alla barn som sitter timme utoch timme in framför datorer. Man kan diskuteradetta på många sätt. Men många barn tycker att det ärmycket roligt och gör det. Vi vet att det är så. Omdessa små barn blir skadade kan vi ju inte vänta fleraår med att vidta åtgärder. Hur många vet t.ex. att manegentligen skall koppla sina datorer till jordade uttag.Bara en så enkel sak gör att de elektromagnetiskafälten blir mindre. Men sådana anvisningar finns intesåvitt jag vet. Sådant är viktigt.Anf. 9 Socialminister ():Fru talman! Det är klart att man inte kan säga skall vänta tills forskningen har gett oss mer. Detvi redan kan göra utifrån försiktighetsprincipen måsteockså göras. Jag har svårt att tänka mig hur en frizonskulle se ut - att man skulle ha någon sorts reservat.Men jag förstår att det snarare handlar om att hittarehabiliteringsinsatser för de värst utsatta, att detskulle finnas någonstans att åka och faktiskt få kom-ma ifrån och få rätt till hjälp och stöd. Jag är säker påatt det behöver utvecklas mycket fler rehabilite-ringsinsatser för personer med de allra svåraste sym-tomen.Här måste man hela vägen göra det som går attgöra. Jag tror att det inte var förrän Semmelweispraktik kunde bevisas och hur de sambanden såg utsom det blev ett ordentligt genomslag.