prot · GM0933 · 1998-12-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1998/99:33Torsdagen den 10 decemberKl. 11.00 - 17.5619.00 - 22.16Det justerade protokollet beräknas utkomma ----------------------------------------------------------------------1 § Anförande med anledning av Den allmännaförklaringen om mänskliga rättigheter - 50 årAnf. 1 TALMANNEN:Ärade riksdagsledamöter! "Alla människor ärfödda fria och lika i värde och rättigheter. De är ut-rustade med förnuft och samvete och bör handlagentemot varandra i en anda av broderskap. "Dessa ord, och de efterföljande 29 artiklarna i Denallmänna förklaringen om mänskliga rättigheter,antogs slutligen av generalför-samling i i den 10 december1948. Detta kunde ske, sedan varje ord, varje formu-lering i detta dokument nagelfarits och förhandlats avde 58 närvarande medlemsstaterna och sedan övertusen omröstningar genomförts. Ändå gick arbetetförhållandevis fort. Illdåden och de ohyggliga kränk-ningarna av människovärdet under andra världskrigetlåg nära, och trycket på , som bil-dats , var hårt.Deklarationer om mänskliga rättigheter hadegjorts tidigare - men detta var den första som spändeöver nationella gränser. Den slog fast att rättigheternaär en internationell angelägenhet.Deklarationen blev första av-görande framgång. Den följdes av en rad bindandekonventioner. Flyktingkonventionen, konventionenmot rasdiskriminering, konventionen mot kvinnodis-kriminering och är någraav de framsteg som uppnåtts.Deklarationen är en milsten på människans väg ikampen för mänskliga rättigheter. Dess värde för detinternationella samarbetet och för den enskilda män-niskan kan inte överskattas.Ändå, då vi högtidlighåller 50-årsdagen avdeklarationens tillkomst, är det dess tillkortakom-manden i vår värld och i vår verklighet som står ifokus.Ett halvt sekel har förflutit sedan världen samladesig till denna unika överenskommelse om människo-värdets okränkbarhet. har förflutit, avupprepade misslyckanden för freden, för friheten, förde mänskliga rättigheterna. Nya oroshärdar har tänts,andra har åter blossat upp - också i vår närhet och ivår tid.Namn som Bosnien, Kosovo, , ,, , och har under årenslopp påmint oss om att kampen för mänskliga rättig-heter gång på gång möter nya nederlag.I ett vidare perspektiv står det fullständigt klart föross, om och om igen, att det vi upplever i vårtland - av fred, frihet, demokrati och respekt för allamänniskors unika värde - lyser som en kort glimt ihistoriens mörker av krig, terror och ofrid. Det ärfortfarande så att få länder, om ens något land, tillfullo kan sägas leva upp till den deklaration om demänskliga rättigheterna som beslutades . På alltför många platser på jorden ärbrotten mot den uppenbara och systematiska.Samtidigt är det också så att vi under dessa 50 årefter deklarationens tillkomst har fått uppleva storaframsteg för demokrati och mänskliga rättigheter. Detgäller den demokratiska utvecklingen i Öst- ochCentraleuropa, i södra . Vi har sett att männi-skors, organisationers och nationers engagemang harkunnat vända utvecklingen. Vi har sett att huvudans-variga för brott mot de mänskliga rättigheterna intelängre kan utgå från att det är möjligt att fly undanrättvisan.Vår enda möjlighet är att inte förtröttas. Vad vigör som nation, som parlament, som enskilda männi-skor, har betydelse, gör skillnad. Förenta nationernasgeneralsekreterare har sagt följande, dåhan talade om , den människa sommed sitt liv och sin gärning visade oss betydelsen avhur en enskild människa handlar:"Hans insatser förmådde ingjuta hopp hos offren,förmådde dem att slåss, bereda motstånd och vittnainför framtiden. Det väckte vår kollektiva medveten-het. Men frågan kvarstår alltjämt, varför finns det såfå ? "Att stärka respekten för de mänskliga rättigheter-na är en viktig del av svensk utrikespolitik. För riks-dagen är arbetet för mänskliga rättigheter - i Sverigeoch i internationellt samarbete - en av huvuduppgif-terna. Det internationella engagemanget i riksdagenhar ökat kraftigt . Det sker i det var-dagliga arbetet, när vi tar upp och diskuterar demo-kratifrågor, i mötet med medborgare och med gäster ivårt hus. Det sker i beslut här i denna kammare. Detsker i särskilda insatser i demokratiprojekt, riktade tillländer och parlament i demokratisk utveckling.Det sker i högtidligheter och manifestationer, somminnesceremonin för för en tidsedan, i manifestationen till åminnelse av Förintelsentidigare eller då i enighet tagit ställningmot rasism och främlingsfientlighet.Detta är viktigt, och roll är betydelse-full för att stärka respekten för och tilltron till demo-krati och alla människors okränkbara värde. Ändå ärdet vi gör, som medborgare och som enskilda med-människor, det som är avgörande. Det är ett ansvar vialla måste axla. Det är ett ansvar som inte kan över-låtas åt någon annan.Låt mig avsluta denna stund på årsdagen av dekla-rationen om de mänskliga rättigheterna med ännu ettcitat av FN:s generalsekreterare :"Mänskliga rättigheter är dina rättigheter. Ta fastapå dem. Förstå dem ochkräv dem. Understöd och utveckla dem. De är detbästa inom oss. Ge dem liv. "Ärade riksdagsledamöter! blev det se-kel då demokratin segrade i vårt samhälle. Det är nuvårt gemensamma ansvar att nästa sekel och nästaårtusende blir då de mänskliga rättigheternastärks och utvecklas - i vårt land och i internationelltsamarbete. (Applåder)2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 4 december.3 § Meddelande om information från regering-enTalmannen meddelade att tisdagen den15 december skulle statsminister lämna information om i Wienden 11-12 december.4 § Anmälan om inkommen faktapromemoriaom förslag från Europeiska kommissionenTalmannen anmälde att följande faktapromemoriaom förslag från Europeiska kommissionen inkommitoch delats ut till kammarens ledamöter:Förslag till och rådets direktivom distansförsäljning av finansiella tjänster tillkonsumenter och om ändring av rådets direktivKOM (98) 4685 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återTrafikutskottets betänkande 1998/99:TU1Justitieutskottets betänkanden /99:JuU1, JuU3och JuU46 § Internationellt biståndFöredrogsUtrikesutskottets betänkande 1998/99:UU2Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (prop.1998/99:1 delvis)Anf. 2 ():Fru talman! Som fru talmannen så väl uttrycktedet, är det en oerhört viktig dag , när vi firar 50-årsjubileet av FN:s deklaration om de mänskligarättigheterna.Det är också en viktig dag såtillvida att kammarennu av ett enigt utrikesutskott uppmanas att ta ytterli-gare ett steg vidare när det gäller respekten för demänskliga rättigheterna. föreslårenigt att man skall tillkännage för regeringen att riks-dagen önskar en redovisning över MR-läget i vårasamarbetsländer. Detta är en viktig signal, som visaratt slår vakt om de mänskliga rättigheternaoch att vårt samarbete med våra biståndsländer skallbygga på en respekt för de mänskliga rättigheternasom skall gälla framöver.Det är fortfarande 1 miljard människor som gårhungrande till sängs i vår värld, och det är oaccepta-belt. Fattigdomen i världen är ett enormt stort pro-blem, och fattigdomen är det som är gemensamt förhela u-världen.Det går att komma till rätta med fattigdomen. Manhar i Stillahavsasien visat att man på en generation,, kan gå från absolut fattigdom till relativtvälstånd om man använder sig av effektiva metoderför att utrota fattigdomen.I biståndets historia har det funnits olika faser.Den första var take-off-fasen, där man så snabbt sommöjligt skulle få u-världen att gå från fattigdom ochlågteknologi till rikedom och modern teknologi såsnabbt det någonsin gick. Detta ledde naturligtvis tillatt vissa blev rika och andra blev fattiga, och mangick över i en fas i biståndet som handlade om för-delning. fann man att den inte vareffektiv när det gällde att höja levnadsnivån, och manbörjade diskutera basbehoven. Man skulle tillgodosede fattiga ländernas behov när det gällde basal utbild-ning och basal hälsovård. Detta fungerade väl, mensedan började man diskutera samordningsfrågornaoch började fundera på om inte någon givare bordekoncentrera sig på ett speciellt land. Man började taifrån regeringarna det primära ansvaret för den vikti-gaste verksamhet de hade, nämligen skolor och sjuk-vård. Man kom in i någonting som hotade att nästanbli en neokolonialism; basbehoven tillgodosågs frånEuropa, från västvärlden.Nu har man gått vidare. Man diskuterar samarbe-te, och man återför ansvaret till regeringarna.När det gäller har man tittat på hurbiståndet fungerar. Man kan konstatera att det iblandfungerar utmärkt och ibland fungerar riktigt uselt.Den enkla förklaringen är att med bra regimer ger detbra resultat, att mer pengar ger mer välstånd och merutveckling, medan en dålig regim, som är ett hot motdet egna landets utveckling, inte heller kan absorberabistånd på ett sätt som gör att man egentligen får utnågonting av biståndet.Det här ställer naturligtvis till problem för oss närdet gäller hur vi skall utveckla vårt bistånd för fram-tiden. pekar på att om man t.ex. hadeanvänt alla pengar som har skänkts till på detsättet att man i stället hade satt in dem i schweiziskabanker hade varit ett medelinkomstland i dag.Vad som är ett bekymmer i utvär-dering är att demokratin inte slog igenom särskiltkraftfullt när det gällde utvärderingen av effekten avbiståndet. Men man kan måhända trösta sig med attdet är på det viset att med tillkomsten av en växandemedelklass kommer också kraven på demokrati fram-över.Från moderat sida har vi alltid försökt driva ut-vecklingen framåt, driva den hårdare. Det var enmoderatledd regering som var den första som genom-förde enprocentsmålet. Sedan har vi gått vidare ochkonstaterat att utbetalningsmål som är uppfyllda i ochmed att man har betalat ut pengarna inte är särskiltframgångsrika.Socialdemokraterna fortsätter med enprocents-målet.Anekdotiskt kan man konstatera att regeringenfortsätter sin storstilade uppräkning av biståndet ochhöjer det , från avBNI till . Jämfört med vårpropositionen ärdet en minskning av biståndsramen med 5 miljonerkronor. Man minskar nämligen med 105 miljonerkronor på grund av nedskriven prognos, och manökar med på grund av regering-ens förslag. skall man höja till avBNI och till . Fortsätter man i den härökningstakten kommer man att uppnå enprocentsmå-let år 2028.Vi har drivit MR-frågorna. Vi är väl-digt glada över att vi nu är framme vid detta krav påregeringen att redovisningen skall komma. Vi harlänge drivit fattigdomsutrotningsfrågorna. Vi fick såsmåningom regeringspartiet att tala om fattigdomsbe-kämpning, och i den skrivning som vi har framför ossi dag nämner man också fattigdomsutrotning.Vi började tala om koncentration på . Vihar pratat om demokrati, rättssamhälle och marknad-sekonomi. Allt detta är sådant som kommer i olikautredningar från departementet.Vi började kräva att korruption inte skulle accep-teras och att man i länder där korruptionen var ut-bredd skulle gå via frivilligorganisationer och inte gebistånd via statsmakten. Där mötte vi motstånd. Man börjar alltmer inse att det ärbättre att välja en annan kanal än statsmakten, och jagtror att utredning kommer att ge ossytterligare rätt.Det viktigaste vi i kan göra för de fattigaländerna är naturligtvis frihandeln. Man kan konstate-ra att handeln för de fattiga länderna är tio gångerstörre än vad biståndet är. Det säger lite grann ombetydelsen när det gäller frihandel.Vad som också är väldigt viktigt att få igenom ärett investeringsavtal, dels av det skälet att kapital-bristen är det stora hindret för utvecklingen i de fatti-ga länderna, dels därför att de pengar som finns föratt investera är den rika världens pensionspengar. Dåfordras det också en trygghet för dem som skall pla-cera sina pensioner i u-länderna.Om man ser på världen i stort kan man konstateraatt Stillahavsasien visserligen är inne i en temporärkris, men att utvecklingen har gått snabbt där och atttillväxten har varit stark. i övrigt har en hyfsadtillväxt - inte alldeles säkert stabil. De har det största biståndet av alla delarav världen. De har dessutom stora naturresurser, mendär finns alltför många regimer som har svårt atthantera biståndet på ett effektivt sätt. ärinne i en kris som nog också är tillfällig, men har frånatt ha varit en drivande mina för internationell eko-nomi nu blivit en magnet för kapitalet.Så har vi . har dessvärre råkat ut fören rad katastrofer. Den första var slavhandeln, där vimed vår koloni i har ett icke ringa an-svar. Den andra var kolonialismen. Den tredje varsocialismen och de krig som man från Västeuropadrog i gång i denna världsdel. Aidsfrågan har ocksåblivit ett stort bekymmer. Det är klart att det här finnsstora behov. Vi måste med biståndet hjälpa till attförsöka få en vändning till en positiv utveckling.När det gäller katastrofbiståndet blir det vad detblir. Det är nödvändigt att ge katastrofbistånd. Förnärvarande är det naturligtvis som ärden stora mottagaren.När det gäller det övriga biståndet vill vi koncent-rera oss på , därför att det är där fattigdomenökar, och det är den del av världen där behoven avinsatser är störst. Det är klart att basal utbildning ochbasal hälsovård är oerhört viktiga. De kostar aldrigmer än av BNI, vilket man naturligtvis skallkomma ihåg när man ser på hur stora biståndsflödensom skall föras dit. Det är viktigt att hjälpa dessaländer till demokrati och hjälpa till att få en framväxtav fria medier, av ett rättssamhälle och inte minst aven marknadsekonomi. Man behöver en uthållig till-växt, och vi skall bidra till att bygga upp en in-frastruktur. Den del som vi skall satsa på är naturligt-vis den som inte är lönsam, exempelvis vägarna, ochinte den som man kan låna pengar till på vanligt sättoch ta ut avgifter för, som t.ex. byggandet avkraftanläggningar av olika slag.Vi skall satsa på framväxten av familjejordbruk,jordreformer och småföretagsamhet. Vi anvisar ocksåett relativt stort anslag för skuldsaneringar i de utsattaländerna. Det är väldigt viktigt att komma ihåg viktenav att länderna är i en positiv utveckling när manskuldsanerar. I en korrupt regim som är hotet motlandets egen utveckling innebär en skuldsaneringdessvärre att man får ett ökat låneutrymme som mansnart kan utnyttja. Skuldsanering, rätt insatt, är ettutomordentligt sätt att låta en ny utvecklingspositivregim få möjligheter att föra sitt land framåt.Vi skall naturligtvis ställa krav för vårt bistånd. Viskall kräva demokrati, MR, rättsstat och marknadse-konomi. är det bättre att en korruptregim råkar ut för statsbankrutt och att det blir en nypositiv regim i ett land än att man fortsätter att medbistånd hålla en korrupt regim under armarna.Vi vill satsa särskilt hårt på de enskilda organisa-tionerna. De enskilda organisationerna har lokalkän-nedomen. De har erfarenheterna av landet. De stärker biståndsviljan här hemma iSverige. De når fram även i de länder där korruptio-nen är utbredd.När det gäller administrationen tror vi att insatser-na i - biståndssamarbetet där - lättare utfor-mas i än på , och vill därför ha enenhet för planering i lokaliserad till . Vivill ha utvärdering av arbetet. Visserligen finns detinterna controllers i Sida, men vi menar att en externutvärdering är väsentlig och står bakom kraven pådetta. Vi tror också att man ofta skall ha trepartssam-verkan, dvs. att vi samverkar dels med biståndslandet,dels med något av de länder som har praktisk erfa-renhet av hur man tar sig ur fattigdomsfällan.På det multinationella området har vi en viktigroll att spela när det gäller utformningen av Loméav-talet inom EU. Vi har en viktig roll att spela när detgäller FN-organen och inte minst Bretton-Woods-institutionerna, som så framgångsrikt har drivit tesenatt framsteg skall belönas med bistånd, men inte mot-satsen.Regeringen är äntligen på rätt väg, och vi ser po-sitivt på det.Jag tror att man skall vara alldeles illusionslös närman sysslar med bistånd, men absolut inte desillusio-nerad. Det går att åstadkomma att fattigdomen utro-tas. Det går att åstadkomma det på en generation. Omvi finner fram till de riktiga vägarna har vi ocksåmöjlighet att lägga världens fattigdom bakom oss.Jag står bakom alla moderata reservationer. Jagyrkar bifall till reservation nr 1.Anf. 3 ():Fru talman! Det finns all anledning att uppmärk-samma FN:s deklaration om de mänskliga rättighe-terna. sker brott mot dessa universella rät-tigheter i länder där människor förvägras rätten tillmakt och inflytande, rätten till att fritt få uttrycka sinaåsikter, rätten till arbete, rätten till bostad och rättenatt få leva i fred. Förtryck av människor tar sig olikauttryck i olika länder, men är demokratioch mänskliga rättigheter en bristvara i vår värld.Så sent som i går rapporterade medierna att elvavänsterledare mördats i . Det var tyvärringen unik nyhet. jagas, torteras och mördaspolitiska aktivister, fackföreningsaktiva och kritiskajournalister av högermelisen.I avrättas fortfarande oppositionella med re-gimens goda minne. Människor fängslas för sinaåsikters skull. Just nu sitter författaren fängslad av säkerhetspolisen.I spåren av gripande i Italienhar våldsamma stämningar piskats upp i Turkiet.Hadep - ett av de kurdiska partier som arbetar medfredliga medel - har utsatts för rena hetsjakten. Över3 000 medlemmar har arresterats. 270 häktades ochtorterades. 84 Hadepmedlemmar sitter fortfarandefängslade i turkiska fängelser, och minst två Hadep-medlemmar har dött efter polisingripanden.Det här var bara några axplock som visar att män-niskors rätt och värdighet kränks , varjetimme, ja, , i olika delar av världen.Under tiden som vi står och debatterar svenskt bi-stånd drabbas hundratals människor av förföljelse ocht.o.m. tortyr.Den svenska biståndspolitiken har till uppgift atthjälpa till att försöka göra världen till ett lite bättreställe att leva på. För människor i nöd spelar det enoerhört stor roll dels vilken inriktning biståndet frånden rika världen till den fattiga världen har, dels -och kanske framför allt - vilken nivå biståndet liggerpå. Det handlar inte om välgörenhet. Det handlar inteom att döva vårt dåliga samvete för vår höga levnads-standard. Det handlar om att ha en syn på världensutveckling som utgår från att vi har blivit rika påandras bekostnad, att den rika delen av världen fak-tiskt har utvecklats under förutsättning av att andrahar hållits nere i fattigdom.När Socialdemokraterna tillsammans med Center-partiet drastiskt sänkte biståndet ned till den skam-mens gräns som och andra har talat ompå av bruttonationalinkomsten sade man åter skulle börja marschen mot enprocentsmåletså snart den ekonomiska utvecklingen i hadevänt.Vänsterpartiet vänder sig till att börja med emoten beskrivning av biståndet som någonting vi kananvända för att komma till rätta med ekonomiskaproblem i . Trots allt får vi inte förlora pro-portionerna. Även om en borgerlig regering har ge-nomfört en politik som lett till stora skulder och bud-getunderskott är våra problem, relativt sett, väldigtsmå. Jämförelsevis är våra problem sådana som defattigaste människorna i större delen av världen skulleönska sig att ha.Men sedan sänkningen till har vi knappthört annat så fort ekonomisk politik har diskuterats -i varje fall inte i valrörelsen, på presskonferenser ellerför den delen här i - än att nu är pårätt väg. har hjulen börjat snurra, säger en del. Nuhar utvecklingen vänt. har vi fått kontroll över vårekonomi. Trots det är satsningen på biståndet likafulltmycket klen.Det är oroväckande just därför att det leder till enförlust av proportioner. Det leder till att vi ser osssjälva som naturligt privilegierade, som om det vorenågon sorts naturens ordning att vi och andra med-borgare i rika västländer skall se det som naturligt attorättvisorna i världen består.Nu säger man dessutom att kommande utrymmede närmaste åren, nu när ekonomin har vänt, i förstahand skall gå till skattesänkningar för de rikaste iSverige. Att använda utrymmet till att försöka avhjäl-pa en del av de orättvisor som finns här är naturligtvisinte fel. Men ställ det i proportion till det konsekventaarbete som vi ändå har ett ansvar att stå för: arbetetmed att utrota svält och orättvisor i världen!Regeringen är tveksam till alla former av planeradåtergång till enprocentsmålet, det mål som har enoerhört stor uppslutning i det politiska livet såväl somute i samhället. Vi har mycket svårt att förstå dennatveksamhet.Det finns verksamheter som planeras över längreperioder där man tolererar åtskillig nonchalans, därman tolererar att anslagen överskrids på ett sätt somaldrig skulle vara acceptabelt i andra sammanhangoch där generositeten är osedvanligt stor.Det gäller t.ex. försvaret - detta trots att hoten motSverige, vilket de flesta verkar vara överens om, påett mycket påtagligt sätt har minskat under senare år.Men de fattigaste ländernas behov av bistånd har inteminskat.Vi har ett ekonomiskt system i världen som bådeförstärker och t.o.m. förutsätter en orättvis ekonomiskvärldsordning. Vi har ett system som innebär att manlitar till att marknaden skall lösa problemen. Och påden marknaden, det vet vi alla, har vi inte, varkensom svenska medborgare eller som världsmedborga-re, lika stor rösträtt. På marknaden har vi rösträtt eftervår ekonomiska styrka.Har vi ett system där tillgång och efterfrågan skallsamspela för att leda fram till ett pris på en vara ochtror att det i sig kommer att lösa problemen med deorättvisor vi ser dagligdags, då skall vi vara medvetnaom att ett sådant system inte tar några hänsyn tillbehov. Den svältande efterfrågar inte mat i ekono-misk mening. Det finns ingen efterfrågan, därför attdet inte finns några pengar att efterfråga med. På denmarknaden har man noll röster om man inte har någotkapital.De här orättvisorna i världsmåttstock försvårarockså kampen för demokratin. Demokratin, i betydel-sen folkmakt, måste ju leda till att människor fårmakten dels över sina egna liv, dels också över sinaegna samhällens utveckling.För att förstärka kampen för demokratin måste bi-ståndet sättas in i en grundsyn på vad som är proble-men i vår värld . Ett av de största problemen ärden orättvisa fördelningen av makt, av ekonomiskmakt - den makt som följer av att multinationellaföretag och kapitalägare har oerhört mycket störreinflytande över den konkreta politiken i fattiga länderän vad dessas regeringar har, oavsett hur folkvalda deregeringarna är.Det här problemet kommer vi inte till rätta medbara med biståndspolitik. Det krävs också annat. Detkrävs ett spektrum av politiska instrument som vimåste använda. Avgörande är ett internationellt sam-arbete. Men utgångspunkten måste ändå vara att vilever i en värld där det ekonomiska systemet förut-sätter orättvisor för att kunna fungera.Då är det naturligtvis ingen lösning på problemetatt ha ett investeringsavtal på de rika ländernas vill-kor. Vi är oerhört glada över att vi åtminstone tillfäl-ligt har lyckats förhindra en fortsatt fördjupning av dediskussioner om ett multilateralt avtal om investe-ringar som har pågått under . Ett sådant avtalmåste ha utgångspunkten att det är de fattiga ländernasom ständigt har missgynnats, utsugits och förtryckts,och att det är de länderna som måste ha en avgörandepåverkan på alla internationella avtal.Det är inte de fattigas fel att de är fattiga. Det ärinte naturlag som gör att världen är orättvis. Det gåratt bekämpa orättvisorna.Fru talman! Jag vill rikta lite uppmärksamhet pånågra speciella biståndsmottagare.Guinea-Bissau har lidit under ett förödande inbör-deskrig som har lett till att samhällsstrukturer harslagits sönder, till hundratusentals internflyktingaroch till att landet har dränerats på utbildad arbets-kraft. härjar hiv, aids och tuberkulos. Me-diciner, läkarvård och sjukhus är bristvaror. Det är oerhört svårt att bygga demokratiunder de förhållandena.Det svenska biståndet till frystesnär förhållandena var som mest kaotiska. Tyvärrstängdes också den svenska ambassaden.