prot · GL0961 · 1998-02-04 00:00:00 — Jag känner till åtskilliga fall där ar-rendet har höjts för mycket och efter en prövning fåttsänkas igen. Den möjligheten finns alltså. Man måsteveta mer innan man kan säga att höjningen är oskälig.Att vi är för en levande landsbygd är en självklar-het. Tyvärr har landsbygden avfolkats i nästan helalandet som jag har levat. Man kan de-finitivt inte skylla på att det finns arrenderad mark,utan det är många andra omständigheter som avgör.Tyvärr har lönsamheten inom jordbruket blivit sämre,och man måste ha en sysselsättning vidsidan om för att över huvud taget klara av att varalantbrukare . När det då inte har funnits arbets-tillfällen har det gjort att bygder har avfolkats.Anf. 41 () re-plik:Herr talman! Det är klart att man har den formellamöjligheten att förhandla om arrendeavgiften, mendet är förknippat med mycket stora problem och iflera fall bevisligen också psykiska problem när detkommer sådana här chockhöjningar.Jag skall gå vidare med mitt exempel. Det rördesig i detta fall om en höjning av arrendet från 51 000kr till . Flera arrendatorer har utnyttjatmöjligheten till bidrag för att bevara kulturmiljön ochden biologiska mångfalden. Sådana bidrag utgår med800 kr per hektar. Trots att dessa värden är skapadeav jordbruksbefolkningen och inte av godsherrarnavill man genomföra denna chockhöjning.Jag noterar, herr talman, att omsorgom landsbygdsbefolkningen omfattar alla utom dengrupp som råkar vara arrendatorer till de gamla god-sen och adelsherrarna.Anf. 42 () replik:Herr talman! drar för långt gå-ende växlar på detta. Självfallet värnar vi alla männi-skor på landsbygden. Jag delar inte uppfattning i den frågan.När det gäller att få hjälp vid eventuella höjningarhar LRF en arrendeombudsman som ställer upp föralla lantbrukare som är med i LRF och som begär denhjälpen.Anf. 43 () replik:Herr talman! Man kan säga att här finns en skilje-linje mellan och . Vi anseratt även den som brukar och investerar i ett jordbrukoch har gjort det - dessutom när jord-ägaren själv inte har gjort detta - skallkunna köpa marken. Det finns en viss brukarprincip idetta. Jag vill påminna om det jag sade, att en stor delav arrendets värde ligger i de investeringar som ar-rendatorn själv gör. Där hämmas man om man inte vetatt man har en friköpsrätt. Där minskar lönsamhetenpå landsbygden, därför att det finns arrendatorer somhämmas på grund av den administration som finns . Det är åtminstone den information som jag harfått.Jag vill även påpeka att en av de omständighetersom gör att landsbygden avfolkas är det samar-bete som har varit mellan och Socialdemo-kraterna och den regionalpolitiska och ekonomiskapolitik som har förts. Jag vill upprepa att en friköps-rätt för historiska arrenden vore positivt för en levan-de landsbygd på många olika sätt.Anf. 44 () replik:Herr talman! Jag har själv varit arrendator ,och jag vet vad det innebär att göra en investering. Enarrendator diskuterar givetvis och kommer överensmed jordägaren innan han gör investeringen.Dessutom är den avgift man betalar för arrendet iregel inte så högt tilltagen, utan man kan göra vissaåtaganden. som man är arrendator fårman göra avskrivningar. Man vet alltså vad man gersig in på. Vissa inventarier och investeringar somgjorts kan man också ta med sig om man väljer attavsluta sitt arrende.Det har definitivt ingenting att göra med omlandsbygden är levande eller inte. Det är inte rättskylla på och Socialdemokraterna förden förflyttning som har skett, vilket försöker göra. Trenden att folk söker sig till stor-städerna har att göra med förändringar i samhället istort. Det är inte bara landsbygden som avfolkas utanäven mindre orter. Det är inte lantbrukaren som flyt-tat.Anf. 45 () replik:Herr talman! Jag tror att politiken påverkar sam-hället i stort. Vi har haft denstörsta avfolkningen från landsbygden på oerhört långtid i . Jag tror att politiken har påverkat detta.Bortsett från det vill jag säga att jag tror att vi harprincipiellt olika inställning. Jag säger inte att arren-den i sig behöver vara av ondo - absolut inte. Men detfinns en gräns där brukarintresset blir större än äga-rintresset, och där medborgarintresset och demokrati-intresset blir större. Historiska arrenden är en väldigtspecifik situation, där arrendatorn har varit brukareunder lång tid.Birgitta gjorde tidigare jämförelsen medatt hyra en bostad. Jag vill då påpeka att detta att hyraen bostad inte är en företagsverksamhet. Det är intealls samma villkor. Man gör inte samma investeringarnär man hyr en bostad som när man arrenderar ochbedriver ett jordbruk. Det är stor skillnad, och mankan inte göra den jämförelsen. I en förlängning tyckerjag ideologiskt och principiellt att man även skallkunna äga sitt boende. Det kanske vi kan återkommatill i i framtiden.Anf. 46 ():Herr talman! Jag måste nog förlänga debatten litetgrand. införde nämligen en ny vi-sion i den här frågan som var mycket intressant. Honsade att arrendepriset är så lågt att det inte täckerräntan på priset på gården i vissa fall. Det var mycketintressant ur perspektivet historiska arrenden.Återigen konstaterar jag att intehar satt sig in i vad vi diskuterar . Vi diskuterarhistoriska arrenden, som givetvis har en prissättningberoende av den insats som gjordes ,när det gjordes olika insatser på internationell mark.Det är alltså icke något pris.Skulle det vara så att man har någon annan kost-nad på denna gård, , är det investe-ringarna. Det vi diskuterar är investeringar pågården, och i samtliga av de fallen görs de ju av ar-rendatorn. Det är av denna anledning som arrendato-rerna skall ha ett bättre skydd och bättre förutsätt-ningar att driva jordbruk på historiska arrenden och fåfriköpsrätt. Där är den stora skillnaden. Arrendatorer-na har tagit på sig hela kostnadsbiten. Så är läget.Birgitta säger att det är för låga arren-depriser, att det skulle vara bättre att ha ränteintäkter istället, för de skulle vara högre. Skulle det ha varit såhade det varit ett utmärkt argument. Då tycker jag attBirgitta och jag skall åka ut i landet ochsäga: Kära markägare, sälj omgående alla historiskaarrenden och sätt in pengarna på banken så får nistörre intäkter och då får arrendatorerna i framtidenäga sina historiska arrenden. Skall vi börja resanredan i morgon? Jag hälsar väl-kommen nere i !Anf. 47 () replik:Herr talman! Jag tänker inte åka runt med BengtKronblad. Jag har mitt förtroendeuppdrag som riks-dagsledamot från , och jag tänker fortsättamed det uppdraget.Anledningen till att jag gjorde en jämförelse mel-lan räntekostnad och arrendeavgift - upp sig på det - var att jag ville belysa kost-naden för den som brukar eller äger marken. Jag räk-nar i alla fall så. Man jämför i många fall kostnaderför arrendet för att se vilket som är mest kostsamteller mest lönsamt. Jag tycker att görför stor sak av att jag gjorde den jämförelsen.Anf. 48 () replik:Herr talman! Som en avslutande replik vill jag sä-ga att detta visar att det tar upp i sittinlägg bygger på en vanlig arrendefunktion med ettvanligt ägande av fastigheten. I det här fallet för vi endebatt om historiska arrenden. Det är skillnaden.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 12 §. )7 § Romkonventionen - tillämplig lag för av-talsförpliktelserFöredrogsLagutskottets betänkande 1997/98:LU9Romkonventionen - tillämplig lag för avtalsförplik-telser (prop. 1997/98:14)Anf. 49 ():Herr talman! Efter den levande debatten om his-toriska arrenden kommer vi till någonting som kanskeinte är lika levande. Det gäller Romkonventionen -tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Där vill vi iMiljöpartiet att vi reserverar oss i fråga om artikel 7.1i Romkonventionen. Jag vill påminna kammaren ochäven utskottet om att vi i 1993 antog en lagsom hade samma principiella innebörd. Det handladeom tillämplig lag för vissa försäkringsavtal som varett EU-direktiv. Då reserverade sig motdetta. Man sade att det var främmande för svensk rättatt tillämpa andra länders tvingande regler. Man sadeatt det kan bli flera olika regler som kan bli tillämpli-ga på samma rättsförhållanden, alltså flera olika re-gelsystem. Det innebär en osäkerhet för berörda par-ter.Detsamma gäller i fråga om artikel 7.1 i Romkon-ventionen, det är exakt samma princip. Här har utskot-tet sett många för- och nackdelar, man har inte varithelt övertygad om att det här är rätt. Då sade man nejtill principen med dessa argument. säger man ja.Jag undrar om inte det beror på den praxis som harvarit regeringens linje, och tyvärr också för en stormajoritet av , i EU-frågor, att man väldigtsällan utnyttjar rätten att reservera sig, att driva enannan linje. I den här frågan finns det ett antal länder- , , , , Por-tugal - som har reserverat sig.Detta är en väldigt komplex rättslig fråga som inteär så lätt att förklara i talarstolen. säger vi vadgäller vilka regler som skall tillämpas, alltså lagvals-regler, att det finns en viss osäkerhet. Men osäkerhe-ten ökar om man antar artikel 7.1.Jag vill även kommentera det utskottet säger omatt vi skall värna nordisk rättslikhet i denna fråga.Nordisk rättslikhet för mig vore om alla Skandinavi-ens länder antog artikel 7.1. Hur är det med - ingår de fortfarande i ?Jag yrkar bifall till reservation, därvi vill att reserverar sig mot artikel 7.1 iRomkonventionen.Anf. 50 ():Herr talman! Jag börjar med att yrka bifall tilllagutskottets hemställan i betänkandet och avslag påden reservation som gjordes i utskottet till förmån förmotionen. I motionen yrkas att beslutar attSverige enligt artikel 2.2 i Romkonventionen skallförbehålla sig rätten att inte tillämpa artikel 7.1, somhandlar om tillämpning av internationellt tvingandebestämmelser i utländsk lag som inte är avtalsstatut.Motionären, i det här fallet ochMiljöpartiet, menar att regeln försvårar för parternaatt utse vilka regler som skall tillämpas på deras avtaloch leder till att olika länders regler kan bli tillämpli-ga på samma rättsförhållanden. Dessutom kan, menarman, även offentligrättsliga regler i annan rättsord-ning slå igenom vid tillämpningen.Denna uppfattning delas inte av utskottsmajorite-ten, som tycker att propositionen även i denna delskall tillstyrkas. Argumenten för ett sådant tillstyrkan-de är bl.a. följande.Bestämmelserna ger domstolarna möjlighet attkomma till samma resultat oavsett vilken lag parternahar valt och oavsett i vilket land talan har väckts.Därmed ökar möjligheterna för en enhetlig praxis,såvitt jag kan förstå. Reglerna som ett land har valtgöra internationellt tvingande syftar dessutom mångagånger till att skydda en svagare avtalspart. För attdetta syfte skall uppnås, oavsett i vilket land pröv-ningen av en tvist sker, behövs en regel i enlighet medden i artikel 7.1. Artikeln är dessutom utformad så attdomstolen kan ta hänsyn till omständigheter sominnebär att tillämpningen av internationellt tvingandebestämmelser i annan rättsordning än avtalsstatutetger ett ej förutsett och kanske oönskat resultat. Regelnär nämligen fakultativ och lämnar öppet i vilken ut-sträckning verkan skall ges åt internationellt tvingan-de regler i ett annat lands rättsordning. Hänsyn skalltas till karaktären av och syftet med den internatio-nellt tvingande bestämmelse som är aktuell och vadsom kan bli resultatet om bestämmelsen tillämpaseller ej.Mot bakgrund av det handlingsutrymme somdomstolen har är den omständigheten att det i någotfall kan bli fråga om att beakta offentligrättsliga regleri ett annat land inte speciellt starkt argument mot attinföra bestämmelsen i artikel 7.1.Det andra, gällande tillämpningen av olika länderslagar på samma rättsförhållanden, är en situation somkan uppkomma också genom att Romkonventionengör det möjligt för parterna att ange tillämplig lag förendast en del av ett avtal. Jag förutsätter att om dom-stolarna tillämpar regeln på ett förnuftigt och kloktsätt och utifrån att tvisten skall få en så rimlig utgångsom möjligt måste bestämmelsen snarare ses som entillgång än en fara.Herr talman! Jag slutar med det jag började med,att yrka bifall till utskottets hemställan och avslag påreservationen.Anf. 51 () replik:Herr talman! Jag tänker inte förlänga debatten allt-för mycket, men det var några saker som jag reagera-de över. Det här är ingen lätt fråga. Hur än rättsprax-isen kommer att bli ökar osäkerheten om man antarartikel 7.1 och inte reserverar sig. Eftersom så mångaländer reserverat sig tycker jag att linje bor-de vara att följa dem, speciellt med tanke på den osä-kerhet som man ändå själv uttrycker i betänkandetoch i förarbetet.Jag anser inte att en enhetlig praxis är någontingatt eftersträva. En sådan enhetlig praxis skulle kommaatt bygga på ett osäkerhetsmoment. Det är inte så attvi i utgår från vad vi vill, utan det blir en sortsdomstolspraxis som skall gälla.Jag tror att svenskt domstolsväsende och rättssys-tem har en annorlunda syn på hur man skyddar ensvagare part än vad t.ex. eller dom-stolsväsende och rättssystem har. Det här är en kom-plex fråga, och situationen är inte heller lätt.Väldigt många befarar att situationen kommer att blimycket mer osäker och mycket svårare. Att tycka atten enhetlig praxis vore bra tycker jag på något sätt äratt lämna ifrån sig ansvaret för att få ett system som viär med och påverkar. Hur kommer denna praxis att seut? Det vet vi inte i dag.Det kan vara intressant att notera att Stockholmshandelskammare och även SAF har ansett att Sverigeskall reservera sig just för att de tycker att det när vinu skall utveckla näringslivet är väldigt negativt atträttsosäkerheten på det här sättet faktiskt blir ännustörre än vad den är . Det är inte bra , mendet här gör det inte bättre.Anf. 52 ():Herr talman! Jag delar inte uppfatt-ning i just den här frågan. Jag ser här snarare möjlig-heter än de hotbilder som radar upp.Vad gäller reservationer kan vi ju inte bara reserveraoss för reserverandets skull, utan det måste ocksåfinnas klara motiv bakom. Just den här regeln tror jagger mer möjligheter än vad den leder till de hotbildersom radar upp.Jag blir litet förvånad över , vars le-damöter vanligtvis brukar prata sig varma för globali-sering. Just i det här fallet gäller uppenbarligen intede tankarna.Anf. 53 ():Herr talman! Jag tycker inte att artikel 7.1 har medglobalisering att göra. Vi har olika reglerför handel och konsumentköp, t.ex. i Haagkonventio-nen. Det är inte det vi motsätter oss. Vi motsätter ossden ökade rättsliga osäkerheten. Vi anser att svenskakonsumenter kan komma att bli lidande av detta. Vimenar, vilket också den svenska menade1993, att det är främmande för svensk rätt att tillämpaandra länders tvingande regler. Det här blir ett ökatosäkerhetsmoment. gällde det i och för sigtillämpligheten för lag för vissa försäkringsavtal. Dåhade hela samma synpunkt som jag har idag.Jag tror snarare att synpunkterna har förändrats pågrund av att vi är medlemmar i och att vihelt enkelt inte tycker att vi kan reservera oss. Jag villinte att vi skall reservera oss för reservationens skullutan för att kunna påverka och förändra. Det finnsväldigt många andra länder, bl.a. , som fak-tiskt har samma åsikt som Miljöpartiet.Jag vill också komma tillbaka till den nordiskarättslikhet som utskottet konstaterar i betänkandet. Jagundrar: Är bara , ochSverige? Ingår inte och i ?Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 12 §. )8 § Vissa familjerättsliga frågorFöredrogsLagutskottets betänkande 1997/98:LU10Vissa familjerättsliga frågorAnf. 54 ():Herr talman! Vi skall nu behandla lagutskottetsbetänkande nr 10, som har . De familjerättsliga frågorna är verk-ligen aktuella i debatten . Det beror inte minst påatt vi arbetar med en rad förändringar på det området.På lagutskottets bord ligger nu den stora propositio-nen om vårdnad, boende och umgänge. Vi arbetarmed den, och vi skall ha en utfrågning ,. Det betänkandet kommer naturligtvisatt bli mer omfattande än det betänkande som vi nuskall behandla.Betänkande nr 10 behandlar i första hand en radfrågor som tas upp i motioner från den allmänna mo-tionstiden, både från innevarande och frånföregående. Det är frågor om äktenskaps- och sambo-lagstiftningen, det är frågor om registrering av part-nerskap, om vissa bestämmelser om faderskap, frågorom förmyndarskapslagstiftningen och vissa arvsrätts-liga frågor.Jag skall inte ta upp och behandla utskottets be-tänkande i dess helhet. Det kommer småningom att göra. Rent allmänt finns en mycketbred majoritet kring de flesta överväganden som görsi betänkandet. Det finns några enstaka reservationer.På en punkt, och det är den jag tänker beröra, ärjag, och flera med mig, skiljaktig med utskottets ma-joritet. Det är fråga om en mycket stor minoritet.Utskottet är ungefär delat mitt itu i frågan. Det rör sigom frågan om talerätt i mål om hävande av faderskap.Jag tänker belysa frågan med ett fiktivt fall från denmotion jag har väckt i det här ämnet. Jag tror att detfallet är ganska känt, i varje fall för utskottets ledamö-ter. Flera motionärer har engagerat sig i frågan.Om den ena av två makar, i det här fallet mannen,avlider kan plötsligt en son eller dotter dyka upp ochhävda att han eller hon är barn till den numera avlidnemaken och, naturligtvis med all rätt, kräva sin sär-kullsrätt. Om änkan inte känner till barnet - vilketnaturligtvis borde vara det normala, men det kan juhända att hon inte gör det - har hon inte någon möj-lighet att ifrågasätta faderskapet, även om det kanvisas upp en domstolshandling om det. Hon har ingenmöjlighet att få faderskapet prövat på nytt i domstol.Det kan finnas många motiv till att göra en sådanprövning. Det kan finnas sociala skäl. Det kan natur-ligtvis finnas ekonomiska skäl. En person som går in iett äktenskap där makarna från början har väldigtolika ekonomiska förhållanden kanske skulle ha be-gärt ett äktenskapsförord om hon känt till detta. Detkan också finnas en rad andra omständigheter som göratt man vill ompröva den här möjligheten.Med nuvarande lagstiftning saknar alltså änkanmöjlighet att väcka ett mål för att just häva det härfaderskapet. Det kallas att hon inte har talerätt i la-gens mening. Hon kan inte åberopa den lagparagrafenligt 1 kap. 3 § som reglerar det här.Den ende som har talerätt i lagens mening i det härfallet är den som har ådömts faderskapet, dvs. Därmed finns det i det här fallet intenågon som har talerätt, och det kan inte prövas pånytt, inte ens av barnet i fråga. Det här är naturligtvisytterst en rättssäkerhetsfråga för änkan, och det kanockså vara det för barnet.När den här lagstiftningen kom till fanns det kan-ske ingen anledning att ifrågasätta den här lagparagra-fen, men sedan lagstiftningen kom till och efter det attden har verkat under en rad av år har det hänt väldigtmycket på det här området. finns betydligtbättre teknik och möjligheter att fastställa faderskap,som gör att det här får en helt annan innebörd. Alltsåborde man, med tanke som har gått och dentekniska utvecklingen, ompröva lagstiftningen så attden anpassas till nuvarande utveckling. Jag vill skall göra det. Det vill , det villModerata samlingspartiet, det vill , det villMiljöpartiet och det vill . MenVänsterpartiet och Socialdemokraterna säger nej.Man kan fråga sig varför. Är inte rättssäkerheten likaviktig för alla, även för änkor, i det här samhället?Vad är det som tar över i det här fallet och sätterrättssäkerheten åt sidan?Utskottet säger i sin majoritetsskrivning att regler-na i det här fallet måste bygga på en avvägning mellanolika intressen som gör sig gällande, och det kan jaghålla med om. Vidare säger man att bestämmelserna iförsta hand bör präglas av vad som är bäst för barnen.Även det kan jag hålla med om.Men vad är det då som är särskilt viktigt när manser till barnens bästa? Är det att säkert veta vem somär barnets far, eller är det att leva i fortsatt ovisshetom någon har ifrågasatt det? Det kan också diskute-ras, tycker jag.Därefter tar utskottets majoritet i sin argumente-ring upp två situationer för faderskapets fastställande:dels fastställande genom presumtion, dvs. den ur-sprungliga regeln att icke ifrågasätta faderskapet förde barn som finns inom äktenskapet i familjen, delsfastställande genom domstolsprövning. Jag delarmajoritetens bedömning i presumtionsfallet.En vänsterpartimotion, som blivit avstyrkt i sinhelhet i utskottet, tar upp en längre gående fråga,nämligen att man skulle fastställa faderskapet medden moderna blodprovsteknik vi nu har vid varje barnsom föds, inom eller utom äktenskapet. Det krav somjag har innebär ett betydligt kortare steg, men inte ensdet steget vill ta i det här fallet. Dettaförefaller mig något konstigt.I presumtionsfallet tycker jag som sagt att det ärganska klart, men i domstolsfallet är det helt annor-lunda. Den frågan är från början tvistig. Det kan gällaavgöranden, såsom i det fall jag tog upp, som liggerväldigt långt tillbaka i tiden när inte den modernablodprovsteknik m.m. som vi har fanns. Dåkunde man inte heller fastställa faderskap med sammaprecision och säkerhet som i dag.Därefter tar utskottet upp två överprövningar somhar gjorts av . I det här fallet finnsdock ingen resning, och detta tar man till intäkt för nu inte skall ändra dessa regler. Jag kan inte seatt det heller är något skäl för att änkan i mitt fiktivafall inte skulle ha en rättssäkerhet.Den här frågan är också intressant ur ett jäm-ställdhetsperspektiv. Det här kan bara röra rättssäker-heten för kvinnor, och varför skall inte den vara likasäker för kvinnor som för alla? Därför bör man enligtmin uppfattning i varje fall se över och pröva om denhär lagregeln bör ändras. Det är kravet.Med det som utgångspunkt, herr talman, ber jagatt få yrka bifall till reservation 8 vid utskottets betän-kande och i övriga delar bifall till utskottets hemstäl-lan i betänkandet.Anf. 55 ():Herr talman! I lagutskottets betänkande1997/98:10 tas vissa familjerättsliga frågor upp. Ibetänkandet behandlas ett tjugotal motionsyrkandenfrån den allmänna motionstiden och 1997. Jagtänker här bara beröra talerätten vid hävande av fa-derskap och återinförande av arvsrätt för kusiner.Jag tänker börja med talerätten vid hävande av fa-derskap. Detta är, minst sagt, en ganska kompliceradfråga. Jag skall försöka förklara så tydligt och samti-digt så kortfattat som möjligt var problemen ochoklarheterna finns.Sedan 1969 ärver även barn som fötts utanför äk-tenskapet sin pappa. Vi kan nog alla, tror jag, förestäl-la oss änkans och de andra arvingarnas förvåning närdet efter en makes död plötsligt dyker upp ett ellerflera för dem okända barn med vilka de skall delaarvet. Änkan har små möjligheter att föra talan för atthäva faderskapet om det råder tvivel om att dessabarn är barn till den avlidne maken. Utskottets ordfö-rande har beskrivit detta ganska or-dentligt i sitt inlägg.Det finns i princip tre möjligheter att fastställa el-ler anta ett faderskap. När ett barn föds inom äkten-skapet finns det något som heter faderskapspresum-tion: Man bara antar att maken är pappa till barnet.Här kan i vissa fall änkan och arvingarna väcka talanvid domstol, dock med vissa tidsfrister. När ett barnföds utan att föräldrarna är gifta med varandra fast-ställs faderskapet genom en faderskapsbekräftelse. Idessa fall är det oklart vem som äger rätt att föra talanom ogiltigförklarande av faderskapet. Om faderskapetfastställts genom en dom som vunnit laga kraft ärfaderskapet definitivt avgjort. En prövning kan baraske om beviljar resning, och någraregler om vem som är behörig att söka resning finnsinte.Herr talman! Så rörig och oklar är bilden, och såolika behandlas arvingars talerätt vid hävande avfaderskap. Utvecklingen har ju gått framåt, och förfi-nade tekniska metoder att fastställa faderskapet finns . Vi moderater anser att både änkan och den av-lidnes barn skulle vinna ökad rättssäkerhet om ettantal av de oklarheter och olikheter som jag beskrivitförutsättningslöst utreds. Naturligtvis skall utgångs-punkten vara barns bästa.Moderaternas uppfattning delas av fyra andra par-tier: , , ochMiljöpartiet.