prot · GL0969 · 1998-02-18 00:00:00 — När vi säger övriga psykiskt störda brottslingaravser vi dem som inte kan placeras i gruppen straffri-förklarade. Den gruppen bör vara minimal.Det är vår bestämda uppfattning att änt-ligen måste fatta beslut om detta så att vi får en annanordning och inte som följden har blivit när psykisktstörda lagöverträdare, brottslingar, kommer ut i sam-hället på fri fot.Anf. 77 ():Herr talman! Att obehöriga utnyttjar andra perso-ners identitet och därmed försätter dessa personer ibesvärliga situationer är oacceptabelt. Självklartmåste ett sådant beteende vara kriminaliserat, vilketGöthe också påtalade. Även har kommit fram till det. Brottsbalkenger inget skydd åt de personer som utnyttjas.Det är därför viktigt att ett sådant förslag läggs framsnarast nu i vår. Dessa synpunkter har utvecklats ireservation 1 med anledning av Kristdemokraternasmotion. Vi i står också bakom den re-servationen. Det är också anledningen till att det harutdelats ett rättelseblad. Då behövs inte de påtalandensom finns i det särskilda yttrandet.Reservation 2 handlar om synen på stöldbrott. benämns stöld som anses som ringa för snatteri.Ordet snatteri kopplas av alltför många människor bagatellartad handling. Det ger fel signaler tillmänniskor. Särskilt allvarligt är detta när det gällerunga människor. Det är anledningen till att vi center-partister har motionerat om att ordet snatteri skallutmönstras. Det gäller att kalla ett handlande för vaddet är. Stöld är alltid stöld. Man lägger beslag pånågot som inte är ens eget. Det är fel. Och det skalltydligt framgå i ordval och i lagtext. Därför bör rege-ringen återkomma till med ett förslag omlagändring på detta område.Herr talman! I en centermotion till årets riksdagupprepas tidigare centerkrav på en s.k. nollgräns förnarkotika i trafiken i likhet med en principiell noll-gräns vad gäller alkohol i trafiken. Sannolikt är detlika riskabelt att köra berusad på narkotika som attköra berusad på alkohol. Därför måste narkotikan bortfrån trafiken. Det gäller både till sjöss och till lands.Det har varit svårt att fastställa droghalterhos förarna. Men finns det både bättre teknik ochanalysmetoder för att säkerställa droghalterna. Vi kani dessutom använda oss av internationelltaccepterade tröskelvärden.Över huvud taget behövs mer effektiva åtgärdermot narkotikan i samhället. Vi vet att sambandetmellan droger och brott är tydligt. Statistiken somvisar att droganvändningen bland ungdomar nu ökarär oroande. Alltfler ungdomar prövar droger i dag.Erfarenheten visar också på ett ökat experimenterandemed tunga droger bland ungdomar. För att effektivise-ra bekämpningen av narkotikan bör självklart möjlig-heterna att ta i beslag och förverka de tillbehör sombehövs för att bruka narkotika utökas. T.ex. bör detgöras helt klart att haschpipor bör kunna bli föremålför beslag och förverkande, även om de påträffas utansamband med narkotika. Detta påtalas i reservation 9.Vi anser att regeringen bör återkomma till riksdagenmed förslag till lagstiftning.Slutligen vill jag bara anföra att vi från Centernssida i ett särskilt yttrande framhåller, både vad gällerden s.k. Lindomeproblematiken och vad gäller skyl-dighet att ingripa vid brott, att det är viktigt att riks-dagen snart får några förslag på lagstiftningsområdetatt ta ställning till. är det ett stort avstånd mellanvad som i lagstiftningen pekas ut som straffvärt i bl.a.frågan om underlåtelse att bistå en nödställd och vadallmänheten anser som ett moraliskt förkastligt age-rande på detta område. Det bör kunna rättas till iförslag som går ut på att den enskilde bidrar på detsätt som är möjligt för att hjälpa en utsatt medmänni-ska.Med det anförda yrkar jag bifall till reservation 2,men jag står självklart bakom alla reservationer därCentern finns med.Anf. 78 ():Herr talman! Som bekant har det ett antal gångerinträffat att en person har "lånat" en annan personsidentitet och på det sättet ställt till väldiga problemför den andra personen. När man tittat närmare pådetta, som vi numera känner till, har det visat sig attdet egentligen inte finns någon möjlighet att beivradet här brottet. Det finns inga regler om hur man kankomma åt den som obehörigt utnyttjar en annan per-sons identitet. Därför säger man i en utredning attdetta måste rättas till. Man arbetar nu med detta. Ty-värr tar det väldigt . Det är anledningen till attvi i ställer oss bakom motionen och reser-vationen avseende mom. 2.Från och till har det i ofta diskuterats var-för man skall bli dubbelt straffad. Först får den somgjort ett fel sitt straff. Sedan skall vederbörande ocksåbli av med sitt körkort. Man tycker att man därmedblir dubbelt straffad i själva systemet.Någon diskussion om detta har egentligen aldrigtagit fart i . Varför vet jag inte. Jag tillhör demsom tycker att diskussionen skulle ha startat för fleraår sedan. äntligen har det hela kommit så långt attLagrådet säger: Vi måste titta på om detta egentligenär förenligt med angående skyddför de mänskliga rättigheterna. I en av artiklarna därstår det att ingen får rannsakas eller straffas på nyttgenom brottmålsförfarande i samma stat för ett brottför vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd;detta i enlighet med lagen och rättsordningen i denstat där man finns.För att understryka allvaret i hur viktigt det är attverkligen ta tag i detta ställer vi i oss bak-om reservation 11 avseende mom. 18.Fru talman! Jag yrkar alltså bifall till reservation11 men naturligtvis står bakom övrigareservationer som har undertecknat.Anf. 79 ():Fru talman! Betänkandet innehåller en mängd oli-ka motioner och reservationer. Det gör att debattenhär i kammaren kan upplevas som litet konstig. Olikaärenden och reservationer inom ett oerhört spritt om-råde tas upp. Det är synd. I stort sett varenda reserva-tion och motion förtjänar faktiskt en djupare och meraingående debatt, vilket vi inte särskilt ofta har tidmed. Motionerna kommer ju in så att säga i samladtrupp från den allmänna motionstiden. Det gäller dåbåde partimotioner och kommittémotioner men ävenen del enskilda motioner. Det är, som sagt, synd attdet inte finns möjligheter till en bättre behandling ochen vidare diskussion här i kammaren.Fru talman! Jag skall lyfta fram re-servationer i betänkandet. Givetvis står vi i Vänster-partiet bakom alla våra reservationer men jag yrkarbifall endast till reservationerna 6 och 10.Reservation 6 handlar om de psykiskt sjuka ifängelse. Från sades det tidigare i dennatalarstol att möjligheten att dömas till rättspsykiatriskvård bör avskaffas. I stället skall man, även om manär psykiskt sjuk, dömas till fängelse. Vi i Vänsterpar-tiet har faktiskt helt motsatt uppfattning. I reserva-tion 6 pekar vi på den växande gruppen psykiskt sjukapå våra anstalter, vilket är en konsekvens av den la-gändring som skedde och som ger enstriktare definition av begreppet psykisk störning.Att antalet psykiskt störda som blir föremål förkriminalvård ökat beror till viss del också på denofullbordade reformen om avvecklingen av institutio-ner för psykiskt sjuka. Undersökningar har visat attresultatet är både ett ökat antal självmord och en ökadkriminalitet hos nämnda grupp då samhället inte harklarat av att ge de här människorna förutsättningar attleva ett värdigt liv utanför institutionerna. Ökningenav antalet psykiskt störda på fängelserna har inneburiten ökad påfrestning på kriminalvården både när detgäller utbildningen av personal och när det gällerutvecklingen av vård och behandling.Gruppen psykiskt störda far ofta väldigt illa underfängelsetiden. De här människornas uppträdandeinverkar negativt på behandlingen avde andra intagna. går utvecklingen mot att detskapas stödavdelningar med särskilt utbildad perso-nal. Någon avdelning har redan inrättats, och ytterli-gare platser planeras.Vi i anser att psykiskt störda ochpsykiskt sjuka inte skall dömas till fängelsestraff. Istället skall de kunna få den vård som finns för ända-målet. Allting annat är inhumant. Även om personalenpå dessa stödavdelningar kommer att ha en viss ut-bildning inom psykiatrin är det långtifrån fråga omden kompetens som finns inom institutioner särskiltavsedda för denna typ av vård. Vi i Vänsterpartietanser därför att lagändringen 1991 var direkt felaktig.Därför bör man återgå till den tidigare skrivningen.Fru talman! Problematiken med psykiskt stördasom släpps ut för tidigt från rättspsykiatrin och psy-kiskt störda som fortsätter att begå brott efter att hakommit ut från en rättspsykiatrisk klinik löser maninte genom att i stället sätta de här personerna påtidsbestämda straff i fängelse, där möjligheten tillvård snarare är mindre. De här personernas benägen-het att återfalla i brott när straffet gått ut och de släppsut från fängelset har inte blivit mindre. Snarare risken ökat. Därför är det oerhört viktigt att istället ta en diskussion om vilka förändringar sombehöver göras inom rättspsykiatrin för att kunna sä-kerställa att allmänheten kan känna sig trygg. Dethandlar inte om att frånta nämnda grupp människormöjligheten till bästa möjliga vård.Fru talman! Sedan skall jag ta upp en reservationsom handlar om livstidsstraff och som jag inte haryrkat bifall till men som jag tycker att det är viktigt attlyfta fram. Det gäller reservation 13.Livstidsstraffet i har drastiskt för-ändrats. Antalet livstidsdömda ökar kraftigt och förförsta gången har vi nu två kvinnor som dömts tilllivstidsstraff, vilket tidigare inte har skett i Sverige.Benådningspraxis har drastiskt ändrats . Det är ganska orimligt att haett livstidsstraff där praxis är att benådning skall gesav regeringen. Det är alltså inte domstolarna somfastställer straffet. Man har ett livstidsstraff. Sedan fårman ansöka om benådning, och tidsbestämningengörs av regeringen.Vi anser att regeringen är ett verkställande organ,inte ett dömande organ. Det blir ganska orimligt medtanke på den faktiska strafftiden för personer somdömts för brott långt tillbaka i tiden och som i dagsitter på livstidsstraff. När dessa personer begär be-nådning och vill få en tidsbestämning kommer de attbedömas och påverkas av samhällsutvecklingen i dag.Detta strider mot kravet på rättssäkerhet och motprincipen att påföljdssystemet skall vara rättvist ochförutsägbart.I den här debatten vill vi inte ta en diskussion omhur långa straff det skall vara, utan det handlar omjust den benådningspraxis som finns. Det är denverkställande makten som i stället fastställer straffti-dens längd. Påföljdssystemet är faktiskt inte rättvistoch förutsägbart för de här människorna.Sedan, fru talman, gäller det reservation 10, somjag redan har yrkat bifall till och som föranledde enviss diskussion i utskottet. Reservationen handlar omeget bruk av narkotika. Den svenska narkotikapoliti-ken har varit mycket framgångsrik. Iförhållande till övriga världen har i många årlyckats långt bättre än andra länder när det gäller attbekämpa narkotikamissbruket.Anledningen, fru talman, anser vi i Vänsterpartietär den balansgång som man har mellan repressiva ochrehabiliterande åtgärder. Tyngdpunkten i den svenskanarkotikapolitiken låg på fram-för allt de rehabiliterande insatserna just när det gällermissbrukarna. Största chansen att få stopp på sprid-ningen av missbruk var att se till att missbrukarnakunde rehabiliteras och fick vård.Under den senaste tioårsperioden har vi sett entendens att det är den repressiva sidan som fått över-taget i kampen mot narkotika. Det är straffskärpning-ar, förändringar i lagstiftningen och polisen som i dagtyvärr blivit de viktigaste instrumenten mot narkotika.Dessa har en oerhört viktig roll att spela, men medenbart dessa kommer man inte att kunna klara av det.Samtidigt har vi sett runt om i landet hur miss-bruksvården skärs ned. Den har skurits ned drastisktde . Även om polisen med urinprovstag-ning kan bevisa att man är missbrukare, vad händersedan? finns det väldigt litet rehabili-tering att få. I stället har vägen gått mot hårdare straff,mot kriminalisering av det egna missbruket, vilket vi iVänsterpartiet ansåg var rätt väg att gå när det inför-des 1988. Det var en viktig markering från samhälletatt säga att det inte är tillåtet att bruka narkotika. Maninförde då ett bötesstraff och dessutom sade att detstraffrättsligt inte skulle påverka om man sökte vårdoch hjälp. Det här ändrade den borgerliga regeringen1993 och införde också sex månaders fängelse påstraffskalan för eget missbruk. Där gick vi i Vänster-partiet emot. anser fortfarande attfängelsestraff för eget missbruk är att välja fel väg ikampen mot narkotika. Missbruket är ett socialt pro-blem. Missbruket måste bemötas med vård och be-handling. Där måste vi bryta trenden. Vi kan intestraffa bort den. Vi kan inte sätta människor i fängelsedärför att de är missbrukare, utan de skall i stället fåvård och behandling.Därför har vi i reservationen påpekat att man böravskaffa fängelsestraffet i straffskalan men fortfaran-de behålla kriminaliseringen och bötesstraffet. Nuanser vi i och för sig att bötesstraffet kanske inte ärdet allra bästa, utan den debatten och diskussionenbehöver gå vidare. Går det att införa en annan åtgärdsom i stället ger möjlighet till rehabilitering? Behövervi skärpa vår lagstiftning när det gäller LVM ochLVU för att man inom skall kunna ta itumed missbruksproblemen? Men det är inte enstraffrättslig fråga. Det är inte den repressiva delensom är det viktiga i kampen. Men tyvärr har den fåttövertaget.Vi behöver nu ha en debatt och en diskussion omhur vi skall kunna hejda utvecklingen mot ökat miss-bruk och hur vi skall kunna hejda den spridning somsker i ungdomsgrupper i allt yngre åldrar. Det kom-mer inte att ske med polis. Poliser ute på fältet sägeratt det har varit viktigt att det har varit straffbart. Åandra sidan säger de att det är ganska så meningslöstnär man ändå ser dem gång på gång och ingentinghänder, när ingen vård och behandling finns att tillgå.Det är andra resurser som vi nu behöver sätta in föratt kunna bryta det.Med detta, fru talman, vill jag säga att jag givetvisstår bakom även övriga reservationer, men jag yrkarbifall till reservationerna 6 och 10.Anf. 80 () replik:Fru talman! Med anledning av an-förande vill jag först påpeka att ochmöjligen hennes parti har en alldeles egen uppfattningom eget bruk av narkotika. Hon är i alla fall ensamom en reservation på den punkten under mom. 16återgiven på s. 33 i betänkandet. Det grundar sig påprecis den argumentering som självförde här, att det är fel att straffa med anledning av använder narkotika för eget bruk. Vi har efteråtskilliga år av diskussioner i vårt land kommit framtill, i övrig enighet, att det är nödvändigt att kriminali-sera även eget bruk av narkotika. Hanteringen avnarkotika är en fruktansvärd handling som har rende-rat allt högre straff, och det med all rätt.Sedan till frågan om de psykiskt störda lagöver-trädarna. Vi har i vår moderata reservationstext pås. 31 i betänkandet anfört att det är nödvändigt attkomma fram till en ordentlig hantering av försäljning-en av narkotika, som är som en farsot i samhället. Detgör man inte med den modell som har varit rådande,dvs. 81 () replik:Fru talman! Jag delar åsikt om attdet är oerhört viktigt att bekämpa narkotikan och attbekämpa den spridning som finns. Frågan är vilkainsatser och vilka åtgärder man anser vara mest ef-fektiva. ser tydligen straffet och denrepressiva delen som det oerhört viktiga i kampen.Men vad har skett i verkligheten, fru talman? Fängel-sestraffet infördes i straffskalan. Är det så attden markeringen, den vägen att gå har minskat miss-bruket? Har vi kunnat öka rehabiliteringsförmågan isamhället? Har vi kunnat stoppa spridningen av nar-kotikamissbruket? Nej, tvärtom. När varitsom mest framgångsrikt i bekämpningen av narkotikahar inte varit då man kriminaliseratmissbrukare. Det är viktigt att poängtera att innehavetgivetvis skall vara förbjudet. Att genom ett urinproveller ett blodprov på en människa konstatera att någonär missbrukare och sedan döma till sex månadersfängelse har inte förändrat situationen. Tvärtom - jumer vi har tagit till den repressiva delen, ju mer vi harskärpt lagstiftningen och överlämnat frågan till rätts-väsende och polis, desto mer har missbruket spriditsig. Det är oerhört viktigt, anser vi i , attnär situationen är som den är stanna upp och analyse-ra, inte fortsätta att tro att det är straffet och fängelsetsom kan avgöra. är det rehabiliterande insatseroch pengar till vård som är det viktiga om vi skall nåframgång.Anf. 82 () replik:Fru talman! Vi vet faktiskt att det är en oerhördomfattning i narkotikabruket i länder där man mereller mindre tillåter detta, dvs. där man inte i likhetmed förbjuder och har narkotikabruket straff-belagt.I betänkandet på s. 31 har vi moderater mera ut-förligt kommit att beskriva vad vi anser. Jag har tidi-gare berört detta. Det handlar bl.a. om medborgarnasskyddsintressen. Vi har konstaterat att man måstesätta gränser i det här avseendet. Narkotikaanvänd-ningen spred sig tämligen hejdlöst. Så sker i de länderdär man inte satt en sådan gräns som vi gjort i Sveri-ge.Det är helt enkelt nödvändigt att placera narkoti-kabruk precis så som vi har gjort i vårt land, och attriksdagen kommit att sätta dessa gränser. Jag hoppasatt detta så kommer att förbli. Kampen mot narkotikakommer inte att kunna slutföras på annat sätt.Anf. 83 () replik:Fru talman! har en viss tendens attblanda bort korten, och att i den här diskussionenjämföra med länder där det är tillåtet attmissbruka och där man har en liberal inställning ochen legalisering. Jag har inte i mitt anfö-rande sagt att vi anser att vi skall legalisera missbru-ket. Tvärtom är vi i verkligen emot det.Vi har också sagt att vi anser att det skall vara krimi-nellt att vara missbrukare. Det skall inte vara tillåtetatt inneha någonting för eget bruk. Det skall inte ensvara tillåtet att vara påtänd. Men den stora skillnadenligger i om vi anser att fängelsestraff är den väg manskall möta ett socialt problem på.Fru talman! Jag tycker att förstörden narkotikapolitiska debatten. Det gör man om manhela tiden, så fort man vill diskutera om det handlarom vård eller rehabilitering eller om fängelsestraff,hävdar att man är för en liberalisering om man inteanser att fängelsestraff är det viktiga i de här frågorna.Vi i anser att vård och behandling skallgälla. Det finns brister när det gäller socialtjäns-ten, LVM och LVU där man i alltför liten utsträck-ning ingriper från socialförvaltningen, och där man ialltför liten utsträckning använder sig av LVU förungdomar med missbruk. Där måste vi möta proble-men för att se till att dessa ungdomar får den vård ochbehandling som behövs. Vi skall inte hota dem medfängelsestraff, och använda det som ett medel.Anf. 84 () re-plik:Fru talman! Även jag begärde ordet med anled-ning av reservation när det gäller enmildare syn på eget bruk av narkotika.Historiebeskrivningen tycker jag var riktig. Vi harlyckats ganska väl i med kampen mot narko-tikabrottsligheten. När beskriver att vitidigare har haft en balans mellan den repressiva sy-nen med straff, och att bestraffa även det egna bruketav narkotika, och behovet av vårdinsatser håller jagmed om det också.Vårdinsatserna har minskat - den beskrivningenav verkligheten håller jag i och för sig med om, ochjag tycker att detta är väldigt olyckligt. Det behövskraftfulla insatser för att de som missbrukar skall fåvård. Det instämmer jag i. Men om man av detta drarslutsatsen att eftersom vi inte fullt ut lyckats medmissbrukarvården skall vi mildra synen på straffsidanoch den repressiva sidan när det gäller narkoti-kabrottsligheten tycker jag att det är väldigt olyckligt.Det är att gå fel väg. Vi måste gå fram på bred frontoch förbättra vården, men naturligtvis hålla kvar denseriösa syn som vi har på det egna bruket. För dettabehövs böter i straffskalan, och även fängelse, bl.a.för att kunna fastställa missbruket med hjälp av urin-prov och blodprov.Anf. 85 () replik:Fru talman! tog upp en hel delviktiga saker här. Men jag skall börja med det somhon inledde med, nämligen att skulleha en något mildare syn på missbruk. Jag har litetsvårt att förstå de argumenten. Om man inte vill ha ettfängelsestraff skulle det alltså innebära att man har enmildare syn på missbruket i sig. Vi i Vänsterpartietanser att vi inte har det.Om man har kunskap om missbrukarvård ochmissbrukare vet man att det är oerhört mycket tuffare,och oerhört mycket mer arbetsamt, för en missbrukareatt behöva gå in i vård och behandling och ta itu medsina missbruksproblem än att gå och sätta sig i en celli ett fängelse för att sedan gå utoch fortsätta med sitt missbruk.Vi har ingen mildare syn på detta. Vi anser att detbehövs helt andra åtgärder för att komma till rättamed missbruket. Det upplevs av missbrukare självasom en mycket tuffare syn på missbruket.Vi är överens om att det saknas resurser. Man harsagt att man trots detta inte kan skära ned straffen. Vii menar att det är just synen på kampenmot missbruk som har förändrats. I takt med att manmer och mer lagt tyngdpunkten på den repressivadelen har insatserna minskat på de övriga delarna. Närresurserna fördelas har de lagts på den repressivadelen. I och med detta har det också skett en för-skjutning av ansvarsfördelningen till den repressivadelen i stället för till . Detta har bliviteffekten av besluten. Därför är det viktigt att få en vägtillbaka, där den repressiva delen inte väger så tungt.Anf. 86 () re-plik:Fru talman! Det gäller att gå fram på bred front pådetta område. Jag kan fortfarande inte förstå slutsat-sen. Eftersom man misslyckats med vårdinsatsernaoch eftersom de är otillräckliga skall man tydligenockså dra ned på den repressiva delen. Det är det somjag inte förstår. Man kan ju få en balans genom attöka vårdinsatserna.Jag tycker också att vi mer skall betona de före-byggande insatserna, med attitydpåverkan och opini-onsbildning.Jag skall nämna ett exempel på varför det behövsrepressiva delar i narkotikabekämpningen. I och försig tycker jag inte att fängelse skall vara det normalastraffet för eget bruk av narkotika. Men i de fall därnågon dömts till bötesstraff och där bötesstraffet non-chaleras av den som har fått det tilldömt kan detibland bli aktuellt med fängelsestraff. Det är viktigt attkunna ha detta kvar i den repressiva delen för attkunna åtgärda och gå åt narkotikabrottsligheten ef-fektivt och på bred front.Anf. 87 () replik:Fru talman! Det finns kanske inte så mycket meratt tillägga i debatten.Vi i anser att det handlar om vilkaresurser man använder, var man lägger dem och varansvarsfördelningen och tyngdpunkten ligger. Jag harfortfarande inte hört någon i debatten - även om var inne på att man kanske skall kunnaanvända fängelse om någon inte betalar sina böter -som har kunnat hävda att fängelsestraffet skulle för-ändra missbrukarnas situation. Ingen har kunnat häv-da att fängelsestraffet i sig skulle vara något verk-ningsfullt för missbrukare, så att man får dem attupphöra med missbruket.Sätter man detta i relation till vård och behandlinghandlar det för oss i om att vår syn påmissbrukare är att de är offer, som behöver vård ochrehabilitering. Detta är ett socialt problem, och ingetproblem som vi kan straffa bort med fängelsestraff.Det behövs en annan syn på kampen, och en annanansvarsfördelning på detta område. Det behövs ocksåmer resurser till vården och rehabiliteringen, ochkanske mindre resurser till den hantering inom rätts-väsendet som har fört med sig t.ex. urinprovstagningoch allt sådant. Dessa resurser behövs för att rehabili-tera människor, och inte för att straffa dem.Anf. 88 (mp):Fru talman! Jag kommer inte att upprepa de argu-ment som redan har framförts för de reservationersom jag står bakom.Jag skall tala om ämnet underlåtenhet att reageramot annans brott. I svensk rätt finns inte någon allmänskyldighet att vara verksam för att avslöja eller för-hindra brott. Detta borde väl i och för sig vara själv-klart, och omfattas av det personliga ansvaret. Menför att förstärka denna inriktning borde även lagentydligt visa samhällets syn.