prot · GL0991 · 1998-04-16 00:00:00 — Det var bra att tog upp den frågan.Den debatteras alldeles för litet i sjukvården, både närdet gäller skillnader i hälsa och när det gäller skillna-der i bemötande från sjukvårdens sida mot man ochkvinna. Inte minst gäller detta, enligt mitt sätt att se,frågan om rehabilitering, där ganska många studierhar visat att det är skillnader mellan vilka resursersom sätts in för olika slags rehabilitering för män ochför kvinnor som har behov av detta.Jag tror att de flesta i utskottet har fått program, som är ett nationellt forsk-ningsprogram kring ojämlikhet i hälsa. Jag blev gladnär jag såg att man där på en sida mycket klart konsta-terar att en självklar del i ett sådant här forsknings-program är att frågan om skillnader i hälsa mellankönen måste ha en mycket viktig plats i ett forsk-ningsprogram som berör de här frågorna. Den natio-nella folkhälsokommittén, där några av oss i utskottetsitter, jobbar också med den typen av frågor.En fråga som har tagits upp här handlar omäldresjukvården/hemsjukvården. Det som har diskute-rats i massmedierna är bl.a.läkarinsatserna inom det här området. Jag har för egendel definitivt den uppfattningen att här måste huvud-männen se till att dessa insatser ökar framöver. Det ärganska stora skillnader i landet mellan hur man utnytt-jar hemsjukvård, eller lasarettsansluten hemsjukvård -det finns olika namn på denna - men det är ingentvekan om att det är en mycket positiv del av vården,som kan utvecklas ytterligare. I min hembygd har jagsett ganska bra exempel på hur man har gjort detunder . Det är bra både för patienterna ochför de anhöriga, och det är dessutom många gångerbra för sjukvårdsekonomin.Herr talman! Jag vill yrka bifall till hemställan idetta betänkande och avslag på de reservationer somhar fogats till det.Anf. 208 () replik:Herr talman! har en sjukvård som är jäm-förbar med de länder runt omkring oss i somhar ungefär samma kulturkrets som vi. Det skiljer intesärskilt mycket där. Men något som skiljer är hurmycket skatter vi betalar. Vi betalar världens högstaskatter, men uppenbarligen har vi inte världens bästavård. Vi klarar inte vårdköerna.Det kan alltså inte vara tillgången på resurser somdet är fel på och inte heller skattemedlens höjd. Denkommunala sektorn har ungefär 437 miljarder att rörasig med och landstingen 120 miljarder för den renavårdbiten. går till annat. Det är självfallet sådantsom skall göras, men om man måste prioritera - det ärdet som landstingspolitikerna inte kan göra - måsteman prioritera dem som är sjuka före kulturverksam-het och före andra sådana verksamheter. Det är detsom är prioritering, om man inte klarar huvuduppgif-ten, nämligen sjukvård. Där brister man. Man kan inteheller nyttja medlen effektivt, utan vi får inte ut vårdför de pengar vi stoppar in.Jag har tittat på ett ställe där man gör be-sparingar genom att ta bort undersköterskor, vilketinnebär att man inte kan operera. Man kan inte hållaoperationssalarna öppna. Resten av personalen fördri-ver då tiden i sköljen, och läkarna väntar. Man klararinte att arbeta effektivt, utan man sparar på ett sådantsätt att hela sjukvårdsproduktionen går ned och vi fårköer.Vi har gjort det här så , dvs. givitmer pengar till landstingen. Det kan inte vara rimligt iett läge när folk har det svårt med sin ekonomi ochnär det är fler socialbidragstagare än någonsin - de är800 000. Vi kan då inte säga: Ge oss mer skattepeng-ar och häll dem på landstingen, som ju inte förmår gevård när människor behöver det! Då skall det blibättre! Det kan inte längre vara rätt väg. Det är felmot människor att ta ut ännu mer skatt därför att maninte klarar att ge dem vård. Det har landstingen visatså utomordentligt tydligt att deinte gör. Annars skulle vårdköerna inte växa.Anf. 209 () replik:Herr talman! Det ställe som har be-sökt måste vara ett ställe som inte fungerar som ettnormalt arbetsställe inom . Jag känner inteigen den bilden mer än från något enstaka ställe somjag själv har besökt. Jag skulle nästan vilja säga borde byta arbetsledare på det stället.Det är ganska stor skillnad på hur stor andel avBNP som vi satsar på vården i olika länder . Detsom glömmer när han pratar om de se-naste årens utveckling inom vården är att förhållandetinte är det att vi har givit mer pengar till vården. Vår-den har också fått ta sin del av ansvaret för att rekon-struera den svenska ekonomin. Det är det som harhänt i vården, och det är i den eko-nomiska knipan som många sjukvårdshuvudmän sitteri dag.Som svar på min fråga säger : Ta bortlitet kultur i landstingen! Men säger juatt det är av det som landstingen har som an-vänds till onödiga saker som man skulle kunna tabort. Även om inte är landstingspolitikerskulle han som rikspolitiker kunna säga: Vad skallman ta bort? Att ta bort någon krona till en länsteaterräcker inte - det handlar om större pengar än så. Talaom hur en moderat landstingspolitiker skulle priorite-ra! Vad skall man ta bort, och vad skall man omförde-la till sjukvården? Är det specialisttandvård, folkhäl-soarbete eller kollektivtrafik? Eller vad är det?Anf. 210 () replik:Herr talman! Jag sade inte att verksamheterna varonödiga. Det är där som Socialdemokraterna gör fel.De anser, i och med att de inte säger det, att alla verk-samheter är precis lika nödvändiga. Det är det som deinte är. Det är det som är konsten att prioritera. Det är viktigt att de här sakerna görs.Men om man står i den situationen att man inte klararvården, som är huvuduppgiften, får man ta så mycketsom man behöver inom de områdena för att få det attfungera. Det långsiktiga är naturligtvis att skapa enorganisation som lever upp till att använda de pengarman får på rätt sätt.Conny sade dessutom att vi skulle görastora neddragningar. Vi gör inte några neddragningarjämfört med dagens situation, men vi öser inte in merpengar i en verksamhet som inte kan tillgodogöra sigdem på rätt sätt. Då måste vi titta på hur systemetskall ändras för att göra nytta för de pengar som skat-tebetalarna betalar in, så att de får det som de betalarför. Det är det man inte gör i dag.Det är tyvärr inte ovanligt att man gör besparingarpå det sättet. Vi har långa köer. Se på kirurgen i Mal-mö, där man har minskat operationerna med 30 %trots att man har långa köer. Kirurgerna får operera2 - vad gör de den övriga tiden?Det är alltså galna besparingar på många håll, närfolk som kostar pengar sätts att göra annat än det somde skulle göra. Då har man ett ej fungerande system,och då måste man byta system. Vi kan inte, som jaghar sagt förut, hälla friskt bränsle i en motor somhackar mer och mer, som är gammal och utsliten ochsom inte passar moderna förhållanden. Vi måste skaf-fa oss en ny, effektiv maskin, som gör nytta för det vistoppar i den.Anf. 211 () replik:Herr talman! säger att moderaternainte föreslår några neddragningar. Innebär det, LeifCarlson, att det förslag ni hade senast om indragningav statsbidrag till landstingen inte gäller numera?Svara på frågan om motsätter sig deextra fyra miljarderna till vården eller inte. Jag tror attdet är det beskedet vårdpersonalen, patienterna ochlandstingspolitikerna önskar från moderat håll. Svarapå de frågorna!Varför föreslår inte neddragningarute i landstingen? De aktiva moderata landstingspoli-tikerna gör inte det, . De föreslår inte skall lägga över de till vården.Anf. 212 () re-plik:Herr talman! Patientens ställning skall stärkas. Detär ord som vi är överens om. Jag hörde nu ConnyÖhman säga att de psykiskt sjukas ställning måstestärkas. Jag undrar på vilket sätt det skall ske. Depsykiskt sjuka är tyvärr en grupp som inte själv kanefterfråga eller hävda sina rättigheter. De är i ettmycket svårt och jobbigt underläge.Det gäller de långa vårdköerna. och väntar på att få operera sina höftleder.Hur skall hennes ställning kunna stärkas när hon intekan bli opererad förrän ? Det handlarom att man har ett instrument och att det inte bara ärvackra ord.Jag vill fråga vad och socialdemo-kraterna känner inför dessa faktum. Man måste ändåse till att behoven styr.Anf. 213 () replik:Herr talman! Så länge jag har varit sjukvårdspoli-tiker har jag just hävdat uppfattningen att det i bottenär behoven som måste styra. Det skall inte vara nå-gonting annat. Det är behoven som måste vara detöverordnade när det gäller hälso- och sjukvård.Självfallet har många av de psykiskt sjuka inte dendirekta möjligheten att själva framföra sina önskemål.Då får man kanske gå på vad de anhö-riga säger. Jag tycker över huvud taget att det pro-gram som har föreslagit som ett resul-tat av sin utvärdering av psykiatrireformen, som finnsrefererat i betänkandet, är ett bra program. Jag hoppasatt det kan sjösättas framöver. Det behövs alldelesuppenbart insatser på många olika områden för attstärka de psykiskt sjukas ställning. Det är min överty-gelse att det är på det sättet.Anf. 214 () re-plik:Herr talman! Det är jättebra. Vi ser fram emotkonkreta förslag.Problemet är att de psykiskt sjuka och väldigtmånga äldre människor saknar anhöriga och närståen-de . Väldigt många har inte ens goda vännerkvar. Många har avlidit, osv. Då har de ingen ambas-sadör som för deras talan.Man kan tycka att det finns vårdpersonal. Menundersökningar som gjorts visar att det finns ettjätteproblem där. Personalen vågar inte säga till närnågonting inte fungerar, för den är rädd att bli av medsitt jobb.Att klara den sitiuationen är ytterligare ett problemför den enskilda människan. Det är ett jättedjupt ochstort problem som jag tycker att vi måste ta till oss.Särskilt för denna grupp måste behoven få styra.Anf. 215 () replik:Herr talman! Jag kan läsa upp en text om en av deåtgärder som föreslår. Den återfinnspå s. 62 i betänkandet. föreslår atthuvudmännen bl.a. tillser att varje person som sökervård för en psykisk störning skall få träffa en läkaresom ansvarar för att patienten utreds och behandlasoch som tar ställning till behovet av andra vårdinsat-ser. Patienten föreslås under den fortsatta vården varaknuten till en läkare antingen i primärvården ellerpsykiatrin, beroende på störningens art och grad.Det tror jag är ett bra sätt att ge denna grupp avpatienter bättre kontinuitet. De behöver verkligenkontinuitet i vården. Det vore bra om det kunde ge-nomföras, som jag ser det.Anf. 216 () re-plik:Herr talman! Jag vill anknyta till det föregåendereplikskiftet och peka på det förslag som vi har förtfram om stödperson till de psykiskt sjuka. Om man ärorolig för de psykiskt sjukas situation hade det varitganska enkelt att bifalla det förslaget. Det hade hjälptmånga.Det var egentligen frågan om pengarna till vårdensom jag ville ta upp. Det är klart att vi är överens omatt det behövs mer pengar till vården. Vi vet att detfinns en resursbrist i vården. Även om vi tycker att detär bra att pengarna kommer är jag litet orolig för attde inte kommer att räcka till.Det stora problemet är att regeringen inte har kla-rat av jobben. Det är arbetslösheten som gör attskattemedel inte kommer in till landstingen. Det är dethär som är grundproblemet. Jag skulle vilja höra omConny delar uppfattningen att detta är detstora problemet när det gäller resursbehovet. Det ärför många människor som inte betalar skatt. Vi behö-ver fler skattebetalare för att säkra välfärden.Conny sade att det är bra att vi lyfter framkvinnors särskilda situation i flera olika motioner.Ändå väljer man att i utskottet bara hänvisa till attregeringen kommer med förslag. Varförkan man inte säga att det är bra åtgärder och att manvill att regeringen skall skynda på? Det tycker jag kunde ha gjort eftersom man tycker att det är enviktig fråga.Anf. 217 () replik:Herr talman! Det är just regeringen som har givitSocialvetenskapliga forskningsrådet i uppdrag att tafram det forskningsprogram som jag citerade ur förut.Det var ett direkt regeringsuppdrag att ta fram detprogram som ligger på bordet. Regeringen haralltså agerat i denna fråga.Möjligheten att få en stödperson finns inomtvångspsykiatrin. Tyvärr utnyttjas den inte på alla hålli landet. avstår patienten aktivt från att hastödperson. Det förhållandet finns också. I en delsammanhang är det svårt att rekrytera stödpersoner.Men det finns möjligheter att utveckla detta; det är jagalldeles övertygad om.Kerstin frågade om jag delar uppfatt-ningen att det vore bra om fler människor kom i arbe-te och blev skattebetalare. Finns det mer än ett svar påden frågan? Jag känner i varje fall inte mer än ett svarpå den frågan.Det jag tycker är positivt, trots arbetslösheten, äratt de fyra nya miljarder som går till vården, skolanoch omsorgen redan finns. Det är inte lånade pengar.Anf. 218 () re-plik:Herr talman! Först vill jag ta upp frågan om stöd-personer. Jag tycker att det är en litet dålig bortför-klaring att det är svårt att rekrytera. Gäller det enviktig sak får man också se till att satsa på den, så får fram människor som är villiga att ställa uppsom stödpersoner.Självfallet kan man inte tvinga en stödperson pånågon som inte vill. Vi vet att det finns problem blandde psykiskt sjuka. Men då får man kanske lägga nedlitet extra resurser för att få människorna att förstå attdet kan vara bra för dem. Det beror också litet grandpå hur man lägger fram det.Jag förstår att vi är överens om att det är bra omfler kommer i arbete. Men vad är orsaken till att vihar en jättestor arbetslöshet? Jo, det är att regeringenförsvårar för företag att nyanställa och för blivandeföretagare att starta företag. Det är där den stora bris-ten ligger. Regeringen har stor skuld i att vi har re-sursbrist ute i kommuner och landsting.Anf. 219 () replik:Herr talman! Det som sadesist inbjöd till en ekonomisk debatt. De eko-nomiska förhållandena diskuterades i kammaren itisdags, så jag skall inte ta upp den diskussionen.När det gäller stödpersoner kan jag säga att jagsjälvfallet är villig att medverka till att man utvecklardet system som finns för människor som vårdasinom tvångspsykiatrin. ,som jag själv satt i, inventerade bl.a. orsakerna till attsystemet inte utnyttjas bättre och mer. Det finns fak-tiskt ett antal förklaringar bakom detta, några har jagnämnt. Men det är också mycket stor skillnad i landetpå hur de olika förtroendenämnderna ute i landstingenhar lyckats att organisera detta arbete. På en del håll ilandet kan man göra mer för att det här skall bli ettbättre instrument.Anf. 220 BO ():Herr talman! Det här blir min sista möjlighet, åt-minstone här i , att kräva bättre epilepsivård,eftersom jag slutar mitt uppdrag . Låt mig dågenast säga att jag är ytterligt besviken över båderegeringens och utskottets behandling av mina motio-ner i denna fråga.Jag har berättat om gamla fördomsfullalagar, som har beslutat om och som drab-bat, verkligen drabbat, personer med epilepsi. beslöts att personer med epilepsi intefick gifta sig och skaffa barn. Äktenskapsförbudetgrundades på antagandet att epilepsi var en ärftligsjukdom. Trots att det motiverades av en svensk fors-kare 1928, dröjde det till 1969 innan äktenskapsför-budet upphävdes. Men skadeverkningar kvarståralltjämt.I den pågående känsliga debatten om tvångssterili-seringarna intervjuades en kvinna i svensk TV. Honanförde som skäl att man misstänkte epilepsi i sam-band med hennes havandeskap.I ett betänkande om medicinska äktenskapshinder,som avlämnades , skriver den tillsatta utredning-en: "De svårigheter i socialt hänseende som epilepti-kern ibland ställs inför, är generellt sett inte direktbetingade av hans sjukdomstillstånd. När sådanasvårigheter uppträder, sammanhänger de ofta med densocialt ofördelaktiga särställning vari epileptikernblivit placerad genom bestämmelser som den föreva-rande om äktenskapshinder. Erfarenheten ger sålundabelägg för att denna särbehandling hos allmänhetengrundlagt och vidmakthållit rent vidskepliga, oftaskräckblandade föreställningar om epilepsi. Deogynnsamma psykologiska återverkningarna av om-givningens inställning måste givetvis vara ägnade attytterligare försvåra epileptikerns situation och medfö-ra en känsla av socialt mindervärde och isolering isamhället. "Att en föråldrad och diskriminerande lag tillåtsfortleva in ålägger faktiskt samhället ett sär-skilt ansvar att genom förbättrad epilepsivård stärkade epilepsisjukas ställning.En annan fråga som jag har ställt är: Vem haregentligen det övergripande ansvaret i sådana härfrågor?I det decentraliserade samhället tenderar olikheteni möjligheter att erhålla sjukvård på lika villkor attöka. Landstingens prioritering av och tillgången tillepilepsivård inom eget landsting varierar högst påtag-ligt. Jag brukar ta exemplet , där det intefinns en enda neurolog som kan ta hand om personermed epilepsi.Socialstyrelsen har vi hoppats på. Där har mansvarat att man inte har tid. kanmöjligen kanske ange att det är landstingen som av-gör, och de enskilda lanstingen kanske anser att maninte har tillräckligt med patienter för att göra aktivainsatser för personer med epilepsi. Ofta får man sva-ret: Men vi kan inte här i ta ställning tillenskilda sjukdomar.Jag anser att detta är en ohållbar situation. Det ärenligt min mening nu dags, när alla andra fråntar sigansvaret, att talar om hur en mer aktiv epi-lepsivård skall kunna förverkligas.En tredje fråga som jag vill nämna är att jag vidett besök på i fickreda på att de kvalificerade utredningarna som be-stämmer om epilepsin är möjlig att operera minskatdramatiskt . Varför, frågar man sig.Det finns inget bra svar på frågan enligt de duktigaläkare som finns i Uppsala.En fjärde fråga rör barnen. Barn med epilepsi ärspeciellt utsatta. Svårigheter med diagnostisering,medicinering och problem i skolan är vanliga. Epi-lepsi är faktiskt den tredje största sjukdomen i skolanefter diabetes och allergier. Det behövs speciellavårdplatser på barnklinikerna, där epilepsiteamet fårmöjlighet att ta sig an inte bara barnet med epilepsiutan hela familjen.Barnen är vår viktigaste tillgång. Därför måstevården av barn med epilepsi prioriteras. Om man påett tidigt stadium kan ställa diagnos och utarbetavårdprogram, ökar möjligheten väsentligt för barnmed epilepsi att växa upp till ett fullt normalt. Resur-ser för att bygga ut habilitering av barn måste avsät-tas. Den högspecialiserade epilepsivården för barnoch ungdomar på regionnivå måste organiseras i enepilepsigrupp med fasta medlemmar.En femte fråga kunde vara ett vårdprogram förpersoner med epilepsi.Personer med diabetes har fått ett speciellt vård-program. Att epilepsipatienter skulle bli nästa gruppsom fick ett sådant vårdprogram skulle vara ett brasätt att visa respekt för både epilepsi som tillstånd ochför de personer som drabbats. Dock har Socialstyrel-sen, som jag sade tidigare, mycket nonchalant medde-lat vårt förbund, , att man tyvärr intehar tid att engagera sig för epilepsin. Regering ochriksdag borde, som jag tidigare sade, kunna uttalalämpligheten i att personer med epilepsi borde kunnabli nästa grupp att komma i fråga för ett kvalificeratvårdprogram.Jag vill avslutningsvis ställa fem frågor till ConnyÖhman, som är utskottets talesman.Vem har det yttersta ansvaret för en bra epilepsi-vård?Finns det skäl, mot den bakgrund som jag har be-skrivit, att samhället tar ett extra ansvar för personermed epilepsi?Är de krav som jag har ställt och tidigare i årrimliga eller inte?Vad vill själv göra för personermed epilepsi?Kan tänka sig att rekommenderaSocialstyrelsen, som inte har tid, att epileptikerna blirnästa grupp som får ett eget vårdprogram?Jag hemställer om svar på mina frågor.Anf. 221 () replik:Herr talman! Jag har självfallet sympati för att BoNilsson driver de epilepsisjukas krav. Men försökmed tanke på hur många sjukdomar som finns, BoNilsson, att fundera på var vi skulle hamna här i riks-dagen om vi skulle rangordna de olika sjukdomarnafrån ett och upp till någonstans kring tusen. Det finnsfaktiskt ställen i världen där man har försökt att göraen sådan lista. är ett sådant exempel. Därtvistar man om denna lista stundligen. Som jag ser detgår det inte att bedriva sjukvårdspolitik på det sättet,- tyvärr, för det kanske vore bra. Dåskulle det vara enkelt att styra sjukvård, men det ärförhåller sig ju inte på det sättet att detta är möjligt.Varje grupp - varje patientförening, pensionärs-grupp eller annan grupp - måste självfallet vara aktivoch slåss för sin grupps intressen. De som det i förstahand handlar om att påverka är självfallet de som äransvariga i respektive landsting. Det är landstingensom utför vården och som är satta att på det regionalaplanet ha det demokratiska inflytandet över vården.Här i ger vi det övergripande regelverketför hur vården skall bedrivas. Men det är de enskildalandstingen som och andra måsteuppvakta för att med varje ansvarigt sjukvårdslands-tingsråd ta en diskussion om hur förhållandena ser ut iNorrbotten, , och de andra länen.Anf. 222 BO () replik:Herr talman! Det finns tre skäl till att detta är ettspeciellt förhållande.Det första är att epilepsin har en särställning motbakgrund av vad jag sade tidigare. ochpolitiska beslut har påverkat personer med epilepsi ihundratals år. Jag tycker att vi nu har ett ansvar attsäga: Vi har gjort detta. Vi tar på oss detta. Vi ärockså beredda att göra något extra för att dessa perso-ner skall få en relevant behandling. Det är det första.Det andra är att de andra organen - Socialstyrel-sen, och landstingen - säger attde har hinder för att göra någonting. Då måste manväl ytterst kunna begära av att ta ställning ifrågan.Jag erinrar mig , som var riksdags-man . Han sade: Vi kan inte blandaoss i frågan just nu därför att behand-lar den. Men om inte skulle göra vadvi förväntar oss, är det kanske dags för attgöra någonting.Jag tycker faktiskt att det är dags.Det tredje skälet är att när det gäller epilepsi sägerman att man inte kan gå in på enskilda sjukdomar.Men det finns en rad andra sjukdomar där riksdagengår in och tar ställning. Jag tycker att vi har ett särskiltansvar för detta. Jag tycker också att det är dåligt inte tar det ansvaret.Anf. 223 () replik:Herr talman! Men, , är intenågon övermyndighet över de svenska landstingen.Det är som är tillsynsmyndighet överden vård som bedrivs ute i landet. Olika opinionerkring vad ett enskilt landsting bör och skall förbättraär aktiviteter som måste riktas mot de olika landsting-en.Jag kan inte se annat än att det faktiskt är påver-kan på de olika sjukvårdshuvudmännen som är vägenatt komma fram. Översätt detta till verk-samhet eller något annat. Det vore ganska orimligt omman till en central instans skulle driva något som 286kommuner har ansvar för. Självfallet är det gentemotden som är primärt ansvarig som man måste drivaopinionen. Och landstingen är ju inte så många, BoNilsson. Det borde vara möjligt för en aktiv patientfö-rening att ta en diskussion med respektive huvudmanom hur vården ser ut i de olika landstingen.Anf. 224 BO () replik:Herr talman! Om tror att jag barabedriver opinionsarbete här i så tror handefinitivt fel. Jag ägnar en stor del av min eventuellafritid åt att uppvakta landstingen i den här frågan. Sådet är nog ingen som slipper undan. Men problemetför mig är att det inte är någon som är beredd att tadet yttersta ansvaret. Det första är alltså att vi verkli-gen driver på.Sedan vill jag erinra om historien i det här sam-manhanget. För ett tiotal år sedan uppvaktade vi iförbundet , som då var socialmini-ster. Hon tillsatte tre utredningar som skulle behand-las av . Jag utgår ifrån att hadeklart för sig att om det behövde göras något skulle detockså göras. Så svarar : Vi har inte tid.Då tycker jag att , som faktiskt ändå harett visst ansvar för verksamhet, för engångs skull kunde tala om att det här är ett ansvarsom vi har. Inte minst har vi detta ansvar på grund avden hemska historia som vi som lagstiftare faktiskthar bidragit till. Det är viktigt att vi också är bereddaatt ta ansvar för detta.Jag tycker fortfarande att det är ett dåligt besked.Jag hade hoppats på att få ett bättre besked innan jagnu slutar mitt riksdagsarbete. Men jag är alltså besvi-ken.Anf. 225 ():Herr talman! Frågan om de lobotomier som ge-nomfördes och en bit in har fått ny aktualitet den senaste månaden.