prot · GL0954 · 1998-01-22 00:00:00 — Om vi inte lyckas bryta utvecklingenmot allt hårdare social och etnisk segregation i desvenska storstäderna kommer det demokratis-ka välfärdssamhälle som vi känner att vittra sönderinifrån. Vi har ännu tid att desarmera den tickandebomben. Men då krävs handling också från oss i dettahus. Tack!I detta anförande instämde ,, och (alla s).Anf. 287 ():Herr talman! , när mina barnännu var små, gick vi till torget för att handla. Det varinte så vanligt att vi gick just till vårt torg, för detfanns inte mycket till affärer där. Men denna dag hadejag ett ärende till just en av affärerna. Att gå till torgetvar att gå över en gata, över ett spårvagnsspår ochsedan upp för en liten backe. Högt räknat gick vi 300meter. Väl framme stannade barnen utanför affärenoch lekte i sandlådan tillsammans med de barn somredan var i sandlådan. De var inte många. Det var trebarn, tror jag. De satt och lekte nedanför en rutschba-na med några träpinnar och träbitar. Solen sken ochdet var en vacker försommardag på ett typiskt för-ortstorg i det s.k. miljonprogrammet.På morgonen dagen efter, vid påklädningsritualen,säger ett av barnen: , i går såg vi de fattigabarnen. Jag förstod först inte vad han menade. Vis-serligen var barnen på torget färgade, men det var inteovanligt att det fanns färgade barn. Det fanns på derasdagis och i vår vardag i övrigt.Vid närmare eftertanke kom jag att tänka på attbarnen varit med mig när vi samlat in pengar, kläderoch leksaker till människorna i . För attbarnen verkligen skulle förstå hade jag som den ivrigamodern, visat dem genom TV när de haft reportagefrån att det var dit vi skulle skickapengarna, kläderna och leksakerna. Reportagen speg-lade i regel vuxna och barn i ett krigshärjat land ochdå i torftiga miljöer med våra mått mätt.Nu trodde mina barn att vi hade varit där, när vihade varit på andra sidan gatan hemifrån.Det var gatan som skilde våra bostadsområden. Seg-regationen i bostadsområdena skapade redan dåosynliga gränser och murar mellan människor.Mycket har hänt i min stadsdel . Politi-ker både på central och nivå har engageratsig liksom bostadsföretagen och kommunens tjänste-män både på central och lokal nivå. De boende harlagt ned mycket engagemang för stadsdelens väl.Riktade insatser har gjorts till kvinnor. Bl.a. har ettprojekt som heter kvinnoliv har vuxit fram.Värdefulla synpunkter har kommit till stånd somligger till grund för det lokala hälsopolitiska programsom kommer att finnas i stadsdelen. Kvinnorna harockså tagit fram en gemensam kokbok som speglarmatrecept från olika delar av de länder man kommerfrån.Mat är en del av folkets sätt att leva. Genom kok-boken sprider man kunskaper om det egna landet.Kokboken är ett sätt att minska främlingskapet ochfrämja gemenskapen inom stadsdelen. Inom stadsde-len har man också satsat på barnomsorg, öppen för-skola, föräldrautbildning, babyöppet på dagis osv.Alla barn som har kontakt med barnomsorgen ochförskoleverksamheten har språkträning, såväl desvenska barnen som barn från andra länder. Manspråktestar alla barn. Modersmålsträning är ett viktigtinslag. Språkets betydelse har satts i centrum.Genom gemensamma ansträngningar från länsar-betsnämnden, kommunen och folkhögsko-la har vi fått en filial till skolan som kallas Kun-skapens hus. Närheten till vuxenutbildningen minskaravståndet både fysiskt och mentalt. För att minska denensidiga fysiska miljön har flerfamiljshus rivits. har byggts om och ersatts av markbostäder, dvs.radhus. Detta är några exempel från min stadsdel ochfrån min kommun, , på vad man har gjort föratt komma till rätta med bostadssegregationen.Segregationen har trots detta tilltagit under såvälhögkonjunktur som lågkonjunktur.I min stadsdel, , bor vi 23 000människor. 1997 betalades det ut 124 miljoner i soci-albidrag exklusive flyktingbidrag på 8 miljoner.Kostnaderna för socialbidrag i min hemkommunuppgår till 1,1 miljarder i nettokostnader.Det är alltså det som kommunen själv betalar. Dehöga socialbidragskostnaderna beror i hög grad på attde trygghetssystem vi har byggt upp bygger på att allamänniskor arbetar. Att människor hamnar utanför deekonomiska trygghetssystemen borde vara ett ansvarför hela och inte ett ansvar enbart för denegna kommunens invånare.Sverige har blivit ett mer internationellt samhälleoch vår stadsdel har blivit det globala lokalsamhället.Utmaningen består i att ta tillvara fördelarna. Olikhe-terna bör bli en tillgång i stället för en belastning, därstoltheten för vårt eget bostadsområde bidrar till attstärka den egna identiteten och samhörighetskänslanmänniskor emellan.Herr talman! Garantin för demokratins säkerstäl-lande är att människor känner delaktighet och soli-daritet med varandra över hela Sverige.Anf. 288 () replik:Herr talman! Det var en målande beskrivning avBiskopsgården och dess verklighet. Det framstod pånågot sätt som om det skulle vara ett etniskt problem.Det är det verkligen inte. Det handlar ju om margina-lisering inom alla områden på grund av arbetslöshet,på grund av att man inte har möjlighet att söka sigbostäder inom andra delar av . Visst ärdet en klassfråga.Anf. 289 () replik:Herr talman! Det var inte min avsikt att det skulleframstå som ett etniskt problem. Det är det givetvisinte. I bor ju inte invandrareeller flyktingar. Där bor inte alla typer av människor.Det är ett klassproblem. Det vi har gemensamt, vi sombor i vår stadsdel, är oftast att vi har låga inkomster.Vi står utanför arbetsmarknaden.Anf. 290 () replik:Herr talman! Det är bra att vi är överens om de-finitionen. Det är detta som måste lyftas fram, att deten klassfråga i första hand.Jag är litet nyfiken. Jag känner inte till Göteborgsstad så bra. Hur duktig är man på att fördela pengarnamellan de olika stadsdelarna? Jag får en ganska tråkigbeskrivning av den problematiken. Får Biskopsgårdenden del av kommunala medel som man skulle behö-va?Anf. 291 () replik:Herr talman! är välkommen till vårstadsdel och vår kommun. Jag kan visa den. Kommu-nen betalar i nettokostnader 1,1 miljarder i socialbi-drag. I kommun hade vi förra åretsocialbidragskostnader i rena socialbidrag på 124miljoner, som jag nämnde.Jag vill minnas att vi i stadsdelen själva får ta enkostnad om . Vi har alltså ett fördel-ningssystem, men en stor mängd pengar går ut ikommunens verksamhet. Jag tycker att det vore ange-läget att kunna fördela kostnaderna på ett annat sätt,över hela Sverige.Anf. 292 ():Herr talman! Det byggs för litet, sade isitt inledningsanförande i partiledardebatten. Sedansades det inget mer om bostadspolitiken, och övrigapartiledare nämnde över huvud taget inte bostäderna.Självklart är det allra viktigaste för människornaatt ha ett arbete, en egen försörjning, men minst likaviktigt är det med rätten till en god bostad till ettrimligt pris, rätten till ett eget hem. Det är ingensjälvklar rättighet i , år 1998.7 000 människor vräks . Antalet hemlösabland psykiskt sjuka, missbrukare och andra margina-liserade grupper representeras av ett mörkertal. Inteens om du studerar eller har en praktikplats med uselbetalning kan du vara säker på att få en bostad, etteget hem.Tyvärr forsätter regeringen att föreslå lösningarsom gör att människor hamnar i en sådan situation.Det allra senaste i den vägen är den s.k. sysselsätt-ningsgarantin för ungdomar mellan , somefter 100 dagars arbetslöshet skall kunna få en ut-bildning eller en praktikplats i kom-munal regi. Den är obligatorisk och betalas med denfantastiska summan av , dvs. ca 10kr , om ungdomarna inte omfattas a-kasseersättning.De sätts alltså i "kommunarrest" i tolv månaderoch betalas med men får ingen möj-lighet till ett eget boende eller till egen försörjning.Vad ger detta för signal till våra arbetslösa ungdo-mar? Det är en skandalös behandling.Detta är jämförligt med det som de som sitter ifängelse får för det arbete som de utför under sinfängelsetid. Dessutom har fängelsekunderna gratishusrum och mat. Jag missunnar dem inte detta - det ärsäkert ett bra medel för återanpassningen till samhäl-let - men vad ger det för signaler till ungdomar sominte gjort något fel förutom att de inte har kunnatskaffa sig ett jobb? - Och det är banne mig ingetbrott; det är ett samhällsproblem.Herr talman! Det byggs för litet, sade isitt inledningstal. Ja, det är alldeles sant. Det har tidi-gare inte byggts så litet som ,ca 10 000 lägenheter . Ett så lågt byggandeäventyrar naturligtvis byggkompetens och möjlighe-terna att hålla maskinparker m.m. i gång. Det kommernaturligtvis också att leda till en begynnande bostads-brist i våra befolkningstäta regioner.Det största problemet på bostadmarknaden ärdock inte att det byggs för litet utan att det är alldelesför dyrt att bo. Boendekostnaden i hyresrätt har för-dubblats . Sedan hänsyn tagits till infla-tionen har den ökat med ca 50 %.En industriarbetare som tjänar i måna-den betalar av sin lön i hyra för en tvårummarebyggd . En undersköterska med i må-naden betalar av sin lön för samma boende. Islutet av 80-talet var den andelen av lö-nen.De största orsakerna till detta är tyvärr beslut fat-tade i denna kammare. Den största boven är skattere-formen, och andra är snabbare avtrappning av ränte-bidragen, den pågående budgetbesparingen m.m.Skattelindringar för medel- och höginkomsttagarebetalades med högre boendekostnader för alla. Under1990-1992 höjdes hyrorna i sambandmed genomförandet av skattereformen.Herr talman! Socialdemokrater och folkpartistergjorde upp om reformen, och den stöds nu fullt ut avmoderaterna och övriga borgerliga partier. tycker t.o.m. att det är bra att boendet nu börjarge ett överskott till statskassan, så att dessa medel kananvändas till andra ändamål. Ett sådant sätt att se påboendet och boendekostnaderna är tyvärr inte ettuttryck för en social bostadspolitik utan bara uttryckför en sned fördelningspolitik.Carl Bildt vill ha förändringar av bostadspolitikenför att få fart på byggandet. Vilket är då receptet? Jo,allt skall lösas med skattesänkningar, och på bostads-politikens område är det fastighetsskatten som ärroten till allt det onda.Visserligen finns det problem med fastighetsskat-ten i vissa boendeområden och för människor somlever på marginalen eller har hamnat i trångmål påannat sätt, men det är inget generellt problem, varslösande lindrar dyra boendekostnader eller ger allarätt till en bostad till ett rimligt pris.I hyresrätt motsvarar fastighetsskatten avhyran. För en trerummare som kostar permånad skulle hyran sjunka med till 4 800 kr.Var och en inser att en sådan lösning inte ger någonstörre effekt. Det blir inga nya bostäder så länge det ärså dyrt att bo och därför inte heller något byggandeför andra än ett fåtal rika, som kan köpa sig lyxigabostadsrätter i attraktiva lägen i något av våra stor-stadsområden.Att avskaffa den statliga bostadspolitiken och troatt den s.k. marknaden klarar behovet av en god bo-stad till ett rimligt pris har aldrig fungerat och kom-mer inte heller i fortsättningen att göra det.Vänsterpartiet väntar med spänning på att vår ut-redningsminister - förlåt, inrikesminister - och tillikabostadsminister skall lägga fram en bostadspolitiskproposition som går i den riktningen. Vi hoppas pånågot bra, i enlighet med ordspråket att den som vän-tar på något gott aldrig väntar för länge.Anf. 293 ():Herr talman! Jag kan till att börja med glädja OweHellberg med att också jag tänker tala om bostads-politik. Det har talats alldeles för litet om dagens ochframtidens bostadspolitik, men kommer flera anfö-randen i rad om detta. Vi får i varje fall vara glada fördet.Svensk bostadspolitik har varit unik. Ingen an-nanstans i världen har befolkningen haft möjlighet attbo så bra som i . Den breda politiska upp-ställning som funnits i bostadsfrågan har varit enviktig förutsättning för att nå detta resultat. Samhällethar genom spelregler och aktivt stöd skapat förutsätt-ningar för att förverkliga de bostadspolitiska målen.I dag råder stor osäkerhet om boendet i framtiden.Kraftiga hyreshöjningar och orättvisa villkor mellanolika upplåtelseformer och bostäder av olika ålder harbidragit till en lång rad problem.Den första halvan av 90-talet var tuff för boende ialla boendeformer. Skattereformen och förändringar ibostadspolitiken gjorde det dyrare att bo för alla. Deallra har utvecklingen sett annorlunda ut.Hyrorna har, som sade, fortsatt atthöjas mer än inflationen, men för egnahemsägare harboendekostnaderna kunnat sänkasgenom lägre räntor.En grundläggande målsättning i svensk bostads-politik har varit och bör även i fortsättningen vara attde olika upplåtelseformerna ges likvärdiga ekonomis-ka villkor. I skattereformen 1990-1991 lades särskiltstor vikt vid en god neutralitet.Bakom denna målsättning ligger uppfattningen atthushållen skall ha sitt eget fria val mellan att bo i egethem, i bostadsrätt eller i hyresrätt. Neutraliteten ärockså en viktig del i en generell bostadspolitik somundviker att vissa grupper pekas ut. Det är ju det somsker i många andra länder där man bygger s.k. social-bostäder för mindre bemedlade hushåll.De allmännyttiga bostadsföretagen spelar en cen-tral roll i svensk bostadspolitik. De senaste årenssystemförändringar i bostadspolitiken och på kredit-marknaden har utsatt företagen för stora påfrestning-ar.Många kommuner har ekonomiska bekym-mer med ett kärvt arbetsmarknadsläge och en negativbefolkningsutveckling. Antalet tomma lägenheterökar, och de är fler än någonsin tidigare.De allmännyttiga bostadsföretagen i de berördakommunerna är ofta svaga och har begränsade möj-ligheter att rekonstruera företagen. Det innebär storakostnader för företagen, och framför allt drabbashyresgästerna. Någonstans måste ju kostnaden för detomma lägenheterna tas ut.Min egen hemkommun är inget undan-tag. kommun har haft en nega-tiv befolkningsutveckling. Kommunala utvecklings-planer indikerade att vi troligtvis skulle ha en folk-mängd på minst 50 000 invånare framemot sekelskif-tet. vet vi att folkmängden blir någonstans över30 000 invånare.Under årens lopp har ett antal åtgärder vidtagitsför att minska överskottet av lägenheter. De har om-vandlats till sjukhem, kontor för kommunala förvalt-ningar och framför allt till ett kontors- och lokalhotellmed omfattande och glädjande nog expanderandeprivat verksamhet. Även en rivningsprocess har in-letts. Trots alla åtgärder har kommun fort-farande ungefär 1 000 tomma lägenheter. Då inserman att det naturligtvis ställer till stora problem somvi nu måste ha hjälp med att lösa.Herr talman! När det gäller den framtida bostads-politiken är det viktigt att vi här i riksdagfattar långsiktiga beslut som ger neutralitet mellanboendeformerna och sänker kostnaderna i boendet.Därför hoppas jag att den bostadspolitiska propositio-nen bl.a. kommer att innehålla just sådana förslag somtryggar och utvecklar allmännyttan och skapar rättvisamellan de olika boendeformerna.Det är många som med spänning väntar på denbostadspolitiska propositionen, och så även jag. Vimåste sätta ned fötterna och visa att vi vill föra enbostadspolitik värd namnet, en bostadspolitik värdigdet nya 2000-talet.Det skall vara en politik som utnyttjar marknads-mekanismerna och samhällets regler och inflytande såatt de sociala skillnaderna i boendet minskar i ställetför att öka. Boendekostnaderna skall sjunka i ställetför att öka. Människors egna initiativ kan lyfta bo-stadsområden som tidigare hade låg status. Vårt sättatt bo skall vara i samklang med ett långsiktigt eko-logiskt perspektiv. Kort sagt: Människor skall oavsettinkomst kunna bo med livskvalitet.Anf. 294 () replik:Herr talman! Jag är tyvärr inte lika optimistisksom när det gäller den bostadspolitiskapropositionen, eftersom jag själv satt i den bostads-politiska utredningen. Detfanns i den bostadspolitiska utredningen inget gehörför att diskutera den. Det är den största faktorn förökade boendekostnader.Det är moms på produktion och moms på allt närdet gäller hyran. Det gör på en trerummareför . Jag föreslog rekonstruktion av kommu-nala bolag i kris. Det kom ingen respons från HelenaFrisks partikamrater. Ni tycker att det är viktigare attfå tillbaka skattereformen i dess ursprungsskick än attsatsa på bostadspolitik. Vad har ni egentligen attkomma med?Anf. 295 () replik:Herr talman! Till skillnad från serjag med spänd optimism fram emot den bostadspoli-tiska propositionen. Jag delar viss kritik som OweHellberg har emot den bostadspolitiska utredningensbetänkande. Men jag hoppas att man nu under pro-positionsskrivandet kommer att ändra vissa delar somutredningen hade i sitt förslag.Jag hoppas mycket på propositionen. Vi ser pro-blemen, och vi måste åtgärda dem.Anf. 296 () replik:Herr talman! Långsiktigheten i utredningensträckte sig . Man skulle an-passa sig till statsbudgeten. Det var det som gälldeoch ingenting annat. Hur skall man få en långsiktighetoch en hållbarhet i en sådan politik?När det sedan gäller förslagen får vi väl hoppas attde är så bra, eftersom man har fördröjt dem nu snartett halvår, och att det kommer någonting vettigt urdetta. Men då kan man inte försvara skattereformen,ta bort värnskatten och titta på den problematikenutifrån så kortsiktiga perspektiv.Då måste man lyssna på de krafter som vill föra ensocial och statlig bostadspolitik och inte på dem somvill avskaffa den. Det var vad några av i det närmaste föreslog.Anf. 297 () replik:Herr talman! Jag håller med om att det är oerhörtviktigt att vi får en långsiktigt hållbar bostadspolitiksom håller för framtiden. Jag tänker inte gå in på vadsom eventuellt kommer i den bostadspolitiska pro-positionen utan förlitar mig på att förslagen i denkommer att vara väl genomtänkta och förhoppnings-vis också bra.Owe kritiserar nu socialdemokraterna iutredningen. Det får han göra för sig. Jag håller migtill det som jag tror på och väntar in den bostadspoli-tiska propositionen. Vi får se vad som kommer i den.Anf. 298 ():Herr talman! Jag var litet orolig att vi inte skullefå någon bostadspolitisk debatt här . Men ärjag nummer tre som har tagit upp den här frågan. Detvisar väl ändå att bostadspolitiken är en viktig frågaför oss. Jag var också orolig när jag såg talarlistan attjag på något sätt hade hamnat fel eftersom mitt anfö-rande kommit på det block som handlade om socialafrågor. Men bostaden är ju en social rättighet ochingen handelsvara, eller skall i varje fall vara det.Bostadspolitiken kanske därför hör hemma under detsociala blocket.Vi socialdemokrater har tillsammans med framförallt genomfört en mycket framgångsriksanering av ekonomi. har vi ett heltannorlunda ekonomiskt läge i än det somregeringen lämnade i arv 1994. Vi kan nu påolika sätt se resultatet av arbetet att få ordning påstatsfinanserna. Vi ser det t.ex. på räntorna. De harsjunkit kraftigt . Det är viktigt både fördem som har lån och för de företag som vill investera.Den framgångsrika budgetsaneringen har också posi-tiva effekter på pris- och löneutvecklingen.Vi ser nu också hur läget på arbetsmarknaden för-bättras i flera viktiga avseenden. Den senaste arbets-kraftsundersökningen från SCB innehåller flera gläd-jeämnen. Den öppna arbetslösheten har minskat.Långtidsarbetslösheten har minskat. Inte minst kan vikonstatera att sysselsättningen har ökat. Det är natur-ligtvis helt otillräckligt, men ändå ett tydligt tecken påatt vi är på rätt väg när det gäller sysselsättningen.När vi satte igång med det tuffa arbetet att få ord-ning på ekonomin gjorde vi det med insikten att detinte går att komma till rätta med arbetslösheten om viinte har ordning på ekonomin. Den finns nu godaförutsättningar att klara målet att halvera den öppnaarbetslösheten till . Men det finns fortfa-rande ett stort orosmoln när det gäller kampen motarbetslösheten. Det är byggsektorn.Här finns det anledning att vara djupt bekymrad.Vi kan konstatera att bara hälften av byggarbetskårenhar arbete i . Regeringen lägger snartfram en bostadspolitisk proposition. Jag kan varamycket tydlig när det gäller den kommande proposi-tionen. Jag anser att det är helt nödvändigt att propo-sitionen innehåller konkreta förslag för byggandet.Det är många som lovprisar de fria marknadskraf-terna. Enligt de glada marknadsanhängarnas filosofiskulle byggandet få fart om bara räntorna var lägre.Så hette det tidigare. Vi har inte haft sålåga räntor som . Men tydligen stämmer inteteorin med verkligheten.Det krävs därför politiska insatser för att få fart påbyggandet. Om vi inte får i gång byggandet nu ärrisken väldigt stor att det blir överhettning längrefram. Det betyder inflation och stigande priser. Detinnebär också att vi får bostadsbrist längre fram. Byg-gandet har en stor betydelse för sysselsättningen. Atten byggnadsarbetare har jobb leder till att tre andrafår arbete.Herr talman! En annan viktig insats är att göra nå-got åt det höga kostnadsläget i redan byggda bostäder.Jag tänker på beståndet från 1988 och framåt.Det förs en ganska högröstad de-batt om fastighetsskatten. Många vill sänka den, ochmånga vill t.o.m. avskaffa den. Det är framför alltvillaägarna som hörs i denna debatt. Jag anser att vimåste ha en ordentlig debatt om fastighetsskatten,eftersom den har stor, eller i alla fall en viss betydelseför boendekostnaderna. Enligt min uppfattning finnsdet ingen anledning att ändra fastighetsskattenför villaägarna. De kraftigt sjunkande räntorna harändå förbättrat deras ekonomiska situation mycketpåtagligt. Märkligt nog tappas detta faktum för detmesta bort i debatten.Däremot bör fastighetsskatten sänkas för flerfa-miljshus och bostadsrätter. Boendekostnaden harblivit en allt tyngre post för många i de boendefor-merna. De har inte kunnat tillgodogöra sig ränte-sänkningar på samma sätt som villaägare. Målet fören socialdemokratisk bostadspolitik måste vara attboendekostnaden skall ta en rimlig del av inkomsten.Så är det tyvärr för långt ifrån alla i dag.Naturligtvis skall vi ha fastighetsskatten kvar i eneller annan form, men det är nödvändigt med en lätt-nad, i första hand för de bostäder som är byggda 1988och . Sedan tror jag att det är viktigt att man seröver hela fastighetsskatten. Då kan vi säga att vikommer att uppnå målet. Alla skall ha rätt till en godbostad till en rimlig kostnad.I detta anförande instämde ochHans Hoff (båda s).Anf. 299 ():Herr talman! De försämrade kommunala ekono-mierna har kraftfullt förändrat möjligheterna för denföreningsdrivna och ideella sektorns verksamhet. Enverksamhet som inte är lagreglerad har härmed fåttstryka på foten när pengarna inte har räckt. Arbetslös-heten ligger också som ett lock över samhället ochpolitiken. Det tynger oss och tar i från oss förmåganatt göra något åt våra och våra barns liv. Vi tyngsunder bördan att ekonomin inte går ihop. Det härpåverkar också människors ideella engagemang.Enligt artikel 31 skall konven-tionsstaterna erkänna barnens rätt till vila och fritid,till lek och rekreation anpassad till barnets ålder samttill att fritt delta i det kulturella och konstnärliga livet.Konventionsstaterna skall respektera och främja bar-nens rätt att till fullo delta i det kulturella och konst-närliga livet och skall uppmuntra tillhandahållande avlämpliga och lika möjligheter för kulturell och konst-närlig verksamhet samt för rekreation och fritidsverk-samhet. Detta förpliktar!Flera undersökningar visar att unga längtar eftervuxna, efter någon som tar sig tid att prata, någon somser dem. För detta krävs inga pengar. När klasser ochdagisgrupper blir allt större uppmärksammasgråzonsbarnen först när de får ofullständiga betyg.Det är precis som om ingen vill ta ansvar, och när detär försent blir barnet ett ärende för ,polisen eller kriminalvården. När tappade du dittmedmänskliga engagemang? Vad kan dugöra för att se det osynliga barnet?Själv anser jag att vi måste ta oss tid. Vi måste taoss tid att se varandra, och vi måste omfördela eko-nomin och arbetstiden. Jag tror på en sextimmarsdag.Herr talman! Själv växte jag upp i , blandbetong, höghus och tunnelbana. Det var de lågavlöna-de som fick en bostad där för att föda upp sina ungar.Vi gick i överfulla skolor, och i klasserna var vi drygttrettio. Då som var det bara de som utmärkte sigsom blev sedda.