prot · GM0922 · 1998-11-25 00:00:00 — I stället för att se politiken som ettsamspel mellan, eller kanske oftare som en stridmellan och uttryck för, skilda klassmässiga intressenoch ideologiska ståndpunkter har man velat framställapolitiken, i synnerhet den ekonomiska politiken, somverkställandet av vissa objektivt och vetenskapligtgrundade åtgärder.Dessa sanningar har förmedlats av nationaleko-nomerna, vår tids överstepräster. De har talat om förpolitikerna vad numera "alla" är överens om, och dehar pekat ut vad som "måste" göras och i vilken rikt-ning den "enda" vägens politik går. Vi känner igenvalserna.· Den offentliga sektorn är för stor och måste skä-ras ned;· Socialförsäkringarna ger för stor trygghet vidarbetslöshet och sjukdom och måste reformeras;· Klassklyftorna, förlåt, lönespridningen är för liten,och ojämlikheten måste öka, i alla fall på kort sikt,för att vi alla skall få det bättre ;· De lagar och regler som införts för att i någonmån skydda de svaga från de starkas exploateringpå den påstått fria marknaden måste liberaliserasoch försvagas;· Marginalskatterna är för höga;· Skatterna är över huvud taget för höga, möjligenbortsett från de skatter som de lågavlönade beta-lar.Invändningen att alla dessa politiska rekommen-dationer råkar sammanfalla med de högavlönades ochstorkapitalets kortsiktiga ekonomiska intressen ärointressant, eftersom denna politik är nödvändig,ofrånkomlig och vetenskapligt grundad.Och som norm över alla normer i normpolitikensevangelium står prisstabiliteten. Inflationen skallbekämpas och utplånas - till varje pris. Inget annatmål, t.ex. låg arbetslöshet, får stå i vägen för dennaöverordnade målsättning.Nåväl; vad har dessa uppfattningar med demokra-tin att göra, och på vilket sätt hänger de samman meddet förestående beslutet om ställning?Jo, det är nämligen så att valda politiker har en urnationalekonomisk synpunkt irrationell tendens attlåta sig påverkas av folkviljan, ja, t.o.m. i viss ut-sträckning fungera som folkets företrädare i de be-slutande församlingarna. Och folket inser sällan vadsom är nödvändigt enligt den senaste nationalekono-miska sanningen utan kräver reformer, arbetstillfäl-len, rättvisare fördelning, en stor och väl fungerandeoffentlig sektor, osv. Men detta kan inte tillåtas, där-för att en sådan politik kan i vissa fall leda till ennågot högre inflation och dessutom till en omfördel-ning av makt från kapitalägare till arbetarklass.Därför, menar man, måste politikerna likt Odys-seus surras vid masten för att kunna stå emot sirener-nas locktoner. De penningpolitiska besluten bör helstfattas av oavsättbara bankdirektörer som inte tvekaratt höja räntan om arbetslösheten hotar att bli för lågoch därmed risken för inflation eventuellt ökar.Kort sagt uppfattas demokratin som ett problem,ett störande inslag. De politiska beslutsstrukturernautformas så att den enda vägens nyliberala politik intehotas.För vidkommande inskränks nu de-mokratin genom att den uttryckligen förbjuds att tanågra som helst instruktioner från de folkvalda ellerfrån regeringen. Svenska folkets valda företrädareskall icke få besluta om eller ens påverka penningpo-litiken. Ej heller regeringens ledamöter skall få göradet. Efter detta beslut blir det förbjudet för riksbanks-chefen att ta några som helst intryck av statsminis-tern, när denne t.ex. argumenterar för samordnadeeuropeiska räntesänkningar för att stimulera tillväx-ten.De som skall fatta de penningpolitiska besluten ärRiksbankens direktion, och de skall göra det med ett,säger ett, mål för ögonen, nämligen prisstabilitet. Deär inte ansvariga inför någon. Deras beslut kan intekorrigeras. De kan inte avsättas med mindre än att dei rent medicinsk mening förlorat förståndet.Den som så önskar kan naturligtvis hävda att dettaär en klok och ändamålsenlig tingens ordning, menjag har mycket svårt att se att någon på allvar kanhävda att det är en demokratisk ordning.Målar jag den lede fan på väggen? Vi kan hoppasdet, men jag tror tyvärr inte det, även om demokratinpå lång sikt är betydligt livskraftigare än de nationa-lekonomiska dogmer som EU ännu styr efter. Även iden debatt som når bredare lager än de mer speciali-serade nationalekonomiska tidskrifterna har det före-kommit krav på ytterligare inskränkningar i demo-kratin. En f.d. ledamot av denna kammare, Bo Söder-sten, har i och på ett intressant semi-narium som arrangerade plä-derat för ytterligare begränsningar av demokratin.Han menade att när nu penningpolitiken kan lyftasbort från politikerna och läggas i experternas händer,varför inte gå vidare till andra områden, som t.ex.skattepolitiken eller varför inte sjukvårdspolitiken?Möjligen var i detta inlägg alltför öppen-hjärtig.Tillbaka till den nu förestående grundlagsändring-en: Är det så att vi genom medlemskap i tvingade att göra denna förändring, och är vi tving-ade att göra den nu? Svaret på båda frågorna är nej.Förändringen av och riksbanksche-fens ställning är en del av skapandet av den europeis-ka monetära unionen. riksdag har dock för-behållit sig rätten att besluta om skall gå in iEMU och dess tredje steg med en gemensam valutaoch en gemensam centralbank. Detta förhållningssätthar de facto godtagits av kommissionen och övrigaEU-medlemmar.Nu föreslås en grundlagsändring som föranleds avett ännu icke fattat beslut om inträde i EMU. Rege-ringens ståndpunkt är, som jag har förstått den, attSverige är bundet av EMU:s fas 1 och 2, där föränd-ringarna av ställning ingår, men icke avfas 3.Den här frågan har diskuterats i tidiga-re, nämligen inför inträdet i EU. Då ansåg regeringenföljande i sin proposition, och instämde:"Det finns på området monetär politik inte någrabestämmelser som måste ändras för att skallkunna bli medlem i EU, eftersom EU vid tidpunktenför ett svenskt medlemskap är i den andrafasen av EMU. Om beslutar sig för att delta itredje fasen innebär detta emellertid att för-pliktar sig att ändra den nationella lagstiftningen såatt får en oberoende ställning. "Alltså: Innan vi gick in i EU var det inte så att vimåste ändra ställning före ett EMU-inträde. Efter att vi gått in i EU är det helt plötsligt såatt vi nu måste ändra ställning oavsettvårt senare ställningstagande till EMU.Fru talman! Jag menar att regeringen och riksda-gen i det första fallet gjorde en riktig bedömning. Ioch med att vi förbehållit oss rätten att självständigtoch oberoende av besluta om eventuelltinträde i EMU måste vi rimligen också vara fria attsjälvständigt ta ställning till de sekundära grund-lagsändringar som detta eventuella beslut om EMUskulle kräva.Till detta kommer det märkliga förhållandet attden nu föreslagna grundlagsändringen sannolikt inteär tillräcklig om vi senare skulle besluta att gå in iEMU. Såväl kommissionen som det europeiska mo-netära institutet pekar bl.a. på att regeringen beslutarom växelkurspolitiken och att alltjämtkommer att ha monopol på sedelutgivningen. Dess-utom pekar kommissionen i en oroande formuleringpå den svenska offentlighetslagstiftningen och sekre-tesslagen, vilka "fordrar anpassning med hänsyn tillECBS sekretessordning".Det kan alltså bli så att om efter enfolkomröstning beslutar att skall gå in i EMUkan vi bli tvungna att göra ytterligare ändringar ilagstiftningen.Fru talman! Jag vill sammanfatta och avsluta påföljande sätt.Den av utskottsmajoriteten föreslagna förändring-en av ställning är· opåkallad i förhållande till nuvaranderelation till EU och EMU,· sakligt omotiverad, för att inte säga kontrapro-duktiv, samt· förkastlig ur demokratisk och konstitutionell syn-punkt.Förslaget till grundlagsändring bör därför avslås,och jag instämmer därmed i tidigareyrkande. Därutöver vill jag yrka bifall till reservationnr 2 under mom. 3 i KU8 angående motion.I detta anförande instämde , , , , Ca-milla , , Carlinge Wisberg och (alla v).Anf. 42 () re-plik:Fru talman! Frågan är om de tre grundläggandefrågor som har utmönstrats i Vänsterns argumente-ring skall få svar. är inteså försiktig som i inflationsfrågan.Han talar tydligare i termer av att det är orimligt attöverordna inflationsfrågan andra mål. Det är budskapet.Det gäller också demokratifrågan. Jag har ställtfrågan, men jag får bara demagogiska motargument.Förstår man inte demokratins vidd och rätt? Till vadskall i detta sammanhang demokratin användas, ut-över till öppenhet, offentlighet, redovisning till riks-dagen, möjlighet till utskottsförhör, kontroll genomriksbanksfullmäktige osv.? Till vad avser Vänstern atti detta sammanhang använda demokratin?Den tredje frågan är följande. Varför hör vi intenågon av de kraftfulla motståndarna mot detta nyaförslag säga någonting om det nya läge som vi är påväg in i efter årsskiftet? Vi får en stor valutaunionsom gränsar till oss öster och söder om oss, och Sve-rige skall förhålla sig i detta nya läge. Det kommerinte ett argument, utan bara svepskälet att detta är ettsmyginförande av EMU.Vi måste utgå från den verklighet vi finns i. Dethade hedrat om han hade sagt någon-ting om dessa mycket kritiskt avgörande frågor, somrör vårt beslut om att stärka ställning idetta avseende för att bevara trovärdigheten för denpolitik som vi förde under föregående mandatperiodoch som vi nu tillsammans är på väg att föra underdenna mandatperiod.Anf. 43 () replik:Fru talman! Tack för tillfället att kommentera in-flationsargumentet. Jag hann inte det i mitt inlägg.Vår poäng är alltså inte att inflation är bra. Det är enmissuppfattning dikterad av retoriska behov snarareän av resultat av innantilläsning. Vår poäng är att låginflation inte bör vara ett mål som är överordnat t.ex.målet låg arbetslöshet.Nu säger man att det inte finns någon motsättningmellan dessa. Vi kan ha både låg inflation och lågarbetslöshet. Det är utmärkt! Då är det inga problemmed att sätta upp låg arbetslöshet som det överordna-de målet. Vi kan ändå ha låg inflation.Vad skall vi välja när en konflikt uppkommer el-ler när anser att en konflikt har uppkom-mit? Det är poängen. Enligt den nu föreslagna lag-stiftningen skall välja inflationsmålet ochsläppa upp arbetslösheten. Vi menar att det är felak-tigt. Arbetslöshetsmålet - låg arbetslöshet - bör varadet överordnade målet. Därav följer icke att vi anseratt hög inflation är någonting bra eller någontingeftersträvansvärt. Vi tror också att det går att hålla enlåg inflation även med ett arbetslöshetsmål som över-ordnat mål.Anf. 44 () re-plik:Fru talman! Jag fick svar på en av mina tre frågor.Det var i och för sig ganska intressant och klargöran-de. Sysselsättningsmålet skall överordnas. Men då ärdet inte demokratifrågan som man skall diskutera,utan vår lagstiftning. Den har vi inte avhänt oss pånågot sätt. Det är som beslutar om de pen-ningpolitiska mål som skall styra. Det är vi som fast-ställer att inflationsbekämpningen på detta sätt skallvara överordnad, som man självfallet ocksåskall beakta den totala ekonomiska situationen.Varför då gå till torgs och argumentera att det ärett antidemokratiskt förslag? Det är ju vår lagstift-ning. Det är ett kretsloppsargument som blir fullstän-digt orimligt. Jag tycker att debatten i denna kammareskall spegla den debatt som finns hos svenska folket,men den måste ta sin utgångspunkt i den verklighet vilever i. Då kan inte det demagogiska innehållet fåfylla i denna kammare.Anf. 45 () replik:Fru talman! Vi har aldrig hävdat att det är antide-mokratiskt att föreslå och besluta om ett inflations-mål. är fri att besluta om sådana mål ochmånga andra mål också. Vi har i olika sammanhanghävdat att vi är tveksamma till om det är klokt attfatta den typen av beslut, men det är en annan sak. Vihar också en reservation på just den punkten.Det vi har hävdat är att det är odemokratiskt - eninskränkning av demokratin - att utforma regleringenav ställning på det sätt som föreslås.Man kan mycket väl ha den gamla ordningen med enmer fristående riksbank och ändå i denna kammaredebattera och besluta om vilka mål man skall sättaupp för arbete. Det är två i och för sigolika frågor som båda är intressanta, men det gälleratt skilja på de ämnen vi diskuterar.Jag skulle vilja säga en sak om EMU och det nyavalutaområdet. Jag skulle vilja hävda att just det för-hållande att man nu försöker sätta EMU i sjön gör detextra viktigt att vi behåller den demokratiska politiskakontrollen över den ekonomiska politiken i vårt land.Anf. 46 ESCH (kd):Fru talman! För en tredjedel av denna kammaresledamöter är det första gången som man här iriksdagen konfronteras med den fråga som blivit denmest avgörande i moderna historia. Riks-bankens ställning handlar nämligen ytterst om fun-damentala förändringar av vår nations självbestäm-mande.Om bara några timmar blir 113 av ny-valda ledamöter tvungna att fatta ett avgörande besluti denna mycket komplicerade fråga. Man måste göradet utan att ha haft rimliga möjligheter att sätta sig ini problemen och bilda sig en egen uppfattning. Mankan bara säga till sina väljare att man har röstat somman har blivit tillsagd.Varje ledamot har förärats boken . Där står högtidligt i inledningen att syftetmed grundlagsproceduren är att det skall föreligga enbred anslutning till ändringsförslagen och att detdärför är "nödvändigt att ge utrymme för eftertanke".För en tredjedel av ledamöterna blir den uppmaning-en inte ens ett dåligt skämt - snarare en ren för-olämpning.Ständigt framhålls vikten av att öka folkets förtro-ende för . Hur kan man hoppas på någotsådant när en tredjedel av de folkvalda har tvingatsagera transportkompani? Hade viljan funnits hade detvarit fullt möjligt med flera veckors nödvändigt ut-rymme för eftertanke mellan debatt och beslut.Därefter går jag över till grundlagens innehåll.Låt mig börja med att än en gång citera ur denförnämliga boken grundlagar:"Det är angeläget att författningen är så avfattadatt den i sina huvuddrag kan begripas av varje allmä-nintresserad medborgare. "Den ändring som vi nu skall rösta om lyder i sinandra mening:"Ingen myndighet får bestämma hur Riksbankenskall besluta i frågor som rör penningpolitiken." Detär en glasklar formulering men totalt missvisande.Sveriges riksbank liksom övriga centralbanker iEU är nämligen totalt bundna av ensärskild stadga, nämligen ECBS-stadgan. Formelltomfattas vi än så länge inte av stadgans gemensammapenningpolitik, men i praktiken kan nu-mera endast verkställa de penningpolitiska beslut somgodkänts eller beordrats av Europeiska centralbanken.Som skäl för att har kunnat stå utanförEMU åberopas att vi inte har deltagit i växelkursme-kanismen . Den mekanismen existerar inte efterden , och vi skulle då kunna tvingas in ivalutaunionen.Jag har förstått av debatten att det råder storoklarhet om huruvida vi kan tvingas eller inte. Låtmig läsa ur artikel 109:Minst en gång eller på begäran av enmedlemsstat skall rådet med kvalificerad majoritet påförslag av kommissionen besluta vilka medlemsstatermed undantag som uppfyller de nödvändiga villkorenoch upphäva de berörda medlemsstaternas undantagom de uppfyller villkoren.Kan det sägas tydligare?För att slippa tvinga oss in i har man därförkonstruerat ett nytt formellt hinder som man kallarERM2, trots att det i verkligheten inte alls är någonväxelkursmekanism utan något helt annat. Men denfår duga som ursäkt så länge ingen orkar ta reda påvad det är.Regeringen avgör själv när vi skall gå med iERM2. Sedan behövs det bara ett majoritetsbeslut iEU för att få in oss i EMU. Förberedelserna är redangenomförda. undertecknades iall tysthet mellan ochRiksbanken ett avtal om hur det man kallar ERM2skall tillämpas.Med andra ord: Den grundlagsändring som ger lä-saren en glasklar bild av en självständig riksbankinnebär i själva verket raka motsatsen.Vårt eget lagråd påpekar att eftersom det är be-stämmelserna i och den stadgasom jag talade om som reglerar verk-samhet och båda dessa utgör en integrerad del avsvensk rätt, behöver grundlagen inte ändras överhuvud taget. Vad som än står i vår grundlag så är detEG-rätten som gäller.Europeiska däremot har krävt attdet skall klargöras i vår grundlag att ECB har aukto-ritet över när den gemensamma valutaninförts. Fram till dess är vi som framgått också tving-ade att följa EG-rätten.Det är inte endast demokratins spelregler förgrundlagsändringar som har förlorat sitt reella inne-håll. Också respekten för medborgarnas självklara rättatt i grundlagarna kunna utläsa vad som verkligengäller har gått förlorad. Hur har denna härdsmälta idemokratin kunnat drabba vår riksdag?Upprinnelsen härleder sig till förhandlingarna omEU-medlemskapet. förklarade då att vi vill-korslöst godkände i dess helhetoch därför endast behövde förhandla om de andradelarna. Därmed hade vi rättsligt förbundit oss attfullt ut också delta i valutaunionen EMU. När detskulle bekräftas inför folket i vår svenska lagstiftningvar avsikten ursprungligen att införa en särskild lag-paragraf som klart visade att EG-rätten har företrädeframför svensk lagstiftning - inklusive våra grundla-gar.När man insåg vilken oro den paragrafen - denkallades plattläggningsparagrafen - skulle förorsakanär medborgarna blev medvetna om att valutaunionenvar ett rättsligt faktum bestämdes att plattläggnings-paragrafen inte fick ingå i lagen. I stället försökteman återställa lugnet genom att försäkra att inga merän vi själva bestämde över våra grundlagar.Därmed framtvingades ett i längden omöjligtdubbelspel. Å ena sidan avges förklaringar till svens-ka folket att det är väljarna och inga andra som ifolkomröstning eller allmänna val skall avgöra ettdeltagande i . Å andra sidan ger vi ständigaförsäkringar till EU att vi gör allt som står i vår maktför att leva upp till ingångna avtal. Vinnare i slutän-dan blir givetvis EU som har rätten på sin sida.För att inför folket upprätthålla bilden av riksda-gens oinskränkta rätt att ensam bestämma över våragrundlagar, tvingas vi ge lagarna en utformning sommedvetet döljer verkligheten. Vi har tvingats gå sålångt att nu uppgraderar en suspekt ekono-misk teori med grundlagsskydd, som de-mokratiaspekten nedgraderats till en försumbar skön-hetsfläck.Inget land i världen som avhänts rätten att självtbesluta över sin ekonomi har kunnat bevara sin själv-ständighet. Det tog en generation att övertyga svenskafolket om att vår miljö är en hotad nationell tillgångvärd att försvara. Skall det behövas ytterligare engeneration för att inse att nationellt självbestämmandeockså har ett pris?Fru talman! Statsministern påpekar ofta med allrätt att den som är satt i skuld inte är fri. Riksdagenborde besinna att den som är satt under förmyndareinte heller är fri.Därefter övergår jag till att tala om riksbanksla-gen.Precis som i fråga om grundlagsändringen är dennu aktuella lagändringen vad avser penningpolitikensutformning de facto redan beslutad och genomförd iöverensstämmelse med ECBS-stadgan. Det beslutsom nu skall fatta har som enda syfte att gepolitisk legitimitet åt den politik som bedrivs sedanlänge.Även om saknar möjlighet att utöva in-flytande på gällande penningpolitik kan det finnasanledning att redovisa skälet till att penningpolitikengjorts oåtkomlig för politikerna.Det har etablerats en uppfattning att endast riks-bankschefer har de rätta lösningarna på samhällseko-nomiska problem, medan motsatsen gäller för politi-ker. Alltså bör politiker utestängas från allt inflytandeöver penningpolitiken.Som förebilder hänvisas till centralbankerna iTyskland och . Förvisso har dessa centralbankeren långtgående självständighet, men, och det är detavgörande, politikerna har där fortfarande möjligheteratt påverka antingen genom ändring i vanlig lag, somman gör i , eller genom inflytande på per-sontillsättning.I det system som nu är bundet av saknas ipraktiken dessa möjligheter, eftersom total enighetmellan samtliga medlemsstater krävs för varje föränd-ring av denna stadga. Centralbanksledningarna i t.ex.USA och är i sista hand beroende av sinapolitiker, och politikerna känner därför också ettyttersta ansvar för penningpolitiken inför sina väljare- ett förhållande som i praktiken sätter en gräns förhur självständigt centralbankerna kan agera. Dengränsen saknas i det europeiska centralbankssystemeti och med att politikerna har avsagt sig allt penning-politiskt ansvar inför väljarna.Denna för vår demokrati och vårt nationella obe-roende helt avgörande frågeställning har negligerats,medan man i stället ägnar sig åt oändliga utläggningarom den nya riksbanksfullmäktige vars enda uppgiftblir att utse en direktion som inte får fatta något pen-ningpolitiskt beslut som inte godkänts eller beordratsav i Frankfurt.Europeiska rigida inflationspolitikutsätts för allt starkare kritik. Oviljan att beakta denoacceptabelt höga arbetslösheten har fått många attbetvivla Europeiska visdom.Alltfler menar att en stark ekonomi inte får varaett mål i sig. En stark ekonomi är endast ett medel avflera för att förverkliga målet - ett bättre samhälle föralla. Annorlunda uttryckt: Det som är bra för Volvoär inte nödvändigtvis bra för Sverige.Nuvarande penningpolitik lades fast i början av90-talet. Då var såväl räntor som inflation uppe itvåsiffriga tal och underskotten i budgetarna snarareregel än undantag. Det var naturligtvis en ohållbarsituation.Med den åtstramningspolitik som bedrivits sedandess har räntorna fallit till historiskt låga nivåer ochinflationen raderats ut. Men detta har skett till prisetav en rekordhög arbetslöshet och en begynnandedeflation.Ändå tvingas vi bedriva samma åtstramningspoli-tik som inflationskonjunktur därför attEuropeiska , trots varningar, aldrigförutsett den situation som vi nu befinner oss i. Ännuså sent som var vi så förblindade av vår pen-ningpolitiks ofelbarhet att man i propositionenaningslöst har skrivit om som skulle det varaexempel på ett land där denna penningpolitik harvisat sin förträfflighet. Vi har hört en del antydningarom det också här från talarstolen. , som har deflation, har ränta. Med all möda ivärlden har man att ta sig ur den recession som manhamnat i.Den bistra sanningen är att den penningpolitiksom vi är tvingade att föra inte kan användas för attbekämpa deflation. För att EMU:s penningpolitikskall lyckas krävs det att berörda nationella ekonomi-er först blir harmoniserade. Det i sin tur förutsätter attlagstiftningen i de olika länderna - den lagstiftningsom gäller bl.a. arbetsmarknad, sociala villkor och,naturligtvis framför allt, skatter - också görs likfor-mig. Så gjorde man i . Så gjorde man i Tyskland.Och så måste man göra för att lyckas med en valutau-nion. Med andra ord: Det krävs ett förentastater för att EMU skall kunna fungera.Som det nu är tvingas Europeiska centralbankenfrån att bota 15 olika nationers åkom-mor med en och samma medicin. Det är man tvungentill bara därför att man envisas med att försöka läggapå taket innan väggarna är resta.Hur uppenbart detta förhållande än är för de in-vigda finns det ingen återvändo. Så mycket politiskprestige står på spel att man hellre tar risken att helabygget rasar samman. Vad det handlar om är såledesinte ett ja eller ett nej i frågan om ställ-ning - den frågan är redan avgjord - utan ett ja mar-kerar att vi frivilligt har gått in i valutaunionen och ettnej att vi har tvingats till det.Anf. 47 () re-plik:Fru talman! von der Esch inledde sitt inläggmed att tala om att nya ledamöter kanske har svårt attsätta sig in i den här stora frågan, dvs. att vi skullevara ett slags transportkompani för våra partikamraterfrån förra mandatperioden. Jag vill faktiskt invändamot detta. Visst, det är klart att jag har ärvt den härfrågan. Men jag tycker inte att det har varit svårt förmig att sätta mig in i den. Jag har gjort det noga ochhar följt debatten, och jag är övertygad om att mångaandra riksdagskamrater har gjort detsamma.Jag vill betona att dagens debatt har gjort mig än-nu mer övertygad om det rätta beslutet, som en majo-ritet här är på väg att fatta. Men jag vill också, frutalman, gärna säga till von der Esch att detintellektuella utbytet för mig är betydligt större närdet gäller von der Eschs inlägg jämfört medinläggen från herrar och tidigare här idag.Anf. 48 ESCH (kd) re-plik:Fru talman! Det är bara att lyckönska den somlyckas sätta sig in i frågan .