prop · GL03141 · 1998-01-01 00:00:00 — Administrationsboet övertar hela livförsäkringsbeståndet med samtliga de tillgångar, till vilka livförsäkringstagarna har förmånsrätt enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979), samt försäkringsgivarens alla rättigheter och skyldigheter på grund av livförsäkringsavtalen (4 §). Denna samfällighet skall emellertid inte bestå längre än nödvändigt för att värdera de omhändertagna tillgångarna. Därefter skall åtgärder vidtas för överlåtelse av livförsäkringarna i administrationsboet till en försäkringsgivare som har koncession för livförsäkring. Nytt i jämförelse med gällande lagstiftning är att kretsen av presumtiva mottagare av försäkringsbestånd från ett administrationsbo har utökats. Således skall förutom försäkringsgivare med svensk livförsäkringskoncession även försäkringsgivare inom EES med koncession eller auktorisation för livförsäkring, oavsett om försäkringsgivaren bedriver livförsäkringsverksamhet enligt denna lag, kunna ta emot beståndet (5 §). Reglerna om överlåtelse inom administrationsförfarandet har anpassats till vad som gäller för frivilliga överlåtelser i syfte att skapa en mer enhetlig reglering (6-7 §§). Om ansträngningar inte resulterar i någon överlåtelse av försäkringsbeståndet, får tillgångarna i administrationsboet fördelas mellan livförsäkringstagarna (8 §). Eventuellt överskott vid överlåtelse av försäkringsbeståndet skall i första hand användas för att täcka kostnaden för den särskilda administrationen och för eventuella avgifter till . Vad som därefter återstår skall överlämnas till den utländska försäkringsgivaren som upphör med verksamheten (9 §). 7 kap. 1 § Paragrafen saknar motsvarighet i LUF. Den gällande lagen innehåller inte någon föreskrift om att en utländsk försäkringsgivare skall ansöka om återkallelse av koncession när försäkringsgivaren avser att avsluta sin försäkringsrörelse i . I den föreslagna lydelsen av 6 kap. 2 § första stycket punkten 1 anges visserligen att försäkringsgivaren kan förklara sig avstå från koncessionen, men detta gäller bara från det att koncessionen beviljades. Det är emellertid ändamålsenligt att försäkringsgivarens koncession först återkallas, varefter försäkringsgivaren inleder de egentliga avvecklingsåtgärderna. Därför har i denna paragraf förts in en bestämmelse om att en försäkringsgivare från tredje land skall ansöka om att regeringen återkallar koncessionen i det fall försäkringsgivaren avser att upphöra med sin försäkringsrörelse i . 7 kap. 2 § Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 27 § första stycket LUF, innehåller bestämmelser om åtgärder som skall vidtas efter det att försäkringsgivarens koncession har förverkats enligt 6 kap. 2 eller 13 § eller återkallats enligt 1 §. Det närmare innehållet i likvidationsåtgärderna beror på arten och omfattningen av försäkringsgivarens försäkringsrörelse. Ett särskilt ombud skall ges i uppdrag att sköta denna uppgift. Därför skall enligt första stycket försäkringsgivaren ersätta företrädaren med ett särskilt ombud som ges i uppdrag att ta emot stämning och i övrigt företräda försäkringsgivaren i fråga om redan meddelade försäkringar. För att åtgärderna med att avveckla rörelsen skall kunna inledas och för att undvika att försäkringstagarnas intresse äventyras kan enligt andra stycket interimistiskt förordna ett ombud att fullgöra denna uppgift till dess försäkringsgivaren har anmält sitt ombud för godkännande av inspektionen. skall ofördröjligen införa kungörelse om godkännandet av ombudet eller förordnandet av det interimistiska ombudet (se 10 kap. 1 § 8). Intill sådant kungörande har skett, får försäkringstagare hos sätta in förfallen försäkringspremie med samma verkan som om den blivit betald till försäkringsgivaren. Enligt 4 § gäller särskilda bestämmelser om avveckling av rörelsen om koncession för livförsäkringsrörelse förklaras förverkad. Om samarbete med tillsynsmyndigheter inom EES för att skydda de försäkrades intressen, se 6 kap. 14 § andra meningen. 7 kap. 3 § I paragrafen, som motsvarar 27 § andra stycket LUF, anges under vilka förutsättningar en försäkringsgivare från tredje land kan få tillbaka deponerade tillgångar, om försäkringsgivaren upphör med verksamheten här i landet. Försäkringsgivaren har rätt att återfå dem med tillstånd. En förutsättning är att försäkringsgivaren har betalat eller på annat sätt lagligen befriats från betalningsskyldigheten för de skulder som avses i 5 kap. 4 §. Bestämmelsen i denna paragraf innebär en förenkling i jämförelse med gällande reglering som bygger på delvis olika regler beroende på om det är en initial deposition eller en tilläggsdeposition som skall återställas. Som en konsekvens av bestämmelsen i 5 kap. 4 § att deponerade tillgångar endast skall få användas till betalning av skulder på grund av försäkringsavtal kan säkerheter inte kvarhållas för att säkerställa betalning av böter, viten och avgifter etc. 7 kap. 4 § Bestämmelserna i denna paragraf om särskild administration överensstämmer i huvudsak med 28 § första-tredje stycken LUF och är enbart tillämpliga på livförsäkringsverksamhet som måste upphöra på grund av att koncessionen förverkas. I 6 kap. 2 och 13 §§ anges de situationer då en koncession skall förverkas. Vad som avses med livförsäkring har angivits i 1 kap. 6 § andra stycket. Enligt tredje stycket skall låta värdera de tillgångar som har omhändertagits. I lagen anges inte efter vilka normer värderingen skall ske. Tillgångarna skall i regel avyttras. De bör därför inte tas upp till högre värde än det beräknade försäljningsvärdet efter avdrag för försäljningskostnaderna. De försäkringstekniska avsättningarna skall fastställas genom försäkringsteknisk beräkning enligt de vid administrationens inträde gällande grunderna. Om värdet av de omhändertagna tillgångarna inte uppgår till ett belopp som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna, ökade med en tjugondel, har administrationsboet fordringsrätt hos försäkringsgivaren för skillnadsbeloppet. 7 kap. 5 § Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 28 § fjärde stycket första meningen LUF. I jämförelse med gällande lagstiftning har kretsen av presumtiva mottagare av bestånd från administrationsbo utvidgats till att gälla alla försäkringsgivare med koncession eller auktorisation för livförsäkring inom EES. Förändringen syftar, som sagts, till att skapa en enhetlig reglering av överlåtelse av försäkringsbestånd från administrationsbo och frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd (jfr. 9 kap. 4 §). 7 kap. 6 § Första stycket i denna paragraf överensstämmer i huvudsak med 28 § fjärde stycket andra-fjärde meningen LUF. Bestämmelserna i andra stycket är nya i förhållande till gällande lagstiftning men motsvarar reglerna för frivillig beståndsöverlåtelse i 29 b § LUF (jfr. 9 kap. 6 §). 7 kap. 7 § Bestämmelserna i första och andra styckena är nya. Motsvarade regler finns dock i 29 a § LUF (jfr. 9 kap. 7 §). Tredje stycket överensstämmer i sak med 28 § femte stycket LUF. Bestämmelserna i fjärde stycket motsvarar reglerna i 29 d § LUF, som föreslås införas i propositionen 1997/98:54 om vissa ändringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv (jfr. 9 kap. 8 § andra stycket). 7 kap. 8 § Bestämmelserna i denna paragraf, som i sak överensstämmer med 28 § sjätte stycket LUF, innebär att tillgångarna får säljas och medlen fördelas mellan försäkringstagarna, om inte försäkringsbeståndet har överlåtits från det att administrationen inträdde. Paragrafen avser endast livförsäkring. 7 kap. 9 § Paragrafen överensstämmer i sak med 28 § sjunde stycket LUF. 7 kap. 10 § Bestämmelserna i denna paragraf har överförts från 28 § nionde och tionde styckena LUF. 7 kap. 11 § Bestämmelserna i denna paragraf, som i smärre justerad form överförts från 28 § elfte stycket LUF, avser livförsäkringsverksamhet som upphör av annat skäl än att koncession förklaras förverkad. Försäkringsgivaren är i de fall som här avses skyldig att såsom förut redovisa de försäkringstekniska avsättningarna. Fullgörs inte redovisningen eller finns det av annat skäl anledning anta att livförsäkringstagarnas rätt äventyras, skall besluta att administration skall träda in. 7 kap. 12 § Paragrafen motsvaras delvis av 28 § åttonde stycket LUF. Andra meningen har omformulerats efter Lagrådets yttrande. Någon förändring i sak är inte avsedd. Nytt i jämförelse med gällande reglering är att förbudet att meddela nya försäkringar gäller inte bara vid förverkande av koncession utan även när koncessionen återkallas på initiativ av försäkringsgivaren. Den som inte iakttar denna bestämmelse kan bli föremål för sanktionsåtgärder enligt 6 kap. 8 §. Förbudet mot meddelande av nya försäkringar är i vissa fall inte tillämpligt . Skälet härtill är att det som regel är av stor betydelse för livförsäkringstagarna att försäkringsskyddet kan anpassas efter ändring i försäkringsbehovet. GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR UTLÄNDSKA FÖRSÄKRINGSGIVARE Kapitlet innehåller regler som skall iakttas av både EES- försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredje land i främst anskaffningsverksamheten av försäkringar i . De föreslagna reglerna överensstämmer i huvudsak till sitt innehåll med motsvarande reglering i LEF och LUF. I lagförslaget har det nuvarande kravet att utländska försäkringsgivare skall iaktta god affärssed i sin verksamhet i bibehållits. Nytt i jämförelse med nuvarande reglering är att skyldigheten att iaktta god affärssed inte är begränsad till anskaffningen av försäkringar utan skall iakttas i all den direktförsäkringsverksamhet som en utländsk försäkringsgivare bedriver i , oberoende av om det är fråga om marknadsföring av försäkringar, betalning av ersättningar eller annat som ansluter sig till verksamheten här. Avsikten är att verksamhetsbetingelserna i så långt möjligt skall vara desamma för utländska och inhemska försäkringsgivare. Några detaljerade regler om vad som anses utgöra god affärssed ställs inte upp utan utländska försäkringsgivare skall iaktta samma godtagbara principer och metoder som svenska försäkringsbolag förutsätts iaktta. Som grundläggande princip slås fast att det i första hand skall åligga företrädaren eller, såvitt avser försäkringssammanslutningar, försäkringsgivarna, att se till att god affärssed iakttas (1 §). Ytterst ankommer det på att övervaka att så sker. Marknadsföringen av försäkringar är ett viktigt led i uppkomsten av ett avtal mellan en försäkringsgivare och en försäkringstagare. I förslaget finns en bestämmelse om att det av en utländsk försäkringsgivares marknadsföringsmaterial klart skall framgå att det är fråga om en utländsk försäkringsgivare (2 §). I kapitlet finns också bestämmelser om de uppgifter ett försäkringbrev skall innehålla (3 §), om förbud mot returprovisioner (4 §) och om skyldighet för att i vissa fall utfärda intyg om marknadsföring (5 §). innehåller LUF ett par föreskrifter om vad utländska försäkringsföretag skall iaktta i meddelanden till allmänheten. Föreskrifterna har stått kvar sedan tillkomsten av lag om utländsk försäkringsrörelse här i riket. Den ena föreskriften (21 § första stycket andra meningen LUF) innebär ett förbud att i reklamsyfte ange dels att det utländska försäkringsföretaget genom att fullgöra den lagstadgade depositionsskyldigheten skulle ha ställt fullgod säkerhet för sina svenska kunder dels att det utländska försäkringsföretaget beträffande hela sin verksamhet är kontrollerat av svenska staten. Enligt den andra föreskriften (21 § fjärde stycket) skall i meddelanden om företagets fonder särskilt anges beloppet av ännu inte inbetalda förbindelser av delägare eller garanter om dessa belopp inräknats i fonderna. Någon motsvarighet till de här nämnda föreskrifterna har inte tagits upp i lagförslaget utan de har såsom obehövliga utmönstrats ur lagstiftningen. Möjligheter att motverka otillbörlig marknadsföring av utländska försäkringsgivare här i landet ges enligt bestämmelserna i marknadsföringslagen (1995:450). Vidare kan med stöd av sina allmänna tillsynsbefogenheter ingripa mot utländska försäkringsgivares marknadsföring i , t.ex. om meddelanden till allmänheten inte kan anses innehålla korrekt information. Anledning saknas därför att tynga lagstiftningen med ifrågavarande detaljföreskrifter. 8 kap. 1 § Paragrafen motsvarar 2 kap. 7 § första stycket LEF och 20 § första stycket LUF. Kravet på god affärssed syftar till att säkerställa att utländska försäkringsgivare i verksamheten i iakttar motsvarande principer och metoder som svenska försäkringsbolag förutsätts iaktta. God affärssed förutsätter bl.a. att verksamheten bedrivs enligt de lagar som gäller på konsumentskyddsområdet här, att tillvägagångssättet i anskaffningsverksamheten är godtagbart och att skaderegleringen sköts på ett opartiskt och rättvist sätt. Det är inte det som i den utländska försäkringsgivarens hemland anses vara god affärssed som är avgörande utan det som gäller i . Vidare förutsätter god affärssed att försäkringsombuden har erforderliga personliga kvalifikationer och är väl utbildade för sina uppgifter för att anskaffningsverksamheten skall kunna bedrivas i enlighet med här i landet godtagbara principer för anskaffning av försäkringar. I andra meningen finns en särbestämmelse för försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning. Eftersom ett ombud i sådant fall inte medverkar vid anskaffningen av försäkringsansökningar skall ansvaret för att anskaffningsverksamheten bedrivs enligt god affärssed åvila försäkringsgivaren. I övrigt skall övervakningsansvaret enligt denna paragraf åvila generalrepresentationens ombud. 8 kap. 2 § Paragrafens första stycke motsvarar 8 kap. 5 § första stycket LEF och 21 § första stycket första meningen LUF. Att försäkringsgivaren uppger sin organisationsform är viktigt av bl.a. den anledningen att om försäkringsgivaren driver rörelsen i en ömsesidig bolagsform eller motsvarande företagsform kan bolagsordningen innehålla bestämmelser om tillskottsplikt för försäkringstagarna som kan drabba svenska försäkringskunder. En sådan skyldighet förekommer inte hos försäkringsgivare som driver rörelsen i aktiebolagsform. För kunden är det också viktigt att veta om försäkringsgivaren är en inhemsk eller utländsk försäkringsgivare. Det är främst av denna anledning hemlandet skall nämnas. Enligt andra stycket, som överensstämmer med 8 kap. 5 § tredje stycket LEF och 21 § tredje stycket LUF, ankommer det på att meddela närmare föreskrifter om den information som en försäkringsgivare skall lämna. Avsikten med bemyndigandet är väsentligen att i lagen införliva de informationskrav som kommer till uttryck i tredje generationens försäkringsdirektiv. Direktivens informationsregler, som har en detaljerad utformning, gäller huvudsakligen vilken information en försäkringsgivare skall lämna till försäkringstagarna före avtalsslutet och löpande . 8 kap. 3 § Paragrafen överensstämmer i sak med 8 kap. 5 § andra stycket LEF och 21 § andra stycket LUF. Kraven i denna paragraf att försäkringsbrevet skall innehålla uppgifter om försäkringsvillkoren avser villkoren för försäkringar som erbjuds med standardvillkor av EES-försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredje land. De allmänna försäkringsvillkoren gäller bl.a. försäkringarnas giltighetstid, premierna och den tidpunkt då ansvaret inträder. Specialvillkor tillämpas på särskilda försäkringsformer inom en viss försäkringsklass. I likhet med vad som gäller för svenska försäkringsbolag får uppgiftskravet anses uppfyllt om ett häfte innehållande de villkor som gäller den aktuella försäkringen fogas till försäkringsbrevet. 8 kap. 4 § I paragrafen, som motsvarar 2 kap. 6 § LEF och 19 § LUF, har det nuvarande förbudet mot returprovisioner, dvs. provisioner som helt eller delvis går tillbaka till kunden för att locka denne att teckna försäkring, bibehållits. Premienedsättning får inte ske på annat sätt än genom återbäring i överensstämmelse med grunderna. 8 kap. 5 § Paragrafen, överensstämmer i sak med 2 kap. 7 § andra stycket LEF och 20 § andra stycket LUF. 9 kap. Överlåtelse av försäkringsbestånd I kapitlet har sammanförts bestämmelser om överlåtelse av utländska försäkringsgivares försäkringsbestånd som hänför sig till den här i landet bedrivna verksamheten. Bestämmelserna överensstämmer i sak med den nu gällande regleringen av frivilliga beståndsöverlåtelser. Försäkringsbeståndet kan helt eller delvis överlåtas i de fall som anges i detta kapitel (1 §). När det gäller EES-försäkringsgivare kan försäkringsbeståndet endast överlåtas efter tillstånd av tillsynsmyndigheten i EES-försäkrings- givarens hemland. Den övertagande försäkringsgivaren kan vara antingen en svensk försäkringsgivare eller en EES-försäkringsgivare. Någon uttrycklig bestämmelse härom kan inte tas in i den svenska lagstiftningen utan frågan får regleras i EES-försäkringsgivarens hemland. På begäran skall dock yttra sig i överlåtelsefrågan och ge sitt samtycke om inte överlåtelsen av försäkringsbeståndet försämrar försäkringstagarnas rätt och den övertagande försäkringsgivaren har erforderlig kapitalbas sedan överlåtelsen beaktats (2 §). Inspektionen skall innan den lämnar yttrande ge berörda försäkringstagare och livräntetagare tillfälle att anmäla om de har något att invända mot överlåtelsen. Handläggningsförfarandet hos inspektionen ansluter till vad som gäller vid överlåtelse av försäkringsbestånd enligt försäkringsrörelselagen (3 §). När det gäller överlåtelse av försäkringsbestånd från försäkringsgivare från tredje land krävs tillstånd av . Den övertagande försäkringsgivaren kan vara antingen en svensk försäkringsgivare, en i koncessionerad utländsk försäkringsgivare eller en utländsk försäkringsgivare som är auktoriserad i ett annat EES-land än (4 §). Den överlåtande och den övertagande försäkringsgivaren skall tillsammans ansöka om inspektionens tillstånd till överlåtelse av försäkringsbeståndet. Inspektionen skall införa en kungörelse om ansökningen i officiella tidningar (5 §). Inspektionen skall lämna tillstånd till överlåtelsen under samma förutsättningar som gäller för inspektionens samtycke till överlåtelse av ett bestånd från en EES- försäkringsgivare, dock med den tilläggsförutsättningen att tillsynsmyndigheten, i det land där risker är belägna eller där åtaganden skall fullgöras, samtycker till överlåtelsen (7 §). I 8 § införs en ny bestämmelse, som innebär att skall kungöra ett beslut om att bifalla en ansökan om beståndsöverlåtelse. Ansvaret för det överlåtna försäkringsbeståndet övergår på den övertagande försäkringsgivaren när ett sådant kungörande sker. 9 kap. 1 § I paragrafen, som saknar direkt motsvarighet i gällande lagstiftning, fastslås att en utländsk försäkringsgivare har rätt att helt eller delvis överlåta ett bestånd av försäkringar som meddelats under verksamhet som bedrivits med stöd av denna lag, i de fall som anges i detta kapitel. I artikel 12 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 28 a § i första skadeförsäkringsdirektivet (som införts genom artikel 53 i tredje skadeförsäkringsdirektivet) samt i artikel 11 i tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 31 a i första livförsäkringsdirektivet (som införts genom artikel 49 i tredje livförsäkringsdirektivet) anges de situationer, där medlemsländerna skall godkänna att försäkringsbestånd överlåts från en försäkringsgivare till en annan och om det förfarande som skall iakttas vid dessa överlåtelser. Artikel 12 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i tredje livförsäkringsdirektivet gäller sådana överlåtelser av bestånd där överlåtaren är en försäkringsgivare vars hemland hör till EU/EES. De övriga artiklarna gäller sådana överlåtelser av bestånd, där överlåtaren är en försäkringsgivare vars hemland är ett land utanför detta område. Regleringen av beståndsöverlåtelser i detta kapitel är baserad på reglerna i dessa artiklar. Överlåtelse av försäkringsbestånd från EES-försäkringsgivare 9 kap. 2 § Denna paragraf gäller endast överlåtelse av försäkringsbestånd från en EES-försäkringsgivare. Bestämmelserna i paragrafen har överförts från 7 kap. 3 § första och andra styckena LEF. De kriterier som skall vara uppfyllda för att skall lämna samtycke till en beståndsöverlåtelse är desamma som gäller när ett svenskt försäkringsbolag enligt 15 kap. 3 § andra stycket försäkringsrörelselagen avser att överlåta sitt försäkringsbestånd eller del av det till ett annat försäkringsbolag. Som angetts i propositionen 1997/98:54 om vissa ändringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv, sid. 34, skall inte längre föreligga någon skyldighet för att kungöra beslutet att lämna sitt samtycke till överlåtelsen. Begreppet behörig myndighet har närmare preciserats i 1 kap. 5 § första stycket 4. 9 kap. 3 § Bestämmelserna i första och andra meningen överensstämmer med 7 kap. 3 § tredje stycket LEF. Hänvisningen till försäkringsrörelselagen i denna paragraf innebär att skall tillämpa ett kungörelseförfarande vid inhämtande av yttrande från försäkringstagare och livräntetagare. Kungörelsen skall införas förutom i Post- och i den eller de ortstidningar som inspektionen finner lämpliga. Bestämmelsen i tredje meningen motsvarar 7 kap. 3 § tredje stycket sista meningen LEF, som föreslås införas genom propositionen 1997/98:54 om vissa ändringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv. Avsikten med den införda bestämmelsen är att undvika att en EES-försäkringsgivares överlåtelse av försäkringsbestånd skall behöva offentliggöras här i landet genom två parallella förfaranden, nämligen dels genom försorg och dels av en behörig myndighet i den överlåtande försäkringsgivarens hemland enligt bestämmelser i det landet. Inspektionen skall i dessa situationer inte behöva kungöra överlåtelsen innan yttrande avges. Överlåtelse av försäkringsbestånd från försäkringsgivare från tredje land 9 kap. 4 § Paragrafen överensstämmer i sak med 29 § LUF, som är utformad i enlighet med artikel 28 a § i första skadeförsäkringsdirektivet (som införts genom artikel 53 i tredje skadeförsäkringsdirektivet) och artikel 31 a i första livförsäkringsdirektivet (som införts genom artikel 49 i tredje livförsäkringsdirektivet). En försäkringsgivare från tredje land har enligt denna paragraf möjlighet att i sin helhet eller partiellt överlåta det försäkringsbestånd som hänför sig till den försäkringsrörelse som bedrivs från försäkringsgivarens sekundäretablering i . Överlåtelsen kan ske dels till ett svenskt försäkringsbolag, dels till en försäkringsgivare med auktorisation i ett annat EES-land och dels till en försäkringsgivare från tredje land som har koncession i . 9 kap. 5 § I paragrafen, som överensstämmer med 29 a § första stycket LUF, stadgas om det ansökningsförfarande som tillämpas på överlåtelser av försäkringsbestånd från försäkringsgivare från tredje land. 9 kap. 6 § Bestämmelsen i denna paragraf har överförts från 29 b § LUF. Begreppet behörig myndighet har preciserats i 1 kap. 5 § första stycket 4. 9 kap. 7 § Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 29 a § andra och tredje styckena LUF. I första stycket anges de kriterier som skall vara uppfyllda för att tillstånd till överlåtelse av försäkringsbestånd skall kunna medges. Dessa kriterier är i huvudsak desamma som föreskrivs i 15 kap. 3 § andra stycket försäkringsrörelselagen för överlåtelse av försäkringsbestånd från ett svenskt försäkringsbolag. Det slutliga samtycket till överlåtelse av försäkringsbeståndet ges av som innan verkställighetstillstånd beviljas skall pröva om överlåtelsen kan ske utan att försäkringstagarnas rätt försämras och om den övertagande försäkringsgivaren har en tillräcklig kapitalbas med hänsyn till den planerade överlåtelsen av försäkringsbeståndet. Vidare skall vid prövningen av verkställighetsfrågan beaktas bedömningen av den behöriga myndigheten i det land där riskerna är belägna.