prop · GL0345D4 · 1998-01-01 00:00:00 — 23 § Om det behövs av återanvändnings- eller återvinningsskäl eller andra hälso- eller miljöskäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om 1. yrkesmässig förbehandling av avfall, såsom demontering och sortering, som utgörs av elektriska och elektroniska produkter, och 2. att den som yrkesmässigt bedriver verksamhet som syftar till att förbehandla avfall, såsom demontering och sortering, som utgörs av elektriska och elektroniska produkter skall ha personal eller kvalitetssystem som certifierats av ett organ som ackrediterats enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. Enligt denna paragraf kan vissa krav ställas på yrkesmässig verksamhet som syftar till att förbehandla avfall som utgörs av elektriska och elekroniska produkter. Kraven innebär att certifiering kan ske av personal och kvalitetssystem enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utfärdar de närmare föreskrifterna om förbehandlingen och certifieringen. Demontering och sortering av avfall är exempel på två av flera sätt att uppnå en effektiv återanvändning eller återvinning. För att inte utesluta andra miljömässigt godtagbara behandlingsmetoder gäller bemyndigandet enligt paragrafen elektriska och elektroniska produkter som har förbehandlats med även andra metoder, förutsatt att behandlingen har skett på ett miljömässigt godtagbart sätt (se jordbruksutskottets betänkande 1997/98:JoU7). Med elektriska och elektroniska produkter avses i princip alla produkter som är beroende av elektriska strömmar eller elektromagnetiska fält för en korrekt funktion. Även utrustning för generering, överföring och mätning av elektriska strömmar och elektromagnetiska fält omfattas av bemyndigandet. Elektriska produkter är i allmänhet beroende av nätspänning eller batteriförsörjning, t.ex. borrmaskiner och eltandborstar. Elektroniska produkter är uppbyggda av komponenter som utnyttjar, förstärker eller omvandlar elektriska strömmar i elektronrör, halvledare, motstånd, kondensatorer, spolar m.m. De krav som kan ställas för att bli certifierad kan vara kunskap om miljöfrågor, miljölagstiftning, berörda produkter, demontering och sortering. I godkännandet kan också krav ställas på hur verksamheten bör bedrivas för att tillgodose nödvändiga miljöhänsyn. Paragrafen innebär att krav inte enbart kan ställas på att personal skall vara certifierad utan även att kvalitetssystem skall vara certifierade. 24 § Om det behövs av återanvändnings- eller återvinningsskäl eller andra hälso- eller miljöskäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om förbud mot deponering, förbränning och fragmentering av avfall som utgörs av elektriska och elektroniska produkter innan avfallet förbehandlats enligt 23 § . Med stöd av denna paragraf får regeringen förbjuda att avfall som utgörs av elektriska och elektroniska produkter deponeras, förbränns eller fragmenteras innan det har förbehandlats i enlighet med 23 § av certifierad personal. Vad som avses med elektriska och ektroniska produkter samt förbehandling framgår av kommentaren till 23 §. Begreppet deponering skall ha samma innebörd som i 20 §. Regeringen kan överlåta åt en myndighet att meddela sådana förbud som avses i paragrafen. Straffsanktioner för den som bryter mot förbudet får föreskrivas i samband med att bemyndigandet utnyttjas. I 26 kap. 9 och 14 §§ finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att besluta om förelägganden vid vite för att framtvinga efterlevnaden av förbudet. Bemyndigande att meddela föreskrifter om tillståndsplikt m.m. 25 § Om det behövs av hälso- eller miljöskäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om 1. att avfall får transporteras yrkesmässigt endast av den som har tillstånd eller är anmäld hos den myndighet som regeringen bestämmer eller att andra särskilda villkor skall gälla för sådan verksamhet, och 2. att den som i yrkesmässig verksamhet ger upphov till annat avfall än hushållsavfall skall lämna det för borttransport till den som innehar tillstånd till transportverksamhet eller är anmäld hos föreskriven myndighet. Tillstånd enligt första stycket 1 skall sökas hos den myndighet som regeringen föreskriver. I denna paragraf bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa föreskrifter som rör tillstånds- och anmälningsplikt för transportörer. I första stycket 1 anges att transporter av avfall skall kunna omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt. Vidare skall det för sådan verksamhet kunna gälla andra särskilda villkor. Ett annat särskilt villkor kan exempelvis vara rapporteringsskyldighet för transportörer beträffande avfallets mängd, art och ursprung. Dessutom kan villkoren innebära krav på att ett särskilt dokument upprättas som skall följa transporten. Endast yrkesmässiga transportörer omfattas av paragrafen. I första stycket 2 anges att föreskrifter skall kunna meddelas om att avfall skall lämnas för transport till den som har särskilt tillstånd för transportverksamhet eller är anmäld att utöva sådan verksamhet enligt första punkten. Endast den som i yrkesmässig verksamhet ger upphov till avfall skall omfattas av skyldigheten att anlita en anmäld transportör eller transportör med tillstånd. Paragrafen omfattar allt avfall utom hushållsavfall. Vad som avses med hushållsavfall framgår av 2 §. Kommunerna är enligt 8 § skyldiga att se till att hushållsavfall transporteras till en behandlingsanläggning och återvinns eller bortskaffas. Denna paragraf innebär ingen förändring i det avseendet. Däremot innebär paragrafen att kommunerna blir skyldiga att se till att de transportörer de anlitar har tillstånd eller är anmälda i enlighet med första punkten. Utför kommunerna själva transporterna kan krav ställas på att kommunerna söker tillstånd eller anmäler sig enligt första stycket 1. Den som bryter mot bestämmelsen skall kunna straffas i enlighet med 29 kap. 4 §. Det är endast i de fall då det är motiverat av hälso- eller miljöskäl som bemyndigandet skall utnyttjas. Enligt 27 kap. 1 § ges möjlighet att avgiftsfinansiera tillstånds- och anmälningsförfarandet. 26 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att den som i yrkesmässig verksamhet ger upphov till annat avfall än hushållsavfall eller yrkesmässigt hanterar annat avfall än hushållsavfall skall lämna uppgift om avfallets art, sammansättning och mängd samt uppgift om varifrån avfallet kommer och var avfallet lämnas. Uppgifterna skall lämnas till den kommunala nämnd som är tillsynsmyndighet. För att ge kommunen möjlighet att kontrollera avfallsflödena i kommunen kan enligt paragrafen föreskrivas att den som ger upphov till eller hanterar avfall skall vara skyldig att till kommunen lämna de uppgifter som behövs för kommunens tillsyn. Endast yrkesmässig verksamhet kan omfattas av uppgiftsskyldigheten. I likhet med 25 § första stycket 2 omfattas allt annat avfall än hushållsavfall av bestämmelsen. Genom denna paragraf tillsammans med den uppgiftsskyldighet som kan åläggas transportörerna enligt 25 § första stycket 2 får kommunerna in rapporter om avfalls mängd, art och sammansättning etc. från alla led som hanterar avfall. På detta sätt kan kommunerna få en bild av flödena av avfall till och från kommunen och därigenom en möjlighet att spåra illegala upplag. Samtliga som yrkesmässigt hanterar avfall kan göras uppgiftsskyldiga med stöd av bemyndigandet. Även den som ett mellanled hanterar avfall, t.ex. certifierad demonterare, omfattas av paragrafen. Hanteringsbegreppet definieras i 3 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas i paragrafen att meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet. Straffsanktioner för den som bryter mot förbudet får föreskrivas i samband med att bemyndigandet utnyttjas. I 26 kap. 9 och 14 §§ finns möjlighet för tillsynsmyndigheten att besluta om förelägganden vid vite för att framtvinga efterlevnaden av förbudet. 27 § Om det behövs av hälso- eller miljöskäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om att de som yrkesmässigt samlar in eller för någon annans räkning yrkesmässigt ombesörjer bortskaffande eller återvinning av avfall skall vara anmälda hos den myndighet som regeringen föreskriver. Detta gäller inte den som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 25 § eller annars enligt denna balk. I paragrafen ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva att den som yrkesmässigt samlar in eller för annans räkning yrkesmässigt ombesörjer bortskaffande eller återvinning skall vara anmäld hos föreskriven myndighet. Vad som avses med bortskaffande respektive återvinning framgår av kommentaren till 3 §. Det är handlare och mäklare som omfattas av bemyndigandet. Den som omfattas av en tillstånds- eller anmälningsplikt enligt 25 § eller annars enligt skall inte omfattas av någon anmälningsskyldighet. Formuleringen av första stycket andra meningen har på förslag från Lagrådet förtydligats. Enligt 27 kap. 1 § ges möjlighet att avgiftsfinansiera anmälningsförfarandet. Bemyndigande att meddela föreskrifter om avfall med anledning av medlemskap i unionen 28 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter om avfall, avfallsplanering och begränsningar i fråga om avfallstransporter som följer av medlemskap i unionen. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avfall, avfallsplanering och begränsningar i avfallstransporter som följer av medlemskap i . Bestämmelser om avfall och avfallsplanering finns bl.a. i rådets direktiv /442/EEG av om avfall (det s.k. ramdirektivet), senast ändrat genom kommissionens beslut 96/350/EG av om anpassning av bilagorna IIA och IIB till rådets direktiv /442/EEG om avfall. Enligt ramdirektivet skall det i medlemsländerna finnas en eller flera avfallsplaner för hanteringen av avfall. Planerna skall innehålla exempelvis uppgifter om typ, kvantitet och ursprung beträffande det avfall som skall återvinnas eller bortskaffas, allmänna tekniska krav, speciella åtgärder som krävs för bestämda avfallsslag och lämpliga områden eller anläggningar för bortskaffande av avfall. Vidare finns bestämmelser i rådets direktiv /689/EEG om farligt avfall som har införlivats i svensk rätt genom bl.a. förordningen (1996:971) om farligt avfall. Avfallstransporter inom EU regleras genom rådets förordning (EEG) nr 259/93 av om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen som trädde i kraft . I förordningen finns krav på anmälan och tillstånd för olika typer av transporter. Förordningen har kompletterats i vår lagstiftning genom förordningen (1995:701) om gränsöverskridande transporter av avfall. Bemyndigande att meddela föreskrifter för försvaret 29 § Regeringen eller efter regeringens bestämmande generalläkaren får meddela särskilda föreskrifter för Försvarsmakten, , och som avviker från vad som föreskrivs i detta kapitel. I paragrafen ges ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag för försvaret från bestämmelserna i detta kapitel. Det kan gälla exempelvis föreskrifter om transport av hushållsavfall och omhändertagande av latrin i samband med övningar och transport från befästningar av hemlig natur. Regeringen får överlåta sin rätt enligt denna paragraf på generalläkaren. 30 § Ingen får skräpa ned utomhus på en plats som allmänheten har tillträde eller insyn till. Enligt paragrafen råder ett allmänt förbud mot nedskräpning utomhus på en plats som allmänheten har tillträde eller insyn till. Bestämmelsen riktar sig mot alla som skräpar ner på sådana platser, även fastighetsägaren, oavsett om det är ute i naturen eller inom bebyggda områden. Vad som är skräp har inte exemplifierats i paragrafen. Med skräp avses bl.a. plåt, glas, plast, papper, avfall eller annat liknande. Med plåt kan exempelvis avses bilvrak eller delar från sådana. Något krav att skräpet skall vålla otrevnad eller skada föreligger inte. En tillsynsmyndighet kan enligt 26 kap. 9 § förelägga den som skräpat ned att städa upp efter sig. Föreläggandet kan enligt 26 kap. 14 § förenas med vite. skall enligt 26 kap. 2 § anmäla överträdelser till polis- eller åklagarmyndigheten om misstanke om brott finns. Nedskräpning enligt paragrafen är straffbelagd i 29 kap. 7 §. 31 § Inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon får avfall inte dumpas, vare sig som fast ämne, vätska eller gas. Avfall får inte heller dumpas från svenska fartyg eller luftfartyg i det fria havet. Avfall som är avsett att dumpas i det fria havet får inte föras ut ur landet eller ur den ekonomiska zonen. Vad som sägs om dumpning gäller också i fråga om förbränning av avfall. Enligt paragrafen råder ett förbud mot dumpning av avfall inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. Vilka områden detta omfattar framgår av lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium och lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. Förbudet gäller alla slags transportmedel, även utländska fartyg och luftfartyg. Det gäller också för svenska fartyg eller luftfartyg inom andra havsområden. Att förbudet för det fria havet endast omfattar fartyg och luftfartyg beror på svårigheten att bestämma nationaliteten på andra transportmedel. Förbudet i paragrafen avser även dumpning på is. Avfall som är avsett att dumpas inom andra havsområden får inte heller föras ut ur landet eller ur den ekonomiska zonen. Förbudet i paragrafen omfattar alla typer av avfall, oavsett om det är fast ämne, vätska eller gas och omfattar även avfall som tagits ombord utomlands. Förbudet att dumpa omfattar även att avfallet sänks i behållare eller att transportmedlet med last av avfall sänks. Brott mot dumpningsförbudet är straffsanktionerat enligt 29 kap. 8 § p. Redan försök till dumpning sanktioneras enligt andra stycket nämnda lagrum. Enligt paragrafens andra stycke gäller förbudet mot dumpning också i fråga om förbränning av avfall. 32 § Vad som sägs i 31 § första stycket gäller inte sådana utsläpp av skadliga ämnen från fartyg som regleras genom lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. I paragrafen görs undantag för alla sådana utsläpp av skadliga ämnen från fartyg som regleras i lagen om åtgärder mot vattenföroreningar från fartyg. I den lagen finns särskilda regler om förbud mot vattenföroreningar från fartyg. Lagen innehåller även straffbestämmelser. Det erinras om att hänsynsregler skall tillämpas där det har relevans även om annan lag reglerar frågan. 33 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får genom beslut i det enskilda fallet medge dispens från 31 § första stycket, om avfallet kan dumpas utan olägenhet för människors hälsa och miljön. Om det genom dumpning uppkommer olägenhet som inte förutsågs när medgivandet gavs, får den myndighet som har lämnat medgivandet meddela föreläggande i syfte att avhjälpa olägenheten. Om olägenheten inte avhjälps eller villkor eller föreskrifter åsidosätts, får medgivandet återkallas. Enligt paragrafens första stycke får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge dispens från förbudet mot dumpning i 31 § första stycket. Detta gäller endast under förutsättning att dumpning kan ske utan olägenhet från hälso- och miljöskyddssynpunkt. Frågan om dumpning är reglerad i flera konventioner som ratificerat, (SÖ 1974:8), Helsingforskonventionen (SÖ 1976:13 och SÖ 1996:22) och (SÖ 1994:25). I praktiken torde därför utrymmet för undantag främst avse muddermassor. Om tillstånd ges kan villkor ställas med stöd av 16 kap. 2 § andra stycket. Prövningen av mål och ärenden 5.1.16 16 kap. Allmänt om prövningen I denna avdelning ges bestämmelser om prövningen av mål och ärenden enligt balken, eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Avdelningen inleds med kapitel 16 med bestämmelser som har en mer allmän tillämpning vid prövningen. För att underlätta förståelsen av prövningssystemet anges redan i 16 kap. 1 § vilka organ som är prövningsmyndigheter. I samma paragrafs andra stycke anges vidare var de närmare bestämmelserna om vilka mål och ärenden som prövas av respektive prövningsmyndighet återfinns. Regeringens prövning har delats upp på två kapitel. I 17 kap. finns bestämmelser om regeringens tillåtlighetsprövning medan det i 18 kap. 1 § finns en bestämmelse om vad regeringen prövar efter överklagande. Den förstnämnda prövningen är av speciellt slag eftersom regeringen prövar tillåtlighetsfrågan. Andra prövningsmyndigheter är bundna av regeringens beslut i tillåtlighetsfrågan. I 19 kap. finns bestämmelser om förvaltningsmyndigheterna och kommunernas prövning. I kapitlet ges dessutom särskilda bestämmelser om länsstyrelsernas och kommunernas prövning av miljöfarlig verksamhet. I de därpå följande fyra kapitlen (20-23) ges bestämmelser om domstolarnas tillståndsprövning. I de fall som miljödomstol är första instans kompletteras bestämmelserna i balken av bestämmelser. Om miljödomstolens prövning sker efter överklagande från förvaltningsmyndighet är det förvaltningsprocesslagens regler som blir subsidiärt tillämpliga. I 24 kap. ges regler om tillstånds rättsverkan, omprövning och återkallelse av tillstånd m.m. Avdelningen avslutas med ett kapitel 25 om rättegångskostnader och liknande kostnader. Det finns ytterligare bestämmelser om prövning i 7 kap. lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. 1 § Regeringen, länsstyrelserna och andra förvaltningsmyndigheter, kommunerna, miljödomstolarna, och prövar mål och ärenden enligt denna balk eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. I fråga om prövningen av mål om straff eller förverkande enligt 29 kap. gäller dock vad som är föreskrivet om brottmål i allmänhet. Närmare bestämmelser om vilka mål och ärenden som prövas av respektive prövningsmyndighet finns i 17 kap. 1-4 §§, 18 kap. 1-2 §§, 19 kap. 1-2 §§ , 20 kap. 2 §, 23 kap. 1 § samt 23 kap. 9 §. Beslut eller dom om återkallelse av tillstånd, dispens, godkännande och förbud mot fortsatt verksamhet samt omprövning av tillstånd eller villkor meddelas av tillståndsmyndigheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafens första stycke anges vilka myndigheter som prövar mål och ärenden enligt balken, eller föreskrifter meddelade med stöd av balken. I första stycket andra meningen anges dock att regler om brottmål skall tillämpas vid avgörande av mål om straff eller förverkande enligt . I andra stycket hänvisas till de bestämmelser som anger vilka mål som prövas av respektive myndighet. Genom att läsa de bestämmelser som det hänvisas till kan en fullständig bild av vilka mål som prövas av respektive myndighet erhållas. Det anges slutligen i tredje stycket att det är tillståndsmyndigheten som prövar frågor om återkallelser och omprövning av villkor m.m. Tillstånd, godkännande och dispens 2 § Tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får lämnas för begränsad tid. Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sådan tidsbegränsning. Tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får förenas med villkor. Bestämmelser om vilka mål som är ansökningsmål finns i 21 kap. 1 § och bestämmelser om vad en ansökan i ett ansökningsmål skall innehålla finns i 22 kap. 1 §. Regeringen får meddela föreskrifter om vad en an- sökan i ett ärende skall innehålla. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt paragrafens första stycke får tillstånd, godkännanden och dispenser begränsas i tiden. Inom EU förekommer det att tillstånd är tidsbegränsade. Dessa tidsbegränsningar är genom EU- medlemskapet skyldigt att följa. T.ex. skall tidsbegränsning enligt EG- direktiv ske till om det finns risk för att grundvattnet förorenas av vissa ämnen. Möjligheterna att meddela tidsbegränsade tillstånd t.ex. för miljöfarlig verksamhet blir större . Frågor om tidsbegränsning av tillstånd behandlas närmare i avsnitt 4.14.3 och 4.25.1. Vad angår vattenverksamhet så sker det huvudsakliga ingreppet i naturen vanligen i ett sammanhang när vattenverksamheten påbörjas. Därefter inträder i regel ett nytt naturtillstånd. Det är därför inte alltid lämpligt att tidsbegränsa tillstånd till vattenverksamhet. Första stycket ger dock möjlighet till detta. Det kan jämförelsevis sällan komma i fråga att tidsbegränsa tillstånd som innefattar byggande i vatten. Däremot skulle tidsbegränsning kunna ske av tillstånd till bevattningsuttag. Sker tidsbegränsning så bör tillståndet förenas med villkor om borttagande av tekniska anordningar (pumpar, ledningar m.m.) för bevattningsuttaget. I paragrafens andra stycke föreskrivs för tydlighets skull att tillstånd, godkännande eller dispens får förenas med villkor. Det erinras om att det i avsnitt 4.31.2 angetts att de regionala miljödomstolarna skall i sin verksamhet beakta att villkor utformas så att de kan utgöra grund för att konstatera om en överträdelse har begåtts och i så fall också kan ligga till grund för påföljder enligt sanktionssystem. I tredje stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om vad ansökningar i ärenden skall innehålla. Vilka mål som är ansökningsmål framgår av 21 kap. 1 § och vad en ansökan i ansökningsmål skall innehålla framgår av 22 kap. 1 §. 3 § Tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får för sin giltighet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för efterbehandling och andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund behöver inte ställa säkerhet. Om det kan antas att ställd säkerhet är tillräcklig, får den myndighet som prövar frågan om tillstånd, godkännande eller dispens besluta om ytterligare säkerhet. I fråga om beskaffenheten av säkerheten gäller 2 kap. 25 § ut- sökningsbalken. Säkerheten skall prövas av tillståndsmyndigheten och förvaras av . Reglerna om säkerhet i denna paragraf omfattar kostnader för efterbe- handling och andra återställningsåtgärder. I samband med att tillstånd lämnas för en verksamhet skall frågan om säkerhet för verksamheten prövas och om sådan säkerhet skall ställas, fastställs detta av tillståndsmyndigheten genom villkor. Starka skäl att meddela villkor om säkerhet föreligger om den aktuella verksamheten kan förutses avslutas och det kan föreligga ett efterbehandlingsbehov. Det kan också finnas skäl att meddela villkor om säkerhet för fall då det kan ställas krav på en verksamhet att fortlöpande låta frakta bort avfall. I enlighet med vad som brukar vara fallet i fråga om ställande av säkerhet omfattas inte offentligrättsliga organ. Om det kan antas att säkerheten är tillräcklig, får den myndighet som beslutar om tillstånd besluta om ytterligare säkerhet. Förfarandet motsvarar vad som gäller för ändring av villkor. Observera att enligt 12 kap. 3 § får tillstånd till täkt lämnas endast om säkerhet ställs för de villkor som skall gälla för tillståndet. Hänvisningen i tredje stycket till 2 kap. 25 § utsökningsbalken innebär att säkerhet skall bestå av pant eller borgen inklusive bankgaranti. Borgen skall ingås såsom för egen skuld och om flera ingår borgen skall ansvaret vara solidariskt. 4 § Tillstånd eller dispens får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser enligt (1987:10). Mindre avvikelser får dock göras om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas. Det är enligt kommunerna som har det avgörande inflytandet över användningen av mark och vatten inom kommunen. De skall i sin planering göra en sammanvägning av olika anspråk på mark och vatten. Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genom detaljplaner.