prop · GL031 · 1998-01-01 00:00:00 — Denna dämpande effekt beräknas till orsakas av miljö- och energiskatter inklusive moms. Per capita räknat har mycket låga utsläpp av koldioxid jämfört med de flesta andra industriländer. Mer än en tredjedel av de svenska utsläppen av växthusgaser kommer från vägtrafiken. Övergödning av sjöar och hav kommer av höga koncentrationer av bl.a. växtnäringsämnena kväve och fosfor. ökade övergödningen av och . finns en tendens till stabilisering av halterna av kväve och fosfor, eller möjligen en minskning. Vattenburna utsläpp av kväve från till omgivande hav har minskat med och ungefär en lika stor minskning har skett för den totala luftburna kvävebelastningen på . Tydliga förbättringar har skett i många sjöar även om var sjätte sjö fortfarande beräknas vara alltför näringsrik. Utsläppen av de flesta metaller har minskat kraftigt . Nuvarande nedfall av metaller kommer till största delen från andra länder. Kvicksilverutsläppen till luft var t.ex. mycket stora , som mest , men har sedan minskat kraftigt, till ca . De areela näringarna, i första hand jord- och skogsbruk, är den verksamhet som haft den största negativa påverkan på biologisk mångfald under . Problemen handlar främst om förstörelse och försämring av biotoper (livsmiljöer) för växter och djur genom bl.a. avverkning, dikning, igenplantering och gödsling av naturliga fodermarker. Det sker dock stora ansträngningar inom dessa sektorer för att vända och anpassa utvecklingen för att i stället bidra till att bevara biologisk mångfald. Effektiv användning Många miljöproblem globalt sett är kopplade till energiproduktion och -användning främst genom utnyttjandet av fossila bränslen. Den totala energitillförseln i är högre än 1970 (om kärnkraftens omvandlingsförluster inkluderas) som bruttonationalprodukten ökat med i fasta priser . Detta innebär att den svenska ekonomin blivit mindre energiintensiv . är svensk energiförbrukning relativt hög jämfört med många andra industriländer, vilket kan förklaras av bl.a. det kalla klimatet, den energiintensiva industrin och de långa transportsträckorna. Hållbar försörjning Hållbar försörjning har bl.a. att göra med att användningen av resurser inte långsiktigt kan överskrida den takt med vilken naturen skapar nya. är i förhållande till många andra länder rikt på vatten. Unikt är dessutom så låga bakteriehalter på många platser i landet att man kan ta dricksvatten ur sjöar och vattendrag utan avancerad rening. i har ökat . Även tillväxten av virke har ökat. Avverkningen är och har varit lägre än tillväxten och prognostiseras att så förbli under åtminstone ytterligare några decennier. Uppskattningar av de naturliga fiskebestånden i våra omgivande vatten har gjorts . Både runt öst- och minskade fiskbestånden och fångsterna generellt under 1970- och delar av 1980-talen på grund av bl.a. ett alltför intensivt fiske. I har även minskad salthalt och syrebrist till följd av övergödning och dåligt vattenutbyte med minskat beståndet av framför allt torsk. har dock fiskebeståndet och fångsterna ökat igen. De relativt stora inflödena av syrerikt vatten som ägde rum /94 till , i kombination med fiskerestriktioner har medfört en ökning av torskbeståndet . Att återvinna material i ett kretslopp är en del i att uppnå en hållbar försörjning. har materialåtervinningen ökat med t.ex. förpackningar, returpapper och däck. Enligt en rapport från klarade producenterna i stort sett uppsatta återvinningsmål . Nya och i många fall högre återvinningsmål har satts upp som skall vara uppfyllda . Den ekonomiska politikens miljöpåverkan De gångna 25 årens miljöarbete har inneburit att den tidigare accelererande miljöförstöringen i vårt land bromsats upp och i viktiga avseenden vänts. De svenska utsläppen av många miljöskadliga ämnen har t.ex. minskat kraftigt. I diagram U.1 nedan återges utvecklingen för några viktiga ämnen . Sälar, uttrar och havsörnar har återhämtat sig. Industriutsläppen minskar och avfallet nyttiggörs i allt högre grad. Luft och vatten är i många avseenden betydligt renare. Hushållningen med naturresurser har förbättrats. Energianvändningen har ökat långsammare än BNP. finns problem kvar med t.ex. försurning, övergödning, biologisk mångfald och globala frågor som koncentrationen av växthusgaser i atmosfären. Miljökvaliteten har i många fall inte förbättrats i samma takt som utsläppen minskar. Anledningen kan dels vara fortsatta nedfall från långväga ut- släppskällor men också att det ofta tar tid innan minskade utsläpp leder till minskad koncentration av skadliga ämnen i mark och vatten. Miljöpolitik verkar således på lång sikt, vilket också innebär att effekterna av den förda politiken ofta inte kan avläsas förrän längre fram i tiden. Den pågående utvecklingen av både miljöräkenskaper och indikatorer för en ekologisk hållbar utveckling kommer dock med tiden att förbättra informationen om sambandet mellan ekonomi och miljö. Tillgänglig information tyder inte på att den förda ekonomiska politiken skulle ha medfört en försämrad utveckling av den svenska miljön. Not.. Uppgifterna är ej helt jämförbara med data på grund av ändrade beräkningsmetoder. Källa: SOU 1997:11, Na 18 Avstämning av målet om en halverad öppen arbetslöshet Avstämning av målet om en halverad öppen arbetslöshet 1 Inledning 4 2 Utvecklingen på arbetsmarknaden 4 2.1 Sysselsättningsutvecklingen 4 2.2 Arbetslöshetens utveckling 5 2.3 Utvecklingen av lediga platser 7 2.4 Löneutvecklingen 7 3 Regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet 8 3.1 Den förda politiken 8 3.2 Regeringens förslag i budgetpropositionen för 10 4 Bedömning av utvecklingen av tillväxt , sysselsättning och arbetslöshet fram 14 4.1 Bedömning av den ekonomiska utvecklingen fram 14 4.2 Bedömning av utvecklingen på arbetsmarknaden fram 15 1 Inledning Den svenska ekonomin har präglats av två stora obalanser; betydande underskott i de offentliga finanserna och en hög arbetslöshet. Regeringens politik har inriktats på att komma tillrätta med dessa obalanser. Saneringen av de offentliga finanserna har varit framgångsrik, och målet om balans i de offentliga finanserna kommer att uppnås 1998. närmast därefter beräknas de offentliga finanserna att visa överskott. Förstärkningen av de offentliga finanserna har skett genom en kombination av besparingar och skattehöjningar för att få en rimlig fördelningsprofil. Den förda politiken har medfört ett ökat förtroende för den ekonomiska politiken och därigenom möjliggjort lägre räntor. Att minska arbetslösheten är regeringens främsta uppgift. I regeringsförklaringen uttalade regeringen att den satt som mål att skall ha halverat den öppna arbetslösheten till . ställde sig bakom detta mål. reviderade finansplan utfäste sig regeringen att inför varje halvår redovisa en avstämning i förhållande till målet om en halverad öppen arbetslöshet. I samband med ekonomiska vårproposition presenterades den första av dessa halvårsvisa avstämningar. I det följande redovisas den andra avstämningen, vilken innehåller en redogörelse för utvecklingen på arbetsmarknaden samt en redovisning av regeringens politik för en halverad arbetslöshet. 2 Utvecklingen på arbets- marknaden Till följd av den djupa lågkonjunktur som svensk ekonomi genomgick försämrades arbetsmarknadsläget kraftigt. Andelen av befolkningen i åldrarna som hade arbete föll från år . ökade den öppna arbetslösheten från till och antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökade från till av arbetskraften Det försämrade arbetsmarknadsläget var resultatet av flera samverkande faktorer. Den viktigaste anledningen till sysselsättningsfallet och den snabba ökningen av den öppna arbetslösheten var ett mycket kraftigt bortfall i den inhemska efterfrågan. Dessutom utvecklades världsekonomin svagt , efter 1980-talets långa högkonjunktur. Överhettningen av den svenska ekonomin i slutet av förra decenniet skapade problem för industrins internationella konkurrenskraft med produktionsminskningar som följd. 2.1 Sysselsättningsutvecklingen /1994 förbättrades arbetsmarknadsläget och sysselsättningen ökade. Den främsta orsaken till denna förbättring var en depreciering av den svenska kronan vilket medförde ett gynnsamt kostnadsläge för den svenska industrin och därmed en hög exporttillväxt. Totalt ökade sysselsättningen med eller 100 000 personer till slutet av 1995, vilket historiskt sett är en hög ökningstakt. Sysselsättningen mätt i antalet arbetade timmar ökade med . försämrades den internationella konjunkturen vilket drabbade den svenska exportindustrin negativt och resulterade i en fallande sysselsättning . Mellan fjärde kvartalet 1995 och fjärde kvartalet 1996 föll sysselsättningen med ca 35 000 personer. Sysselsättningen fortsatte att falla under inledningen av 1997, främst inom kommunerna och byggnads- industrin. Den nedåtgående trenden i antalet sysselsatta bröts och antalet sysselsatta ökade. fortsatte antalet sysselsatta att öka. Antalet sysselsatta var dock färre än . Under lågkonjunkturens inledningsfas minskade antalet arbetade timmar och antalet sysselsatta personer i ungefär samma omfattning men när konjunkturen vände uppåt ökade antalet arbetade timmar mycket snabbare än sysselsättningen. Detta kan till stor del kan förklaras av en minskad frånvaro. I likhet med antalet sysselsatta har antalet arbetade timmar minskat under inledningen av 1997. Utvecklingen inom olika branscher försvann nära en fjärdedel av jobben inom industrin, byggsektorn och jord- och skogsbruk. Sysselsättningen inom jord- och skogsbruk har emellertid visat på en trendmässig nedgång . Många jobb förlorades också inom den privata tjänstesektorn, t. ex. inom handel och kommunikationer. I kölvattnet av den exportledda uppgången i ekonomin under 1994-1995 ökade sysselsättningen främst inom industri och privat tjänstesektor. Industriproduktionen nådde mycket höga nivåer, men på grund av en kraftig produktivitetsökning ökade inte sysselsättningen i samma omfattning. Antalet industrisysselsatta ökade med ca 70 000 personer mellan början av 1994 och början av 1996. En viss återhämtning skedde således i den hårt decimerade industrisektorn. Sysselsättningen inom industrin började emellertid minska igen och ungefär 15 000 industrijobb gick förlorade. Byggnadsindustrins negativa utveckling bestod medan sysselsättningen inom den privata tjänstesektorn fortsatte öka. Sysselsättningen i den privata tjänstesektorn ökade med sammanlagt ca 70 000 personer . En svag ökning av tjänstesysselsättningen följdes av en kraftig uppgång . Enskilda delar av tjänstesektorn har utvecklats olika. Inom varuhandel, samfärdsel, post och tele har sysselsättningen minskat kraftigt, medan sysselsättningen inom bank och försäkring, uppdragstjänster samt personliga tjänster har ökat . Sysselsättningen inom den offentliga sektorn har minskat kontinuerligt . /1997 var antalet offentligt sysselsatta ca 150 000 färre än /1992, vilket motsvarar en minskning med . var det främst antalet sysselsatta inom förvaltning som minskade, men är det framför allt antalet sysselsatta inom vård och omsorg som minskat. gjorde fortsatta neddragningar inom främst den kommunala sektorn att sysselsättningen inom den offentliga sektorn fortsatte att minska. 2.2 Arbetslöshetens utveckling Efter konjunkturuppgången 1994/1995 skedde successiv försämring av arbetsmarknadsläget . Arbetslösheten steg från år . Dessutom befann sig ca 195 000 personer i konjunkturberoende arbetsmarknadsåtgärder. Sammantaget var 540 000 personer eller av arbetskraften antingen öppet arbetslösa eller i konjunkturberoende åtgärder . Antalet arbetslösa fortsatte att öka . Den negativa trenden bröts och arbetslösheten har minskat . var arbetslösheten lägre än mot- svarande månad föregående år. Justerat för säsongsvariationer föll den öppna arbetslösheten till . minskade även antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadsåtgärder med 7 000 personer. Nedgången i den öppna arbetslösheten beror till stor del på att ett stort antal personer, främst kvinnor, påbörjat utbildningar inom ramen för . Män och äldre har de längsta arbetslöshetstiderna En ökad arbetslöshet kan dels bero på att antalet personer som blir arbetslösa överstiger antalet personer som lämnar arbetslösheten, dels på att den arbetslöses genomsnittliga tid i arbetslöshet ökar. Under 1990- talet har det skett en kraftig uppgång i såväl inflöde som varaktighet, d.v.s fler personer blir arbetslösa som arbetslöshetsperioderna förlängs. steg arbetslöshetstiderna kraftigt för både män och kvinnor. Männens arbetslöshetstider nästan fördubblades från 1990 1994. Kvinnornas arbetslöshetstider ökade i något mindre omfattning; 1990 . minskade arbetslöshetstiderna något för båda könen till följd av det förbättrade arbetsmarknadsläget, men vände arbetslöshetstiderna uppåt igen. Den genomsnittliga varaktigheten 1996 var för män och för kvinnor. Fördelat efter ålder har de äldre på arbetsmarknaden () de längsta arbetslöshetstiderna. Dock har denna grupp inte ökat sina arbetslöshetstider lika mycket som andra grupper. var den genomsnittliga varaktigheten i den äldsta gruppen jämfört med 1994. Detta skall jämföras med den yngsta gruppen (16- ) vars genomsnittliga varaktighet var 1990 mot 1994. Även i åldrarna har arbetslöshetstiderna ökat. Antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna Även långtidsarbetslösheten har stigit . Ökningen av långtidsarbetslösheten var speciellt kraftig och har fortsatt att öka med undantag då arbetsmarknadsläget förbättrades. I brukar man med långtidsarbetslösa avse arbetslöshet som varat medan man i internationella jämförelser oftast avser personer som varit arbetslösa längre än . till antalet personer som varit arbetslösa mer än var andelen långtids- arbetslösa, av det totala antalet arbetslösa, 1993. Året därpå hade siffran ökat till . minskade andelen långtidsarbetslösa till för att 1996 åter öka till . har långtidsarbetslösheten ökat ytterligare. Långtidsarbetslösheten har varit något högre bland män än bland kvinnor. Denna skillnad har dock tenderat att jämna ut sig . I åldrarna var av männen och av kvinnorna arbetslösa mer än . Långtidsarbetslösheten i de yngsta åldersgrupperna () är lägst. uppgick den till för män och för kvinnor. I var däremot av männen och av kvinnorna långtidsarbetslösa. Långtidsarbetslösheten är emellertid stor även i . I denna grupp återfinns de ungdomsgrupper som trädde in på arbetsmarknaden under lågkonjunkturens inledningsfas. Trots att den svenska långtidsarbetslösheten ökat kraftigt , befinner den sig på en internationellt sett låg nivå. hade av det totala antalet arbetslösa i varit arbetslösa vilket skall jämföras för övriga . Den främsta förklaringen till de låga svenska siffrorna är arbetsmarknadspolitikens omfattning. Deltagande i arbetsmarknadspolitiska åtgärder betraktas som ett avbrott i arbetslösheten. I genomsnitt har arbetsmarknadsåtgärderna omfattat mer än 200 000 åtgärdsplatser . Många personer har dessutom genomgått mer än en åtgärd och en betydande rundgång förekommer mellan åtgärder och öppen arbetslöshet. Detta faktum gör att siffrorna över antalet långtidsarbetslösa underskattar antalet personer som står utanför reguljär sysselsättning . Ett mer rättvisande mått på långtidsarbetslöshetens omfattning ges av antalet långtidsinskrivna vid landets arbetsförmedlingar. hade 124 000 personer varit inskrivna och varit helt utan arbete. Av dessa var 74 000 män och 50 000 kvinnor. I relation till total arbetslöshet (antalet arbetslösa och i arbetsmarknadsåtgärder vid förmedlingarna) utgjorde dessa personer . Bland kvinnorna var de långtidsinskrivnas andel och bland männen . Även om situationen ser mycket bekymmersam ut, ökade de långtidsinskrivnas möjligheter att få jobb mer än för övriga arbetslösa när sysselsättningen ökade /1995. En möjlig förklaring till detta är att de långtidsarbetslösas anställningsbarhet har kunnat upprätthållas genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. 2.3 Utvecklingen av lediga platser Antalet vakanser, d.v.s. antalet nyanmälda lediga platser med en varkatighet på , föll med en tredjedel . Med konjunkturuppgången började antalet lediga platser emellertid öka.Vid inledningen av 1995 var antalet lediga platser ca 30 000 för att sedan sjunka till drygt 20 000 . Den negativa trenden fortsatte men bröts och antalet lediga platser började öka. Ett mått på hur väl arbetsmarknaden fungerar är relationen mellan antalet arbetslösa och antalet vakanser. Ju det tar att tillsätta en vakans med en kompetent sökande vid samma nivå på arbetslösheten, desto sämre fungerar arbetsmarknaden. Det mesta tyder på att förhållandet mellan antalet arbetslösa och antalet vakanser varit stabilt och 1990-talets första del. ökade emellertid antalet kvarstående lediga platser mycket kraftigt utan att antalet arbetslösa minskade i samma omfattning, vilket kan tolkas som en begynnande obalans på arbetsmarknaden. 2.4 Löneutvecklingen Reallöneutvecklingen var svag första hälft, men ökade reallönerna kraftigt . Det kan delvis förklaras av att arbetsmarknadens parter inte justerat ner sina inflationsförväntningar, vilket resulterade i höga nominella löneökningar trots en låg inflationstakt. Den s.k. Edin-gruppen föreslog 1995 en norm för hur mycket lönerna kan öka på medellång sikt. innebär att lönerna inklusive löneglidning och lönebikostnader i inte får öka mer än arbetskraftskostnaderna i övriga västeuropeiska länder. Edin-gruppen kom fram till att lönerna inte borde öka för att skall kunna behålla en konkurrenskraftig ekonomi och öka sysselsättningen. TABELL 2.1 LÖNEUTVECKLINGEN UNDER PERIODEN 1993-1996 PROCENTUELL FÖRÄNDRING 1993 1994 1995 1996 Tillverkningsindus tri 3,4 3,1 4,7 7,4 Byggnadsindustri 2,5 0,1 4,3 3,5 Övrigt näringsliv 2,9 2,4 3,6 5,6 Stat 2,5 2,7 2,5 7,3 Kommuner 2,4 2,5 1,5 5,9 Totalt 2,9 2,4 3,3 6,1 Källa: De genomsnittliga löneökningarna var , varav utgjordes av löneglidning. Inom tillverkningsindustrin ökade lönerna , varav hälften var löneglidning. De svenska löneökningarna skall jämföras med genomsnittet för övriga som var . Att löneökningstakten för var betydligt högre än under föregående år, då lönerna steg , är delvis en effekt av avtalens konstruktion. Till följd av att löneökningarna började gälla senare 1995 än 1996, blev löneökningstakten särskilt hög. Trots dessa tekniska faktorer måste ändå löneökningarna betraktas som mycket höga mot bakgrund av den historiskt sett låga inflationen och det svaga arbetsmarknadsläget. 3 Regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet 3.1 Den förda politiken Regeringens politik har inriktats på att komma till rätta med två stora obalanser i svensk ekonomi; underskotten i de offentliga finanserna och den höga arbetslösheten. Konsolideringsprogrammet för de offentliga finanserna har medfört en markant förbättring på bara . beräknas underskottet bli av BNP och kommer målet om balans att uppnås. Regeringens mål för åren därefter är att ha ett överskott i de offentliga finanserna på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Konsolideringsprogrammet är en integrerad del av regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet. Utgångspunkten är att sunda offentliga finanser och prisstabilitet ger en god samhällsekonomisk grund för en hållbar ekonomisk tillväxt och hög sysselsättning. En sådan politik skapar utrymme för låga räntor och medverkar till att återupprätta förtroendet för den ekonomiska politiken. Ett konkret uttryck för detta är de senaste årens räntenedgång. I den s.k. tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25) lade regeringen fram en dagordning för sitt arbete att stärka tillväxten och sysselsättningen. Dagordningen har fyra huvudbeståndsdelar. För det första måste kunskaps- och kompetensnivån höjas. För det andra måste arbetsmarknadens funktionssätt förbättras. kan inte ha löneökningar som avviker nämnvärt från viktiga konkurrentländer. För det tredje krävs goda villkor för företag och företagande. För det fjärde måste kampen mot arbetslösheten även föras på den internationella nivån. EU och dess medlemsländer måste prioritera kampen mot arbetslösheten. Regeringen har konkretiserat tillväxtpropositionens dagordning i bland annat den s.k. sysselsättningspropositionen (prop. 1996/96:222), budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1), den arbetsrättsliga propositionen (prop. 1996/97:16), propositionen om arbetslöshetsförsäkringen (prop. 1996/97:107) och ekonomiska vårproposition (prop. 1996/97:150). I det följande ges en kort översikt över ett antal av de viktigare riksdagsbeslut som dessa propositioner föranlett. Utbildning och kompetensutveckling I den ekonomiska vårpropositionen aviserade regeringen att den då redan beslutade särskilda vuxen utbildningssatsning omfattande 100 000 studieplatser med start första skall utökas. I enlighet med förslag i tilläggsbudget har beslutat att ytterligare 10 000 platser tillförs . I budgetpropositionen föreslår regeringen att ytterligare 10 000 platser skapas . Antalet platser byggs därefter ut succesivt så att det sammanlagt blir ett tillskott på 40 000 platser . Därmed har 140 000 platser inom vuxenutbildningen skapats . Ett särskilt utbildningsbidrag i nivå med arbetslöshetsersättningen infördes för det första studieåret. Arbetslösa skall prioriteras i satsningen där kommunerna skall ha frihet att organisera och genomföra utbildningen utifrån lokala förutsättningar. Beslut om att högskolan skall byggas ut med 30 000 reguljära platser fram har fattats. Denna utbyggnad kommer främst att ske vid de mindre och medelstora högskolorna. I budget propositionen föreslår regeringen ytterligare utbyggnad av högskolan (se avsnitt 3.2). En ny modern lärlingsutbildning skall införas i gymnasieskolan. Vidare utökas försöksverksamheten med kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning . Då regeringen ser det angeläget att stimulera kompetensutvecklingen i mindre företag har reglerna för utbildningsvikariat förändrats. En övergång till bidrag i stället för avdrag skall göra det möjligt även för små företag att använda sig av utbildningsvikariaten. (se även avsnitt 3.2 om individuellt anställningsstöd) Arbetsmarknaden Lönebildningen är central för att målet om en halverad arbetslöshet skall kunna uppnås. Kommande avtalsrörelser måste ge betydligt lägre nominella löneökningar . I samband med den ekonomiska vårpropositionen 1996 inbjöd regeringen arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på lönebildningen och möjligheterna att gemensamt formulera nödvändiga förändringar av förhandlings- och lönebildningssystemet. I flera av de svar som parterna lämnade till regeringen i , framhölls att olika former av förstärkningar av förmedlingsfunktionen kan behöva göras. Regeringen har därför tillsatt en utredning som bland annat kommer att se över denna fråga. Utredningen, som arbetar i nära samarbete med arbetsmarknadens parter, har även i uppgift att analysera vilken effekt på lönebildningen, och därmed på den strukturella arbetslöshetsnivån, som övriga av parterna föreslagna åtgärder kan ha. Ett slutbetänkande kommer att lämnas med förslag till effektiva åtgärder i syfte att säkerställa att den nödvändiga förbättringen av lönebildningen kommer till stånd. Regeringen har sedan sitt tillträde arbetat med att reformera den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Konkreta och realistiska individuella handlingsplaner skall upprättas i samarbete mellan den arbetssökande och arbetsförmedlingen. Kommunerna har fått större inflytande över de lokala arbetsförmedlingarna. infördes en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa. Äldre långtidsarbetslösa får möjlighet till offentliga tillfälliga arbeten med en ersättning som motsvarar arbetslöshetsersättningen plus per dag. Från bedrivs en försöksverksamhet baserad på den s.k. Kalmarmodellen, med resursarbeten i offentlig verksamhet. Åtgärden är riktad mot långtidsinskrivna och en anvisning till resursarbete varar normalt .