prop · GL03151 · 1998-01-01 00:00:00 — Däremot bör det inte finnas något hinder mot att övergången till tradi- tionell försäkring sker än vid första pensionsuttag. Den som har börjat ta ut sin premiepension i fondförsäkringssystemet bör alltså kunna använda det som då finns kvar av hans tillgodohavande till att teckna en traditionell livränteförsäkring hos . Flera remissinstanser har ifrågasatt varför endast myndigheten och inte också privata försäkringsbolag skall få tillhandahålla livränteförsäkring. Denna fråga hänger dock samman med frågan i vilken utsträckning myndigheten skall anlita utomstående för skötseln av livränteförsäkringen. Sistnämnda frågeställning tas upp i avsnitt 23.4. Regeringen förordar där en utläggning av det praktiska hanterandet av livräntor till utomstående uppdragstagare. Pensionsspararen skall kunna göra ett partiellt uttag av premiepension. När det gäller fördelningssystemet föreslås att uttag skall kunna göras bara med jämna fjärdedelar (25, 50, 75 eller av full pension). En- ligt de godkända riktlinjerna skall emellertid någon sådan begränsning inte gälla för premiepensionssystemet utan uttag skall kunna göras helt fritt enligt pensionsspararens eget val. Det har emellertid ett visst egenvärde att samma gränser gäller i de båda delarna av ålderspensionssystemet, och det har inte minst från in- formationssynpunkt ett allmänt värde att antalet variationer inte är alltför stort. Det kan knappast heller finnas något praktiskt behov av att dela upp uttaget på fler sätt än i fjärdedelar. En begränsning till uttag i fjärdedelar bör därför gälla även i premiepensionssystemet. Som angetts i avsnitt 8.1 skall de nu gällande reglerna om möjlighet att helt eller delvis återkalla ett uttag av ålderspension även fortsättningsvis gälla inom fördelningssystemet. Det skulle däremot enligt riktlinjerna inte vara möjligt att avbryta ett påbörjat uttag av premiepension. Mot bakgrund av att det nu föreslås att premiepensionen inte skall kunna begränsas till ett visst antal år utan enbart vara livsvarig, finns det inte något skäl att begränsa valfriheten på detta sätt i premiepensions- systemet. Den som av någon anledning har tagit ut sin pension tidigt kan få sina förhållanden ändrade och då ha ett berättigat önskemål om att kunna avbryta pensionsuttaget och t.ex. återgå till arbetslivet . En sådan ändring leder inte till några tekniska svårigheter för Premie- pensionsmyndigheten. Inte heller finns det några risker för moturval eller liknande. Ett avbrytande av pensionsuttaget medför inte någon risk för att pensionsspararen i slutet av sin levnad skall stå utan försörjning. Tvärtom kommer månadsbeloppen med stor sannolikhet att vara högre när pensionsuttaget påbörjas igen, dels därför att tillgodohavandet på premiepensionskontot normalt skall ha vuxit, dels därför att tillgodo- havandet då skall fördelas på en kortare återstående livslängd. I princip bör pensionsspararen därför själv kunna bestämma att tills vidare skjuta upp pensionsuttaget. På motsvarande sätt bör den som har begärt partiellt uttag av pensionen ha rätt att ändra uttagsgraden inom de ramar som har angetts. Frågan är då om det behövs gränser för hur ofta det skall vara möjligt att begära åtgärder av dessa slag. För fördelningssystemet skall möjlig- heten att återkalla pensionsuttag begränsas så att återkallelse eller minskning får ske endast en gång per sexmånadersperiod. För enhetlighetens skull bör detta gälla också i premiepensionssystemet. Vidare bör den som vill ändra vad han har bestämt om uttag av premiepensionen själv bära kostnaderna för administration av ändringen. Enligt en tidigare intagen ståndpunkt skall pensionsspararen normalt själv bära kostnader som han råder över. Det bör i detta sammanhang påpekas att pensionsspararen, om han är gift eller motsvarande, inför uttaget av premiepension även måste över- väga om han skall utnyttja möjligheten till efterlevandeskydd. Denna fråga behandlas i avsnitt 22.3. 22 Efterlevandeskydd 22.1 Inledning Enligt de av antagna riktlinjerna skall det inom premiepen- sionssystemet finnas möjlighet att välja ett efterlevandeskydd. Eftersom efterlevandeskyddet skall vara frivilligt, måste kostnaden för skyddet bäras av de individer som väljer skyddet. Finansieringen kan ske på två olika sätt: genom att den enskilde själv betalar en premie och genom att kostnaden för skyddet dras från tillgodohavandet på hans pre- miepensionskonto. Ett system med betalning av medför en för- hållandevis omfattande administration. Pensionsarbetsgruppen intog också den ståndpunkten att det inte skulle vara möjligt att göra frivilliga inbetalningar till pensionssystemet (se SOU 1994:20 s. 194 f.). Mot denna bakgrund bör det frivilliga efterlevandeskyddet finansieras genom att kostnaden för skyddet dras från den enskildes premiepensionskonto och därmed sänker värdet av den pension som kan utgå till honom själv. För dem som utnyttjar ett efterlevandeskydd blir kostnaden skälig om risken för moturval kan hanteras. Med moturval menas att efterlevandeskyddet i första hand skulle efterfrågas av sådana enskilda som löper stor risk att dö och alltså utlösa skyddet. Det negativa urvalet blir en kostnadsbelastning för kollektivet. En korrekt uppskattning av hur negativt urvalet blir är viktigt. Det är också viktigt att kostnaderna för moturvalet fördelas på ett sådant sätt att de stannar hos dem som utnyttjar det aktuella skyddet. Det är inte realistiskt att räkna med att en enskild som vill välja efter- levandeskydd i premiepensionssystemet skall gå igenom en hälsopröv- ning. Ett annat sätt att komma till rätta med riskerna för moturval är att skyddet inte börjar gälla förrän efter en viss karenstid. Ytterligare en möjlighet är att begränsa antalet tillfällen när efterlevandeskydd kan väl- jas. Tänkbara tidpunkter för sådana val skulle kunna vara när pensions- spararen gifter sig, när han får barn och när han börjar ta ut sin pension. Mot bakgrund av att premiepensionssystemet är en del i en allmän so- cialförsäkring och att den enskildes beslut att välja efterlevandeskydd innebär att han reducerar sin egen ålderspension, bör den enskilde kunna välja ett efterlevandeskydd bara för situationer där det typiskt sett före- ligger ett behov av sådant skydd. 22.2 Efterlevandeskydd före pensionstiden Regeringens förslag: En pensionssparare som har barn eller som är gift, registrerad partner eller sammanboende skall kunna teckna en temporär premiepension till efter- levande på ett eller två inkomstbasbelopp . Kostnaden för skyddet dras fortlöpande från tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser ställer sig i huvudsak positiva till utredningens förslag om efterlevandeskydd. Vissa menar emellertid att det kan ifrågasättas om inte den av utredningen valda be- gränsningen av de sambor som kan omfattas av skyddet borde vidgas till att omfatta fler sammanlevande personer. Vad gäller utredningens förslag om efterlevandeskydd hävdar att förslaget kan resultera i moturval som leder till kraftiga premiehöjningar. Föreningen avviker från utredningens förslag genom att förorda dels en övre åldersgräns i stället i fråga om karenstid, dels att efterlevandeskydd skall få tecknas av den som fyllt endast i samband med äktenskap, partnerskap eller barns födelse och då med full karenstid. () pekar på risken att efterlevandeskyddet blir dyrt för de enskilda som väljer det, vilket medför att bara de som är i störst behov av skyddet väljer det. RFV föreslår därför att gränsen för de olika efterlevandeskydden knyter an inte till pensionsuttaget i sig utan till den försäkrades ålder; fr.o.m. den månad den försäkrade fyller bör efterlevandeskyddet endast omfatta make (vissa sambor) och utformas som en försäkring på båda makarnas liv. Vissa remissinstanser anser att möjligheten att använda en enhetspremie för efterlevandeskyddet bör utredas. Skälen för regeringens förslag: Efterlevandeskyddet före pensioneringen är avsett att fungera som en övergångslösning för de efterlevande. Kostnaden för skyddet dras fortlöpande från tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto. Pensionsspararen kan teckna sig för efterlevandeskyddet och behålla det så länge han tycker att det behövs och sedan återgå till att enbart bygga vidare på sitt tillgodohavande. Skyddet är utformat som en ren riskförsäkring utan sparmoment, vilket ger en billig och okomplicerad konstruktion. För att hänsyn skall kunna tas till den enskildes familjesituation m.m. skall det finnas två försäkringsbelopp att välja mellan; ett basbelopp (motsvarande ca ) och två basbelopp (motsvarande ca ). Beräkningar som utredningen har gjort visar att kostnaderna för ett så- dant skydd inte är högre än att tillgodohavandet på premiepensionskontot även vid relativt måttliga inkomster räcker till både ett efterlevandeskydd och en påbyggnad av den egna ålderspensionen. Utrymmet för skyddet är självfallet begränsat för många i den s.k. mellangenerationen som endast får en mindre del av pensionen från det nya systemet. Som angetts i föregående avsnitt bör efterlevandeskyddet kunna teck- nas bara i situationer där det typiskt sett föreligger behov av ett sådant skydd. Skyddet bör i första hand kunna tecknas av den som har barn un- der och den som är gift eller registrerad partner enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. När det gäller frågan om efter- levandeskydd för andra sammanlevande än gifta och registrerade partner bör främst med hänsyn till risken för moturval och utredningssvårig- heter ett sammanlevandebegrepp som ligger nära det som annars an- vänds inom socialförsäkringen väljas. Ett sådant begrepp blir också lättast att hantera i ADB-hänseende. Det skall vara fråga om ogifta per- soner som stadigvarande sammanbor och som har varit gifta med varandra (eller registrerade partner) eller som har eller har haft barn tillsammans. Det skall alltså inte kunna förekomma att pensionsspararen har både en make och en sammanboende som berättigar till efterlevandeskydd. Redan i föregående avsnitt har angetts att ett system av det nu angivna slaget förutsätter att risken för moturval kan hållas under kontroll samt att det inte är realistiskt att tänka sig att de pensionssparare som önskar teckna efterlevandeskyddet skall genomgå hälsokontroll. Utredningen har därför som huvudregel föreslagit en karenstid av från ansökan innan efterlevandeskyddet börjar gälla. Från denna huvudregel föreslås emellertid det viktiga undantaget att skyddet skall kunna börja gälla re- dan efter ansökan, om ansökan görs från det att pensionsspararen ingick äktenskap eller partnerskap eller fick barn. Eftersom risken för moturval har större praktisk betydelse för kollektivet ju äldre pensionsspararen är, föreslås dock att det alltid skall gälla en karenstid av om pensionsspararen är när han begär att få ansluta sig till efterlevandeskyddet. har riktat kritik mot villkoren och anfört att de bör skärpas för att inte leda till ett alltför stort moturval. Föreningen har, som nämnts, förordat bl.a. att efterlevandeskydd skall få tecknas av den som fyllt endast i samband med äktenskap, partnerskap eller barns födelse och då med karenstid. Enligt regeringens mening kan man inte bortse från föreningens kritik. Ett alltför stort moturval kan leda till att skyddet blir påtagligt dyrare för de enskilda i förhållande till de skydd som erbjuds på försäkrings- marknaden. Dessa problem kan förvärras efterhand. Föreningens förslag bör därför i huvudsak följas. I den del skyddet gäller risken för dödsfall orsakat av en olycka bör det dock inte krävas karenstid. När spararen fyllt bör det för efterlevandeskydd krävas en sådan familjehändelse som beskrivits. För den som fyllt och som kan åberopa en familjehändelse finns det således möjlighet till dödsfallsskydd men med karens för den del av skyddet som inte avser olycksfallsrisken. En särskild ordning bör dock gälla när systemet startar. då den enskilde första gången får välja fond bör även de som fyllt och som inte kan åberopa en familjehändelse ges möjlig- het att förvärva efterlevandeskydd. Även i detta fall gäller regeln om ett års karens för skydd som inte avser olycksfallsrisken. Denna extra möjlighet att gå in i efterlevandeskyddet bör lyftas fram i den information som lämnas inför fondvalet. Det bör slutligen påpekas att ett efterlevandeskydd som tecknats innan spararen fyllt inte upphör att gälla enbart på grund av att spararen passerar åldersgränsen. Om ett alltför stort moturval uppkommer och efterlevandeskyddet före pensionstiden inte utnyttjas i tillräcklig utsträckning får villkoren senare omprövas. Nyss har angetts vilka typer av anhöriga pensionsspararen måste ha för att få ansluta sig till efterlevandeskyddet. En naturlig konsekvens av detta resonemang är att premiepensionen till efterlevande också skall betalas ut till en sådan person och inte kunna styras bort till någon utomstående. Om det vid pensionsspararens död visar sig att han inte längre har någon sådan anhörig, skall någon premiepension till efterlevande alltså inte betalas. Inom kretsen av tänkbara mottagare bör pensionsspararen däremot kunna bestämma fritt om fördelningen av försäkringsersättningen. Detaljerna behandlas i författningskommentaren. Som redan sagts skall pensionsspararen fritt kunna avsäga sig efter- levandeskyddet när han inte längre anser att det behövs. Och under alla förhållanden skall det skydd som diskuteras upphöra att gälla när pen- sionsspararen börjar ta ut sin premiepension. Han har i det samman- hanget ofta möjlighet att gå över till det efterlevandeskydd under pen- sionstiden som föreslås i nästa avsnitt. 22.3 Efterlevandeskydd Regeringens förslag: En pensionssparare som är gift, registrerad partner eller sammanboende skall i samband med att han börjar ta ut sin premiepension kunna teckna en livsvarig premiepension till efterlevande. Skyddet innebär att pensionsspararens pension räknas om till att gälla på både hans eget och hans makes (eller motsvarande) liv. Pensionsspararens egen ålderspension sänks så mycket som behövs för att tillgodohavandet på premiepensionskontot skall räcka under båda makarnas (eller motsvarande) livstid. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissopinionen är i huvudsak positiv till utredningens förslag om efterlevandeskydd. På samma sätt som för efterlevandeskyddet begär vissa instanser ett utvidgat sambobegrepp. () pekar på risken att efterlevandeskyddet blir dyrt för de enskilda som väljer det, vilket medför att bara de som är i störst behov av skyddet väljer det. RFV föreslår därför att gränsen för de olika efterlevandeskydden knyter an inte till pensionsuttaget i sig utan till den försäkrades ålder; fr.o.m. den månad den försäkrade fyller bör efterlevandeskyddet endast omfatta make (vissa sambor) och utformas som en försäkring på båda makarnas liv. Bl.a. Statskontoret och () menar att efterlevandeskydd borde meddelas automatiskt av ifråga om de försäkrade som tecknat efterlevandeskydd . Vissa remissinstanser anser att möjligheten att använda en enhetspremie för teckande av efterlevandeskyddet bör utredas. Skälen för regeringens förslag: Hos de svenska livförsäkringsbo- lagen har utvecklats en praxis som innebär att bolagen utan hälsopröv- ning och utan ytterligare premie acepterar att en livränteförsäkring som gäller på en makes liv räknas om till en försäkring på båda makarnas liv; en livränta utgår alltså så länge någon av makarna lever. Omräkningen kan bara göras i samband med att livräntan skall börja betalas ut, och omräkningen måste göras så att samma belopp utgår under hela utbetal- ningstiden (bortsett från eventuell återbäring). För att minska effekterna av moturval tillåts alltså inte att den försäkrade gör om hela sin egen ål- derspensionsrätt till efterlevandepension för den andra maken. En sådan ordning bör införas också i premiepensionssystemet. Makar, registrerade partner och sammanboende av det slag som angavs i före- gående avsnitt skall alltså kunna skapa ett efterlevandeskydd för varandra genom att minska sin egen pension. Något stort praktiskt behov av att kunna ta med barn i detta skydd torde knappast finnas. En sådan möjlig- het skulle dessutom göra det nödvändigt att införa regler om tidsbegrän- sade livräntor för dessa. Det skulle göra systemet onödigt komplicerat. Med en begränsning till makar och motsvarande kan vanliga regler få gälla för den efterlevande när det gäller uttag av pension m.m. När det gäller det efterlevandeskydd som föreslås för aktivtiden är det inte nödvändigt att låta försäkringsskyddet förfalla bara för att kretsen av anhöriga växlar. Detta beror på att försäkringsbeloppet är fast och alltså inte är beroende av vilka mottagare av beloppet som finns. När det gäller efterlevandeskyddet för pensionstiden ställer sig saken helt annorlunda. Här beror kostnaden för efterlevandeskyddet till allra största delen av den andra makens ålder. Ju yngre maken är i förhållande till pensionsspararen (och därmed ju längre maken kan väntas överleva pensionsspararen), desto mer reduceras pensionsspararens egen pension. Det efterlevandeskydd som diskuteras kan alltså inte flyttas över på en ny make eller motsvarande. Därför måste den regeln införas att efter- levandeskyddet gäller bara om pensionsspararen vid sin död är gift eller sammanboende med samma person som när efterlevandeskyddet teckna- des. Vid skilsmässa o.d. kan pensionsspararens egen pension på nytt räk- nas om till ett högre belopp. Vid nytt äktenskap o.d. kan samma slag av efterlevandeskydd gälla igen efter ansökan. Detta kräver dock en ny om- räkning. Pensionsspararen kan däremot inte av andra skäl upphöra med efterlevandeskyddet . På samma sätt som gäller i försäkringsbolagens praxis föreslås att ef- terlevandeskyddet för pensionstiden i princip bara skall kunna tecknas i samband med att pensionsspararen börjar ta ut premie- pension. Om äktenskapet o.d inleds senare, bör det visserligen finnas en möjlighet att då välja efterlevandeskyddet, men för den situationen före- slås en ettårig karenstid för att minska riskerna för moturval. Också efterlevandeskyddet skall bygga på köns- neutrala dödlighetsantaganden och vara utformat så att kostnaden för skyddet inte belastar dem som avstår från skyddet. Detta innebär att man vid beräkningarna måste beakta risken för moturval i form av högre ge- nomsnittlig dödlighet bland dem som tecknar skyddet. För båda de föreslagna formerna av premiepension till efterlevande bör kostnaden för moturval stanna inom det kollektiv som utnyttjar den aktuella formen av efterlevandeskydd. Om en förlust uppkommer ett visst år får den normalt rullas över på nästa års premieuttag för försäkringsskyddet. 23 verksamhet 23.1 Regler för försäkringsrörelsen Regeringens förslag: De viktigaste rörelsereglerna i försäkringsrörelselagen skall gälla för verksamhet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge undantag från dessa bestämmelser. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som yttrat sig i denna del har i huvudsak inte haft något att invända mot utredningens förslag. anser dock att verk- samhet bör regleras av en särskild lagstiftning som bör vara uttömmande. Den reglering som gäller för AP-fonden skulle kunna tjäna som förebild. Inspektionen anser att de näringsrättsliga reglerna i flera fall är svåra att tillämpa på premiepensionsområdet. Bl.a. framhåller att de regler om särskild kapitalbas som gäller för försäkringsbolag bör gälla för verksamheten. poängterar att kravet på försäkringsmässighet förutsätter att man tillämpar principerna i 7 kap. försäkringsrörelselagen (1982:713), FRL. Skälen för regeringens förslag: Bortsett från den tillfälliga förvalt- ningen skall premiepensionssystemet ekonomiskt vara ett slutet system i samma bemärkelse som ett ömsesidigt försäkringsbolag är det. Några tillskott av statliga medel skall inte vara möjliga, och inga medel skall tas ut annat än för ändamål som hänger samman med försäkrings- verksamheten. Detta medför att beräkningen av utgående förmåner m.m. måste ske med samma precision som i ett försäkringsbolag och att verksamheten allmänt sett måste bedrivas enligt vedertagna försäkringsmässiga principer. Det framstår därför som naturligt att stora delar av det regelverk som enligt FRL gäller för försäkringsbolagens verksamhet också skall gälla för försäkringsverksamheten i pre- miepensionssystemet. Regeringen föreslår alltså att delar av FRL görs tillämpliga på Pre- miepensionsmyndighetens verksamhet. Det är främst reglerna i 7 kap. FRL som är av intresse. Regeringen tar i det följande kortfattat upp några av de försäkringstekniska huvudfrågorna. På några punkter föranleder remissinstansernas synpunkter förtydliganden om tillämpningen av . I 7 kap. 1 och 2 §§ FRL finns bestämmelser om beräkning av ett för- säkringsbolags försäkringstekniska avsättningar. Avsättningarna skall motsvara det belopp som behövs för att bolaget skall kunna uppfylla sina åtaganden mot de försäkrade, däribland bolagets ansvarighet för löpande försäkringar (premiereserven). Om premiepen- sionssystemet skall kunna vara ett slutet ekonomiskt system på det sätt som angetts tidigare, måste försäkringstekniska avsättningar av detta slag göras också i myndighetens verksamhet. Dessa bestämmelser för försäkringsbolag bör alltså göras tillämpliga även för . Reglerna i FRL om dessa avsättningar och sättet att täcka avsätt- ningarna med tillgångar är centrala för det skydd som försäkringsrörel- sereglerna ger en försäkringstagare. För försäkringsbolagen finns också regler om en särskild kapitalbuffert i bolagets kapitalbas. Flera remiss- instanser har efterlyst motsvarande solvensregler för Premiepen- sionsmyndigheten. De har pekat på att premiepensionssystemet skall vara ett slutet system utan tillskott från staten. Regeringen delar utredningens bedömning att reglerna om livför- säkringsbolagens kapitalbas inte skall vara tillämpliga för Premiepen- sionsmyndigheten. På samma sätt som de privata livförsäkringsbolagen kommer myndigheten efter en period att ha byggt upp ett överskott som fungerar som kapitalbuffert. Det hänger samman med att de försäkrings- tekniska beräkningarna görs med försiktighet. Om ett underskott likafullt skulle uppstå skall myndigheten täcka detta med kredit hos . En sådan kredit undanröjer behovet av de solvensregler som gäller för livförsäkringsbolagen. Bestämmelserna i 3 8 a §§ samma lag om försäkringstekniska grunder bör gälla för myndighetens verksamhet. Enligt 4 § skall grunderna avse att trygga bolagets förmåga att fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal och att meddela försäkringar till en kostnad som är skälig med hänsyn till försäkringens art. Grunderna innehåller antaganden om dödlighet och andra riskmått, om räntefot och om driftskostnader. Enligt 5 § gäller att dessa antaganden skall väljas så att de vart för sig kan anses betryggande. En sådan princip måste gälla också för premiepensionssystemet. De viktigaste grunderna är de som avser beräkning av försäkrings- och premiereserv. Grunder i dessa ämnen kommer att behövas också i verksamhet. Det blir visserligen inte aktuellt att beräkna , eftersom dessa sett ur myndighetens synvinkel är givna och inte går att påverka. De formler som ingår i premiegrunder kan emellertid lika väl användas för att beräkna hur stora pensionsförmåner en viss premie skall berättiga till. Att premiereserv- grunder, som används för att bestämma försäkringsgivarens beräknade skulder till de försäkrade, också behövs är uppenbart. Regeln i 4 § att grunderna skall avse att trygga bolagets förmåga ... att meddela försäkringar till en kostnad som är skälig med hänsyn till för- säkringens art är ett uttryck för den s.k. skälighetsprincipen, en av de mest betydelsefulla principerna i försäkringsrörelselagstiftningen.