prop · GL0390 · 1998-01-01 00:00:00 — I 4 § andra stycket stadgas att väghållaren skall ta tillbörlig hänsyn till - förutom enskilda intressen - allmänna intressen, såsom trafiksäkerhet, miljöskydd, naturvård och kulturmiljövård. Bestämmelsen är enligt regeringens uppfattning så allmänt hållen att den inte kan anses stå i strid med allmänna hänsynsregler eller någon annan bestämmelse i . Bestämmelsen kan inte heller tas bort, eftersom den omfattar även andra intressen än sådana som faller inom tillämpningsområde. Vidare skall enligt 13 § väglagen vid byggande av väg tillses att vägen får sådant läge och utförande att ändamålet med vägen vinns med minsta intrång och olägenhet utan oskälig kostnad. Bestämmelsen har likheter med den allmänna regeln om försiktighetsmått i 2 kap. 3 § MB och lokaliseringsregeln i 2 kap. 4 § MB. Även andra bestämmelser i är av intresse, t.ex. den s.k. produktvalsprincipen i 2 kap. 6 § MB. Det kan inte uteslutas att en bedömning enligt bestämmelserna i i enskilda situationer får ett från miljösynpunkt annat resultat än en bedömning enligt 13 § väglagen. Förhållandet mellan lagverkens bestämmelser kan i sådana fall uppfattas som oklart. Regeringen vill framhålla som angeläget att de krav som ställs på lokalisering och annat hänsynstagande i också gäller vid byggande av vägar. Såsom Lagrådet har påpekat, i anledning av remissförslagets tillägg i 13 § väglagen, kommer detta att framgå med tillräcklig grad av tydlighet genom de tillägg som föreslås i 3 a § väglagen och som innebär bl.a. att de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall tillämpas vid prövningen av ärenden enligt väglagen. Följaktligen skall, i de avseenden som är i fråga, inga begränsningar göras av möjligheten att ingripa med stöd av . Även för drift av väg finns hänsynsregler i väglagen. Väg skall enligt 26 § första stycket hållas i ett för samfärdseln tillfredsställande skick. Bestämmelsen kan knappast komma i konflikt med , eftersom balkens regler inte syftar till att skydda samfärdseln. Bestämmelsen hindrar inte att krav på en vägs drift ställs enligt . Exempelvis kan med stöd av ingripande ske mot en väg, i vilken ingår en vägbank med ett miljöfarligt fyllnadsmaterial som läcker i ett vattenområde. Renhållning av vägområden är dock särskilt reglerat i väglagen. Enligt 26 § andra stycket skall nämligen vägområdet genom renhållning hållas i ett sådant skick att skäliga sanitära hänsyn och trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Detsamma gäller i fråga om mark till en bredd av intill parkeringsplats eller rastplats som är väganordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Inom område med detaljplan gäller det sagda dock endast vägområde för motorväg eller motortrafikled. Även är tillämplig på renhållning. Det är dock enligt regeringens uppfattning lämpligt att ytterligare krav inte skall få ställas med stöd av i de frågor som regleras i 26 § väglagen. Beträffande renhållning inom områden där 26 § andra stycket inte gäller skall däremot tillämpas. Detta innebär i princip ingen ändring jämfört med , eftersom redan nu särskilda bestämmelser gäller för renhållning när regler saknas i väglagstiftningen (prop. 1971:123 s. 172). Regeringen återkommer till 26 § i nästa avsnitt. gäller att en väg, vars anläggande har prövats i särskild ordning, inte genom den s.k. stoppregeln i 6 § miljöskyddslagen (1969:387) kan hindras att användas för avsett ändamål. Som en följd av detta har ansetts att en domstol inte heller med stöd av lokaliseringsregeln i 4 § miljöskyddslagen kan förbjuda att en väg anläggs i den sträckning som anges i en arbetsplan fastställd enligt väglagen (NJA 1993 s. 645). Regeringen föreslår i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 1, s. 238) att stoppregel skall kunna tillämpas även sedan en prövning har skett av väg enligt väglagstiftningen. Ingen begränsning bör således införas av möjligheten att ingripa med stöd av , utöver vad som har sagts om renhållning. Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning, skall enligt 14 § andra stycket väg byggas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. Med naturvårdsföreskrifter avses främst föreskrifter meddelade med stöd av bestämmelserna i 7 och 8 kap. MB. Det är lämpligt att väglagens bestämmelse finns kvar. En myndighetsutövning enligt en lag regleras normalt bara i just den aktuella lagen. I den mån regler skall läggas till rättslig grund för myndighetsutövning enligt en annan lag måste det föreskrivas särskilt. Av nästa avsnitt framgår att ett antal bestämmelser i skall tillämpas vid prövning enligt väglagen. Väglagens anpassning till Regeringens förslag: allmänna hänsynsregler skall tillämpas vid prövning av ärenden enligt väglagen. Vägar som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds skall inte få byggas. Begreppen förstudie och vägutredning förs in i väglagen. förs i väglagen in regler om miljökonsekvensbeskrivningar vilka regler i huvudsak ansluter till de bestämmelser som gäller enligt . När vägrätt upphör och vägen dras in, skall väghållaren vara skyldig att vidta återställningsåtgärder. Reglerna om täkt i väglagen upphävs. I samband med tillstånd till åtgärder inom eller intill ett vägområde skall villkor kunna meddelas till skydd för miljön. Om sådana villkor inte är tillräckliga skall tillstånd kunna vägras. Utredningens förslag: Utredningen hade inget förslag om att allmänna hänsynsregler skall tillämpas vid prövningen enligt väglagen eller att tillstånd skall kunna vägras för åtgärder vid vägområden, när villkor till skydd för miljön inte är tillräckliga. I övrigt överensstämmer utredningens förslag i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker i allt väsentligt föreslagna ändringar i väglagen. ser det som självklart att regler och hänsynstaganden skall beaktas vid prövning av vägar enligt väglagen. , och i anser det lämpligt att i väglagen föra in en regel om att de allmänna hänsynsreglerna i skall tillämpas. tillägger dock att det kan vara naturligt att en speciell lokaliseringsregel gäller, när myndigheten skall bestämma platsen för en väg. i anser att lokaliseringsregeln och utföranderegeln i 13 § måste tas bort för att säkerställa som speciallag för miljön. Det bör enligt även förtydligas i kommentaren till 4 § att regler har företräde. anser vidare att det även för planläggning och avveckling av väg bör specificeras att tillbörlig hänsyn skall tas enligt 4 §. anser att kopplingen av förstudie enligt väglagen till bestämmelsen i 6 kap. 4 § MB om tidigt samråd är naturlig. Den innebär enligt dock vissa problem, med hänsyn till att förstudien främst är en inventeringsfas. anser vidare att godkännande av vägutredningens miljökonsekvensbeskrivning bör ske innan vägutredningen ställs ut. godtar att det blir krav på att även arbetsplaner för drift av väg (förbättringsarbeten) fortsättningsvis måste ha en miljökonsekvensbeskrivning. anser att i förstudien skall utredas miljökonsekvenser av strategisk art. Det är enligt önskvärt att frågorna om miljökonsekvensbeskrivningar vid vägutredning ses över. Enligt mening skall utökat samråd ske vid upprättandet av arbetsplanen även när sådant samråd har skett vid genomförandet av en vägutredning. Vidare föreslår att den länsstyrelse som skall avgöra om vägbyggnadsprojektet har betydande miljöpåverkan skall samråda med andra berörda länsstyrelser. Slutligen anser att förslaget bör ses över mot bakgrund av EG-direktivet om miljökonsekvensbeskrivning. tillstyrker förslaget att införa begreppen förstudie och vägutredning samt att regler om miljökonsekvensbeskrivningar görs tillämpliga. Lagförslaget bör enligt ämbetet kompletteras med att kraven på miljökonsekvensbeskrivningar i rimlig omfattning bör gälla även för en förstudie och vid en så kallad enkel arbetsplan för mindre ombyggnadsåtgärder. Ämbetet föreslår vidare att bestämmelsen om tidigt samråd vid förstudie kompletteras med att samråd bör ske med intresseföreningar som har som ändamål att tillvarata naturskydds-, miljöskydds- eller kulturmiljövårdens intressen. anser att det inte bör vara möjligt att gå vidare med en vägutredning utan att förstudien är förankrad i en översiktsplan. föreslår att det bör framgå av lagtexten att man som miljökonsekvensbeskrivning vid arbetsplan inte kan nöja sig med den beskrivning som har upprättats vid vägutredningen. i tillstyrker en lagreglering av planeringsstegen förstudie och vägutredning. anser att berörda länsstyrelser och kommuner formellt skall beredas tillfälle att yttra sig över vägutredningen. Vidare bör enligt en vägutredning alltid ställas ut för granskning, motsvarande vad som sker vid arbetsplan. En vägutredning kan enligt behöva göras inte bara i de fall alternativa terrängkorridorer behöver studeras, utan även om jämförande studier behöver göras mellan alternativa utformningar eller utföranden. anser slutligen att godkännande av miljökonsekvensbeskrivningen skall göras före det att miljökonsekvensbeskrivningen hålls tillgänglig för allmänheten. Det är enligt i bra att förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning regleras i lagen. i län finner det positivt att det arbetssätt som använts i planeringsprocessen vid byggande av väg blir lagreglerat. i tillstyrker de förslag som berör beskrivningen av arbetet med vägar och införandet av begrepp som förstudie och vägutredning. är av uppfattningen att alternativa korridorer alltid bör studeras, varför vägutredningar alltid skall genomföras. Enligt () bör bestämmelsen om samråd vid förstudien förtydligas på så sätt att det framgår att samråd även skall äga rum med de markägare som kan komma att beröras av vägprojektet. Ett likartat förtydligande bör enligt LRF göras i lagförslaget om vägutredning. LRF tillstyrker att reglerna om täkt i väglagen upphävs. finner det djupt otillfredsställande att utredningen inte i motiven närmare har presenterat vilken typ av villkor som kan bli aktuella och innehållet i dessa, när och länsstyrelserna får möjlighet att besluta om villkor inte bara av hänsyn till vägen och trafiksäkerheten utan även till miljön. - anser att utredningens förslag till samordning med bestämmelser om obligatorisk regeringsprövning är felaktigt utformat. Samfundet anför att regeringens prövning skall ske som ett led i den ordinarie prövningen och att därför uttrycket "ansökan om tillåtlighet" inte kan användas om den ansökan som skall ges in till . yttrande bör enligt i åtfölja ärendet när det lämnas till regeringen för tillåtlighetsprövning. - Den nya formuleringen beträffande återställningsarbeten bör enligt kompletteras med att hänsyn skall tas även till vägens kulturhistoriska värde. påpekar att det av förslaget inte kan utläsas vem som prövar omfattningen av återställningsskyldigheten. Enligt LRF bör klargöras att, för det fall vägen övergår till att bli enskild, återställningsansvaret inte automatiskt övergår till de enskilda väghållarna. Den tidigare väghållaren bör enligt LRF ha kvar ett ansvar när ett framtida iordningställande av vägområdet aktualiseras. - anser att frågan om utvidgning av miljöbalksprincipen om reduktion av ersättning under nivån "avsevärt försvåras" bör övervägas även i väglagen. Skälen för regeringens förslag Tillämpningen av vid prövningen enligt väglagen Utredningen lämnade inte något förslag om att de allmänna hänsynsreglerna skall tillämpas vid prövningen enligt väglagen. Flera remissinstanser har kritiserat detta. Regeringen vill för sin del understryka att det är viktigt att tillräckliga och med förenliga miljöhänsyn tas vid prövningen enligt väglagen. Även praktiska skäl talar för att hänsynsregler skall tillämpas vid prövningen enligt väglagen. Detta hänger samman med att större vägar skall tillåtlighetsprövas enligt . Vid regeringens tillåtlighetsprövning skall naturligtvis hänsynsreglerna tillämpas. Enligt 17 kap. 1 § skall regeringen tillåtlighetspröva nya motorvägar och motortrafikleder samt andra nya vägar med minst fyra körfält och en sträckning av . Regeringen har dessutom möjlighet att med stöd av 17 kap. 3 § MB förbehålla sig prövningen av även andra vägar. Innan tillåtlighetsprövning sker skall dock, som framgår nedan, bereda ärendet enligt bestämmelserna i väglagen och i samband med detta se till att bl.a. frågan om hänsynsreglerna är uppfyllda blir tillräckligt belyst. Efter ett eventuellt tillåtlighetsbeslut skall ärendet handläggas vidare av och föreskrifter kan då meddelas till skydd för t.ex. miljön. Det är nödvändigt att i denna inledande och avslutande handläggning av vägärendet tillämpar allmänna hänsynsregler. Enligt nuvarande lydelse av 3 a § skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurslagen) tillämpas vid prövning av ärenden enligt väglagen. Bestämmelserna i naturresurslagen har arbetats in i . Hänvisning skall i fortsättningen göras till hushållningsbestämmelser i 3 och 4 kap. . Enligt 5 kap. 3 § MB skall myndigheter säkerställa att miljökvalitetsnormer uppfylls när de prövar tillåtlighet, tillstånd och godkännanden. Vid planering och planläggning skall myndigheter enligt samma stadgande iaktta miljökvalitetsnormerna. Miljökvalitetsnormer skall naturligtvis iakttas även vid tillämpningen av väglagen. Regeringen anser dessutom att 16 kap. 5 § MB, som innebär att tillstånd inte får meddelas för ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds, skall ha motsvarande tillämpning vid arbetsplan enligt väglagen. Eftersom arbetsplan inte alltid skall fastställas är det enligt regeringens mening lämpligt att förbudet i 16 kap. 5 § MB knyts redan till upprättandet av arbetsplanen. Av 6 kap. 1 § MB följer att en miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd eller tillåtlighet enligt eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. I vägärenden är det i huvudsak väglagens prövningsregler som gäller utom ifråga om sådant byggande som utgör vattenverksamhet enligt . Regeringen bedömer därför att föreskrifter om miljökonsekvensbeskrivningar, i enlighet med vad som gäller , måste finnas i väglagen. Det återstår sedan att bestämma hur formaliserad och omfattande miljökonsekvensbeskrivningen bör vara samt hur förfarandet i samband med upprättandet bör vara utformat. Som framgår av avsnitt 5 bör bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i i så stor utsträckning som möjligt få tillämpning även på sådana beskrivningar enligt lagar utanför balken. I detta sammanhang erinras att regeringen i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 1, s. 275 f) har berört den kritik som framfördes i i praktiken, RRV 1996:29. Regeringen har i likhet med utredningen tagit fasta på sagda kritik i de förslag till förändringar i väglagen som läggs fram. Vad först gäller innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning görs i 6 kap. 7 § MB skillnad på om verksamheten kan antas ha betydande miljöpåverkan eller inte. utredningen har framhållit saknas skäl att ha andra regler på väglagens område än de som gäller enligt . Regeringen anser därför att bestämmelsen i balkens nyssnämnda stadgande skall tillämpas även i fråga om miljökonsekvensbeskrivningar enligt väglagen. Vad sedan avser förfarandet finns i regler om tidigt samråd, beslut om betydande miljöpåverkan, utökat samråd med miljökonsekvensbedömning, kungörande, allmänhetens tillfälle att yttra sig, godkännande, beaktande av miljökonsekvensbeskrivningen vid prövning samt kostnader. Som tidigare nämnts bör ordningen enligt väglagen i så stor utsträckning som möjligt likna den som gäller enligt . Förhållandena är dock speciella inom trafikområdet, eftersom trafikverken, däribland , kan ha flera uppgifter och roller, såsom be- slutsmyndighet, exploatör och granskningsmyndighet. För att bästa resultat för miljön skall uppnås anser regeringen att förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning måste starta i ett tidigt skede och samordnas med övrig planering. Ett problem är dock att de tidiga planeringsstadierna förstudie och vägutredning inte är lagreglerade. Regeringen noterar att , under arbete, har påtalat behovet av en översyn av väglagen så att de stadier i vägplaneringen som ligger före arbetsplaneskedet blir lagreglerade. Enligt skulle miljöarbetet underlättas om proceduren med miljökonsekvensbeskrivning kunde samordnas på ett mer ändamålsenligt sätt med övrig vägplanering. I syfte att på ett tydligare och mer ändamålsenligt sätt klargöra förfarandet med miljökonsekvensbeskrivningar samt för att tillgodose synpunkter föreslår regeringen liksom utredningen att de inarbetade begreppen förstudie och vägutredning införs i väglagen. Regeringen föreslår följaktligen med utgångspunkt i regler att förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning enligt väglagen skall vara utformat på följande sätt. Planeringsprocessen vid byggande av väg skall inledas med en förstudie, där förutsättningarna för den fortsatta planeringen skall klarläggas. Så sker även utan att förfarandet är lagreglerat. Under detta skede bör ett sådant tidigt samråd som avses i 6 kap. 4 § första stycket MB äga rum. Samråd skall ske med berörda länsstyrelser, kommuner och miljöorganisationer samt med den allmänhet som kan antas bli särskilt berörd, exempelvis markägare och närboende. Efter samrådet skall den länsstyrelse i det län där vägbyggnadsprojektet huvudsakligen avses att fullföljas fatta beslut i frågan om projektet kan antas ha betydande miljöpåverkan. Som föreslår skall detta ske efter samråd med övriga berörda länsstyrelser. I överensstämmelse med 6 kap. 4 § tredje stycket MB skall beslutet inte kunna överklagas. Förstudien skall klarlägga i vad mån en vägutredning behövs innan en arbetsplan upprättas. Om förstudien anger att alternativa terrängkorridorer behöver studeras skall en vägutredning upprättas. En sådan utredningen utgör sedan underlag för val av vägkorridor och trafikteknisk standard. Alternativa terrängkorridorer skall jämföras sinsemellan och med alternativet att behålla befintlig väg. En förbättring av befintlig väg skall också studeras, om inte särskilda skäl föranleder annat. Vad åter gäller miljökonsekvensbeskrivningen är tanken att arbetet med denna skall fortsätta under vägutredningsskedet. Finner under förstudien att vägbyggnadsprojektet kan antas ha betydande miljöpåverkan, skall det under vägutredningen ske ett utökat samråd med miljökonsekvensbedömning enligt 6 kap. 5 6 §§ MB. Enligt 6 kap. 8 § första stycket MB skall en miljökonsekvensbeskrivning kungöras när verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Detsamma bör gälla på Miljökonsekvensbeskrivningen skall därefter hållas tillgänglig för allmänheten, som får tillfälle att yttra sig. Detta sker genom att miljökonsekvensbeskrivningen ställs ut tillsammans med övriga delar av vägutredningen. Genom detta ges en möjlighet att påverka myndigheter att ta större hänsyn till den enskildes intressen. Innan miljökonsekvensbeskrivningen ställs ut skall den godkännas av samtliga berörda länsstyrelser i enlighet med vad som gäller enligt 24 § andra stycket vägkungörelsen (1971:954). På detta sätt säkras att den miljökonsekvensbeskrivning som allmänheten får del av har en godtagbar kvalitet. Det bör påpekas att godkännandet innebär att anser att miljökonsekvensbeskrivningen utgör ett tillräckligt underlag för en samlad bedömning av den planerade verksamhetens inverkan på exempelvis miljö, hälsa och hushållning med naturresurser. Godkännandet innebär således uteslutande att kvaliteten godkänns och ställning tas alltså inte till om miljökonsekvenserna kan godtas eller om projektet bör genomföras (jfr prop. 1995/96:2 s. 51). beslut om godkännande av miljökonsekvensbeskrivningen skall liksom enligt 6 kap. 9 § första stycket MB inte kunna överklagas. Om det under förstudien har konstaterats att vägutredning inte behövs, skall vad som har nämnts om förfarandet vid vägutredning i stället gälla under arbetsplaneskedet. Kungörandet av miljökonsekvensbeskrivningen liksom att den hålls tillgänglig för allmänheten kan dock ske i samband med att arbetsplanen ställs ut för granskning enligt 17 § väglagen. En miljökonsekvensbeskrivning bör upprättas under arbetsplaneskedet även i de fall där vägutredning har genomförts. Det blir då fråga om en fördjupad miljökonsekvensbeskrivning. Detta beror på att detaljeringsgraden är mycket högre i en arbetsplan. Det är naturligt att miljökonsekvensbeskrivningen, liksom arbetsplanen i övrigt, upprättas i samråd med bl.a. miljövårdsmyndigheter. Däremot behöver inte ett sådant utökat samråd som regleras i 6 kap. 5 6 §§ MB ske, när detta har skett redan vid upprättandet av miljökonsekvensbeskrivningen vid vägutredningen. Det bör krävas att berörda länsstyrelser godkänner miljökonsekvensbeskrivningen innan den tas in i arbetsplanen. Även för arbetsplaner gäller att godkännandet skall ske innan utställning sker. Då en arbetsplan skall fastställas bör i enlighet med vad som följer av 6 kap. 9 § andra stycket MB en lagstadgad skyldighet finnas att beakta innehållet i miljökonsekvensbeskrivningen och resultatet av samråd och yttranden. Vidare bör det i överensstämmelse med vad som föreskrivs i 6 kap. 8 § andra stycket MB införas en bestämmelse i väglagen om att ett beslut om fastställelse av arbetsplan skall kungöras. I fråga om kostnaderna bör precis som enligt 6 kap. 10 § MB den som är skyldig att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen svara för dessa. Hälsoskyddslagen (1982:1080) har arbetats in i . Begreppet sanitär olägenhet har i samband med detta ändrats till olägenhet för människors hälsa (9 kap. 3 § MB). Som en följd av detta bör uttrycket sanitära hänsyn i väglagens bestämmelse om renhållning (26 §) ändras. Av 38 § väglagen följer att om väghållaren till drift av väg behöver ta sten, grus, sand eller jord på mark som tillhör annan än staten och detta kan ske utan avsevärd olägenhet, så kan på framställning av väghållaren föreskriva att rätt till sådan täkt skall upplåtas. Enligt 63 § skall väghållaren ersätta skador till följd av att han har förvärvat rätt till täkt för drift av väg. Reglerna om täkt i 12 kap. MB är tillämpliga även på den typ av täkt som avses i Väglagens täktbestämmelser tillämpas praktiskt taget aldrig. Med nutidens stora belagda vägar, som inte fordrar grusning, och med tanke på att vid vinterväglag saltning, åtminstone i landets södra och mellersta delar, är vanligare än sandning, är de speciella reglerna om täkter för vägar knappast ändamålsenliga. Regeringen finner därför att bestämmelserna i väglagen bör kunna upphävas. Följden blir att väghållaren får förvärva erforderliga massor på marknaden, där regler är tillämpliga på leverantörernas täktverksamhet. Det betyder även att väghållaren förlorar sin möjlighet till "tvångsrätt" enligt väglagen, dvs. att kunna gå in på annans mark och mot markägarens vilja öppna täkt. Motsvarande tvångsregler saknas i . Väglagen innehåller bestämmelser om skyltar och liknande anordningar inom och i närheten av vägområden. Bestämmelser om skyltar finns även i den lag med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning som har förslagits med . I 10 § i den nya lagen finns dock en undantagsbestämmelse som leder till att regeln i 43 § väglagen om skyltar inom vägområde inte påverkas av den nya lagstiftningen. Vad gäller skyltar utanför vägområde men inom ett avstånd av därifrån sker enligt nuvarande ordning en dubbelprövning av , enligt naturvårdslagen (1964:822) och väglagen. Det kan anmärkas att i sitt remissvar med anledning av förslag till följdlagstiftning (SOU 1994:96) ansåg att dubbelprövningen inte utgjorde något praktiskt problem, eftersom är beslutsmyndighet i båda fallen och relativt enkelt kan samordna tillståndsansökningarna. Regeringen finner inte skäl att nu frångå utredningsförslaget som innebär att prövningen behålls enligt nuvarande ordning och att kvarstår som tillståndsmyndighet enligt både väglagen och lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och