prop · GL0368 · 1998-01-01 00:00:00 — Vid bedömande om brottet är grovt skall särskilt beaktas om produkterna har varit av särskilt farligt slag, om brottet har avsett betydande värde eller om gärningen annars har varit av särskilt allvarlig art. 26 § Till böter eller fängelse döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. i annat fall än som avses i 23 § och 24 § andra stycket lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt denna lag eller rådets förordning (EG) nr 3381/94 eller i en deklaration, 2. åsidosätter villkor eller bryter mot kontroll- eller ordningsbestämmelse som har meddelats med stöd av denna lag, 3. åsidosätter sin underrättelseskyldighet enligt 7 § andra stycket eller artikel 4.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94, 4. åsidosätter sin uppgiftsskyldighet enligt artikel 19.1 a eller 19.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94, 5. bryter mot 22 § och artikel 14.2 eller 19.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. I ringa fall skall det inte dömas till ansvar. 27 § Till straff enligt denna lag skall inte dömas, om gärningen är belagd med straff i . 28 § Utbyte av brott som avses i 24 och 25 §§ skall förklaras förverkat, om inte detta är uppenbart oskäligt. 29 § Försummar den uppgiftsskyldige att i rätt tid ge in en sådan deklaration som avses i 17 eller 18 §, får den myndighet som skall ta emot deklarationen vid vite förelägga den uppgiftsskyldige att fullgöra sin skyldighet. Denna lag träder i kraft, i fråga om 13 § den dag regeringen bestämmer, och i övrigt . Genom lagen upphävs lagen (1991:341) om strategiska produkter. Tillstånd som har meddelats med stöd av äldre bestämmelser skall vid tillämpningen av de nya bestämmelserna anses som meddelat enligt dessa. Bestämmelserna i 11 § skall tillämpas på avtal av det slag som avses i 10 §, även om avtalet på grund av äldre bestämmelser inte har krävt tillstånd. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 § Lagen gäller inte beslut av en sådan nämnd vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varit ordinarie domare. Lagen gäller inte heller 1. beslut av arrendenämnd, hyresnämnd eller övervakningsnämnd, 2. beslut om svenskt medborgarskap, 3. beslut om utlänningars vistelse i riket, 4. beslut om värnpliktigas eller reservpersonals inkallelse eller tjänstgöring inom försvarsmakten, 5. beslut enligt lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, 6. beslut som rör skatter eller avgifter, 7. beslut enligt lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering eller beslut i frågor om allmän likviditetsindragning eller allmän prisreglering, 8. andra beslut enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel än sådana som avser återkallelse av tillstånd enligt 3 eller 4 §, 9. beslut om tillstånd till sådan verksamhet som avses i 1 § 3 4 lagen (1984:3) om kärnteknisk veksamhet, 10. beslut enligt lagen (1991:341) om strategiska produkter. 10. beslut enligt lagen (1998:000) om strategiska produkter. Denna lag träder i kraft . 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 § För att täcka statens kostnader för skall den som har tillstånd att tillverka krigsmateriel enligt denna lag eller den som tillverkar produkter som omfattas av inspektionens tillsyn enligt 16 § lagen (1991:341) om strategiska produkter betala en avgift, om det fakturerade värdet av tillverkarens sålda produkter av dessa slag överstiger . Inspektionen bestämmer avgiften efter ett för samtliga avgiftsskyldiga lika förhållande till det fakturerade värdet. För att täcka statens kostnader för skall den som har tillstånd att tillverka krigsmateriel enligt denna lag eller den som tillverkar produkter som omfattas av inspektionens tillsyn enligt 20 § lagen (1998:000) om strategiska produkter betala en avgift, om det fakturerade värdet av tillverkarens sålda produkter av dessa slag överstiger . Inspektionen bestämmer avgiften efter ett för samtliga avgiftsskyldiga lika förhållande till det fakturerade värdet. Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor: 1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter, 1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och produkter som avses i lagen (1998:000) om strategiska produkter, 2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen, 3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64), 4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67), 5. injektionssprutor och kanyler, 6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, 7. springstilletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande, 8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 9. hundar och katter för annat ändamål än handel, 10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738) och tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581), 11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler, 12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om strategiska produkter, 2. lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa för- valtningsbeslut, 3. lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, 4. lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om strategiska produkter Den föreslagna lagen kan ses som ett gott exempel på hur komplicerad svensk lagstiftning kan bli när en EG-förordning skall kombineras med intern svensk lag. Enligt artikel 189 andra stycket andra meningen i skall en förordning till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Kravet på direkt tillämplighet medför att en EG-förordning inte kan transformeras till svensk lag; den utgör ju redan svensk rätt och kan inte ges annan form än den redan har. måste den ofta såsom i detta fall kompletteras med svenska lagregler, exempelvis i fråga om hur svenska myndigheter skall meddela tillstånd som krävs enligt EG-förordningen. Detta innebär att vissa frågor behandlas i den svenska lagstiftningen utan sedvanliga krav på konsekvens eller fullständighet, eftersom näraliggande ämnen är fullständigt reglerade i EG-förordningen. I den föreslagna lagen innehåller sålunda 6 § 1 bestämmelser som rör krav på tillstånd enligt artikel 3 i EG-förordningen, i den formen att där anges att regeringen får meddela föreskrifter om vilka produkter av vissa i 2 § angivna kategorier som sådant tillståndskrav får avse. Däremot innehåller 6 § inte några upplysningar om de krav på tillstånd som ställs i artikel 4.1 i EG-förordningen. Det sagda innebär att man måste läsa lagen och EG- förordningen sida vid sida för att få en bild av vad svensk rätt innehåller på området. Lagstiftningsarbetet kräver stor precision om såväl överlappningar som luckor skall kunna undvikas. Lagrådet kan dock inte finna annat än denna uppgift i det remitterade förslaget blivit löst på ett i allt väsentligt tillfredsställande sätt. Såvitt angår informationsproblemet ger 1 § andra stycket i lagen den upplysningen att lagen innehåller vissa kompletterande bestämmelser till EG-förordningen. Den nu föreslagna lagen har också från informationssynpunkt den fördelen att den är avsedd att tillämpas av en mycket begränsad krets. De kompletteringar som föreslås införda i den nya lagen kravet på exporttillstånd för produkter som är eller kan vara avsedda att användas som delar eller komponenter till krigsmateriel som olovligen har förts ut ur landet eller som har vidareexporterats i strid mot ett lämnat tillstånd och därmed sammanhängande ändringar har medfört att Lagrådet funnit skäl att överväga om regleringen i övrigt i lagen från rättssäker- hetssynpunkt kan kvarstå i så pass oförändrat skick som den gör. Efter- som lagen nu föreslås omfatta också produkter som i betydligt större ut- sträckning än har civila användningsområden får kanske även kraven på t.ex. överklagbarhet av beslut ställas högre än som varit aktuellt tidigare. Lagrådet diskuterar detta närmare nedan i anslutning till ifrågavarande paragrafer. 3 § I 3 § definieras bl.a. termen "strategiska produkter". I lagrådsremissen (avsnitt 11) framhålls, att definitionen görs bl.a. för att det inte skall råda någon som helst tvekan om att begreppet i den svenska lagstiftningen har samma innebörd som i rådsförordningen. Eftersom begreppet i den svenska versionen av rådsförordningen översatts med "varor med dubbla användningsområden" kunde det vara av värde att i definitionen anknyta även till den formuleringen. Detta kan ske genom att till definitionen inom parentes läggs orden "dubbla användningsområden". Definitionen skulle då lyda: "produkter som kan användas både för civila och militära ändamål (dubbla användningsområden)". I paragrafen definieras också begreppet "tillhandahållande" varmed för- stås bl.a. försäljning, lån eller gåva. Lagrådet vill peka på att uppräk- ningen inte innehåller förfarande genom byte, något som annars är van- ligt i den civilrättsliga lagstiftningen. Någon förklaring till varför man utelämnat bytestransaktioner här eller måhända valt att dra gränsen vid sådana transaktioner har inte gått att få fram genom de förarbeten som har föregått bestämmelsen. 7 § Denna paragraf innehåller det principiellt nya i lagförslaget jämfört med den nu gällande lagen (1991:341) om strategiska produkter. Paragrafen har utformats efter mönster av artikel 4.1 och 4.2 i EG-förordningen. Bestämmelserna häri, som tar sikte på produkter för massförstörelsevapen, har gjorts tillämpliga även på produkter som avses i 2 § 12 i den nya svenska lagen. Sålunda har en exportör ålagts underrättelseskyldighet i de fall han känner till att produkterna är avsedda för något sådant ändamål som avses i 2 § 12. Underlåtenhet att iaktta underrättelseskyldigheten är straffsanktionerad i 26 § 3. Det framstår allmänt sett som helt olämpligt och är säkerligen i strid mot artikel 6 i att i lag och dessutom vid straffansvar ålägga någon att uppge sådant som skulle medföra att han avslöjade sina tidigare begångna brott. Såvitt gäller förevarande bestäm- melse kan dock först erinras om att avsikten är att förhindra att krigsmateriel, som på olika olagliga vägar befinner sig i annat land, förses med delar eller komponenter. Som bestämmelsen slutligt utformats förutsätts vidare att exportören "känner till" att produkterna "är avsedda" att användas till sådant krigsmateriel. Mot denna bakgrund kan knappast några allvarliga betänkligheter riktas mot utformningen av bestämmelsen. Att sedan bevissvårigheter kan uppkomma om det blir aktuellt att bedöma vad exportören "känt till" är en annan fråga. Bestämmelserna bygger på artikel 5 i EG-förordningen som medger att medlemsstaterna förbjuder eller ställer krav på tillstånd för export av varor som inte direkt omfattas av EG-regleringen. Bestämmelsen i för- ordningen för närmast tanken till andra kategorier av varor, inte, som här föreslås, till att varor över huvud taget används på ett icke godtagbart sätt. Den föreslagna svenska ordningen synes dock inte oförenlig med EG-förordningen. Eftersom lagförslaget i övrigt konsekvent hänvisar till den artikel i förordningen som utgör grunden för den svenska bestämmelsen bör dock så ske även här. Lagrådet förordar därför att paragrafen inleds med orden: "Tillstånd till export enligt artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 - - -". 10 12 §§ Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om avtal om tillverkningsrätt till produkter underkastade krav på exporttillstånd och om tillhandahål- lande av sådana produkter när de finns utomlands. EG-förordningen sak- nar motsvarande regelsystem. Fråga uppkommer då om EG-förordningen skall anses uttömmande reglera hanteringen av strategiska produkter. Förordningens ingress innehåller dock bl.a. att vissa artiklar i förord- ningen inte hindrar att medlemsstaterna i samma syfte och med tillbörlig hänsyn till den inre marknaden antar eller upprätthåller andra exportkon- trollåtgärder som är förenliga med förordningens mål. Lagrådet har i vart fall inte underlag för antagande att de föreslagna bestämmelserna skulle vara oförenliga med EG-förordningen. 16 § Enligt den föreslagna bestämmelsen skall, liksom , enbart beslut att återkalla ett tillstånd få överklagas hos förvaltningsdomstol (här bortses från beslut av regeringen). Vid den senaste lagrådsgranskningen av motsvarande bestämmelser (prop. 1995/96:31 s. 91 ff) togs frågan upp om inte krav på tillgång till domstolsprövning gjorde sig gällande också vid beslut om att avslå en tillståndsansökan. Enligt Lagrådets uppfattning rådde en viss oklarhet om vad som kunde föranleda att en fråga om civila rättigheter uppkom. Lagrådet uttalade vidare att om det skulle befinnas att inte bara återkallelsefrågor utan också frågor om beviljande av tillstånd under vissa förutsättningar var av den karaktären att domstolsprövning krävdes i någon form, det torde bli nödvändigt att se över problemet i hela dess vidd. I det ovan nämnda lagstiftningsarbetet framhöll regeringen (a. prop. s. 34) att utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska överväganden skall fälla utslaget i tillståndsärendena och att enskilda intressen, t.ex. ett företags intresse av att få avsättning för sina produkter, inte skall vägas in vid prövningen av en ansökan. Med den nu föreslagna utvidgningen av lagen till att omfatta också pro- dukter med i hög grad civila användningsområden kan starkt ifrågasättas om inte läget har förändrats så att möjlighet bör öppnas också för över- klagande av beslut att vägra tillstånd. Detta gäller då inte endast de nya typer av beslut som föreslås utan också beslut i frågor som behandlas i den gällande lagen. Även med beaktande av att huvudregeln är att tillstånd skall lämnas, om det inte strider mot utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen, måste i ökande grad också hänsyn tas till den enskildes intresse av att få bedriva ekonomisk verksamhet utan onödigt hämmande av konkurrensen. Det hade varit av värde om en mer fördjupad analys av dessa frågor hade presenterats, inte minst med tanke på utvecklingen i praxis av begreppet civila rättigheter i mening. I lagrådsremissen anförs att det från rättssäkerhetssynpunkt inte finns något behov av att införa en möjlighet till överklagande av beslut om att lämna information och beslut om krav på exporttillstånd med anledning av exportörens underrättelseskyldighet. Lagrådet kan i princip instämma i detta. Vidare sägs i remissen att det efterföljande tillståndsförfarandet skulle tjäna samma syfte som ett överklagande av det beslut som föranleder tillståndskravet. Det är emellertid just i dessa fall som en överklagandemöjlighet skulle kunna övervägas. Om exportören således har fått besked om att det krävs tillstånd till export och han lämnar in en ansökan härom som sedan avslås, är det avslagsbeslutet som skulle få överklagas. Att öppna en sådan möjlighet , torde inte få några mera genomgripande konsekvenser för belastningen inom domstolsväsendet. Det kan också tilläggas att förvaltningsdomstolarna, generellt sett, är vana att hantera olika spörsmål där det ingår avvägningar mellan allmänna och enskilda intressen. Lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut skulle få anpassas till ev. utvidgade bestämmelser om överklagande. Lagrådet återkommer under 19 och 21 §§ samt 29 § till ytterligare frågor om överklagande. Följs förslagen under dessa paragrafer kan ifrågasättas om överklagandebestämmelserna inte bör få sin plats sist i lagen. Rubrikerna före 17 19 §§ lag om strategiska produkter fanns motsvarande bestämmelser, i annan ordningsföljd, under den gemensamma rubriken . I 17 § ges nu under rubriken bestämmelser om så- dana avgifter och om deklaration för att bestämma avgifterna. Under ru- briken "Deklarationer" ges i 18 § föreskrifter om en ytterligare deklara- tion och i 19 § om kontroll av uppgifterna i den sistnämnda deklarationen (framför allt rätt till tillträde till anläggningar där verksamheten bedrivs). Rubriksättningen skulle bli adekvatare, om 17 och 18 §§ sammanfördes under rubriken och 19 § gavs rubriken . 18 § I paragrafen används på två ställen, i överensstämmelse med lydelsen av nu gällande lag, olika böjningsformer av verben importera och exportera. Därvid torde inte ha observerats att export i lagförslaget har en annan innebörd än enligt gällande lag, nämligen såsom avseende export från EG-området. Även utförsel från landet till annat torde emellertid omfattas av deklarationsskyldigheten. Lagrådet förordar att i lagtexten används respektive böjningsformer av verben "föra in", "föra ut" och "exportera". 19 och 21 §§ Det är önskvärt att dessa paragrafer i vissa detaljer bringas att stämma överens med varandra. I 19 § första stycket används orden "uppgifter och handlingar" medan i motsvarande betydelse i 21 § första stycket används orden "upplysningar och handlingar". Ordet "upplysningar" synes vara att föredra framför "uppgifter" även på det första stället. I 21 § andra stycket görs i fråga om rätt till tillträde undantag för bostadsutrymmen. Det synes motiverat att sådant undantag görs även i 19 § andra stycket. Det kan vara lämpligt att 21 § tredje stycket, såsom sker i 19 § tredje stycket, polismyndigheten nämns uttryckligen bland de myndigheter som tillsynsmyndigheten har rätt att begära biträde av. Stycket kan därvid ges följande lydelse: "skall lämna det biträde som behövs för att kontrollen skall kunna genomföras. får begära biträde även av andra statliga myndigheter för sin tillsyn." Enligt 19 och 21 §§ har myndighetsföreträdare rätt att för kontroll få till- träde till lokaler m.m. där verksamhet bedrivs. Att döma av bestämmel- serna om överklagande som begränsar sig till återkallande av tillstånd skulle beslut om att genomföra sådana kontroller inte få överklagas. Det kan inte anses tillfredsställande att så ingripande åtgärder som det är fråga om inte skall kunna angripas genom överklagande. Inte heller synes den "begäran", som måhända är avsedd att föregå ett beslut om tillträde, kunna överklagas. Normalt regleras dessa frågor så att ett föreläggande, ev. förenat med vite, följs av beslut om kontroll på platsen (här bortses från de undantags- fall där fara för undandragande o. dyl. föreligger). Sådana beslut kan generellt sett också överklagas, och det har inte framkommit något som tyder på att undantag skulle göras vid liknande åtgärder i förevarande fall. Lagrådet har i tidigare ärende diskuterat dessa frågor (prop. 1997/98:34 s. 74 ff) och förordar att också nu ifrågavarande beslut görs överklagbara. För uppbyggnad och utformning av bestämmelserna hänvisas till den nämnda propositionen (i hithörande frågor, jfr även RÅ 1996 ref. 97 och dom , Camenzind mot ). Rubriken före 23 § Rubriken är missvisande, eftersom avsnittet innehåller inte bara bestämmelser om straff utan även om förverkande och vite. Den bör därför lyda "Straff m.m.". 23 § Paragrafen ger ett tydligt exempel på de komplikationer som samman- ställningen av svensk lag och EG-förordningar kan medföra. Lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen) bygger bl.a. på principen att föreskrifter om import- och exportförbud ges i annan lag och att överträdelser av sådana förbud straffbeläggs i varusmugglingslagen. Vissa förbud mot införsel eller utförsel utan till- stånd följer direkt av den nu föreslagna lagen (8 och 13 §§) och någon bestämmelse om straff för överträdelse av sådant förbud behövs inte i lagen, eftersom ansvar följer av varusmugglingslagen. Däremot har överträdelser av exportförbud enligt EG-förordningen inte ansetts kunna medföra ansvar direkt på grund av bestämmelserna i varusmugglingslagen utan i förevarande paragraf har i princip i strid mot varusmugglingslagens konstruktion införts bestämmelser om att varusmugglingslagen skall tillämpas beträffande sådana överträdelser. Även ansvarsbestämmelserna kommer således att fördelas på två olika rättskällor i det här fallet två svenska lagar. I övrigt ger utformningen av bestämmelserna dessa en närmast missvisande karaktär. För att överträdelser av förbud mot införsel, utförsel och export enligt EG-förordningar skall kunna medföra ansvar direkt på grund av bestämmelser i varusmugglingslagen, torde dock krävas att den lagen ändras. Införandet av en sådan ordning kräver emellertid mer ingående överväganden än som kan göras i detta lagstiftningsärende. Uttrycken i paragrafen "olovlig utförsel och försök till det" respektive "varusmuggling och försök till det" är språkligt inkorrekta och ger en oklar syftning. Lagrådet förordar att "det" byts ut mot "sådant brott" efter mönster i den införda vapenlagen (1996:67) se 9 kap. 4 §. 27 § I 24 och 26 §§ föreskrivs att det i ringa fall inte skall dömas till "ansvar". I förevarande paragraf föreskrivs däremot att det inte skall dömas till "straff" enligt lagen, om gärningen är belagd med straff i . I nu gällande lag står det även i förevarande hänseende "ansvar". För det första är det naturligtvis önskvärt att samma begrepp används på olika ställen i lagen. För det andra synes ändringen ha tillkommit utan närmare överväganden. Straff är enligt böter och fängelse. Andra påföljder för brott är bl.a. villkorlig dom och skyddstillsyn. Ordet "ansvar" används exempelvis i motsvarande bestämmelse i förslaget till miljöbalk (prop. 1997/98:45, 29 kap. 11 § andra stycket). Terminologiska ändringar bör inte göras i oträngt mål. Lagrådet förordar att ordet "ansvar" används även i denna lag. 28 § Även i denna paragraf återkommer problemet att bestämmelser i samma ämne skall sökas i olika lagar. Enligt förevarande lag skall utbyte av brott kunna förklaras förverkat. Det får antas att det mer näraliggande förver- kandet av den smugglade varan eller dess värde följer direkt av varusmugglingslagen. 29 § Det vitesföreläggande som kan ges enligt denna paragraf synes mot bakgrund av bestämmelserna i 16 § inte kunna överklagas. Som fram- hållits under 19 och 21 §§ är detta inte tillfredsställande, varför Lagrådet föreslår att också beslut som avses i förevarande paragraf blir överklag- bara. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Rådets förordning (EG) nr 3381/94 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:68 Exportkontroll av vissa strategiska produkter.