prop · GL03116 · 1998-01-01 00:00:00 — Destinatärskretsen utgörs indirekt av den församling där den aktuella kyrkan är belägen. Några svårigheter att uppfylla ända- målet torde inte finnas, annat än i undantagsfall. Egendomen är en del av kyrkans finansförmögenhet. Sammantaget innebär detta att det finns ett allmänt intresse av att det givna ändamålet skyddas för framtiden. Överföringen av äganderätten till denna egendom till församlingarna bör därför förenas med garantier för ett fullgott ändamålsskydd. Om ändrade förhållanden nödvändiggör en ändring av ändamålet, bör detta med hänsyn till egendomens särskilda karaktär endast kunna ske i permutationsrättslig ordning. I övergångslagstiftningen föreslås därför att för ändring av ändamålet för församlingskyrkas och domkyrkas fastig- heter och fastighetsfonder krävs tillstånd av Kammarkollegiet varvid grunderna för permutation i permutationslagen (1972:205) skall tillämpas. Regeringen föreslog i skrivelsen till kyrkomötet att äganderätten till med dess fastigheter och fastighetsfond skulle överföras till domkyrkoförsamlingen. Åsikterna inom kyrkomötet gick starkt isär i fråga om förslaget. Under överläggningen i kyrkomötet framställdes ett yrkande att lagligheten och lämpligheten av att äganderätten till och dess egendom skall tillkomma måste bli föremål för ytterligare överväganden. Omröstningen i kyrkomötet utföll så att 123 röster avgavs för regeringens förslag och 114 för förslaget enligt det framställda yrkandet, medan 8 ledamöter avstod från att rösta. Ett betydande antal ledamöter har således ansett att denna fråga bör övervägas ytterligare. Detta är föranlett av en oro för egendomens bestånd för avsett ändamål. Denna oro medför att det finns en önskan att låta med dess egendom behålla sin stiftelseliknande karaktär. finns det ett intresse hos domkyrkoförsamlingen att få ökade möjligheter att kunna bestämma över , tillika församlings- kyrka i domkyrkoförsamlingen. Regeringen anser det angeläget att söka en lösning som kan tillmötesgå de olika önskemålen utan att göra alltför stora avsteg från de principer som ligger till grund för regeringens förslag beträffande egendomen. Den gällande särskilda ordningen för förvaltningen av och dess egendom har sin bakgrund i det historiska skeendet. Förvaltningen handhas av en statlig förvaltningsmyndighet, Domkyrko- rådet i . består av biskopen som ordförande, domprosten, en lekman, som väljs av domkyrkoförsamlingens kyrkoråd, samt ytterligare två ledamöter, vilka utses av stiftsfullmäktige (39 kap. 5 § kyrkolagen). Egendomen har vidare en tydlig stiftelsekaraktär genom att den kan härledas till medeltida donationer. Jämfört med de övriga äldre domkyrkorna intar i också en särställning genom omfattningen och värdet av förmögenheten. Denna utgörs förutom av kyrkobyggnaden av fast egendom och fondmedel av liknande slag som prästlönetillgångarna. Marknadsvärdet på egendomen uppgår , enligt uppgift från , till ca . Av de övriga medeltida domkyrkorna är det endast och domkyrkor som enligt Kammarkollegiets utredning innehar egendom av något värde. Detta värde beräknas uppgå till ca 6 respektive . Mot denna bakgrund och med hänsyn till den oro för egendomens bestånd för avsett ändamål som uppenbarligen finns inom anser regeringen att det finns starka skäl att låta egendomen ha stiftelseliknande karaktär även i fortsättningen. och fastigheter och fastighetsfond bör därför bibehållas som en självständig förmögenhet. i är, som nämnts, en statlig myndighet. Med hänsyn till reformens huvudprinciper ökad likställighet mellan olika trossamfund och att själv skall få reglera sina angelägenheter bör i inte finnas kvar efter relationsändringen. I stället bör egendomen förvaltas av . Egendomen bör användas för samma ändamål som . Detta innebär bl.a. att också i fortsättningen främst skall användas för gudstjänster av olika slag. Vidare innebär det att avkastningen av fastigheter och fastighetsfond skall användas för dom- kyrkans behov. Bestämmelserna i stiftelselagen (1994:1220) med undantag av 1 kap. 4 § är inte tillämpliga på med fastigheter och fastighetsfond. Stiftelselagens bestämmelser bör inte heller i fort- sättningen gälla för denna egendom. I likhet med vad som gäller för stiftelsekapital enligt stiftelselagen bör den del av egendomen som skall ge avkastning givetvis vara placerad på ett godtagbart sätt. Likaså bör endast avkastningen få användas för ändamålet. Grundläggande bestämmelser om egendomen bör tas in i lag. De närmare regler om förvaltningen av egendomen som behövs blir en fråga för i egenskap av förvaltare. Härvid förutsätts att förvaltningen kommer att ske lokalt. Vidare utgår regeringen från att domkyrkoförsamlingens berättigade intresse av inflytande vad gäller bestämmandet över och dess egendom kommer att tillgodoses. Med hänsyn till egendomens ursprung, karaktär och omfattning samt då stiftelselagen föreslås inte vara tillämplig, finns det anledning att överväga en tillsyn över förvaltningen. finns det dock inte något som tyder på att en tillsyn är nödvändig. Det bör därför vara tillräckligt att regeringen i likhet med vad som föreslås beträffande prästlönetillgångarna (se avsnitt 7.4.1) ges möjlighet att besluta om tillsyn över förvaltningen, om detta skulle komma att bli nödvändigt. Som Lagrådet påpekat ger den bestämmelse som föreslagits inte regeringen möjlighet att meddela föreskrifter i frågor om t.ex. redovisning, förelägganden och tillträde. Något skäl att anta att inte skulle ha en fullgod redovisning avseende dessa tillgångar efter relationsändringen finns emellertid inte. Det finns inte heller anledning att anta att medvetet skulle försvåra en tillsyn som beslutats av regeringen eller att inte skulle följa rekommendationer som ges i anledning av sådan tillsyn. Den föreslagna bestämmelsen om inomkyrklig handlingsoffentlighet kommer dessutom att bidra till att redovisningshandlingarna blir tillgängliga för var och en. Mot denna bakgrund anser regeringen att den föreslagna bestämmelsen om möjlighet för regeringen att besluta om tillsyn över dessa tillgångars förvaltning har ett värde. 7.2.2 Prästgårdar Regeringens förslag: De prästgårdar som betraktas som egendom av stiftelsekaraktär skall ägas av den kyrkliga samfällighet, eller om sådan inte finns, den församling där egendomen är belägen. Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remiss I innehöll i avsnittet Den kyrkliga egendomen en enkätfråga, fråga 4, om prästgårdar. var om äganderätten till prästgårdarna skulle föras över till respektive pastorat. En överväldigande majoritet har ansett att förslaget bör genomföras. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 4 och statens historiska museer (RAÄ) framhåller att prästgårdarna i likhet med biskopsgårdarna intar en särställning från kulturhistorisk synpunkt. Därför är det nödvändigt att stärka skyddet för dessa på det sätt som har föreslagit i betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128). Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar, domkapitlen i och samt ett antal lokala instanser, t.ex. och församlingar, anser att prästgårdarna skall tillföras respektive församling. i tillägger att det dock måste finnas regler som tillförsäkrar samfälligheten tillsyn över prästgården. , och Egendoms- nämndernas samarbetsorgan hävdar att sådana prästgårdar som upphört att vara tjänstebostäder och som övergått till att bli församlingskyrkas fastighet inte skall omfattas av ändamålsbestäm- melserna för församlingskyrkas fastighet efter relationsändringen. I stället skall de, enligt dessa remissinstanser, i likhet med de nu befintliga prästgårdarna övergå med äganderätt och utan bindning till något ändamål till respektive pastorat. kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Prästgård är enligt 41 kap. 1 § första stycket kyrkolagen sådan kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller komminister. Pastoraten förvaltar och underhåller präst- gårdarna. Pastoraten beslutar också om anvisande av prästgård som tjänstebostad och svarar för kostnaderna för prästgården. Enligt 41 kap. 1 § andra stycket kyrkolagen blir en prästgård, som inte längre skall vara tjänstebostad, församlingskyrkas fastighet. Avkastningen av sådan egendom skall användas för en församlingskyrkas behov. Genom att det är den kyrkliga instansen, pastoratet, som beslutar om det skall finnas någon tjänstebostad eller inte kan pastoratet redan nu bestämma över ändamålet. Det finns därför inte skäl att behålla stiftelse- karaktären på de äldre prästgårdarna. De bör således föras över med äganderätt och utan någon särskild ändamålsbestämning till de lokala enheterna inom . Enligt regeringens förslag till lag om skall det på lokalplanet finnas församlingar och kyrkliga samfälligheter. Äganderätten bör följaktligen övergå till den kyrkliga samfällighet, eller om sådan inte finns, den församling där prästgården är belägen. Äganderättsöverföringen är rimlig också mot bakgrund av att pastoraten som regel har investerat betydande belopp för iordning- ställande och underhåll av prästgårdarna. Några remissinstanser har framfört önskemål att de förutvarande prästgårdar som () blivit församlingskyrkas fastighet skall övergå med full äganderätt till pastoraten i likhet med vad som föreslås i fråga om de befintliga äldre prästgårdarna. Regeringen finner inte tillräckliga skäl att särbehandla denna kategori av församlingskyrkas fastigheter. Den fråga om ett särskilt skydd för kulturhistoriskt värdefulla prästgårdar som RAÄ har tagit upp i sitt remissyttrande är under beredning inom . Redan nu kan emellertid en prästgård med stöd av bestämmelserna i kulturminneslagen skyddas som byggnadsminne om den har ett stort kulturhistoriskt värde. Vidare hänvisas till vad som sägs i avsnitt 7.4.3 om fastighetsägares ansvar generellt när det gäller skyddet för kulturmiljövårdens intressen. 7.2.3 Biskopsgårdar Regeringens förslag: Biskopsgårdarna skall med undantag av de biskopsgårdar och tjänstebostäder för biskop som hyrs enligt särskilda avtal ägas av trossamfundet . Äganderätten till de biskopsgårdar, som inte är av annat egendomsslag (domkyrkas fastighet eller kyrkofondsfastighet) skall tillkomma det stift i vilket ligger. Remissinstanserna: I enkäten ställdes en fråga i avsnittet Den kyrkliga egendomen om Kammarkollegiets förslag, fråga 5. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 5 Enligt SCB:s analys har av stiftssamfälligheterna varit positiva till förslaget. Övriga kyrkliga instanser har varit mer positiva, 91 har tyckt att förslaget bör genomföras stiftssamfällighet framhåller att biskopsgård definitionsmässigt inte kan utgöra annan typ av kyrklig jord (domkyrkas fastighet eller kyrkofondsfastighet) och att biskopsgård inte är ägnad att ge avkastning åt en domkyrka eller kyrkofonden. i stift anser att biskopsgårdarna bör ägas av den som har arbets- givaransvaret. stiftssamfällighet föreslår att biskopsgårdarna förs till centralt (kyrkofonden) för att sedan kunna föras till stiften tillsammans med medel som används för biskopsgårdarnas underhåll. och statens historiska museer (RAÄ) efterlyser särskilda skyddsbestämmelser för biskopsgårdarna med hänsyn till deras kulturhistoriska värde. uppmärksammar att om Kammarkollegiets förslag genomförs kommer endast någon eller några biskopsgårdar att övergå till stiften. Samma konstaterande gör som anser att det dock saknar betydelse vem som äger biskopsgårdarna. Syftet med förslaget har enligt förbundet inte heller varit att skapa ett enhetligt ägande utan att för framtiden klarlägga vem som faktiskt äger biskopsgårdarna. konstaterar att det endast är i fråga om i som det klart framgår vem som är ägare till . Bortsett från de biskopsgårdar som är domkyrkas fastighet och de som är hyresbostäder anser centralstyrelsen att biskopsgård med äganderätt skall överföras till respektive stift. Enligt centralstyrelsens mening bör inte någon biskopsgård oavsett hur den ursprungligen tillkommit vid relationsändringen anses utgöra en kyrko- fondsfastighet och därmed komma att överföras till trossamfundet . Enligt i och stiftssamfällighet blir konsekvenserna av Kammarkollegiets förslag att fastigheten där ärkebiskopsgården är belägen kommer att ha två ägare, eftersom en del anses utgöra biskopsgård och den andra delen kyrkofondsfastighet. En avstyckning bedöms av och stiftssamfälligheten inte kunna genomföras då fastigheten utgör en samlad enhet. Ärkebiskopen och dennes bostad bör, enligt och stiftssamfälligheten, ses som en angelägenhet för hela vilket bör få till följd att hela fastigheten tillfaller som kyrkofondsfastighet. i framhåller att om förslaget skulle genomföras, skall i överföras till församlingen, vilket är orimligt med hänsyn till att det är oklart vem som äger själva jorden. menar att de biskopsgårdar som är domkyrkas fastighet i likhet med de medeltida domkyrkorna alltjämt bör tillhöra domkyrkostiftelsen. kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Biskopsgård är enligt 41 kap. 1 § första stycket kyrkolagen sådan kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en biskop. Regeringen får besluta att innehavaren av en biskopstjänst skall anvisas tjänstebostad. En biskop har rätt till fri bostad vilket således är en del av biskopens löneförmån. Regeringen har anvisat tre av biskoparna (biträdande biskopen i samt biskoparna i och ) tjänstebostad i lägenheter som är belägna inom andra kyrkliga fastigheter och som hyrs enligt särskilt upprättade avtal för biskoparnas räkning. Hyran betalas ur kyrkofonden. Övriga elva biskopar har anvisats tjänstebostad i biskops- gård. Därav hyrs två biskopsgårdar, i och , enligt särskilda avtal. Egendomsnämnderna förvaltar biskopsgårdarna. De får bidrag ur kyrkofonden för alla kostnader för förvaltningen. För i gäller dock särskilda bestämmelser. Kyrkofondens utgifter för drift och underhåll av biskopsgårdarna uppgår till . Biskopsgårdarna har olika historiskt och rättsligt ursprung. Biskops- gården i ägs av och hyrs för biskopens räkning enligt ett hyresavtal med . Hyran betalas ur kyrkofonden. i hyrs likaså för biskopens räkning enligt ett hyresavtal med och kyrkofonden betalar hyran. Tre av biskopsgårdarna (i , och ) har i relativt sen tid inköpts för medel ur kyrkofonden eller motsvarande. Resterande sex biskopsgårdar har uppförts på mark som tillhört och/eller anslagits av kronan. I vissa fall vet man att byggnaden uppförts av medel från . Biskopsgårdarnas ägarförhållanden skiftar således betydligt och är i många fall mycket oklara. Kammarkollegiet har föreslagit att biskops- gårdarna med äganderätt skall tillkomma det stift där gården är belägen, om inte annat följer av de föreslagna bestämmelserna om domkyrkas fastighet och kyrkofondsfastighet. Det är oklart hur dessa undantags- bestämmelser skall tolkas. Enligt kyrkolagens definition av olika slag av kyrklig jord torde en biskopsgård inte kunna ha en annan jordnatur. Om meningen ändå är att de biskopsgårdar som uppförts för en domkyrkas eller kyrkofondens medel skall undantas från överföring i stiftets ägo, synes det endast kunna bli fråga om någon enstaka biskops- gård som skulle överlämnas till ett stift. Efter relationsändringen är det sak att själv besluta om hur biskoparnas bostadsfråga skall lösas. Det kan antas att den instans inom kyrkan som får arbetsgivaransvaret för biskoparna också kommer att besluta om tjänstebostäder för dessa. Det kan vidare synas rimligt att den som är arbetsgivare även kan förfoga över biskops- gårdarna som ägare. Det är en inomkyrklig fråga hur anställnings- förhållandena för biskopar skall ordnas efter relationsändringen. Det är således oklart vem som kommer att överta ansvaret för dessa frågor. betalas biskoparnas löner ur kyrkofonden som också bär det ekonomiska ansvaret för biskoparnas tjänstebostäder. Mot denna bak- grund finner regeringen att äganderätten till biskopsgårdarna vid rela- tionsändringen bör föras över till trossamfundet som enligt regeringens förslag skall ta emot kyrkofondens tillgångar (avsnitt 7.2.4). Det får sedan ankomma på kyrkomötet att ta ställning till hur äganderättsfrågan efter relationsändringen bör lösas. De biskopsgårdar och tjänstebostäder som hyrs enligt särskilda avtal för biskoparnas räkning bör inte beröras av den föreslagna äganderättsövergången. Ett flertal av biskopsgårdarna intar, som RAÄ pekat på, en särställning från kulturhistorisk synpunkt. I fråga om behovet av särskilda skydds- föreskrifter för biskopsgårdarna gäller , som framhålls ovan under avsnitt 7.2.2, bestämmelserna i kulturminneslagen. Med stöd av dessa kan en biskopsgård skyddas som byggnadsminne. Det hänvisas också till vad som sägs i avsnitt 7.4.3 om fastighetsägares ansvar generellt när det gäller skyddet för kulturmiljövårdens intressen. 7.2.4 Kyrkofonden, kyrkofondsfastigheter Regeringens förslag: Kyrkofondens tillgångar skall ägas av trossamfundet och användas för kyrkliga ändamål, sedan ett så stort kapital avskilts som motsvarar åtagandena för utgående pensioner och gjorda pensionsutfästelser för präster och biskopar. Kyrkofondsfastigheterna skall också ägas av trossamfundet och användas för kyrkliga ändamål. Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Remiss I innehöll under avsnittet Den kyrkliga egendomen en enkätfråga om kyrkofonden, fråga 6. Den handlade om förslaget att återstoden av kyrkofonden, sedan ett kapital avskilts för pensionsåtagandena, skall föras över till . En över- väldigande majoritet av de remissinstanser som besvarade frågan har ansett att förslaget skall genomföras. Av instanserna inom har 98 tillstyrkt förslaget. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 6 Ett fåtal lokala instanser kommenterar förslaget närmare. Övriga remissinstanser har inte några synpunkter på förslaget. kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag Kyrkofonden Kyrkofonden intar en central ställning inom den kyrkliga ekonomin. Den utgör en egen juridisk person av stiftelsekaraktär och förvaltas av en särskild styrelse som är en statlig myndighet. I 42 kap. kyrkolagen ges grundläggande bestämmelser om kyrkofonden och förvaltningen av den. Kyrkofondens huvudsakliga funktion är att vara en utjämnande faktor mellan pastorat och samfälligheter beträffande i princip alla intäkter och kostnader. Vidare finansierar fonden kostnaderna för biskoparnas avlöningsförmåner, pensionsförmåner till prästerna och deras efterlevande samt vissa försäkringsavgifter. Ur fonden betalas också kostnaderna för kyrkomötet och den rikskyrkliga organisationen samt en del statliga myndigheter som handlägger kyrkliga frågor. Utöver de särskilt reglerade kostnaderna får ur kyrkofonden också betalas andra kostnader för kyrkliga ändamål. Vid utgången av uppgick det bokförda värdet på tillgångarna till . Enligt en beräkning som gjorts av Statens löne- och pensionsverk uppgick den ackumulerade skulden för prästpensionerna, inklusive skatt, vid utgången av till . har beslutat om reserveringar i kyrkofondens balansräkning för framtida pensionsförpliktelser. Med beslutade reserveringar av resultat uppgår det totala reserverade kapitalet till . I budgeten 1997 har regeringen beslutat att av årets resultat skall reserveras till pensionsskulden. En väsentlig förutsättning för genomförandet av stat kyrkareformen är att de gjorda pensionsutfästelserna hålls. Staten har genom sin för- valtning av kyrkofonden ett ansvar för att utgående pensioner och gjorda pensionsåtaganden till präster och biskopar samt deras efterlevande kan säkerställas inför ändringen av relationerna mellan staten och . Därför bör ett så stort kapital som motsvarar åtagandena avskiljas ur kyrkofonden för att disponeras för detta ändamål. Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd har i betänkandet Staten och trossamfunden, personal (SOU 1997:44) lagt fram förslag om hur åtagandena kan tryggas. Utredningsförslaget har remissbehandlats och bereds i . Regeringen avser att återkomma i den frågan . De tillgångar i kyrkofonden som återstår, sedan pensionsdelen har avskilts, bör enligt regeringens uppfattning föras över till trossamfundet . Med hänsyn till kyrkofondens centrala roll för finansieringen av verksamhet på olika plan finns det skäl att trygga det övergripande ändamålet för dessa tillgångar. De bör därför endast få användas för kyrkliga ändamål. Genom överföringen av äganderätten till de återstående medlen i kyrkofonden, sedan pensionsdelen avskilts, försvinner kyrkofonden som lagreglerad förmögenhetsmassa. får själv besluta om formerna för förfogandet över tillgångarna och om den närmare använd- ningen av dessa, dock inom ramen för det fastlagda ändamålet. Kyrkofondsfastigheterna En kyrkofondsfastighet är enligt 41 kap. 1 § första stycket 4 kyrkolagen egendom vars avkastning tillförs kyrkofonden. Vid försäljning av en kyrkofondsfastighet skall ersättningen också tillföras kyrkofonden. Kyrkofondsfastigheterna förvaltas av egendomsnämnderna. Kyrko- fondens styrelse fattade ett principbeslut om att kyrko- fondsfastigheterna bör avvecklas. Avvecklingsarbetet har genomförts till stora delar och kommer i huvudsak att ha slutförts för relationsändringen. I den mån det finns några kyrkofondsfastigheter kvar i fondens ägo vid utgången av bör äganderätten till fastigheterna föras över till trossamfundet . Det är rimligt att fastigheterna får användas endast för kyrkliga ändamål på samma sätt som föreslås beträffande kyrkofondens medel. 7.2.5 Kronoanslagen Regeringens förslag: De så kallade kronoanslagen skall ägas av trossamfundet , olika organisatoriska delar av trossamfundet eller särskilda rättssubjekt som förvaltas av beroende på vilken typ av egendom det är fråga om. Kammarkollegiets förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Fråga 1 i avsnittet Den kyrkliga egendomen i Remiss I handlade om förslaget att staten avstår från sin formella äganderätt till de så kallade kronoanslagen. Av remissinstanserna inom har 99 tillstyrkt förslaget. Övriga remissinstanser har i stor utsträckning inte tagit ställning. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 1 Inga särskilda synpunkter framförs i frågan. kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Den kyrkliga egendomen har till vissa delar anslagits av kronan (staten) under historiens gång. Efter indragningar av kyrkans gods till kronan i mitten på 1500- talet återförde kronan under framför allt det följande århundradet mark- områden till kyrkan för att säkra den kyrkliga verksamheten. Den jord som kronan upplät till kyrkan överläts inte med äganderätt utan anvisades för olika kyrkliga ändamål. Staten kan därför sägas fortfarande vara kronoanslagens formella ägare. Så länge ändamålen med den anvisade egendomen består kvarstår dock kyrkans dispositionsrätt till den förlänade jorden. I de tidigare statliga utredningar som haft till uppgift att klarlägga den kyrkliga egendomens omfattning har det antagits att kronoanslagen uppgår till cirka en femtedel av de äldre boställena. är det så gott som omöjligt att med bestämdhet ange vilken egendom som utgör kronoanslag och hur stor andel den egendomen skall anses representera. Anledningen till detta är att nyare lagstiftning om förvaltning av kyrklig jord har möjliggjort en nödvändig struktur- rationalisering av egendomen. En förflyttning av medel mellan olika egendomsslag har skett via försäljningar, fondplaceringar och inköp av nya fastigheter för fondmedel, allt i avsikt att uppnå en så hög effektivitet och avkastning som möjligt. Det går alltså inte nu att, utom i undantagsfall, identifiera den kronoanslagna egendomen. Den kan finnas inom alla ägoslagen av den specialreglerade kyrkliga egendomen. Situationen är följaktligen den att så länge bedriver sin verksamhet på det sätt som sker och som förutsätts i förslaget till lag om kan staten inte kräva tillbaka den kronoanslagna egendomen.