prop · GL03188 · 1998-01-01 00:00:00 — De nackdelar med två instanser som erfarenheterna trots allt har visat, innebär emellertid att det skulle vara olyckligt att bibehålla nuvarande ordning för mål om förbud och åläggande. En av de vägledande principerna för reformerna på det processrättsliga området har varit att tyngdpunkten för rättsskipningen skall ligga i första instans. Avvikelser från huvudregeln kan dock göras när det finns starka skäl för det. Så har gjorts beträffande beslut om åläggande, icke-ingripandebesked och undantag enligt konkurrenslagen genom de ändringar som regeringen har föreslagit i propositionen om ändringar i konkurrenslagen (prop. 1997/98:130) och som bl.a. innebär att skall upphöra som instans för dessa måltyper. Regeringen har i det ärendet särskilt pekat på behovet av snabba avgöranden för dessa ärenden och de aktuella måltypernas karaktär. Det är inte fråga om tvistlösning eller om avgörande av hur ett visst sak- eller rättsförhållande skall bedömas. Det rör i stället framtida förhållanden, där det är av stor vikt för det berörda företaget och ur allmän synpunkt att det snabbt ges ett auktoritativt besked som marknaden kan rätta sig efter. Dessa förhållanden gör sig i lika hög grad gällande för mål om förbud och åläggande enligt marknadsföringslagen. En ordning där den huvudsakliga prövningen ligger i med ett krav på prövningstillstånd för förbuds- och åläggandemålen vid , vilket skulle kunna vara ett alternativ, skulle innebära att viktiga prejudikatbildande funktion får mindre betydelse och bör enligt regeringens mening därför inte väljas. Vad gäller den nuvarande instansordningens betydelse för rättsskapande och prejudikatbildande funktion är det för tidigt att säga om införandet av tvåinstanssystemet har påverkat eller kommer att påverka i detta avseende. Det finns dock omständigheter som talar för att domstolens prejudikatbildande och rättsskapande verksamhet skulle komma att främjas genom en återgång till det tidigare systemet. En enskild förlorande part kan av kostnadsskäl eller av bristande intresse för att medverka till prejudikatbildningen dra sig för att överklaga avgörandet till . Förlorar KO ett mål där utgången är tveksam och vägledande rättspraxis saknas och utgången därför väl hade kunnat bli en annan, är det däremot högst troligt att KO för målet vidare till för att få ett slutligt klarläggande av rättsläget. Ett sådant förlopp inträffar dock sällan. Det principiellt intressanta målet kan ju också ha vunnits av KO och svarandeparten kan sakna intresse av att överklaga, varför frågan inte blir föremål för bedömning. Dessa omständigheter talar också för att en återgång till systemet med som första och sista instans skulle vara till fördel för domstolens rättsskapande verksamhet. Enligt regeringens uppfattning bör man eftersträva ett sammanhållet regelsystem när det gäller den marknadsrättsliga instans- och process- ordningen. Den nuvarande ordningen ger ett splittrat intryck, inte minst vad avser handläggningen av förbuds- och åläggandemålen enligt marknadsföringslagen jämfört med handläggningen av motsvarande mål enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen. 1994/95:123 (s. 127) antyddes möjligheten att vid tillfälle göra en total- översyn av den marknadsrättsliga instans- och processordningen. I ett sådant arbete skulle den ordning som infördes 1996 tjäna som vägledning. I dagens läge finns det enligt regeringens bedömning starka skäl mot ett sådant översynsarbete. I produktsäkerhetsmål skulle t.ex. en tvåinstansprövning få klart negativa konsekvenser och vara mindre förenligt med EG:s produktsäkerhetsdirektiv som ställer krav på skyndsam handläggning i syfte att exempelvis få stopp på försäljningen av en farlig vara. Genom att i stället återföra förbuds- och åläggandemålen enligt marknadsföringslagen till som första och sista prövningsinstans återskapas en enhetlig instansordning vid prövningen av marknadsrättsmålen. Sammanfattningsvis anser regeringen att de omständigheter som vi redogjort för motiverar en ändring av instansordningen för förbuds- och åläggandemålen. 6.2 Närmare om systemets utformning Regeringens förslag: Mål om förbud och åläggande skall som huvudregel handläggas av som första och sista instans. Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd med anledning av marknadsföringen, skall dock en talan om förbud eller åläggande väckas vid . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt promemorians förslag skulle talan om förbud eller åläggande inte kunna kumuleras med en talan om skadestånd. Vidare har i promemorian inte närmare utvecklats vad som avses med att flera käromål väcks . Remissinstanserna: Flera remissinstanser uppmärksammar vissa processuella frågor med anledning av förslaget. anser att det bör övervägas att talan om förbud eller åläggande tillåts väckas vid tingsrätten inte bara tillsammans med en talan om marknadsstörningsavgift utan även tillsammans med en skadeståndstalan, för att man även i dessa fall skall kunna undvika de problem som kan uppstå på grund av olika instansordningar. För den situationen att KO i enlighet med förslaget först väcker talan om förbud i och under målets handläggning där väcker talan om marknadsstörningsavgift i tingsrätten, varvid tingsrätten vilandeförklarar avgiftsmålet till dess avgjort förbudsmålet, anför följande synpunkter. Förslaget innebär att ett och samma förfarande i realiteten endast blir prövat i sak i en instans. För tingsrätten skulle det endast återstå att pröva det subjektiva rekvisitet och bestämma avgiftens storlek. anser att det därför kan sättas i fråga om det i så fall finns skäl att behålla tingsrätten som första instans i avgiftsmålet. Även pekar på denna konsekvens och menar att det ur rättssäkerhetssynpunkt kan ifrågasättas att frågan om marknadsstörningsavgift i realiteten endast blir föremål för prövning i en instans. () och uppmärksammar behovet av kommunikation mellan och när en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd väcks vid tingsrätten som kan vara avhängig utgången i ett förbudsmål i . föreslår därför att tingsrätten skall vara skyldig att underrätta om rättegången så att kan lämna tingsrätten besked huruvida ett förbudsmål avseende samma marknadsföringsåtgärd är anhängigt i domstolen. Skälen för regeringens förslag Ett system med olika instansordningar Skälen till att tvåinstanssystemet i samband med införandet av den nya marknadsföringslagen fick omfatta även förbuds- och åläggandemålen var de nackdelar som förutsågs med olika instansordningar för dessa mål och avgiftsmålen. I propositionen pekades bl.a. på att det är olyckligt med ett system enligt vilket parterna är hänvisade till att föra parallella processer om samma marknadsföring (prop. 1994/95:123 s. 124). Det anfördes också att olika instansordningar skulle innebära hinder mot kumulation av förbuds- och avgiftsmål i första instans och sämre processekonomi. Regeringen anser mot denna bakgrund att det system som väljs bör, som det möjliggör att mål om förbud eller åläggande kan föras direkt till , vara utformat så att dessa problem i görligaste mån kan undvikas. I promemorian föreslås att som huvudregel skall vara första och sista instans i förbuds- och åläggandemålen. Om en talan om marknadsstörningsavgift väcks skulle dock enligt förslaget en sådan talan få föras vid . Regeringen ansluter sig till förslaget av de skäl som angetts i avsnitt 6.1 med de förtydliganden som framgår av författningskommentaren, vilka har föranletts av Lagrådets yttrande. Ett sådant system innebär att KO innan talan väcks måste ta ställning till vilket resultat som är mest angeläget att uppnå. Är det mer angeläget att få stopp på en pågående marknadsföring som skapar problem för konsumenterna, bör en talan om förbud eller åläggande vid väljas. Om det också är motiverat att föra en talan om marknadsstörningsavgift, kan en gemensam talan väckas vid . Även i ett sådant fall finns möjligheter att snabbt få marknadsföringen att upphöra, genom att ett interimistiskt beslut begärs. Skulle KO anse att det ändå finns skäl att vända sig till , t.ex. för att det är viktigt att få ett slutligt avgörande som har betydelse som prejudikat, bör KO i de flesta fall kunna avstå från ett yrkande om marknadsstörningsavgift. Det torde sällan finnas skäl att processa i två omgångar om samma marknadsföring. Man bör dock inte utesluta den möjligheten för de fall det kan anses befogat. Det föreslagna systemet innebär att den situationen kan uppstå att en näringsidkare eller en sammanslutning av näringsidkare utnyttjar möjligheten enligt 39 § andra stycket marknadsföringslagen att föra talan om marknadsstörningsavgift sedan KO beslutat att väcka talan om förbud eller åläggande beträffande marknadsföringen, men att inte föra talan om avgift. De processekonomiska avväganden som en tilltänkt kärande gör torde dock innebära att det inte blir vanligt att en subsidiär talan om avgift väcks medan förbuds- eller åläggandemålet pågår vid . Skulle en sådan situation uppstå har möjlighet att vilandeförklara avgiftsmålet med stöd av 32 kap. 5 § . Inte heller den omvända situationen att någon annan än KO väcker talan om förbud eller åläggande vid samtidigt som ett avgiftsmål pågår vid tingsrätten torde innebära några problem i praktiken. Risken för att detta skulle ske är nämligen mycket liten. Vissa rättssäkerhetsfrågor har hävdat att det är betänkligt ur rättssäkerhetssynpunkt att en talan om marknadsstörningsavgift kan väckas vid tingsrätten samtidigt som prövar frågan om förbud eller åläggande beträffande samma marknadsföring. Detta innebär enligt förbundet att avgiftsfrågan i realiteten endast blir prövad i en instans. Det är riktigt att avgörande när det gäller frågan om förbud eller åläggande skall meddelas beträffande en viss marknadsföring kommer att ha bevisverkan i senare mål om ådömande av avgift för samma marknadsföring. Situationer av det slaget förekommer i olika sammanhang och är inte i sig märkliga. Skillnader i processmaterialet kan dessutom innebära att en mer självständig bedömning i förhållande till det tidigare avgörandet måste göras i det senare målet. Även om materialet skulle vara helt identiskt och frågan om en överträdelse av bestämmelserna i marknadsföringslagen helt besvaras genom avgörande kan regeringen inte se några faror ur rättssäkerhetssynpunkt. Det är frågan om huruvida en avgift skall påföras en viss näringsidkare och avgiftens storlek som motiverar en tvåinstansprövning. De för avgiftsmålen kännetecknande rekvisiten är om näringsidkaren har varit oaktsam eller handlat uppsåtligt. Det skall också prövas om det är fråga om ett ringa fall. Det bör vidare framhållas att vissa andra frågor kan aktualiseras i ett mål om marknadsstörningsavgift, såsom vem som ansvarar för marknadsföringen eller kan handla på näringsidkarens vägnar (se 22 § marknadsföringslagen). Det ur rättssäkerhetssynpunkt viktiga är att bedömningen av dessa omständigheter kan överprövas i högre instans. Behovet av genomslagskraft m.m. och vid har fört fram tanken att begränsa möjligheten att väcka talan om förbud och åläggande vid till de fall där KO för talan. menar att de mål där KO för talan ofta är väl förberedda men att mål där enskilda näringsidkare för talan i mindre grad lämpar sig för ett eninstanssystem med hänsyn till att de ofta kräver en betydande beredning innan de är klara för huvudförhandling. Regeringen anser för sin del att detta i sig inte kan utgöra skäl för en tvåinstansprövning. kan i lika hög grad som se till att ett mål blir tillräckligt berett för att en huvudförhandling skall kunna hållas. Flera andra skäl talar också emot en sådan lösning. Mål mellan näringsidkare utgör en stor del av de aktuella måltyperna. En ordning där endast KO kan väcka talan direkt i skulle därför förhindra att marknadsföringslagen får den ökade genomslagskraft som reformen bl.a. syftar till. Det bör också uppmärksammas att det inte minst är näringslivsintressen som har fört fram kravet på snabbare handläggning. Möjligheten att få ett snabbt avgörande genom att väcka talan om förbud eller åläggande direkt vid bör därför stå öppen även för näringsidkare. Rättegångsförfarandet Som tidigare framgått tillämpas regler i marknadsföringsmål. I mål enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen gäller däremot fortfarande förfarandereglerna i lagen om marknadsdomstol. I syfte att skapa ett enhetligt system för förfarandet i har Lagrådet fört fram tanken att låta dessa förfaranderegler gälla även för de förbuds- och åläggandemål som enligt förslaget skall handläggas av som första instans. Regeringen delar uppfattningen att det är värdefullt att sträva efter enhetlighet i det marknadsrättsliga systemet, en faktor som också anförts till stöd för förslaget att låta pröva förbuds- och åläggandemål enligt marknadsföringslagen som första instans (se avsnitt 6.1.). Å andra sidan leder Lagrådets förslag till, vilket också har påpekats i dess yttrande, att olika förfaranderegler blir tillämpliga i samma typ av mål beroende på om handlägger målen som första eller andra instans. En sådan ordning anser regeringen vara mindre tillfredsställande, inte minst med tanke på parterna. I samband med att marknadsföringslagen infördes gjordes vidare en närmare analys av vilka förfaranderegler som lämpligen borde tillämpas i marknadsföringsmålen. De övergripande skälen för att man ansåg att regler borde gälla i dessa mål har redovisats i avsnitt 4.4. Regeringen vill därutöver framhålla att man i förarbetena särskilt diskuterade vissa regler i lagen om marknadsdomstol som skilde sig från reglerna för rättegångar i allmänhet och därvid gjorde bedömningen att de senare reglerna var att föredra. Detta gällde bl.a. reglerna för delgivning. Att låta förfarandereglerna i lagen om marknadsdomstol gälla för de mål som enligt förslaget skall handläggas av som första instans skulle strida mot dessa ställningstaganden. Regeringen anser att dessa omständigheter sammantaget gör att regler bör tillämpas i samma utsträckning som är fallet även när som första instans handlägger mål enligt marknadsföringslagen. Avslutande synpunkter Regeringen anser sammanfattningsvis att den ordning som förordas i promemorian tillgodoser de krav som bör ställas. En ändring i förhållande till promemorieförslaget bör dock göras. Såsom framhåller bör en talan om förbud eller åläggande också kunna väckas vid om det väcks en talan där om skadestånd enligt marknadsföringslagen. 7 Lagen om marknadsdomstol m.m. och vissa verkställighetsfrågor 7.1 Vissa ändringar i lagen om marknadsdomstol m.m. Regeringens förslag: ordförande ges ökade befogenheter att ensam besluta i vissa frågor av mindre vikt. dom skall meddelas så snart som det är möjligt. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att dom skall skrivas under av samtliga ledamöter som har deltagit i avgörandet. Remissinstanserna: avstyrker förslaget att domen skall skrivas under av samtliga ledamöter som har deltagit i avgörandet. Som skäl anför domstolen att dess ledamöter, förutom ordföranden, tjänstgör i domstolen endast vid dess sammanträden och att en sådan regel därför medför betydande praktiska olägenheter och kan fördröja meddelandet av domar och beslut. Skälen för regeringens förslag: I syfte att praktiskt förenkla arbetet för bör vissa smärre ändringar göras i lagen om marknadsdomstol m.m. En sådan ändring innebär att domstolens ordförande ges ökade befogenheter att ensam fatta beslut i vissa frågor av mindre vikt. Frågor som bör kunna avgöras på detta sätt, utöver vad som är fallet, avser rättelse av dom och beslut samt avslag av begäran om att domstolen skall pröva en fråga om interimistiskt förbud eller åläggande utan att motparten getts tillfälle att yttra sig. Beträffande tiden och sättet för att meddela dom eller slutligt beslut bör lagen anpassas till de verkliga förhållandena, vilket med nödvändighet måste medföra en författningsmässig avvikelse från bestämmelser i dessa hänseenden. Efter en förhandling i domstolen underrättas parterna om att dom eller slutligt beslut kommer att meddelas så snart det kan ske. Med tanke på domstolens sammansättning med externa experter har det visat sig mycket svårt att leva upp till krav (17 kap. 9 §) på att en dom, om inte synnerligt hinder möter, skriftligen skall avfattas och meddelas efter förhandlingens avslutande. Regeringen anser därför att lagen om marknadsdomstol m.m. bör innehålla en särskild bestämmelse som innebär att dom eller ett slutligt beslut skall meddelas så snart som det är möjligt. I fråga om vem eller vilka som skall skriva under domar delar regeringen uppfattning och anser att det är tillräckligt att ordföranden ensam skriver under domen. 7.2 Verkställighet av det norska institutet tvangsgebyr och av förelagda viten Regeringens förslag: Tvangsgebyr som i har förelagts av Forbrukerombudet och som har godkänts av näringsidkaren eller dömts ut av domstol skall kunna verkställas i . Utdömda viten som enligt marknadsföringslagen har förelagts av skall kunna överlämnas för att verkställas i , , och . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I infördes institutet tvangsgebyr på det marknadsrättsliga området genom en ändring i den norska marknadsföringslagen (Ot prp nr 34 [1994-95] om ändring i loven , nr 47 om kontroll med marknadsforing og avtalevilkor). Institutet innebär en skyldighet att betala ett visst belopp vid överträdelse av marknadsföringslagen eller av förbud enligt den lagen och har till syfte att hindra framtida överträdelser. Institutet motsvarar således i stort sett de svenska och finska marknadsrättsliga vitena. I lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. finns det en bestämmelse som rör de marknadsrättsliga vitena (4 §). Den innebär att i bestämmelsen uppräknade beslut om viten på begäran kan verkställas här i landet. Regeringen anser att motsvarande bör gälla det norska institutet tvangsgebyr som har förelagts av Forbrukerombudet och som har godkänts av näringsidkaren eller har dömts ut av domstol. Nämnda lag bör därför kompletteras med en bestämmelse som gör detta möjligt. I samband med införande av den nya marknadsföringslagen tillkom som beslutande instans i mål om förbud och åläggande. En anpassning av 4 § 2 verkställighetslag bör ske i anledning av detta. Ändringen innebär att det blir möjligt att överlämna utdömda viten som förelagts av i mål enligt marknadsföringslagen för verkställighet i de övriga nordiska länderna. Lagrådet har i sitt yttrande påpekat att det av lagrådsremissen inte framgår om kontakter i frågan tagits med övriga nordiska länder. Regeringen avser att informera dessa länder och hemställa att de vid behov vidtar åtgärder för att ifrågavarande viten skall kunna verkställas. 8 Ekonomiska konsekvenser Förslaget innebär att som huvudregel utgår som första instans i förbuds- och åläggandemålen. Detta innebär minskade kostnader för tingsrätten med . Måltillströmningen vid kommer att öka till följd av förslaget vilket medför att bör tillföras för att möta den ökade måltillströmningen. 9 Författningskommentar 9.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 38 § Ändringen i första stycket första meningen innebär att talan om förbud och åläggande som huvudregel väcks direkt i . Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd med anledning av marknadsföringen, skall dock en talan om förbud eller åläggande enligt första stycket andra meningen väckas vid . De fall som avses i bestämmelsen är således för det första när en och samma kärande väcker talan om förbud eller åläggande och avgift eller skadestånd, för det andra när flera kärande och i samråd framställer sådana yrkanden, och slutligen det fallet att flera kärande och i samråd framställer olika eller delvis olika yrkanden med anledning av marknadsföringen. Ett exempel på den sistnämnda situationen är att båda kärandena yrkar förbud medan endast den ene yrkar skadestånd. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, varvid dock en något annorlunda ordalydelse än den av Lagrådet föreslagna har valts. Med att flera käromål väcks avses att de framställs vid ett och samma tillfälle. Detta kan ske i en och samma stämningsansökan eller i olika dokument som ges in till tingsrätten vid samma tillfälle. Vad som skall anses vara samma marknadsföring finns behandlat i förarbetena till 44 § (se prop. 1994/95:123 s. 187 f.). Bestämmelsen i andra meningen omfattar självklart endast de fall där en talan om skadestånd väcks vid (jfr 41 §). 51 § Ändringen utgör endast en följdändring till den ändrade instansordningen. 52 § Ändringen i första stycket utgör endast en följdändring till den ändrade instansordningen. Enligt bestämmelsen i andra stycket skall tingsrätten underrätta när en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd väcks vid tingsrätten. Syftet med regeln är att tingsrätten därigenom skall kunna få vetskap om huruvida det i finns ett mål om förbud eller åläggande anhängigt som gäller samma marknadsföring. 9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 9 § Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.1. 10 a § Bestämmelserna i den nya paragrafen har behandlats i avsnitt 7.1. 9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 4 § Tilläggen har behandlats i avsnitt 7.2. 9.4 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Lagändringarna träder i kraft . Enligt den särskilda övergångsregeln i fråga om ändringarna av in- stansordningen skall de mål som vid ikraftträdandet är under handläggning i , och som har kommit in dit efter utgången av men som enligt de nya reglerna i stället skall handläggas av , lämnas över till den instansen. I promemorian tas upp en diskussion om den ordning som gäller för prövningen av förbuds- och åläggandemål enligt marknadsföringslagen är ändamålsenlig ur olika aspekter. Övervägandena i promemorian utmynnar i ett förslag om att ta bort som första instans och i stället återgå till den ordning som gällde enligt den äldre marknadsföringslagen, nämligen att är första och slutliga instans vid prövningen av detta slag av marknadsföringsmål. Enligt marknadsföringslagen (1995:450) är första instans i alla mål och ärenden om marknadsföring. och beslut av tingsrätten kan överklagas till . gällande ordning med som enda instans i marknadsföringsmål har behållits för prövning av andra slag av marknadsrättsliga mål, såsom t.ex. produktsäkerhetsmål och mål om oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Den viktigaste orsaken till den nuvarande instansordningen för prövningen av förbuds- och åläggandemål var att utsågs till exklusiv första domstolsinstans i mål om marknadsstörningsavgift. Det ansågs därför lämpligt att även förbuds- och åläggandemålen handlades vid tingsrätten som första instans så att systemet blev enhetligt för dessa olika måltyper. En annan viktig orsak ansågs vara vissa processhanteringsmässiga ofullkomligheter och fördyringar som skulle kunna följa av en process i två instanser rörande samma marknadsföringsåtgärd (d.v.s. yrkande om förbud i och yrkande om avgift i ). Kritik har framförts mot att handläggningen i av förbuds- och åläggandemålen drar ut . och företrädare för näringslivet har i skrivelser till förordat att utgår som första instans i denna typ av mål. I lagrådsremiss med förslag till ändringar i konkurrenslagen (1993:20) m.m. föreslås att utgår som mellaninstans i vissa slag av konkurrensmål.