prop · GL0363 · 1998-01-01 00:00:00 — För linjetrafik gäller en särskild skadlighetsprövning, så till vida att tillstånd till linjetrafik inte får ges, om det görs sannolikt att den avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättningarna för att driva järnvägstrafik eller trafik enligt lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, LRL. Tillstånd får dock alltid ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning därigenom skulle uppnås (8 §). Trafiktillstånd gäller i allmänhet tills vidare (10 §) och får i vissa fall förenas med villkor (9 §). Ett tillstånd till linjetrafik kan dock under vissa förutsättningar omprövas (11 §). För att bedriva taxitrafik tillkommer bl.a. krav på att passagerare före färd skall kunna få kännedom om den taxa som tillämpas (14 §) och att varje taxiförare skall ha en särskild förarlegitimation (14 a §). Legitima- tionen visar att föraren med hänsyn till kravet på yrkeskunnande och laglydnad bedömts vara lämplig som förare i taxitrafik. Trafiktillstånd som inte längre används skall normalt återkallas (16 §). Tillståndet skall också återkallas om det i den yrkesmässiga trafiken eller övrigt vid driften av trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om annars förutsättningarna för tillstånd inte föreligger (15 §). Om miss- förhållandena inte är av allvarlig art, kan i stället varning meddelas. eller utövar tillsyn över att tillståndshavare bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser och prövar om förutsättningarna för tillstånd alltjämt före- ligger (19 §). Myndigheten skall också i övrigt verka för att kraven på trafiksäkerhet och arbetsmiljö uppfylls. Tillsynen omfattar även inne- havare av taxiförarlegitimation. Länsstyrelsernas beslut i frågor om trafiktillstånd och om den särskilda förarlegitimationen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut om varning får dock inte överklagas. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning av sådant till- stånd får överklagas hos och beslut i sådana frågor får i sin tur överklagas hos regeringen (23 §). för det all- männas talan hos allmän förvaltningsdomstol i mål enligt YTL, utom i mål om återkallelse av tillstånd till linjetrafik som berör flera län. I sådana mål för det allmännas talan (23 a §). Den som driver yrkesmässig trafik enligt YTL utan tillstånd kan dömas för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse . Tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som har meddelats i tillståndet eller i taxitrafik anlitar förare utan förar- legitimation kan dömas till böter (21 §). Har beställningstrafik med buss eller godstrafik drivits utan tillstånd kan den som yrkesmässigt slutit av- tal med trafikutövaren om transporten dömas till böter, om han kände till eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades, det s.k. trans- portköparansvaret (22 §). Regeringen har bemyndigats att föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från lagen. Regeringen får också meddela ytterligare föreskrif- ter i de avseenden som anges i lagen. Dessa befogenheter får regeringen även överlåta åt förvaltningsmyndigheter (24 §). Yrkestrafikförordningen (1988:1503), YTF, innehåller tillämpnings- föreskrifter till yrkestrafiklagen, t.ex. regler för ansökan om tillstånd (4 5 §§). Vidare ges regler om myndigheternas underrättelseskyldighet (13 15 §§). I YTF finns även regler med undantag från vad som skall anses som yrkesmässig trafik (3 §) och här ges även närmare föreskrifter till de krav på yrkeskunnande och ekonomiska förhållanden som uppställts i 6 § YTL. I förordningens 5 a § stadgas således att kravet på yrkeskunnande i yrkestrafiklagens mening skall anses uppfyllt av den som blivit godkänd vid ett av särskilt anordnat skriftligt prov. Vidare ges regler för dispens från att avlägga prov i visst ämne för den som kan styrka viss utbildning. kan även medge undantag från att avlägga prov i dess helhet för den som kan styrka vissa krav på praktisk erfarenhet. Som ett bevis på att kravet på yrkeskunnande är uppfyllt ut- färdar ett intyg om yrkesmässig kompetens. I 5 b § YTF ges regler för hur prövningen av den sökandes ekonomiska förhållanden skall gå till. Den sökande skall ha tillgång till tillräckliga ekonomiska resurser för att på ett tillbörligt sätt starta och driva företaget. Bedömningen av de ekonomiska resurserna skall främst inrikta sig på företagets likviditet och soliditet, i förekommande fall baserad på företagets årsbokslut, varvid tillståndsmyndigheterna skall beakta till- gängliga medel inräknat bankmedel, möjligheter till överdrag och lån, alla tillgångar inräknat egendom som sökanden kan utnyttja som säker- het, kostnader inräknat inköpskostnader eller första betalningar för fordon, lokaler, anläggningar och utrustning, samt rörelsekapital. Vid prövningen skall som ett minsta krav gälla att sökanden förfogar över ett kapital och reserver om per fordon eller per ton av högsta tillåtna vikt för fordon som avses an- vändas vid godstrafik respektive per sittplats i fordon som avses användas vid persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst. får som bevis om att kravet på ekonomiska resurser är uppfyllt godta bekräftelse eller försäkran av en bank eller något motsvarande kvalificerat institut. Sådan bekräftelse eller försäkran får lämnas i form av en bankgaranti eller i annan liknande form. I förordningen ges även närmare regler för återkallelse av tillstånd (11 a §). 6.2 Lagstiftning om biluthyrning Lagen (1979:561) om biluthyrning, BUL, avser yrkesmässig uthyrning av bilar och terrängmotorfordon utan förare för som understiger (1 kap. 1 §). Lagen omfattar därmed inte långtidsuthyrning, s.k. leasing, som avser uthyrning omfattande eller längre tidsperioder. Med bilar förstås personbilar, lastbilar och bussar. Verksamhet för ut- hyrning av släpfordon regleras däremot inte särskilt i någon författning. Uthyrningsrörelse får enligt 2 kap. 1 § drivas endast av den som har till- stånd till det. Särskilda villkor får föreskrivas. Tillstånd till uthyrnings- rörelse får ges endast till den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt andra omständigheter av betydelse bedöms vara lämplig att driva verksamheten. I fråga om aktie- bolag, handelsbolag och ekonomiska eller ideella föreningar skall vid prövningen av nämnda förhållanden i tillämpliga delar gälla vad som föreskrivs i 6 § andra och tredje styckena YTL. Prövningen av yrkes- kunnandet skall därvid avse den som ansvarar för uthyrningsverksam- heten (2 kap. 2 §). Om någon av dessa personer byts ut, skall tillstånds- myndigheten pröva den nye personens lämplighet (2 kap. 3 §). Ansökan om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas av i det län där sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns (2 kap. 4 §). Ett tillstånd till uthyrningsrörelse gäller tills vidare men kan om det finns särskilda skäl begränsas till (2 kap. 5 §). Det bör noteras att det i fråga om tillstånd till biluthyr- ning i motsats till vad som gäller beträffande tillstånd till yrkesmässig trafik inte finns några beloppsmässiga solvenskrav. På motsvarande sätt som för trafiktillstånd skall uthyrningstillståndet återkallas, om det i uthyrningsrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om annars förutsättningarna enligt 2 kap. 2 § för tillstånd inte längre föreligger. Om missförhållandena inte är av allvarlig art, kan i stället varning meddelas (3 kap. 1 §). Tillståndet kan även återkallas i samband med utbyte av ansvariga personer, om det vid en prövning enligt 2 kap. 3 § framgår att någon av dem som prövningen avser är olämplig (3 kap. 1 a §). Frågan om återkallelse av tillstånd till uthyrningsrörelse eller varning prövas av den länsstyrelse som har meddelat tillståndet (3 kap. 3 §). En bötespåföljd finns i 4 kap. 1 § för den som driver uthyrningsrörelse utan tillstånd och för tillståndshavare som bryter mot någon särskild föreskrift som har meddelats i tillståndet. beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Beslut om varning får dock inte överklagas (5 kap. 2 §). I förordningen (1988:1505) om biluthyrning, BUF, stadgas bl.a. att ett fordon i uthyrningsrörelse inte får lämnas ut till någon annan person såsom förare än till den som kan visa att han har behörighet att föra fordonet. Vidare stadgas att en buss inte får lämnas ut till den som kan antas sakna tillräcklig erfarenhet av busstypen (8 §). 6.3 Lagstiftning om transportförmedling Lagen (1979:560) om transportförmedling, TFL, omfattar förmedling av godstransporter med bilar (1 kap. 1 §). avses sådan verksamhet i vilken någon yrkesmässigt åt allmänheten 1. samlar ihop eller tar emot gods till en eller flera upplagsplatser för regelbundna transporter mellan vissa orter, 2. förmedlar anbud om regelbundna godstransporter mellan vissa orter eller om tillhandahållande av gods för sådana transporter (1 kap. 2 §). Med regelbundna transporter avses sådana transporter som vanligen ut- förs två eller i samma riktning (1 kap. 3 §). I 1 kap. 4 § anges olika situationer när lagen inte skall tillämpas. Lagen gäller således inte: 1. sådan transportförmedling som drivs av utövare av yrkesmässig trafik och som endast sker i den omfattning som behövs för att de fordon som används i trafiken skall kunna utnyttjas, 2. anordnande av uppsamlingsplatser vid hamnar eller järnvägs- stationer för sådant gods som efter fartygs- eller järnvägstransport skall transporteras vidare med bil. Detsamma gäller förmedling av anbud om utförande av transporter av sådant gods eller om tillhandahållande av sådant gods, 3. sådan transportförmedling som drivs endast som en underordnad del av en handelsrörelse eller därmed jämförlig rörelse, om förmedlingen genomsnittligt inte omfattar transport av gods eller med mer än en bil. Transportförmedling får drivas endast av den som har tillstånd till det (2 kap. 1 §). Tillståndet medför rätt för tillståndshavaren att anordna regelbundna transporter. Efter behovsprövningens avskaffande ger ett transportförmedlingstillstånd inte längre någon ensamrätt eller företrädesrätt. Den som har ett tillstånd kan således normalt utnyttja detta på valfri sträcka och i valfri omfattning. Någon turlista fastställs inte heller längre. Särskilda villkor för tillståndet kan dock föreskrivas. Till- stånd får ges endast till den som med hänsyn till personliga och ekonomiska förhållanden samt andra omständigheter av betydelse be- döms vara lämplig att driva verksamheten (2 kap. 2 §). Det kan noteras, att det inte såsom fallet är beträffande tillstånd till yrkesmässig trafik ställs något krav på yrkeskunnande för den som vill komma i fråga för ett tillstånd till transportförmedling. Det är i det län där sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns som är behörig att pröva en ansökan om tillstånd (2 kap. 4 §). Ett tillstånd gäller tills vidare men kan enligt 2 kap. 5 § begränsas till att gälla om det föreligger särskilda skäl. De bilar som utför själva transporterna ställs i allmänhet till förfogande av själv- ständiga trafikutövare, som har tillstånd till yrkesmässig godstrafik. Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om tillstånds- havaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet. Ett till- stånd av något av de nu nämnda slagen gäller under högst räknat från dödsfallet respektive konkursbeslutet. I dessa fall skall det finnas en föreståndare som har godkänts av tillståndsmyndigheten. Om det i transportförmedlingsverksamheten har förekommit sådana missförhållanden att tillståndshavaren inte kan anses lämplig att fortsätta verksamheten, skall tillståndet återkallas. Om missförhållandena inte är så allvarliga att det finns skäl för återkallelse, men det ändå finns anled- ning att anta att frågan om återkallelse kommer att tas upp till prövning om vederbörande inte rättar till missförhållandet, skall tillståndshavaren tilldelas en varning (3 kap. 1 §). Ett tillstånd till transportförmedling som inte används skall återkallas, om inte särskilda skäl talar emot det (3 kap. 2 §). Fråga om återkallelse av tillstånd till transportförmedling eller om varning prövas av den läns- styrelse som har meddelat tillståndet (3 kap. 3 §). I 4 kap. 1 § finns en ansvarsbestämmelse med bötespåföljd för den som driver transportför- medling utan tillstånd och för tillståndshavare som bryter mot någon sär- skild föreskrift som har meddelats i tillståndet. En länsstyrelses beslut enligt TFL får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut om varning får dock inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid över- klagande från länsrätten till kammarrätten (5 kap. 1 §). Ett beslut om meddelande av tillstånd kan inte sedan behovsprövningen avskaffats överklagas av t.ex. konkurrenter. Själva ansökningsförfarandet för tillstånd regleras i förordningen (1988:1504) om transportförmedling, TFF, liksom berörda myndigheters och domstolars underrättelseskyldighet m.m. Enligt 8 § får föreskriva eller i enskilda fall medge att bestämmelserna i och TFF inte skall tillämpas på sådana godstransporter som utförs endast inom ett visst begränsat område eller på en viss vägsträcka. Ett sådant beslut av får överklagas hos regeringen. Inom transportområdet finns en rad EG-bestämmelser avseende frågor om fordons utrustning och beskaffenhet, trafiksäkerhet, förares utbild- ning och behörighet, förares arbetstider m.m. Vidare regleras frågor om tillträde till marknaden för gods- respektive persontransporter. Nedan följer en kortfattad översikt över de EG-bestämmelser som har direkt betydelse för den yrkesmässiga trafiken. En närmare redogörelse för EG- regler och vissa utländska regler har lämnats av utredningen (se betänkandet s. 103 ff.). Kör- och vilotider m.m. Rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter innehåller bestämmelser om fordonens besättning vid gods- respektive person- transporter samt detaljerade bestämmelser om körtider, raster och vilo- perioder. Rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av om färdskrivare vid vägtransporter reglerar krav på färdskrivarutrustning samt typgodkännande, installation och besiktning av färdskrivare. För- ordningen innehåller vidare bestämmelser om utrustningens användning. har vid sitt möte den 17 med kvalificerad majoritet givit sitt samtycke till innehållet i en gemensam ståndpunkt beträffande förslag till ändring av förordningen (EEG) nr 3821/85. För- slaget innebär bl.a. att elektroniska färdskrivare introduceras. Vilka myndigheter som skall pröva frågor och fullgöra de olika upp- gifter som åligger en medlemsstat enligt de nämnda EG-förordningarna anges för del i förordningen (1995:521) om behöriga myndig- heter, m.m. i fråga om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtrans- porter. Där återfinns vidare vissa definitioner, undantag från bestämmel- serna, kontroller, utbyte av information och sanktioner samt verkställig- hetsföreskrifter m.m. Rådets direktiv (76/914/EEG) av om minimikrav på utbildning av vissa förare av vägfordon innehåller som namnet antyder bestämmelser om den utbildning som krävs för yrkesförare. I direktivet anges att man vid fastställande av en miniminivå för sådan utbildning särskilt bör ta hänsyn till de olika förutsättningar som råder för gods- respektive persontransporter på väg. Enligt artikel 1 är kravet innehav av körkort samt att man genomgått den utbildning som nämns i bilagan till direktivet, dvs. har kunskap om fordonet och om transporter samt har erfarenhet från körning av last- eller passagerarfordon. Genom rådets direktiv /26/EG av om rätt att yrkes- mässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter, har ett flertal olika direktiv avseende vägtransporter förts samman i ett dokument. Direktivet innebär inte några sakliga ändringar i förhållande till de tidigare direk- tiven utan sammanföringen har skett i förtydligande och rationaliserande syfte. Transportverksamhet kan enligt direktivet bedrivas av en fysisk eller juridisk person. I direktivet benämns båda kategorierna företag. Enligt direktivet avses med yrkesmässigt bedrivande av godstrans- porter på väg den verksamhet som utförs av ett företag som med hjälp av ett fordon eller en fordonskombination bedriver transport av gods för annans räkning. Direktivet gäller inte för företag som bedriver yrkes- mässiga godstransporter på väg med hjälp av fordon med en tillåten nyttolast av högst eller en högsta tillåten vikt av högst . Medlemsstaterna får dock sänka sagda gränsvärden för alla eller vissa typer av transportverksamhet (artikel 2.1). Med yrkesmässigt bedrivande av persontransporter på väg avses enligt direktivet den verksamhet som bedrivs av ett företag, som med hjälp av motorfordon, byggda och ut- rustade på sådant sätt att de är lämpliga att transportera mer än nio personer inklusive föraren och är avsedda för detta ändamål, bedriver persontrafik för allmänheten eller särskilda användarkategorier mot betalning av de transporterade personerna eller av researrangören (artikel 1.2). Företag som önskar yrkesmässigt bedriva transporter på väg skall a) ha gott anseende, b) ha tillräckliga ekonomiska resurser, och c) uppfylla kravet på yrkesmässig kompetens. Om sökanden är en fysisk person som inte uppfyller villkor c, får han likväl beviljas tillstånd, förutsatt att han anvisar annan person som upp- fyller villkoren a och c och som varaktigt och reellt skall leda företagets transportverksamhet. Om sökanden är en juridisk person måste krav a och c vara uppfyllda av den eller de personer som varaktigt och reellt skall leda företagets transportverksamhet (artikel 3.1). Medlemsstaterna skall bestämma de villkor som företag som är etable- rade på deras territorium måste uppfylla för att tillgodose kravet på gott anseende. Staterna skall föreskriva att detta krav inte är uppfyllt eller är uppfyllt, om den eller de fysiska personer som måste uppfylla kravet enligt artikel 3.1 har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott, har förklarats olämpliga att bedriva transportverksamhet i enlighet med gällande bestämmelser, har dömts för allvarliga, upprepade överträdelser av gällande be- stämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen, väg- transporter, särskilt bestämmelserna om förarnas arbets- och viloperio- der, nyttofordons vikt och mått samt trafik- och fordonssäkerhet. Kravet på gott anseende skall fortsätta att anses som icke tillgodosett tills återupprättande har ägt rum eller annan åtgärd med likvärdig effekt har vidtagits i enlighet med gällande nationella föreskrifter (artikel 3.2). I fråga om ekonomiska resurser stadgar direktivet att: a) Tillräckliga ekonomiska resurser skall bestå i att ha tillgång till till- räckliga ekonomiska medel för att på ett tillbörligt sätt starta och driva företaget. b) Vid bedömning av ekonomisk ställning skall i förekommande fall beaktas: företagets årsbokslut, tillgängliga medel inräknat bankmedel, möjligheter till överdrag och lån, alla tillgångar inräknat egendom som företaget kan utnyttja som säkerhet, kostnader inräknat inköpskostnader eller första betalningar för fordon, lokaler, anläggningar och utrustning samt rörelsekapital. c) Företaget skall förfoga över ett kapital och reserver om minst 3 000 ecu för varje använt fordon eller 150 ecu per ton av totalvikten för dem av företaget använda fordonen eller 150 ecu per sittplats i dem av företaget använda fordonen för persontransporter, beroende på vilket belopp som är lägst. d) I fråga om a c får som bevis om ekonomiska resurser godtas be- kräftelse eller försäkran av en bank eller motsvarande institut. Sådan be- kräftelse eller försäkran får avges som en bankgaranti eller i annan lik- nande form (artikel 3.3). Villkoret i fråga om yrkesmässig kompetens innebär att vederbörande skall besitta färdigheter som han visat genom att avlägga ett skriftligt prov, som kan ha formen av flervalsfrågor, i de ämnen som är förteck- nade i bilagan till direktivet. Provet skall vara arrangerat av den myndig- het eller den instans som medlemsstaten har utsett att ansvara för detta. Medlemsstaterna får befria sökanden med vissa utbildningar från att avlägga prov i de ämnen som omfattas av utbildningen (artikel 3.4). Företag som kan styrka att de före vissa närmare angivna datum enligt nationella bestämmelser beviljats tillstånd att yrkesmässigt bedriva nationella eller internationella gods- eller persontransporter på väg skall vara befriade från kravet att styrka att de uppfyller villkoren i artikel 3 (artikel 5). Tillstånd att yrkesmässigt bedriva transporter på väg skall återkallas om någon av föreskrifterna i artikel 3.1 a c är uppfyllda. Till- räcklig tid skall dock medges för att utse en ersättare (artikel 6.2). Om sådana allvarliga överträdelser eller lindrigare, upprepade över- trädelser har begåtts mot reglerna för transporter på väg av i landet icke bosatta transportörer, som kan leda till indragning av tillstånd, skall medlemsstaterna lämna den medlemsstat där transportören är etablerad all tillgänglig information om dessa överträdelser och de påföljder som de har utdömt (artikel 7). Direktivet innehåller också föreskrifter om de intyg och bevis som krävs för att yrkesmässigt bedriva transporter på väg. En medlemsstat skall som tillräcklig utredning om gott anseende och konkursfrihet godta utdrag ur kriminalregistret eller en likvärdig hand- ling utställd av behörig rättslig eller administrativ myndighet i ur- sprungslandet eller i det land varifrån den utländska medborgaren kommer (artikel 8.2). Handlingar som utfärdats i enlighet med vad som sagts skall inte godtas, om de ges in mer än efter ut- färdandet (artikel 8.5). Om det i ett värdland krävs intyg om ekonomisk ställning skall den staten godta motsvarande intyg, som har utfärdats av banker i ur- sprungslandet eller i det land varifrån den utländska medborgaren kom- mer (artikel 9.1). Som tillräcklig utredning om yrkeskunnande skall medlemsstaterna som huvudregel godta de intyg som avses i artikel 3.4 och som utfärdats av en annan medlemsstat (artikel 10.1). har nått politisk enighet om inne- hållet i en gemensam ståndpunkt beträffande förslag till ändring av direktivet 96/26/EG. Förslaget innehåller bl.a. följande förändringar. Tillämpningsområdet för direktivet utvidgas till att även omfatta trans- portörer som använder fordon med en tillåten maximivikt som är högre än . Förseelser mot reglerna om skydd av miljön och yrkesansvaret läggs till listan med överträdelser som föranleder att transportören inte upp- fyller kravet på gott anseende. De ekonomiska minimikraven höjs kraftigt. som persontransportföretag skall ha samma ekonomiska resurser. Transportören skall således förfoga över ekonomiska resurser om minst 9 000 ecu vid användandet av ett fordon och 5 000 ecu för varje ytter- ligare fordon. I fråga om den yrkesmässiga kompetensen införs ett mer detaljerat examensförfarande samt en uppdatering och utvidgning av förteckningen över ämnen som skall behärskas för examen och införande av en harmoniserad miniminivå för den kunskap som krävs på varje område. Vad gäller kontrollen av direktivets tillämpning införs krav på att medlemsstaterna regelbundet och minst skall säkerställa att transportören uppfyller villkoren för att få bedriva verksamhet. Medlemsstaternas skyldighet att underrätta kommissionen om åter- kallade tillstånd slopas.