prop · GL03122 · 1998-01-01 00:00:00 — Fem till tio miljoner barn i världen kommer att vara föräldralösa på grund av AIDS. Av dessa kommer att finnas i söder om . Nya begrepp som child-headed families och orphan-headed families har uppstått. Mindre än hälften av barnen i söder om slutför skolgång. Barnarbete är ett synnerligen omfattande och växande problem i . av alla arbetar jämfört i och i . Om den nuvarande trenden fortsätter, kommer det att finnas 100 miljoner barnarbetare i jämfört med 80 miljoner enligt tidigare beräkningar. Barn med funktionshinder i ökar bl.a. som följd av väpnade konflikter och användandet av landminor. En annan orsak till funktionshinder är undernäring som leder till blindhet, försämrad inlärningsförmåga, hjärnskador etc. Barn i drabbas hårt av väpnade konflikter. De blir flyktingar i sitt eget land, lider av svält, utsätts för våld och sexuella övergrepp samt rekryteras till barnsoldater. För att varaktigt stärka och förbättra barns uppväxtvillkor och rättigheter i krävs en kombination av långsiktigt verkande socio-ekonomiska insatser och mer riktade insatser för särskilt utsatta barn. FN:s konvention om barns rättigheter har ratificerats av 47 av 48 länder i söder om (undantaget utgörs av ). Barns rättigheter måste nu på ett mer medvetet sätt utgöra utgångspunkt för de insatser nationella såväl som internationella som krävs för att också förverkliga intentioner. Ett intressant exempel och ett konkret uttryck för idén om ett partnerskap finns i , där ett handikappolitiskt program med ett strukturellt angreppssätt genomförs med svenskt stöd via Sida och SHIA (Svenska handikapporganisationernas internationella biståndsförening) i syfte att förbättra situationen och livsvillkoren för personer med funktionshinder. 4.4 Naturresurser och miljö Att utvecklingsstrategier måste vara långsiktigt hållbara blir kanske särskilt påtagligt när man arbetar med fattiga länder, där marginalerna är så små. Det är vanligen fattiga människor i fattiga länder som drabbas hårdast av miljöförstöring, eftersom dessa människor oftast saknar alternativa inkomstkällor till fiske och jordbruk. Den afrikanska ekonomin baseras ofta på naturresursutnyttjande. Om inte detta utnyttjande sker på ett hållbart sätt, leder det till minskad produktivitet. Extrema väderförhållanden och andra miljöhot ökar utsattheten för de fattiga. För att skapa en hållbar utveckling krävs därför att grundläggande satsningar görs inom bl.a. markanvändning och vattenförsörjning. Världens största torrområden finns i och omfattar av markytan. I de två tredjedelar av dessa torrområden som är beboeliga, finns ca 400 miljoner människor. Torka är ett återkommande fenomen på kontinenten. 36 länder påverkas av torka i någon utsträckning, med de största problemen i Sahelbältet och södra . Uppskattningar tyder på att åtminstone en tredjedel av odlings- och betesmark är förstörd eller allvarligt skadad. Orsakerna är bl.a. överbetning, avskogning och olämpliga jordbruksmetoder, som lett till urlakning, erosion och försaltning av marken. I genomsnitt bedöms marken i ha förlorat av sin produktivitet . finns en produktionspotential som, rätt brukad, kan leda till ökad livsmedelssäkerhet. Distribution av jord och ägarförhållanden kan också påverka jordkvaliteten men här är det svårt att dra några generella slutsatser. Det småskaliga familjejordbruket är ofta effektivt men syftar till att försörja en liten krets, medan större jordbruk riktar sig mot kommersiella marknader knutna till städerna. Den jordlösa landsbygdsbefolkningen är således på många håll en svårt utsatt grupp. Frågan om jordägande är kontroversiell i många . Även om äganderätt, bl.a. som bas för kreditgivning, är en självklar och grundläggande del av den västerländska marknadsekonomin, kan det i utbredda traditionella brukningsrättssystemet inte snabbt kan förändras utan allvarliga sociala och produktivitetsmässiga problem. En långsiktig, bl.a. juridisk, justering av systemet är under utveckling i flera länder. är engagerat i ett flertal bilaterala biståndsprogram inom jordbruk och markvård med speciell inriktning på småbrukarnas behov. Biståndsprogrammen har kompletterats av forskningsinsatser och metodutveckling. De svenska erfarenheterna, som har rönt stor uppmärksamhet bland andra givare och har replikerats i omvärlden, visar att svåra problem avseende livsmedelssäkerhet kan åtgärdas genom delaktighet och deltagande, kunskap och engagemang från båda parters sida samt långsiktig finansiering. De tropiska och subtropiska skogarna försvinner i mycket snabb takt. FAO beräknar att avverkningen av skog sker med en hastighet av . Av de tropiska regionerna är också den som förlorat mest av sin ursprungliga tropiska skog. Uppskattningsvis finns kvar av det ursprungliga beståndet. Huvudorsaken till avverkningen är att skogsmarken tas i bruk för odling eller att virket används till bränsle. I söder om kommer av hushållens energi från brännved. Konsekvenserna är förvärrad erosion av marken, energibrist, vattenbrist och uttorkning av marken, och även klimatförändringar. Medvetandet om problemen med skogsskövlingen har funnits länge, inte minst i den internationella miljö- och utvecklingsdebatten. I samband med om miljö och utveckling antogs de s.k. skogsprinciperna, som utgör en uppmaning till det internationella samfundet att vidta åtgärder för att genomföra hållbart skogsbruk. Debatten fortgår, men har gått in i ett mer konstruktivt skede som förhoppningsvis leder till konkreta åtgärder främst på landnivå. För svenskt vidkommande fokuserar det bilaterala utvecklingssamarbetet alltmer på kapacitetsuppbyggnad samt på åtgärder som syftar till att inleda respektive stärka demokratiska processer. Genom bl.a. multilaterala organisationer stödjer utvecklandet av alternativa och förnybara energikällor. Intimt förknippad med frågan om markkvalitet och därmed jordbrukets förutsättningar i , är tillgången till vatten. Vattenförekomsten varierar stort på kontinenten. I de mätningar som gjorts har man noterat lägre årsnederbörd . Grundvattnet, som för tre fjärdedelar av befolkningen utgör huvudkällan till vatten, regenereras inte i en takt som upprätthåller den tidigare nivån. Krympande vattentillgång, liksom gemensamt beroende av de stora floderna, gör att vatten kan bli en av framtidens främsta orsaker till konflikter mellan stater men alternativt också en motor för det framväxande regionala samarbetet. Karaktäristiskt för torrområdens klimat är att den säsongsbundna nederbörden varierar stort, både vad avser mängd och tidpunkt. Detta leder till en osäker livsmedelsförsörjning och, som ett resultat, till ett tryck på att utöka bevattningsarealen, som i är mycket liten. Detta kan emellertid leda till konflikt mellan olika användarsektorer, eftersom efterfrågan på vatten ökar på grund av befolkningsökning, urbanisering, industrialisering och förbättrad levnadsstandard som vattenkvaliteten försämras genom avsaknad av avloppsrening. För att uppnå ett hållbart nyttjande av sötvattenresurserna är en integrerad vattenresursförvaltning nödvändig med efterfrågedämpande och vattenbesparande åtgärder inom alla samhällssektorer. Ett positivt tecken vad gäller möjligheten att hitta lösningar på vattenproblemen är den ökade internationella uppmärksamhet som vattenfrågor fått . Med stöd av bl.a. , bildades Global Water Partnership, som är ett nätverk för mottagarländer, givare, enskilda organisationer och forskare. Sida hyser dess sekretariat. Det internationella samfundet närmar sig ett enat förhållningssätt, vilket kommer att manifesteras genom årets möte i FN:s kommission för hållbar utveckling, som 1998 har vatten som särskilt sektortema. Ambitionen är att lägga fast en global handlingsplan för hur vattenfrågorna skall hanteras. En viktig drivkraft i detta arbete är EU. Unionen har visat starkt stöd för att samordna arbetet för hållbart vattenutnyttjande med mottagarländerna i en form av partnerskap. Stora delar av Afrikas kuststräckor har rika tillgångar till fisk. Delar av den västafrikanska kusten är bland de mest fiskrika områdena i världen. Ändå är situationen för merparten av hav- och kustområdena i problematisk. Den moderna sektorns utveckling och miljöpåverkan har haft en negativ effekt. Fattigdomen är dock i de flesta fallen det största problemet. De för fisket viktiga ekosystemen kring mangroveskogarna och korallreven är hotade. Ofta fiskar man med dynamit, vilket skadar reven . Fiske med gifter, bl.a. cyanid, är också vanligt. Ett annat problem är att avloppsvatten ofta släpps ut orenat. Det finns exempelvis inga stora städer längs den östafrikanska kusten som har avloppsrening. Resultatet blir att fiskfångsterna minskar. De som särskilt drabbas är de fattigaste. Även för kustområdena är det viktigt att tillämpa en integrerad vattenresursförvaltning. Detta innebär att man utifrån ett integrerat och tvärvetenskapligt synsätt utarbetar planer för uthålligt fiske och odling av skaldjur samt att verkar för en god miljö som är skyddad mot miljöstörningar från land och utsläpp från t.ex. fartyg och oljeriggar. Denna förvaltning har dock i många fall ej fungerat väl på grund av kapacitetsbrist, ofullständiga lagar, svårigheter att föra ut information och att skapa delaktighet i beslut och genomförande. Vikten av integrerad förvaltning framhålls av allt fler givare och mottagare och det finns därmed förutsättningar för att minska problemen med förstörda kustområden. Huvudinriktningen bör vara att dels vidta omedelbara åtgärder för att snabbt åstadkomma bättre förhållanden, dels arbeta långsiktigt i syfte att förbättra egen kapacitet att lösa problemen. Den biologiska mångfalden är viktig för att upprätthålla de ekosystem som på lång sikt är nödvändiga för människan. Den bidrar bl.a. till stabilisering av vattenföring och klimat samt återföring av näring till den uppodlade marken. Mångfalden kan också handla om produktion av föda, mediciner, biologiska bekämpningsmedel och är en indikator på miljötillståndet. Den genetiska variationen hos djur och växter är en annan viktig del. Därmed är frågan om den biologiska mångfalden en fråga om försörjning och överlevnad för alla människor. Även om hyser några av de rikaste ekosystemen i världen hotas de genom den utveckling som beskrivits ovan. Genom FN:s konvention om biologisk mångfald har det internationella samfundet fått en ökad medvetenhet om problemen, men också ingått i ett bindande åtagande om åtgärder. För i-länderna är det angeläget att stödja i deras strävan att informera om konventionen och bygga upp en kompetens kring dess åtaganden. bidrar aktivt till dessa ansträngningar. Man räknar med att över en miljard människor i flyttar från landsbyden till de stora städerna . Även om antalet metropoler är få i söder om , utgör den snabba urbaniseringen ett problem för många av de afrikanska länderna. Omfattande miljö- och naturresursproblem uppstår som en följd av urbaniseringen. Då städer i u-världen når någon miljon invånare och har en tillväxt på flera procent , blir planeringsproblem avseende bl.a. hantering av avloppsvatten, energi- och vattenförsörjning och transportkapacitet ofta mycket stora. Uppföljningen av om boende och bebyggelsefrågor är en viktig del i den internationella kraftsamlingen för att bidra till att lösa de problem som finns kopplade till urbaniseringen. verkar för att världens regeringar måste trygga sina medborgares rätt till arbete, bostad, hälsa, utbildning, social omsorg och trygghet samt god levnadsmiljö. Genom samarbete på lokalnivå mellan myndigheter, enskilda organisationer, näringslivet och individer kan demokratin och det lokala inflytandet främjas. 4.5 I rapporten the 21st Century ställer länderna i den ekonomiska samarbetsorganisationen () upp tre mål , för att uppnå vad som uttryckligen sägs vara det övergripande globala målet för nästa århundrade: att uppnå en högre livskvalitet för alla människor genom att skapa en hållbar utveckling. I begreppet högre livskvalitet ingår som en grundpelare att alla människor måste ha möjligheter att påverka sin egen framtid. De tre målen, vilka bygger på de mål som antagits vid de stora FN- konferenserna , är i korthet: 1) Att halvera antalet människor som lever i extrem fattigdom (1 US- dollar ) . 2) Att uppnå betydande framsteg inom områdena primärutbildning, jämställdhet, primärhälsovård och familjeplanering enligt följande: a) Allmän tillgång till primärutbildning i alla länder . b) Utjämning av skillnaden mellan flickors och pojkars deltagande i primär- och sekundärutbildning . c) Reducering med två tredjedelar av barnadödligheten upp till samt minskning med tre fjärdedelar av antalet mödrar som dör i samband med förlossning (i förhållande till nivå). d) Tillgång för alla i lämplig ålder till primärhälsovård inom området reproduktiv hälsa, inkl. familjerådgivning, . 3) Att upprätta nationella strategier för hållbar utveckling i alla länder i syfte att vända sådan utveckling som leder till överutnyttjande av viktiga miljöresurser. Om man betraktar den socio-ekonomiska utvecklingen i i jämförelse med dessa mål är trenden, kanske som väntat, varken lättolkad eller entydig. Även om andelen fattiga i söder om har legat på (1987 1993) innebär detta ett kraftigt ökat antal fattiga. Som påtalats tidigare är dock de regionala skillnaderna betydande, och ett positivt tecken är att realinkomsterna ökat . Att skapa hållbar utveckling och långsiktigt utnyttjande av naturresurser kan anses sammanfatta ovanstående målsättningar och också utgöra den övergripande utmaningen inför . Miljöproblem som överutnyttjade jordar, torka och tilltagande vattenbrist hotar många och är intimt kopplade till t.ex. befolkningssituation, utkomstmöjligheter och hälsoindikatorer. Utmaningarna på miljöområdet är enorma, men en positiv och avgörande faktor är att det internationella miljöarbetet, i form av t.ex. konventionsarbete och regionala samarbetsformer, gjort betydande framsteg. Bl.a. kan nämnas att den för centrala konventionen mot ökenspridning omfattar regler för både bevakning, uppföljning och finansiering av de åtgärder den föreskriver. Detta utgör ett exempel på att samarbetet tar sig allt mer konkreta och målinriktade former. Ett annat viktigt exempel på att de internationella strukturerna för att bekämpa fattigdom och skapa hållbar utveckling har förbättrats är att strukturanpassningsprogrammen har en klar fattigdomsinriktning och tar hänsyn till sociala faktorer inom programmen, liksom deras sociala effekter. En ökad samsyn inom det internationella samfundet om vad som måste göras för att uppnå mål, hur det skall göras och vilka resurser som krävs är en förutsättning för att de skall infrias. Men ännu viktigare är att fattiga länder och deras befolkningar själva styr sin utveckling. En utveckling i riktning mot förbättrad samhällsstyrning av regeringar som grundar sig på folkliga mandat pekar på att förutsättningarna för detta förändrats till det bättre . 5 Ökat regionalt samarbete De regionala samarbetssträvandena tar nu ny fart i . De tidigare misslyckandena måste ses i ljuset av den då förda ekonomiska politiken. De afrikanska ländernas ambitioner att utveckla marknadsekonomier och delta i ett expanderande handelsutbyte ger hopp om att det regionala ekonomiska samarbetet skall leda till bestående resultat. I demokratiseringens spår finns, vid sidan av de ekonomiska, även ökade politiska vinster att inkassera genom samfälligheter av olika slag över de slumpmässigt dragna afrikanska gränserna. Ett gradvis ökat samarbete på ekonomisk grund kan utvecklas till att omfatta även politiska aspekter, som kan få stor betydelse för stabiliteten i respektive region. Inom de regionala organisationerna ökar trycket på ledare som anses falla ur ramen. De nya ledarna står ofta för ett uttalat regionalt tänkande. Inom den mer politiskt inriktade enhetsorganisationen , görs försök att fördjupa det ekonomiska samarbetet, som ansträngningarna att förhindra och lösa konflikter fortsatt står i fokus. Vad gäller de två kontinentala ekonomiska samarbetsorganisationerna, United Nations Economic Commission for (ECA) och Afrikanska (, AfDB), genomgår båda reformprocesser, som syftar till att öka effektiviteten. Preferential Trade Area for Eastern and Southern (PTA), som syftade till att skapa ett frihandelsområde i östra och södra , omvandlades 1994 till Common Market for Eastern and Southern (COMESA). Organisationen har mer långtgående ambitioner än PTA och målet är att uppnå fullständig frihandel, följt av tullunion . COMESA-fördraget har undertecknats av tjugo länder, men endast ratificerats av drygt hälften. De tullsänkningar som genomförts har medfört starkare tillväxt i handeln inom regionen än med omvärlden. Flertalet länder är vid sidan av COMESA också medlemmar i andra regionala grupperingar som SADC och East African Cooperation (EAC). Bland de subregionala, ekonomiska samarbetsorganisationerna är det SADC som förefaller ha det bästa utgångsläget. När blev demokratiskt, förändrades förutsättningarna för det regionala samarbetet radikalt. Istället för att ha som huvuduppgift att öka grannländernas oberoende av under apartheid, har SADC, sedan blev medlem, att verka för en så balanserad integrering som möjligt av det dominerande grannlandet. Den ökade aktiviteten efter inträde har lett till framläggande av ett antal protokoll, bl.a. ett handelsprotokoll med målet att ha etablerat ett frihandelsområde i enlighet med () regler. Ratificeringen har dock gått trögt. Särskilt på handelssidan gör sig nationella särintressen och bilaterala intressekonflikter gällande. Man har också att ta ställning till hur redan existerande regionala överenskommelser skall harmoniseras med nya. Sålunda måste samordningen med både Southern African Customs Union (SACU) och COMESA lösas på ett rationellt sätt. Inte minst har sekretariaten för SADC och COMESA länge haft svårt att samarbeta. är också inbegripet i en förhandling med EU om ett frihandelsavtal, något som väckt farhågor i grannländerna, där man är orolig för att missgynnas i de uppgörelser som träffas. EU verkar därför för att skall ge samma marknadstillträde till SADC-länderna, som landet kommer att ge EU. En dialog mellan EU och SADC har inletts, i syfte att bl.a. understödja den regionala ekonomiska integrationen i SADC, samt främja handel och ekonomiskt samarbete mellan EU och SADC. Trots bristen på snabb framgång i reformsträvandena inger utvecklingen inom SADC visst hopp. Organisationen har potential vad gäller samarbete inom så skilda områden som vattenfrågor, migration och kampen mot narkotika och vapensmuggling. Genom den särskilda konfliktlösningsmekanism som skapats under ledning har SADC fått en ny politisk dimension i sitt arbete. På förefaller möjligheten även för utvidgat ekonomiskt samarbete relativt god. Toppmötet i , , fattade beslut om att anta och som nya medlemmar, vilket på lång sikt kan bli ett kraftigt tillskott till organisationens ekonomiska styrka. På det politiska området räknas till framgångarna vad som ibland kallas Mandela-doktrinen, ett begrepp som första gången användes i samband med att vissa SADC-ledare ingrep och tvingade fram en reversering av en pågående militärkupp i . Ledarna i grannländerna, med i spetsen, skall ha gjort klart för kuppmakarna i att de inte avser acceptera militära kupper mot demokratiskt valda regeringar. har också, sedan han blev vald till ordförande i , uttalat sig kritiskt om ledare som håller fast vid antikverade, auktoritära politiska system, något som anses ha varit en endast lätt kamouflerad referens till . I förnyades den ekonomiska gemenskap, som bröt samman 1977, genom ett beslut av , och att upprätta EAC. Syftet är att främja ekonomisk utveckling och regional handel genom att bl.a. underlätta rörelse över gränserna av tjänster och kapital samt satsningar på regional infrastruktur. Även miljösamarbete står på agendan, liksom ansträngningar att främja fred och säkerhet och kvinnornas roll i utvecklingsarbetet. Ett mångfacetterat samarbete kring har inletts, som kan bli ett konkret bevis för vad som kan åstadkommas i regional samverkan. har ansökt om medlemskap i och kommer sannolikt att anslutas till organisationen. Beroende på den politiska utvecklingen kan även bli aktuellt på . EAC:s möjligheter hänger även i övrigt nära samman med den politiska utvecklingen i regionen. Bl.a. skulle mer samspelta politiska ledningar behövas för att till fullo utnyttja potentialen. De ekonomiska förutsättningarna bedöms som relativt goda. och ingår också i Inter-Governmental Authority on Development (IGAD), som är samarbetsorganisationen för länderna i . Den bildades , med främsta syfte att gemensamt bekämpa torka och missväxt. har utvecklingssamarbetet vidgats och ett politiskt samarbete för konfliktförebyggande och konfliktlösande verksamhet tillkommit. Starka motsättningar mellan framför allt , å ena sidan, och , och å den andra, gör det svårt men kanske desto mer angeläget att få till stånd en genuin samverkan. För både och det i inbördes konflikter sönderfallna finns medlingskommittéer eller medlingsuppdrag inom IGAD:s ram. beslutades om en revitalisering av organisationen, varefter tre nya avdelningar tillskapades för livsmedelssäkerhet och miljöfrågor, politiska och humanitära frågor respektive ekonomiskt samarbete. En strävan finns att också utarbeta gemensamma utvecklingsstrategier och harmonisera bestämmelser gällande transporter, kommunikationer, tullar och handel. Trots att politiska motsättningar bromsar utvecklingen, finns starka drivkrafter för att få IGAD att fungera som ett effektivt instrument. Regionens problem är många och stora; dess ledare vet av erfarenhet att omvärlden knappast tillhandahåller några lösningar. I finns flera samarbetsorganisationer, varibland ECOWAS, är den största med 16 medlemsländer. Målet är att skapa en gemensam marknad inom ramen för en tullunion. Arbetet har dock gått trögt. Konflikter plågar regionen och organisationen dras med betydande ekonomiska svårigheter. dominans är en belastning, för både det ekonomiska och det politiska samarbetet. Det sistnämnda har ändå varit aktivt och manifesterats i bl.a. bildandet av (), som med militära medel och viss framgång ingripit i de väpnade konflikterna i och . torde ECOMOG spela en mer central roll i regionen än sin moderorganisation. Mer renodlat ekonomiskt samarbete, med rötter i den franska kolonialtiden, finns i de två valutaunionerna Union économique et monétaire ouest-africaine (UEMOA), och Union douanière et économique de l (UDEAC). infördes en gemensam valuta, CFA-francen, konvertibel endast till den franska francen. tillhör 13 länder i Väst- och den s.k. franc- zonen. Det ekonomiska samarbetet i de två regionerna påbörjades och har lett till bl.a. en handelsliberalisering med målsättningen att skapa en tullunion. Ett resultat av den ekonomiska integrationen är att den intraregionala handelns andel av den totala exporten har ökat från till Efter en längre tids ekonomisk stagnation devalverades CFA-francen 1994. Devalveringen har lett till både en ökad ekonomisk tillväxt och en ökad handel i regionen, även om delar av ekonomierna också utsatts för svåra omställningsproblem. har lämnat ett betydande stöd till regionalt samarbete i . Mest omfattande har stödet varit till det regionala samarbetet i södra . , då SADC:s föregångare (SADCC), bildades utbetalades för framför allt infrastruktur- och energiprojekt i regionen. En del av detta stöd samordnades inom ramen för ett särskilt nordiskt program, som omvandlats till en politisk dialog. Regeringen har vidare gett Sida i uppdrag att utarbeta underlag för en särskild strategi för stöd till regionalt samarbete i . Totalt är i årets budget avsatta för dessa ändamål. Även EU har traditionellt gett ett mycket starkt stöd till de regionala samarbetssträvandena i . Inom ramen för ger EU ett särskilt finansiellt stöd för att främja AVS-ländernas samarbete och integrationssträvanden.