prop · GL0346 · 1998-01-01 00:00:00 — Om hyresvärden inte uppmärksammar hyresgästen på obetald hyra, kan det dessutom leda till att han förlorar möjligheten att åberopa betalningsförsummelsen som grund för att bryta besittningsskyddet. Enligt praxis medges nämligen normalt förlängning trots upprepade betalningsförsummelser när hyresvärden inte på ett ändamålsenligt sätt har reagerat på förseningarna. Om hyresvärden använder sig av förverkandereglerna, är situationen något annorlunda. Det finns då inte något hyresrättsligt incitament att skicka avisering och påminnelser, eftersom hyresrättens förverkande inte är beroende av om sådana åtgärder har kommit till användning. I förverkandefallen finns det emellertid, som har framgått, i stället ett krav på att hyresgästen delges en formell underrättelse om betalningsförsummelsen med information om att han genom att betala hyran kan få tillbaka hyresrätten. Detta regelsystem innefattar en mera effektiv spärr mot att hyresavtal upphör på grund av förbiseende än ett system med betalningspåminnelser. Sammanfattningsvis finns det enligt regeringens mening inget som talar för att ett krav på avisering eller påminnelse skulle ha någon nämnvärd betydelse för antalet avhysningar eller påverka antalet hyrestvister. Några regler om detta bör därför inte införas. En annan fråga som har aktualiserats av och som utredningen har undersökt är om det finns ett behov av att införa en särskild sanktion för den hyresvärd som låter bli att i uppsägnings- handlingen ange grunden för uppsägningen eller som medvetet anger en oriktig grund. I den delen konstaterar regeringen att utredningen har gått igenom de olika förlängningsfallen i 46 § första stycket 1 - 10 hyreslagen och därvid har funnit att det endast i ett fåtal fall torde finnas en möjlighet för hyresvärden att få hyresavtalet att upphöra på grund av felaktiga uppgifter (se SOU 1996:148 s. 130 - 135). Om så ändå skulle ske, kan hyresgästen som regel få beslutet om upphörande av hyresavtalet rättat i särskild ordning eller vara berättigad till skadestånd från hyresvärden. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte finns något behov av att i hyreslagstiftningen ta in särskilda sanktionsregler av det slag som förbundet har föreslagit. 4.6 Åtgärdsföreläggande vid s.k. ursprunglig brist Regeringens förslag: Åtgärdsföreläggande skall kunna meddelas även vid s.k. ursprunglig brist. Ett åtgärdsföreläggande skall liksom inte gälla mot en ny ägare. Utredningarnas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se hyreslagskommitténs betänkande SOU 1991:86 s. 141 - 143 och hyreslagsstiftningsutrednings betänkande s. 95 och 96). Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget. har riktat invändningar mot förslaget. Bakgrund: Ett åtgärdsföreläggande innebär att en hyresvärd genom beslut av hyresnämnd åläggs att avhjälpa skador och andra brister som uppkommer . Åtgärdsföreläggande kan meddelas om hyresvärden brister i sin löpande reparationsskyldighet vad gäller lägen- heten eller i sin underhållsplikt av de gemensamma utrymmena, om lägenheten skadas utan att hyresgästen är ansvarig för skadan eller om hinder eller men på annat sätt uppstår i nyttjanderätten utan hyresgästens vållande (se 16 § andra stycket hyreslagen). Det handlar främst om att säkerställa att lägenheten och de gemensamma utrymmena bringas till den standard och i det skick som kan anses följa av hyresavtalet. Behörig att ansöka om åtgärdsföreläggande är berörd hyresgäst. Föreläggandet kan förenas med vite. Föreläggandet gäller inte mot en ny ägare av fastigheten. Enligt nu gällande bestämmelser har en hyresgäst möjlighet att utverka ett beslut om åtgärdsföreläggande endast om skadorna eller bristerna har uppkommit . Någon motsvarande möjlighet finns således inte för brister som finns redan på tillträdesdagen, s.k. ursprunglig brist. Hyresgästens möjligheter att i fråga om ursprungliga brister få till stånd rättelse eller ersättning eller något slag av sanktion mot hyresvärden regleras i 11 § hyreslagen. De sanktioner som kan komma i fråga är självhjälp, uppsägning av hyresavtalet, hyresnedsättning och skadestånd. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att lagstiftningen tillhandahåller regler som gör det möjligt för hyresgästen att få brister i lägenheten avhjälpta. Detta gäller givetvis oavsett om bristen är ursprunglig eller har uppkommit . Den mest ändamåls- enliga sanktionen vid ursprunglig brist torde enligt nu gällande rätt vara rätten till självhjälp. Denna rätt förutsätter emellertid att hyresgästen har möjlighet att förskottera kostnaden för åtgärden, t.ex. en reparation av lägenheten. Om hyresvärden sedan inte betalar kostnaden, tvingas hyres- gästen vända sig till domstol för att få hyresvärdens betalningsskyldighet fastställd. Självhjälpsrätten utgör således inte ett i alla avseenden effektivt medel för hyresgästen att komma tillrätta med de missför- hållanden som kan vara aktuella. En annan möjlighet som hyresgästen har är att ansöka om upprust- ningsföreläggande enligt 18 a § hyreslagen. Ett sådant föreläggande kan emellertid avse endast mera allvarliga brister i lägenhetens skick, nämligen sådana som innebär att lägenheten i lagens mening inte har lägsta godtagbara standard. Mot denna bakgrund anser regeringen att hyresgästernas ställning bör förstärkas i nu berört hänseende. En sådan förstärkning kan komma till stånd genom att man gör det möjligt att meddela åtgärdsföreläggande även vid ursprunglig brist. Härigenom uppnås också en viss förenkling av hyreslagens regler om fel och brister i lägenheten. Under remissbehandlingen har det visserligen framförts en del betänk- ligheter mot en sådan ordning. har ansett att en möjlighet till åtgärdsföreläggande vid ursprunglig brist kan få långtgående konsekvenser för en hyresvärd. Enligt förbundet är de sanktioner som finns , t.ex. nedsättning av hyra eller skadestånd, generellt sett invändningsfria, eftersom de endast innebär att hyres- värdens intäkter minskar; ett åtgärdsföreläggande kan däremot föra med sig att hyresvärden tvingas vidta åtgärder som kan bli ekonomiskt förödande för honom. Som exempel har förbundet angett åtgärder som syftar till att komma till rätta med trafikbuller eller installerandet av ny hiss i den gamlas ställe. Enligt regeringens uppfattning torde emellertid de kostnader som ett åtgärdsföreläggande kan orsaka hyresvärden inte bli större än när hyres- gästen utnyttjar den rätt han har att själv avhjälpa bristen. En annan sak är att hyresgästen ofta inte kan utnyttja sin rätt till självhjälp avseende brister som är mycket kostsamma att åtgärda, eftersom han saknar medel att låta utföra åtgärden. Detta är dock knappast något skäl mot att utsträcka reglerna om åtgärdsföreläggande till de fall då det föreligger ursprungliga brister i lägenheten. Sammanfattningsvis anser regeringen att lagen bör ändras så att åtgärdsföreläggande kan komma i fråga även vid ursprungliga brister i lägenhetens skick. En särskild fråga är om den nya bestämmelsen bör omfatta hyresavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. I den frågan kan konstateras att en bestämmelse om åtgärdsföreläggande vid ursprunglig brist har ett starkt inslag av skyddslagstiftning. Det är fråga om att införa ytterligare en sanktion för sådana fall då det föreligger brister för vilka hyresvärden redan enligt befintlig lagstiftning har ansvaret. Det handlar således inte om att utvidga hyresvärdens ansvar. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte finns något hinder att låta bestämmelsen få omfatta även äldre hyresavtal. En annan fråga är om ett åtgärdsföreläggande avseende ursprunglig brist eller brist som har uppkommit bör gälla mot en ny ägare av fastigheten. Som ovan har nämnts är detta inte fallet . En regel som innebär att ett åtgärdsföreläggande får verkan mot en ny fastighetsägare måste om den skall uppfylla vederbörliga krav på rättssäkerhet förenas med särskilda publicitetsregler. Regleringen skulle därför inte bli alldeles okomplicerad. Till detta kommer att det, såvitt har framkommit, är mycket ovanligt att en fastighetsägare överlåter en fastighet i syfte att undgå ett beslutat åtgärdsföreläggande. Regeringen anser därför att det inte bör införas några bestämmelser om att ett åtgärdsföreläggande skall gälla även mot en ny ägare. 4.7 Informationsskyldighet för hyresvärden förslag: Hyresvärden skall vara skyldig att hålla hyresgästen informerad om sitt namn och om var han kan nås. Finns hyresvärden i utlandet, skall han ange vem som i är behörig att på hans vägnar ta emot delgivning. Informationen skall lämnas genom ett meddelande som anslås på väl synlig plats i huset. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens (se SOU 1994:23 s. 115 - 117). Utredningen har dock inte angett på vilket sätt informationen skall hållas tillgänglig. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Flera remissinstanser har ansett att regeln måste förenas med en särskild sanktionsregel. har haft synpunkter på hur informationen skall lämnas. Bakgrund: Det är naturligt att det i ett hyresförhållande löpande uppkommer frågor som hyresgästen behöver diskutera med sin hyresvärd. Det kan också vara så att hyresgästen anser sig ha anspråk mot hyresvärden eller annars vill göra någon rättighet gällande mot denne. I båda dessa slag av situationer har hyresgästerna behov av att komma i kontakt med hyresvärden. Enligt gällande rätt finns det ingen uttrycklig skyldighet för en hyresvärd att lämna information om var han kan anträffas. Det har hävdats att det, särskilt i samband med s.k. fastighetsplundring, har hänt att hyresvärdar medvetet har gjort sig oanträffbara. Utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus har därför tagit upp frågan om hyresvärdarnas informationsskyldighet gentemot hyresgästerna. Skälen för regeringens förslag: En oseriös hyresvärd kan genom att hålla sig undan försvåra för hyresgästerna att få till stånd nödvändiga åtgärder i huset. Enligt regeringens mening bör det därför införas en skyldighet för hyresvärden att hålla hyresgästerna underrättade om sitt namn och sin adress. Är hyresvärden en juridisk person, bör uppgifts- skyldigheten avse motsvarande uppgifter om företrädare för den juridiska personen. Det kan tänkas att hyresvärden eller, när hyresvärden är en juridisk person, dennes ställföreträdare inte har sitt hemvist i . I sådana fall är det nödvändigt för hyresgästerna att ha någon i landet som de kan vända sig till. I hyreslagen bör det därför ställas upp ett krav på att hyresvärden i ett sådant fall utser en företrädare för sig här i landet samt lämnar hyresgästerna uppgift om dennes namn och adress. Utredningen har inte närmare utvecklat på vilket sätt hyresvärden skall lämna information om sina förhållanden. Det kan i och för sig förutsättas att hyresvärden normalt ser till att hyresgästen erhåller informationen redan i samband med kontraktstecknadet eller inflyttningen, t.ex. genom att uppgifterna tas in i kontraktet. Det är emellertid enligt regeringens mening lämpligt att det preciseras i hyreslagen hur informations- skyldigheten skall fullgöras. har föreslagit att de uppgifter som hyresvärden är skyldig att lämna skall tas upp i ett meddelande som anslås på väl synlig plats i fastigheten. Regeringen delar den uppfattningen. En särskild fråga som har berörts av flera remissinstanser är vilken eller vilka sanktioner som bör komma i fråga när en hyresvärd underlåter att lämna de aktuella uppgifterna. Regeringen har inte underlag för att föreslå några särskilda sanktionsbestämmelser, såsom straff- eller vitesbestämmelser. Det innebär emellertid inte att försummelser av informationsskyldigheten alltid kommer att vara osank- tionerade. Enligt regeringens mening bör nämligen sådana försummelser kunna aktualisera ingripanden enligt bostadsförvaltningslagen (1977:792). Om hyresvärden gör sig oåtkomlig för hyresgästerna, kan det i vissa fall innebära att hyresvärden inte förvaltar fastigheten på ett för de boende godtagbart sätt (jfr 2 § första stycket bostadsförvaltningslagen). Även om bristande information inte ensamt kommer att utgöra grund för tvångsåtgärder, bör en försummelse av detta slag ändå kunna vägas in när man prövar frågan om det skall vidtas åtgärder enligt bostadsförvalt- ningslagen. Visar det sig vid en senare utvärdering av den nya bestämmelsen att hyresvärdarna inte iakttar sin informationsskyldighet, är regeringen beredd att överväga särskilda sanktionsbestämmelser. 4.8 Förvärv och förvaltning av hyresfastigheter 4.8.1 Gällande rätt Allmänt Det har ansetts angeläget att förhindra att olämpliga personer eller företag träder in på hyresfastighetsmarknaden. Lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. (förvärvslagen) har som syfte att förhindra detta. Bestämmelserna i lagen innebär i huvudsak att, om en kommun påkallar prövning av ett förvärv av en hyresfastighet, förvärvet får komma till stånd endast efter tillstånd från hyresnämnd. Det har också ansetts nödvändigt med regler som gör det möjligt att ingripa i efterhand mot hyresvärdar som inte sköter fastighetsförvalt- ningen på ett tillfredsställande sätt. Förvärvslagen kompletteras därför av bostadsförvaltningslagen (1977:792) som innehåller regler om att hyres- nämnden under vissa förutsättningar kan besluta att en fastighet sätts under särskild förvaltning. Förvärvslagen Enligt 1 § förvärvslagen får en fastighet som är taxerad som hyres- husenhet förvärvas endast efter tillstånd av hyresnämnden. Tillstånds- plikten gäller flertalet slag av förvärv, bl.a. köp, byte och gåva, men inträder först om den kommun där fastigheten är belägen har påkallat hyresnämndens prövning. Tillståndsplikten omfattar inte vissa särskilda fall där det typiskt sett kan antas att det inte finns någon risk för oönskade förvärv (se närmare härom 2 § förvärvslagen). Det är inte ovanligt att hyresfastigheter, liksom andra kommersiella fastigheter, ägs av juridiska personer. Fysiska personers förvärv av aktier och andelar i dessa juridiska personer kan beskrivas som ett slag av indirekta förvärv av fastigheterna. Även sådana indirekta förvärv är i vissa fall tillståndspliktiga. Så är fallet om förvärvet avser aktier eller andelar i vissa slag av bolag. En förutsättning är dock att hyresfastig- heternas taxerade värde enligt senaste balansräkning är större än det bokförda värdet av bolagets övriga tillgångar. Tillståndsplikten omfattar förvärv av andelar i alla handelsbolag där denna förutsättning är uppfylld. I fråga om aktiebolag gäller tillståndsplikten endast förvärv av aktier i fåmansbolag (se 8 § och 9 § första stycket). Som har sagts prövar hyresnämnden förvärvet endast om kommunen begär det. För att kommunen skall ha möjlighet att ta ställning till om den bör begära en sådan prövning är förvärvaren skyldig att anmäla sitt förvärv till kommunen från det förvärvet skedde. Kommunen har sedan ytterligare till sitt förfogande för att avgöra om den vill påkalla hyresnämndens prövning. Om kommunen anmäler att den vill ha förvärvet prövat, skall hyresnämnden förelägga förvärvaren att inom en månad ansöka om tillstånd till förvärvet hos nämnden (se 3 och 3 a §§ samt 10 § tredje stycket och 10 a § första stycket). Ett förvärv som omfattas av lagen är ogiltigt, om det inte anmäls på föreskrivet sätt eller inom föreskriven tid. Det blir också ogiltigt, om tillstånd vägras (se 5 § första stycket och 10 b §). Ogiltigheten inträder automatiskt. I ett ärende vid hyresnämnd om tillstånd till förvärv är kommunen och berörd hyresgästorganisation motparter till sökanden (förvärvaren) (se 16 b § lagen [1973:188] om hyresnämnder och arrendenämnder, nämnd- lagen). har en självständig rätt att överklaga hyresnämnds beslut att ge förvärvstillstånd. Däremot har organisationen ingen rätt att själv påkalla prövning av ett förvärv. Som har sagts är det endast kommunen som har denna rätt. har inte heller något formellt inflytande vid kommunens handläggning av förvärvsärendet. Kommunen har således inte någon skyldighet att remittera en anmälan om ett förvärv till organisationen. Förvärvslagen innehåller fyra särskilda kriterier som är av betydelse för om tillstånd skall ges till ett förvärv (se 4 § första stycket). Förvärvaren skall ha möjligheter att förvalta fastigheten. Han skall ha som syfte att förvalta fastigheten och hålla den i godtagbart skick. Det skall kunna förväntas att han även i övrigt iakttar god sed i hyresförhållanden. Det får inte från allmän synpunkt vara olämpligt att han innehar fastigheten (beträffande den närmare innebörden av dessa kriterier, se SOU 1996:148 s. 36 - 38). När en hyresfastighet förvärvas genom inrop på exekutiv auktion, fordras inte något förvärvstillstånd (se 2 § 6). Skulle ett sådant förvärv ha omfattats av tillståndsplikten, om det hade varit ett vanligt köp, skall egendomen avyttras efter auktionen, såvida inte inroparen antingen har fått hyresnämndens tillstånd till förvärvet eller har fått besked från kommunen att prövning inte påkallas (respittid). Om egendomen inte avyttras inom respittiden, skall fatta beslut om att egendomen skall säljas på offentlig auktion (se 6 § första stycket). Särskilda begränsningar gäller i sådant fall beträffande vem som får köpa egendomen (se 7 § andra stycket). En exekutiv försäljning av en fastighet kan i vissa fall ske genom underhandsförfarande i stället för på auktion (se 12 kap. 57 - 61 §§ utsökningsbalken). Sådana förvärv fordrar förvärvstillstånd i samma omfattning som vanliga förvärv. Bostadsförvaltningslagen Enligt bostadsförvaltningslagen kan hyresnämnden under vissa förut- sättningar ingripa mot en hyresvärd som inte sköter fastighetsför- valtningen på ett godtagbart sätt (se 1 och 2 §§). Lagen är i första hand inriktad på brister i fastighetens skick. Fastighetsägarens skyldigheter i dessa avseenden framgår bl.a. av hyreslagen, särskilt bestämmelserna om lägenhetens och de gemen- samma utrymmenas skick och om hyresvärdens plikt att med vissa tidsmellanrum ombesörja löpande underhåll av lägenheten (se 15 § hyreslagen). Även brister i fastighetsförvaltningen vad gäller iakttagandet av hälso- och miljölagstiftning kan medföra ingripanden enligt bostadsförvalt- ningslagen. Detsamma gäller vissa brister i fastighetsförvaltningen som inte hänför sig till fastigheten som sådan. Som ett exempel på brister av det sistnämnda slaget kan nämnas sådana fall då hyresvärden håller sig oanträffbar för hyresgästerna. Om den bristfälliga förvaltningen är till olägenhet för bostadshyres- gästerna i fastigheten, kan hyresnämnden ingripa mot fastighetsägaren. Det kan ske genom beslut om särskild förvaltning. Sådana beslut kan vara av två slag, beslut om förvaltningsåläggande eller beslut om tvångsförvaltning. Förvaltningsåläggande är den mindre ingripande formen. Ett förvaltningsåläggande innebär att hyresvärden åläggs att överlämna förvaltningen av fastigheten till en godtagbar förvaltare som han själv utser. Tanken bakom detta slag av ingripande är att man genom hyresnämndens medverkan skall få till stånd en förvaltning som bygger på samarbete mellan fastighetsägaren och förvaltaren. (Beträffande den närmare innebörden i förvaltnings- åläggandet, se 3 - 7 §§ bostadsförvaltningslagen och SOU 1994:23 s. 44 och 45). är en mera kvalificerad form av ingripande. Det innebär bl.a. att hyresnämnden själv utser förvaltare och att denne i flera väsentliga avseenden får ställning som legal ställföreträdare för fastighetsägaren. förekommer bl.a. vid allvarliga brister i förvaltningen, då brister förelegat eller då fastig- hetsägaren inte går att nå eller det inte är känt vem han är. (Den närmare innebörden av tvångsförvaltning framgår av 8 - 27 §§ i lagen och SOU 1994:23 s. 45 - 47). Ansökan om särskild förvaltning kan göras av kommunen eller en organisation av hyresgäster. En enskild hyresgäst är inte behörig att göra en sådan ansökan. Om fastigheten tvångsförvaltas men förhållandena är sådana att en tillfredsställande förvaltning trots det inte kan uppnås, får kommunen lösa in fastigheten (se 28 § bostadsförvaltningslagen). 4.8.2 Allmänna överväganden om lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. (förvärvslagen) Regeringens bedömning: Förvärvslagen bör bestå utan några genom- gripande ändringar. Även i fortsättningen bör prövningen av frågan om förvärvstillstånd grundas på prognoser om förvärvarens förväntade uppträdande. Systemet bör liksom tidigare bygga på att förvärven skall anmälas till kommunen och att kommunen skall ha rätt att begära en prövning i hyresnämnden. Konsekvensen av att förvärvet inte anmäls till kommunen eller att förvärvstillstånd vägras bör även i fortsättningen vara att förvärvet blir ogiltigt. Utredningarnas förslag och bedömningar: Utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus har föreslagit att förvärvslagen upphävs (se SOU 1994:23 s. 75 - 88). bedömning överensstämmer med regeringens bedömning (se SOU 1996:148 s. 62 - 71 och 81 - 88). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna som yttrat sig över förslaget i SOU 1994:23 har avstyrkt detta. Bland de remissinstanser som har yttrat sig över hyreslagstiftnings- utredningens betänkande har de flesta instämt i utredningens bedömning att förvärvslagen bör bibehållas och att några väsentliga ändringar av systemet för förvärvsprövningen inte bör göras. har emellertid anfört att förvärvslagen i sin nuvarande form är obehövlig och kan upphävas. har å andra sidan hävdat att lagens tillämpningsområde bör utvidgas, bl.a. så att alla aktie- och andelsförvärv i fåmansbolag som äger hyresfastigheter skall vara tillståndspliktiga. Förbundet har vidare föreslagit att det i lagen införs en regel om s.k. smitta. Hämed avses fall när förvärvaren själv i och för sig uppfyller lagens krav men där personer som är närstående till förvärvaren inte gör det och detta verkar diskvalificerande för förvärvaren. Skälen för regeringens bedömning: Allmänna utgångspunkter Enligt regeringens mening är det angeläget att hyresfastigheter inte ägs eller förvaltas av olämpliga hyresvärdar. Förvärvslagen har till syfte är att förhindra att olämpliga personer över huvud taget blir ägare till hyresfastigheter. Det har ibland hävdats att hyresgästernas skydd i stället borde tillgodoses genom att man förbättrar möjligheterna att ingripa mot de hyresvärdar som efter förvärvet har varit försumliga vid fastighets- förvaltningen. Förslag av detta slag har framlagts av Utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus i betänkandet Förvalta bostäder (SOU 1994:23). Utredningen har föreslagit att förvärvslagen upphävs och att man vidgar möjligheterna att ingripa med stöd av bostadsförvaltningslagen. Utredningen har motiverat sitt förslag bl.a. med att förvärvslagen har vissa svagheter när det gäller att hindra oseriösa fastighetsägare att komma in på marknaden. Regeringen anser för sin del att lagstiftningen bör vara utformad så att oseriösa förvärvare i möjligaste mån hindras från att överhuvudtaget komma in på fastighetsmarknaden. I ett sådant system är förvärvslagen fortfarande ett viktigt instrument. Ju effektivare denna lag är, desto mindre blir behovet av att ingripa mot försumliga hyresvärdar och desto mindre olägenheter uppstår därmed för hyresgästerna. Det måste visserligen konstateras att lagen inte förmår hindra alla icke önskvärda förvärv; ett upphävande av lagen skulle emellertid ytterligare försämra möjligheterna att ingripa mot oseriösa hyresvärdar. Det står klart att önskemålet om en effektiv förvärvsprövning måste vägas mot de olägenheter som ett byråkratiskt förfarande kan innebära för fastighetsmarknaden. Alla förvärv av hyresfastigheter bör därför inte prövas av hyresnämnden. Systemet bör liksom bygga på att förvärvaren anmäler förvärvet till den kommun där fastigheten är belägen och att kommunen därefter tar ställning till om man vill påkalla hyresnämndens prövning. Hur denna anmälningsskyldighet närmare bör vara utformad kommer att behandlas längre fram (se avsnitt 4.8.3).