prop · GL03113 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta gäller givetvis oavsett om den som behöver vård och omsorg är äldre, handikappad eller långvarigt sjuk. Därför bör enligt regeringens bedömning stödet inte begränsas till att endast gälla anhöriga till äldre. Det förekommer också ofta att vänner eller grannar gör stora insatser för äldre. Anhörigbegreppet bör därför kunna ges en vidare tolkning och omfatta även andra närstående. De frivilliga organisationerna har en viktig roll som komplement till samhällets insatser när det gäller stödet till anhöriga. Regeringen fram- höll i prop. 1996/97:124 att det är viktigt att samarbetet mellan samhället och de frivilliga organisationerna ytterligare utvecklas. De insatser som kommunen genomför bör därför ske i samverkan både med de anhöriga och de frivilliga organisationerna. Pensionärsorganisationerna, Röda korset och kyrkliga organisationer har varit aktiva i äldreomsorgen genom besöksverksamhet, avlösning för anhöriga och anhörigcirklar. Den teoretiska och praktiska kunskap som finns samlad i anhörigorganisationer med inriktning på an- höriga till personer med demenssjukdom är ett mycket värdefullt tillskott i utvecklingen av vård och omsorgsprogram och för de initiativ som tas för att sprida kunskaper till både personal och anhöriga. På motsvarande sätt besitter pensionärsorganisationer och handikapporganisationer viktigt kunnande om ett aktivt förebyggande arbete. Anhörigstödet bör ha en bred inriktning och omfatta såväl de anhöriga som vårdar närstående i hemmet som de som har sina närstående i sär- skilt boende. Det är angeläget att det finns möjlighet att få både praktiskt och psykologiskt/psykosocialt stöd. De erfarenheter som dokumenterats av anhörigstöd visar att det är viktigt att stödet anpassas till den enskilde individen och utformas med utgångspunkt från dennes förutsättningar, intressen och önskemål. Erfarenheter visar att det bör finnas insatser som både skapar trygga förhållanden för den enskilde och avlösning för de anhöriga. Det kan vara svårt att skilja de anhörigas behov av hjälp från det hjälpbehov som den enskilde stödmottagaren har. En betydelsefull hjälp för många anhöriga är att de kan få avlösning i form av korttidsvård och dagverksamhet av god kvalitet. En sådan verksamhet kan underlätta för äldre att bo kvar hemma som de anhöriga avlastas. Erfaren- heterna från verksamheter som innefattar korttidsboende och dagverk- samhet visar att området kan rymma goda utvecklingsmöjligheter och att en förändring av kvalitet och innehåll i befintlig verksamhet kan vara tillräckliga för att tillgodose de anhörigas behov av av- lösning. Utredningen om Bemötande av äldre lyfter fram exempel på dagverk- samheter som samordnar olika slags anhörigstöd. De utgör centrum för stöd både för enskilda som bor i sin ordinarie bostad och för anhöriga. Inom ramen för dessa dagverksamheter kan finnas möjlighet till samver- kan mellan kommuner och landsting och intresseorganisationer respek- tive frivilligorganisationer. Verksamheten kan också tjäna som informell mötesplats t.ex. för anhöriggrupper. Det kan ibland vara svårt att nå anhöriga med olika slags stödinsatser. Detta gäller i högre grad ju tyngre en omvårdnadsinsats är och ju de anhöriga gett vård och omsorg. Det är därför en viktig uppgift att pröva nya former för uppsökande verksamhet i syfte att få kontakt med de anhöriga. I det uppsökande arbetet bör särskild hänsyn tas till att vissa grupper kan behöva få information på annat språk än svenska. Länsstyrelserna, som är tillsynsmyndighet över kommunernas arbete inom , har god kännedom om kommunernas behov av sär- skilda utvecklingsinsatser. Länsstyrelserna har vidare till uppgift att full- följa de nationella målen på regional nivå samt främja länets utveckling. Medlen till kommunernas utvecklingsinsatser för att stödja de anhörigas roll inom äldreomsorgen bör därför fördelas av länsstyrelserna. får genom sin övergripande tillsyn och sitt arbete med uppföljning och utvärdering av olika verksamheter kun- skap om vilka generella utvecklingsbehov som finns i landet. Socialsty- relsens uppgift bör därför vara att i samråd med länsstyrelserna närmare precisera mål och inriktning för stimulansbidragets användning. Social- styrelsen har också en viktig uppgift att följa upp, utvärdera och analy- sera effekterna av stödet. Av särskild vikt är att redovisar huruvida antalet kommuner med ett tillfredsställande anhö- rigstöd ökar eller minskar. Vidare bör särskilt lyfta fram kommuner som bedöms ha ett särskilt väl utvecklat anhörigstöd. 7.10 Insatser mot ohälsa 7.10.1 Uppsökande verksamhet i Regeringens bedömning: Lokala försöksverksamheter med uppsö- kande verksamhet i bör startas. bör ges i uppdrag att följa upp och utvärdera försöksverksamheterna. Försöksverksamheterna finansieras inom ramen för de särskilda sti- mulansmedlen (avsnitt 7.7.1). Resultaten från upp- följning och utvärdering skall redovisas till regeringen . Skälen för regeringens bedömning: I hälso- och sjukvårdslagen och än mer uttalat i socialtjänstlagen finns ålagt ett ansvar på huvudmännen att arbeta med att förebygga ohälsa, bl.a. genom att "ge upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada"( 2b§ HSL). I den revide- rade socialtjänstlagen anges att det hör till socialnämndens uppgifter att "göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen", ..."informera om i kommunen",... "genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnads- förhållanden" (5§ SoL). Det lagliga stödet för förebyggande insatser finns således redan. Å andra sidan bedrivs mycket sällan systematiskt före- byggande insatser i primärvården eller i äldreomsorgen. Skälen till detta är flera, men kanske framförallt bristen på resurser. Erfarenheter av värdet av förebyggande arbete bland äldre är också skif- tande. Detta beror på att det uppsökande arbetet då var starkt inriktat på att spåra okända sjuka eller hjälpbehövande äldre. De stora förändringar som skett inom äldreomsorgen gör att denna nu verkar under helt andra förutsättningar än . koncentreras samhällsinsatserna till de mest sjuka och hjälpbehövande. För en växande andel äldre har det egna an- svaret för hälsan och välbefinnandet ökat. Som berörts tidigare klarar många äldre detta alldeles utmärkt, men det finns också en risk för att vissa äldre far illa. I från Äldreuppdraget (1997:9) har framhållits att vissa äldre anger att de måste tacka nej till den hjälp som de är i behov av på grund av att de inte har råd. Vidare har man pekat ut äldre med psykiska besvär och äldre med funktionshinder som har allt svårare att få sina speciella behov av service och vård tillgo- dosedda. Mot denna bakgrund är det av intresse att konstatera att man i Dan- mark införde en lag om förebyggande hälsobesök bland 75-åringar och äldre. Lagen föregicks av ett omfattande utvecklings- och forskningsarbete. Detta hade visat att regelbundna hembesök av sjukvårdspersonal resulterade i ökad livskvalitet för de äldre och minskad intagning på akutsjukhus. Studierna pekade vidare på att det bör finnas personal med såväl medicinsk som social kompetens i den uppsökande verksamheten. Att tidigt upptäcka behov av bostadsanpassning, hjälpmedel och anhörigstöd är väl så viktigt som att uppmärksamma medicinska behov. Det är också av stor betydelse att insatserna fortlöpande följs upp. (Forebyggende hjemmebesog til aeldre mennesker, , Kommunhospitalet ). Erfarenheterna från understryker också vikten av att i det fö- rebyggande arbetet ha en psykosocial ansats, dvs. att se individen som en del av en större social gemenskap. Med tanke på vad som är känt om an- hörigas omsorgsinsatser, är det väl så viktigt att sätta sig in i den vårdande anhörigas situation som den äldres. Med andra ord kan uppsökande verksamhet bland äldre också starkt motiveras som ett sätt att nå de anhöriga för att därigenom utveckla samarbetet med och stödet till dessa. I förlängningen kan ett sådant arbete även ha ett förtroendeskapande värde för den äldre befolkningen. Regeringen anser att försök med uppsökande verksamhet kan vara ett viktigt instrument för att bygga upp kunskaperna om hur man förebygger ohälsa och vårdbehov bland äldre. Försöken bör drivas över hela landet på orter med skiftande sociodemografiska och strukturella förutsätt- ningar. Viktigt är att försöksverksamheterna systematiskt följs upp, ut- värderas och dokumenteras. Därför bör de bedrivas i nära samarbete med regionala FoU-enheter som är verksamma inom området. bör ta ansvar för att samla in och sammanställa erfarenheterna vid försöksverksamheternas utgång. 7.10.2 Folkhälsoarbete för äldre Regeringens bedömning: Folkhälsoarbetet vad avser äldre bör för- stärkas. Som ett första steg bör kunskaperna öka om de hälsofräm- jande och sjukdomsförebyggande insatserna och deras effekter. Skälen för regeringens bedömning: Hälsobefrämjande insatser ökar förutsättningarna för att äldre ska kunna fortsätta att leva ett självständigt liv med god livskvalitet. Detta synsätt är en viktig del i äldrepolitiken. Det bör ligga till grund för insatser, som kan bidra till att förbättra eller vidmakthålla de äldres hälsa och funktionsförmåga och därmed också minska beroendet av stödjande insatser från samhället. Kunskaperna om värdet av förebyggande insatser bland äldre är bristfällig. En förbättrad kunskap om det friska åldrandet är viktig för att kunna skilja hälsa och sjukdom åt i de högre åldersgrupperna. Det finns en väl dokumenterad kunskap om vanliga sjukdomar, besvär och funk- tionshinder bland äldre. Däremot saknas i hög grad kunskap om hälso- främjande insatser och deras effekter. De förebyggande och hälsofräm- jande insatser som görs följs sällan upp och analyseras. Hälsofrämjande åtgärder riktade mot äldre bedrivs på olika håll i lan- det och ofta av pensionärsföreningar, patientföreningar och frivilligorganisationer. Dessa aktiviteter dokumenteras dock mera sällan och det saknas en systematisk utvärdering av resultaten. För att få till stånd en bättre kunskapsuppbyggnad på området är det angeläget att aktiviteter av detta slag i högre grad dokumenteras och utvärderas. Erfarenheterna bör sedan spridas på olika sätt för att öka kunskapen bland de som arbetar inom äldreområdet. I WHO:s tredje uppföljning av folkhälsoarbetets utveckling i (Ds 1997:62) anges bl.a. att brist på resurser, intresse och övertygande erfarenheter av nyttan med hälsofrämjande och förebyggande insatser utgör hinder för utveckling på området. Av rapporten framgår att det finns ett intresse för hälsofrämjande arbete för äldre, men att området är svagt utvecklat i . Även i Folkhälsorapporten påtalas att det fortfarande saknas kunskap om vilka metoder för förebyg- gande arbete som är effektiva. Detta visar också den kartläggning som Folkhälsoinsitutet genomförde för att få kännedom om omfattning och inriktning av den hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande verksamheten som bedrivs lokalt och regionalt i landet. Av kartläggningen framgår att olika former av fysisk aktivitet är den verksamhet som de flesta svarande angett som mest förekommande. Kultur och underhållning intog andra plats följt av skadeförebyggande verksamhet, social samvaro, allmänt hälsofrämjande insatser, matlagning och olika hobbyverksamheter. En sammanfattande kommentar till de erhållna svaren i kartläggningen är att många av de aktiviteter som bedrivs syftar till att bryta ensamheten och isoleringen samt att skapa bättre förutsättningar för äldre att leva ett aktivt liv i gemenskap med andra. Dokumenterade kunskaper och erfarenheter av folkhälsoarbete avse- ende äldre är begränsade och det är angeläget att förutsättningar skapas för att utveckla detta. Ett sådant utvecklingsarbete kräver ett långsiktigt arbete som bör omfatta kunskaps- och metodutveckling. För att kunna utläsa hälsoeffekter måste arbetet också följas upp och utvärderas från hälsosynpunkt. Skador, handikapp och död på grund av olyckshändelse har minskat i . Minskningen av olycksfallsskador är ett resultat av tvärsektoriella organiserade förebyggande hälso- och säker- hetsfrämjande åtgärder i det svenska samhället på lokal, regional och nationell nivå. Det finns positiva erfarenheter från förebyggande arbete när det gäller att förhindra skador hos äldre. Förbättringar och föränd- ringar av den fysiska miljön visar sig vara ett effektivt sättet att reducera olycksfall och skador. Det finns även ett klart samband mellan vissa levnadsvanor och risker för skador. Fysisk aktivitet och bra matvanor hör till hälsans hörnpelare. Balanserad kost och motion stärker skelettet och minskar risken för benskörhet. Rikligt med vätska förbättrar balansen. Det finns en rad studier som visar att män och kvinnor kan öka sin fysiska prestationsförmåga även om man är otränad från början. Studierna pekar också på att träningseffekten finns kvar högt upp i åldrarna Regeringen har i regleringsbrevet för gett i uppdrag att ta fram ett underlag som redovisar nationella och internationella erfarenheter av vilka möjligheter som finns att arbeta sjukdomsförebyggande och hälsofrämjande bland äldre och bedöma möjliga effekter för individ och samhälle. Uppdraget skall redovisas se- nast . Utifrån redovisningen av uppdraget bör det finnas goda möjligheter att belysa folkhälsostrategier från ett äldrepers- pektiv och formulera nationella mål för folkhälsoarbetet riktat till äldre. Även Svenska Kommunförbundets äldreberedning har ägnat denna fråga uppmärksamhet. Inom ramen för dess arbete pågår en kartläggning av kunskapsläget vad gäller verksamma förebyggande insatser inom hälso- och sjukvårdens samt område. Särskilt skall utvär- derade program och deras kostnader belysas. (S 1995:14) har till uppgift att utarbeta förslag till nationella folkhälsomål. Kommittén har i delbetänkandet Hur skall må bättre? första steget mot nationella folkhälsomål (SOU 1998:43) valt att lyfta förebyggande insatser för äldre som ett av flera områden. Äldres tandvård Regeringen har överlämnat propositionen (1997/98:112) Reformerat tandvårdsstöd till . Enligt propositionen skall tandvård för vissa grupper av äldre, sjuka och funktionshindrade ges ett bättre ekonomiskt stöd än det nuvarande. Äldre, sjuka och funktionshindrade som bor i särskilda boendeformer för service och omvårdnad eller bor i egen bostad och har så stora behov av vård och/eller omsorg att dessa personer kan jämställas med boende på sjukhem eller motsvarande, skall erbjudas att genom uppsökande verksamhet utan avgift få sitt muntillstånd bedömt och vid behov få nödvändig tandvård till en låg kostnad, högst . Personer som behöver tandvård som ett led i en sjukdomsbehandling skall få denna tandvård enligt samma avgiftsregler som gäller för den öppna hälso- och sjukvården, dvs. Personer som till följd av långva- rig/kronisk sjukdom eller funktionshinder behöver mer tandvård än vad som i övrigt är normalt, skall inte ha ökade kostnader för denna tandvård. Många äldre och funktionshindrade som inte omfattas av stödet för upp- sökande verksamhet och nödvändig tandvård kommer att tillhöra dessa senare grupper. Sammantaget innebär förslagen stora förbättringar för äldre. 8 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser Det äldreprojekt som har påbörjats skall pågå och kommer bl.a. att innebära att dialogen mellan staten, landstingen och kommunerna intensifieras kring de äldres situation och hur den ytter- ligare kan förbättras. En första bedömning mot bakgrund av den infor- mation som finns från rapporter, uppföljningar etc. av vård och omsorg för de äldre ger vid handen att det finns starka skäl för staten att möjligt genom vissa strategiska satsningar ytterligare stimulera och un- derlätta kommunernas och landstingens utveckling av vården och omsor- gen för de äldre. Detta skall ses mot bakgrund av det betydande generella resurstillskott från staten som skall ske till kommunsektorn t.o.m. . Utöver detta generella resurstillskott avser regeringen att i budgetproposition för lägga förslag om att förstärka resurserna till äldreområdet med , varav är nivåhöjande. Reste- rande är en förstärkning under den kommande tre- årsperioden. Medelstillskottet har beaktats i förslaget till ram för utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, som redovisas i den ekonomiska vårpropositionen ( 1997/98:150). Stöd till anhöriga och frivilliga organisationer behandlas i avsnitt 7.8.1. Regeringen bedömer att bör tillföras 2001 varefter stödet bör omprövas. Stödet bör fördelas till kommunerna via länsstyrelserna som fördelar medlen och söker få till stånd en bättre samverkan mellan de olika intressenterna. Ombyggnad av äldrebostäder bör stimuleras enligt vad som framgår i avsnitt 7.4.1. Regeringen bedömer att bör avsättas och . Förslaget om att anvisa medel under ett nytt reservationsanslag Bidrag till äldrebostäder m.m. redovisas på tilläggsbudget i den ekonomiska vårpropositionen (1997/98:150). Arbetsledarna är nyckelpersoner i kommunerna när det gäller den fortsatta utvecklingen av vården och omsorgen för de äldre. Många arbetsledare har ställts inför nya problem som de inte har adekvat utbildning för att kunna hantera på bästa sätt. Därför föreslås i avsnitt 7.6.2 att ett särskilt stimulansbidrag avsätt i kommande budgetproposition för och framåt med år ett och samt till fortbildning av arbetsledare. Även utbildningsinsatser för förtroendevalda som är verksamma inom äldreomsorgen får stödjas. För den långsiktiga kunskaps- och kompetensförsörjningen på området har forskningen en central roll. Regeringens anser att i kommande budgetproposition föreslå en väsentlig förstärkning av äldreforskningen (avsnitt 7.6.1). Ett forskningsprogram bör utarbetas och regeringen avser att ge () ett sådant uppdrag. Satsningen bör starta med , ökas till och till . Medlen bör tillföras SFR. Utvecklingsarbete på regional nivå bör stimuleras vilket bl.a. kan ske genom stöd till regionala äldrecentra och andra försöksområden (avsnitt 7.7.2). De medel som regeringen aviserar som nya initiativmedel totalt , inom äldreområdet (avsnitt 7.7.1) blir viktiga instrument för att förbättra äldreomsorgen. Regeringens beslutade äldreprogram blir en viktig drivkraft i detta utvecklingsarbete. En väl fungerande tillsyn inom vård och omsorg för de äldre är viktig och måste kunna garanteras. I avsnitt 7.5.1 framgår att regeringen bedö- mer att bör tillföras och länsstyrel- serna för förstärkt tillsyn inom äldreområdet. Övriga förslag ger inga ökade kostnader Regeringen bedömer att de övriga förslag som framläggs i propositionen inte kommer att medföra några ökade kostnader. När det gäller den i avsnitt 7.3.1 behandlade frågan om förtydligande av avgiftsregler för äldreomsorg m.m. samt vad det s.k. förbehållsbeloppet skall avse så diskuteras åtgärder mot bakgrund av de stora skillnaderna som finns mellan olika kommuner när det gäller hantering av förbehållsbeloppet. Många enskilda och anhöriga känner inte till vilka regler och eventuella rättigheter som gäller och skall inte själva behöva ta initiativ till jämkning för behov av normala levnadsomkostnader. De förslagna ändringarna av socialtjänstlagen skall ses som ett förtydligande av vad de gällande reglerna egentligen avser enligt tidigare förslag i proposition 1992/93:129. Förslagen till ändring av socialtjänstlagen och sekretesslagen föreslås träda i kraft . 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 7a § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.5.4. Ett nytt tredje och fjärde stycke föreslås. I tredje stycket föreskrivs att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande skall utvecklas och säkras. Bestämmelsen har utformats efter förebild från 31 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Innebör- den är att en uppföljning och utvärdering av verksamhetens kvalitet och resultat skall göras av socialnämnden. I fjärde stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, att utfärda de ytterligare föreskrifter när det gäller omsorger om äldre människor eller människor med funktionshinder, som behövs till skydd för den enskildes liv, personlig säkerhet eller hälsa. Bestämmelsen motsvaras av 32 § hälso- och sjukvårdslagen och 13 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Lagrådet har föreslagit att bestämmelsen i fjärde stycket skall placeras antingen under en egen underrubrik i slutet av lagen under Övriga bestämmelser eller under . Regeringen delar till viss del Lagrådets synpunkt, men anser ändå att bestämmelsen för översiktlighetens skull bör placeras där övriga bestämmelser om kvalitet återfinns. 10 § Uttrycket hjälp i hemmet, service och omvårdnad ersätts i förtydligande syfte med ordet hemtjänst, som är det etablerade begreppet för kommunens insatser i hemmet för äldre, funktionshindrade och andra som har behov av det. Ändringen innebär ingen förändring i sak. Beträffande den närmare innebörden av begreppet hemtjänst hänvisas till prop. 1996/97:124 s. 35 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3.1. I första stycket görs samma ändring som i 10 §. Inte heller här är änd- ringen avsedd att innebära någon förändring i sak. I andra stycket föreskrivs att kommunen skall se till att avgifter för hemtjänst tillsammans med vårdavgifter inte uppgår till så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medel för personliga behov, boendekostnad och andra normala levnadskostnader. Ändringen innebär ett förtydligande av att regeln om förbehållsbelopp gäller oavsett om den enskilde bor i eget boende eller i boende med särskild service. Den som bor i eget boende har naturligen andra och större levnadskostnader än den som bor på en institution med heldygnsomsorg. Uttrycket hjälp i hemmet, service och omvårdnad ersätts med hem- tjänst som en följdändring av ändringen i första stycket. Med tillägget och andra normala levnadskostnader tydliggörs att det s.k. förbehålls- beloppet skall omfatta även andra kostnader än de rent personliga och som inte ombesörjs av kommunen. 1992/93:129 s. 22 f. Vidare byts ordet boende ut mot boendekostnad och flyttas för att markera att det inte är fråga om avgift för boende (vilket är en olycklig och missvisande formulering), utan kostnad för boende, som kan vara hyra, bostadsrättsavgift eller kostnader för egnahemsboende. Det införs vidare en bestämmelse om att kommunen är skyldig att när det gäller gifta eller samboende personer, som har gemensam ekonomi, se till att make/maka eller sambo inte drabbas av en oskäligt försämrad ekonomisk situation på grund av att den andra maken har ett stort hjälp- behov med höga avgifter. Bestämmelsen tar sikte på sådana situationer där omsorgstagaren är den av makarna som har den högsta inkomsten. Även denna bestämmelse syftar till att lagfästa vad som uttalades i tidi- gare lagstiftningsärende, prop. 1992/93:129. Där uttalar departements- chefen (s. 18) att avgiftsregler inte får utformas så att samboende/makar får en sådan försämrad ekonomisk situation att kostnadsskäl hindrar nödvändig vård eller att makar tvingas till skilsmässa av ekonomiska skäl. Även när den ena maken flyttar till en särskild boendeform skall det vara ekonomiskt möjligt för den andra att bo kvar i sin ursprungliga bostad och med rimliga privatekonomiska villkor. Lagrådet har påpekat att begreppet sambo bör definieras närmare för att undgå oklarheter, tvister eller gränsdragningsproblem. Med uttrycket sambo avses i detta sammanhang det civilrättsliga sam- bobegreppet som det är definierat i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem. Även homosexuella sambor avses omfattas av bestämmelsen. En följdändring görs därför i lagen (1987:813) om homosexuella sambor. Det är primärt kommunens ansvar att vid fastställande av avgifterna ut- reda om avgiften behöver jämkas, dvs. sättas ned, med hänsyn till kvar- varande make/makas eller sambos behov. En förutsättning för att jämk- ning kommer till stånd är att kommunen får kunskap om behov och situ- ationer som gör att avgiften bör jämkas.