prop · GL0395 · 1998-01-01 00:00:00 — Av 7 § följer att beslut om permission inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för verkställigheten. 34 §5 Kan en intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få medgivande att för sådant ändamål vistas utanför anstalten , om särskilda skäl föreligger. Därvid skall särskilt beaktas om den intagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av beroendeframkallande medel. För vistelsen skall de villkor ställas som kan anses erforderliga. I samband med vård eller annan behandling får det föreskrivas att den intagne skall vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Vistelse utom eller behandling bör inte påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden. Första stycket gäller ej en intagen som avses i 7 § tredje stycket. Kan en intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få medgivande att för ett sådant ändamål vistas utanför anstalten , om det finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas om den intagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av beroendeframkallande medel. För vistelsen skall de villkor ställas som kan anses nödvändiga. I samband med vård eller någon annan behandling får det föreskrivas att den intagne skall vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller något sådant dopningsmedel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Om det finns särskilda skäl kan i samband med beslut enligt första stycket meddelas föreskrift enligt 26 kap. 15 § första stycket 3 att gälla för tid efter villkorlig frigivning. Vistelse utanför eller behandling bör inte påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden. Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för verk- ställigheten. 35 §6 Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilken kriminalvårdsanstalt den intagne befinner sig, den intagnes förflyttning till öppen anstalt, permissioner och vistelser utanför anstalten enligt 32-34 §§, frigivning, rymning och uteblivande efter permission. Har målsäganden begärt underrättelse, skall den lämnas beträffande frigivning i lämplig tid före frigivningen och i andra fall . Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om följande: i vilken anstalt den intagne befinner sig, om den intagne förflyttas till öppen anstalt, om den intagne får permission enligt 32 § eller 33 §, om den intagne vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37 eller 43 §§, om den intagne friges, om den intagne rymmer, och om den intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse utanför anstalten. En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall . Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. 60 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan föreskriva om överflyttning till någon annan kriminalvårds- myndighet än kriminalvårds- styrelsen eller till tjänstemän inom kriminalvården av övervaknings- nämnds befogenhet enligt 54 och 55 §§ samt av kriminalvårds- styrelsens befogenhet enligt denna lag i andra fall än som avses i 20 § andra stycket samt 20 a §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får flytta över övervakningsnämndens befogenhet enligt 54 och 55 §§ samt be- fogenhet enligt denna lag i andra fall än som avses i 20 § andra stycket eller 20 a §. Befogenheterna får flyttas över till någon annan kriminalvårds- myndighet än Kriminalvårds- styrelsen eller till tjänstemän inom kriminalvården. 61 a § eller den kriminalvårdsmyndighet som styrelsen bestämmer får förordna en väktare i ett auktoriserat bevak- ningsföretag att, inom ramen för sin anställning där utföra vissa be- vakningsuppdrag, när en intagen skall vistas utanför anstalten. Om det finns särskilda skäl får förord- nandet även avse vissa bevak- ningsuppgifter inom anstalten. I förordnandet skall uppdragets art och omfattning anges. Förord- nandet får återkallas. Väktaren får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han på grund av sitt uppdrag har fått veta om enskilds personliga förhål- landen eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för beivrandet av brott. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekre- tesslagen (1980:100). Denna lag träder i kraft . För den som vid ikraftträdandet är placerad i sluten anstalt efter prövning enligt 7 § tredje stycket i dess äldre lydelse skall meddelas beslut om särskilda villkor för verkställigheten enligt 7 § i dess nya lydelse. 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. att det i lagen skall införas en ny paragraf, 16 e §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 16 e § eller den kriminalvårdsmyndighet som styrelsen bestämmer får förordna en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag att, inom ramen för sin anställning där, utföra vissa bevakningsuppdrag när en häktad skall vistas utanför förvaringslokalen. Om det finns särskilda skäl får ett sådant förordnande även avse vissa bevakningsuppgifter inom för- varingslokalen. I förordnandet skall uppdragets art och omfattning anges. Förordnandet får återkallas. Väktaren får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han på grund av sitt uppdrag har fått veta om enskilds personliga för- hållanden eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för beivrandet av brott. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekre- tesslagen (1980:100). Denna lag träder i kraft . 2.4 Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenom föreskrivs i fråga om polislagen (1984:387) att det skall införas en ny paragraf, 23 a §, med följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 23 a § meddelar förordnande att vara arrestantvakt eller passkontrollant för den som inte är anställd som sådan inom polisväsendet och inte heller är polisman. Ett förordnande för en arrestantvakt får avse även bevakningsuppdrag utanför för- varingslokalen. I förordnandet skall verksamhetens art och omfattning anges. Förordnandet får återkallas. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för en kommitté med uppdrag att göra en utvärdering av kriminalvården i anstalt kriminalvårdsreform. Kommittén antog namnet (Ju 1992:06). lämnade sitt huvudbetänkande Verkställighet av fängelsestraff (SOU 1993:76). Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. lämnade sitt slutbetänkande Kriminalvård och psykiatri (SOU 1994:5). Utredningens sammanfattning finns i bilaga 3. Även detta betänkande har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Sammanställningar av remissyttrandena har upprättats i och finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr Ju 93-3262 och Ju 94/320). 1994/95:124 behandlades vissa av utredningens förslag, nämligen de om anstaltsindelningen, regler för placering av intagna i allmänhet, brevgranskning, besök, användning av fängsel vid transport, kroppsvisitation, kroppsbesiktning samt omhändertagande av föremål som skall tas i beslag. Ändringar med anledning av denna proposition trädde i kraft (bet. 1994/95:JuU20, rskr. 1994/95:331, SFS 1995:492). 1994/95:194 Vissa frågor om psykiatrisk tvångsvård () tog regeringen upp ytterligare några av förslag, nämligen de om godkännande av vårdinrättningar för rättspsykiatrisk vård av anhållna, häktade och intagna i kriminalvården samt den föreslagna ändringen i hälso- och sjukvårdslagen av utomlänsvård för kriminalvårdspatienter. Frågor om psykiatrisk vård för intagna inom kriminalvården har även tagits upp i regleringsbrev för kriminalvården för budgetåren 1995/96, 1997 och 1998. Regeringen tar nu slutlig ställning till förslag. I samband med det behandlas ett yttrande från Justitiekanslern om ett uppdrag från regeringen att granska och redovisa omständigheterna kring verkställigheten av fängelsestraff i två fall där misstanke uppkommit om brott begångna bl.a. i samband med frigång (dnr Ju 93/1423). I propositionen behandlas även några övriga frågor som rör ändringar i kriminalvårdslagstiftningen och som varit föremål för utlåtande från Justitiekanslern eller beslut av . Efter ett utlåtande av Justitiekanslern , som överlämnats till (dnr Ju 94/1515), där det konstaterades att det saknades nödvändigt författningsmässigt stöd för kriminalvården att överlämna vissa bevakningsuppgifter till privata vaktbolag har i en skrivelse till regeringen gjort en framställning om att kriminalvården bör ges ett sådant författningsmässigt stöd (dnr Ju 94/4685). Med anledning av framställningen utarbetades inom departementet en promemoria Användning av privata vaktbolag för bevakningsuppdrag inom kriminalvården. Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorians förslag och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet. Frågan om innebörden av kriminalvårdens skyldighet enligt 35 § KvaL att i vissa fall underrätta målsäganden har granskats av . I sitt beslut (dnr 2581-1996), som överlämnats till , konstaterar JO att det enligt vad som kommit fram genom utredningen i ärendet är uppenbart att det kan uppstå ett flertal olika problem vid tillämpningen av 35 § KvaL. har i anledning av JO:s beslut gjort en framställning till regeringen om ändringar i underrättelseskyldigheten (dnr Ju 97/5195). Regeringen finner att det i detta sammanhang, när ändå andra bestämmelser i som har ett samband med bestämmelsen i 35 § KvaL ses över, finns skäl att behandla den närmare innebörden och syftet med underrättelseskyldigheten. Synpunkter har vid delningen av lagrådsremissen inhämtats från vissa berörda myndigheter och organisationer. Vidare behandlas i propositionen en fråga som har varit föremål för ett beslut av (dnr 1375-1995) och som överlämnats till . I beslutet behandlas såvitt här är av intresse den rättsliga befogenheten för en polismyndighet att överlämna förvaltningsuppgifter till ett privaträttsligt subjekt genom förordnande av arrestantvakter enligt 7 kap. 14 § polisförordningen. De frågeställningar som aktualiseras genom beslutet är likartade med dem som behandlas i den tidigare nämnda promemorian angående kriminalvårdens befogenheter att överlämna förvaltningsuppgifter och gäller frågan om förordnande av arrestantvakter från privata vaktbolag bör ha mer uttryckligt stöd i lag eller om det räcker med den nuvarande regleringen i polisförordningen. Regeringen finner därför att det är lämpligt att behandla frågan i denna proposition. Lagrådsremissen skickades till berörda myndigheter och andra för synpunkter. Regeringen gör bedömningen att det därutöver inte krävs något ytterligare beredningsunderlag. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 6. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men också föreslagit vissa justeringar. Regeringen har på de flesta punkter följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 12 samt i författningskommentaren. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen tar också i propositionen upp ett förslag om ändring i 37 kap. 2 § som innebär att regeringen får delegera uppgiften att förordna ordförande och vice ordförande i övervakningsnämnd till en annan myndighet. I denna del har regeringen inhämtat synpunkter från och . Regeringen gör bedömningen att det därutöver inte krävs något ytterligare beredningsunderlag. Förslaget är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 4 Nuvarande förhållanden I 26 kap. BrB finns bestämmelser om fängelsestraffets längd, fängelse som gemensamt straff för flera brott och villkorlig frigivning. Det närmare innehållet i verkställigheten av fängelsestraff i anstalt regleras i en särskild lag, lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). KvaL tillkom genom kriminalvårdsreform och har därefter genomgått ett flertal ändringar. Den senaste , som ett resultat av arbete, när bl.a. nya bestämmelser om anstaltsindelning, placering i anstalt i allmänhet, granskning av försändelser och möjligheter till kroppsvisitation efter vistelser utanför anstalten infördes. I det följande görs en kortfattad genomgång av de bestämmelser i som är av betydelse för förslagen i denna proposition. Enligt 3 § är en anstalt eller en avdelning av en anstalt med hänsyn till graden av säkerhet antingen öppen eller sluten, varvid en sluten avdelning för placering av intagna som avses i 20 a § kan inrättas som specialavdelning med särskild övervakning och begränsad gemensamhet mellan de intagna. I 4 § anges målsättningen med kriminalvården i anstalt. Den skall utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas (rehabilitering) och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas (omvårdnad). I den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts (samhällsskydd) bör verksamheten redan från början inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. I 7 § andra stycket ges de grundläggande reglerna för valet mellan öppen och sluten anstalt. En intagen bör placeras i öppen anstalt, om inte placering i en sluten anstalt är nödvändigt av säkerhetsskäl eller för att den intagne skall få möjlighet till sådant arbete, sådan undervisning, utbildning eller särskild behandling som inte lämpligen kan ordnas i en öppen anstalt. I 7 § tredje stycket ges vissa särregler vid anstaltsplaceringen av vissa långtidsdömda. Den som undergår fängelse i lägst och den som i annat fall har dömts till fängelse i lägst för grov narkotikabrottslighet skall placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn till arten av hans brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att avvika eller fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innan verkställigheten i anstalt har avslutats. Placeringen av de intagna som bedöms uppfylla kriterierna (s.k. 7:3or) skall företrädesvis ske i en sådan anstalt eller avdelning av anstalt som är särskilt lämpad att tillgodose kraven på hög säkerhet. Även enligt andra bestämmelser i , som kommer att beröras i det följande, gäller särskilda restriktioner för intagna som avses i 7 § tredje stycket KvaL. De får inte beviljas annat än särskild permission under bevakning och då endast om det föreligger synnerliga skäl. Vidare får de inte medges frigång, fritidsvistelse utanför anstalten eller s.k. § 34-placering. Vid placering av en intagen som inte har fyllt skall enligt 8 § särskilt beaktas, om inte särskilda skäl föranleder annat, att han hålls åtskild från andra intagna som kan inverka menligt på hans anpassning i samhället. Bestämmelser om en intagens sysselsättning finns i 10 §. Den intagne skall beredas lämpligt arbete som om möjligt underlättar för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet. Har han behov av undervisning, utbildning, arbetsträning eller någon annan sysselsättning skall han få sådan under arbetstid, om det är möjligt med hänsyn till anstaltstidens längd och den intagnes förutsättningar. Samma gäller om han har behov av medicinskpsykologisk eller någon annan särskild behandling. I 11 § finns bestämmelser om s.k. frigång. Intagen kan för att underlätta anpassningen i samhället medges att under arbetstid få utföra arbete eller delta i undervisning, utbildning eller annan särskilt anordnad verksamhet utanför anstalten. Enligt 12 § gäller sysselsättningsplikt för en intagen, som inte är ålderspensionär. Vissa begränsningar gäller dock för intagna med förtidspension eller sjukbidrag. Bestämmelser om de intagnas fritidssysselsättning finns i 14 §. Enligt andra stycket kan den intagne under vissa förutsättningar tillåtas att vistas utanför . Bestämmelser om permission finns i 32 och 33 §§. För att underlätta anpassningen i samhället kan intagen med stöd av 32 § första stycket beviljas korttidspermission, om det inte föreligger påtaglig fara för fortsatt brottslighet eller avsevärd fara för annat missbruk. Enligt 32 § andra stycket kan korttidspermission också ges, om det finns annan särskild anledning härför. En tredje form av permission är frigivningspermission enligt 33 §, som till förberedande av frigivning kan beviljas under viss . Regeringen föreslår i propositionen Vissa reformer av påföljdssystemet (prop. 1997/98:96) att den nuvarande möjligheten till frigivningspermission skall slopas. Om det föreligger särskilda skäl, kan en intagen enligt 34 § medges att vistas utanför åtgärder, som kan antas underlätta hans anpassning i samhället. Sådan s.k. § 34-placering beviljas huvudsakligen missbrukare för att de skall genomgå behandling på behandlingshem. Bestämmelser om besluts- och besvärsordningen finns i 54-59 §§. I 60 § ges möjlighet att delegera beslutanderätt. Enligt 61 § får med vissa undantag ändra beslut som efter bemyndigande enligt 60 § meddelats av en annan kriminalvårds- myndighet. Ytterligare bestämmelser om kriminalvården i anstalt finns i förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt (KvaF) samt i olika föreskrifter och allmänna råd, varvid särskilt bör nämnas anstaltsföreskrifterna (KVVFS 1997:16), Föreskrifter och allmänna råd om verksamheten i specialavdelningarna (KVVFS 1991:1), Föreskrifter och allmänna råd för verksamhet vid stödavdelning (KVVFS 1997:1), Föreskrifter och allmänna råd om mottagningsförfarande och beslutsadministration vid riksmottagningen (KVVFS 1997:3) samt Föreskrifter och allmänna råd om permissioner (KVVFS 1997:4). Det finns också konventioner och resolutioner som reglerar verkställighet av fängelsestraff och behandling av fångar. I det sammanhanget kan särskilt nämnas FN:s resolution om standardminimiregler för behandling av interner (1955), FN:s konvention om de medborgerliga och politiska rättigheterna (1966), FN:s konvention om barnets rättigheter (1988) och Europeiska fängelseregler antagna av (1987). 5 Utgångspunkterna för en reform Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ändra eller komplettera de huvudprinciper som de nuvarande bestämmelserna i vilar på. Någon ny portalparagraf bör därför inte införas. Någon ny lag om verkställighet av fängelsestraff bör inte läggas fram. Däremot bör vissa angelägna delreformer som gäller särbehandling av vissa långtidsdömda, anstaltsplacering av ungdomar och kvinnor, vistelser utanför anstalt och verksamheten i anstalt genomföras . Frågor om placering och behandling av psykiskt störda intagna kräver inga lagstiftningsåtgärder och bör därför behandlas i samband med budgetarbetet och i regleringsbrev. förslag: I en ny portalparagraf skall förutom de nuvarande huvudprinciperna också anges att ändamålet med straffbestämningen skall beaktas. KvaL skall ersättas med en ny lag om verkställighet av fängelsestraff (Fängelselagen), till vilken dock åtskilliga bestämmelser i kan överföras i oförändrat skick. Remissinstanserna: Remissutfallet är splittrat vad gäller förslaget om en ny portalparagraf. Flera remissinstanser är tveksamma till förslaget om att i lagtexten föreskriva att ändamålet med straffbestämningen skall beaktas vid verkställigheten eftersom de befarar att det kan leda till en ökad repression under verkställigheten medan andra tillstyrker förslaget med hänvisning till att grunden för påföljdsbestämningen måste återspegla sig också i verkställighetsledet. Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget om en ny lag om verkställighet av fängelsestraff huvudsakligen på den grunden att namnet Fängelselagen bättre ger uttryck för vad det är fråga om, nämligen att ingen döms till fängelse för att han är i behov därav utan för att han har begått ett brott som leder till ett straff. En del remissinstanser pekar dock på att förslaget vad gäller den grundläggande terminologin inte är konsekvent eftersom benämningar som kriminalvård och kriminalvårdsanstalt föreslås vara kvar i själva lagtexten. , som avstyrker att förslaget läggs till grund för någon större förändring av nuvarande verkställighetsregler, anser att de lagändringar som föreslås i sig inte är lagtekniskt mer omfattande än att de bör kunna genomföras genom ändringar i KvaL. Skälen för regeringens bedömning: Vilka principer bör styra verkställigheten? Den nuvarande regleringen av verkställigheten av kriminalvård i anstalt tar enligt 4 § KvaL sin utgångspunkt i att ett frihetsberövande är skadligt men att alla åtgärder som kan bör sättas in för att motverka dessa skadliga följder (omvårdnad) och att åtgärderna på verkställighetsplanet har som övergripande syfte att främja den intagnes anpassning i samhället till ett liv utan kriminalitet (rehabilitering). Som en annan och ibland motstående grundprincip gäller dock att detta inte får innebära att kravet på samhällsskydd sätts åt sidan. Samhällsskyddsaspekten får i detta sammanhang anses ha en dubbel betydelse. Under själva anstaltstiden gäller att verkställigheten bör utformas med sådana säkerhetskrav att den intagne inte återfaller i ny brottslighet, men förberedelserna inför frigivningen från straffet måste utformas på ett sådant sätt så att den som friges inte genast återfaller i nya brott på grund av den personliga situation som han då befinner sig i. Även om man starkt betonar samhällsskyddsaspekten i det närmare utformandet av verkställigheten är således frigivnings- förberedelserna av central betydelse. har - med hänsyn till senare års utveckling inom kriminalpolitiken och för att inte domstolens straffbestämning skulle framstå som åsidosatt - föreslagit att ändamålet med straffbestämningen skulle beaktas vid verkställigheten i anstalt vid sidan av de huvudprinciper om omvårdnad, rehabilitering och samhällsskydd som har berörts. Kriminalvårdens uppgift är att verkställa det av domstolen utmätta frihetsberövandet inom de ramar som lagstiftningen och andra författningar medger. I 4 § KvaL regleras, inom dessa ramar, den målsättning som bör prägla utförandet av uppgiften, nämligen att - i den mån inte kravet på samhällsskydd sätts åt sidan - motverka skadeverkningarna av frihetsberövandet och främja den intagnes anpassning i samhället till ett liv utan kriminalitet. Någon ändring av de mål som bör styra verkställigheten är enligt regeringens mening inte påkallad. I det sammanhanget bör också framhållas att senare års utveckling inom kriminalpolitiken inte har inneburit eller varit avsedd att innebära någon förändring av den s.k. behandlingstankens betydelse på verkställighetsplanet.