prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — roll i försökslänen är i första hand att bidra till självstyrelseorganens arbete för regional utveck- ling, dels med tilldelade resurser för regional projektverksamhet, dels genom att verka för en samordning av statliga aktörer i länet. omfattas också av försöks- verksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning. 7.2 Regionala utvecklingsstrategier Regeringens bedömning: Det regionala utvecklingsarbetet bör också baseras på en långsiktig övergripande utvecklingsstrategi för varje län. Det pågående arbetet bör fördjupas. Partnerskap samt lokal och regional demokratisk förankring bör utvecklas ytterligare. Ansvaret för genomförande, uppföljning och utvärdering av utvecklingsstrategin bör tydliggöras. Ansvaret för det regionala utvecklingsarbetet ligger primärt hos läns- styrelserna respektive självstyrelseorganen. Kopplingen mellan den re- gionala och den centrala nivåns insatser bör förstärkas med de regionala utvecklingsstrategierna som grund. Underlagsrapporter: I för region- politik (R1997:19) konstateras att alla delar av landet måste fungera väl utifrån sina förutsättningar. Detta gäller inte bara små eller mindre fram- gångsrika regioner. Även landets starka och mest produktiva regioner måste stärkas och bättre utnyttja sina förutsättningar för att kunna klara konkurrensen med regioner i andra länder. I i regionalt utvecklingsarbete (R 1997:11) beskrivs och analyseras länsstrategiprocessen. Vidare dis- kuteras möjligheterna för länsstrategierna att vara ett fungerande arbets- verktyg i det regionala utvecklingsarbetet. Av analysen framgår att läns- strategiarbetet som studerats genomförts på ett ambitiöst sätt med bred uppslutning i länen. Betoningen har legat på ett processin- riktat arbetssätt och samverkan mellan länets aktörer. pekar på att strategier för genomförande samt modeller för finansie- ring och ansvarsfördelning mellan involverade parter kan utvecklas yt- terligare. konstaterar vidare att länsstrategierna innehållsmässigt är lik- artade i alla län. Länsstrategierna formuleras på en övergripande nivå och utan att avtal sluts vilket innebär att inblandade parter kan ac- ceptera dokumentet utan att behöva göra avkall på sina egna priorite- ringar. När ett stort antal offentliga aktörer vidtar åtgärder som avser att stärka förutsättningarna för utveckling inom olika områden, oftast med utfall på den regionala nivån, krävs betydande samordning för att åtgärderna ska genomföras så effektivt som möjligt. Det gäller både för regionerna och för nationen som helhet. För att de långsiktiga regionala utvecklingsstrategierna ska kunna spela en mer central roll krävs enligt bättre förutsättningar för det re- gionala utvecklingsarbetet. Förutsättningar nämner är: en ökad uthållighet i det långsiktiga regionala utvecklingsarbetet, där länsstrategierna är ett första samlande dokument för allt utvecklingsar- bete i länet, tillräckliga resurser på både regional och nationell nivå för att kunna driva det långsiktiga arbetet, samt en bättre samordning mellan sektorer samt mellan den centrala och regionala nivån. Remissinstanserna: Flertalet kommuner instämmer i att be- höver en kraftfull regional utvecklingspolitik. Flera av remissvaren indi- kerar dock en rädsla för att detta kan komma att gynna storstadsregio- nerna på glesbygdens bekostnad. anser att en positiv utveckling för huvudstaden också innebär en positiv utveckling för lan- det. En närmast genomgående uppfattning bland remissinstanserna är att sektorsamordning på central och regional/lokal nivå måste ses som något positivt. Det finns anledning till samverkan över sektorsgränserna fram- förallt inom områden som fysisk planering och utbildning. Enligt länssty- relsen i krävs det att statens egna myndigheter samordnar sina verksamheter för att statens resurser optimalt skall främja regionens utveckling. Skälen för regeringens bedömning: Länsstrategierna är en viktig del av det regionala utvecklingsarbetet. Länsstyrelserna har av regeringen fått i uppdrag att basera sitt regionala utvecklingsarbete på en långsiktig sektorsövergripande utvecklingsstrategi för länet. Strategin skall utarbe- tas i bred samverkan med övriga aktörer i länet. pågår, med något undantag, regionalt strategiarbete i alla län. Regeringen har i förord- ningen (1988:877) om regionalt utvecklingsarbete lämnat närmare rikt- linjer för arbetet. Länsstrategierna skall tas fram i ett brett partnerskap. Därmed skapas ett gemensamt och återkommande forum där regionens aktörer kan dis- kutera framtidsfrågor. Strategiarbetet ger på så sätt de regionala aktörerna större möjligheter att hantera frågor . Behovet av att arbeta med långsiktiga sektorsövergripande strategier i det regionala utvecklingsarbetet är växande. Samhället befinner sig i en brytningstid då många förändringsprocesser pågår. Utvecklingen sker i snabb takt. Denna snabba utveckling sker som det finns pro- blem på arbetsmarknaden och i ett läge där en sanering av statens finan- ser genomförts. De beslut, som också fortsättningsvis kommer att behöva tas för att lösa mer kortsiktiga problem på såväl central som regional nivå, kan bara ges strategisk betydelse om de kopplas till en långsiktig utvecklingsstrategi. I försökslänen är det självstyrelseorganen som har det övergripande och samlande ansvaret för utvecklingsstrategierna. Detta innebär att de ansvarar för dels hur de använder de av regeringen tilldelade regionala utvecklingsmedlen dels för samverkan och samordning med andra aktö- rer så att länet som helhet får en god utveckling. roll i försökslänen är att, dels med tilldelade resurser för regional projektverksamhet för vissa ändamål arbeta för regional ut- veckling, dels att i sin roll som samordnare för statlig verksamhet kon- struktivt delta i arbetet med länets utvecklingsstrategi. Utveckling av det regionala strategiarbetet Det omfattande utredningsunderlag som tagits fram visar att det re- gionala strategiarbetet kan utvecklas och fördjupas ytterligare. Regeringen har med stöd av beslut om propositionen In- frastrukturinriktning för framtida transporter (prop. 1996/97:53, bet. 1996/97:TU7, rskr. 1996/97:174) utvecklat formerna för planeringen av investeringar i transportinfrastrukturen så att ett större helhetsansvar för prioriteringar av åtgärder tas regionalt. Länsstyrelserna respektive de re- gionala självstyrelseorganen har ansvaret att samordna och förankra de regionala transportplanerna så att de effektivt kan bidra till den av beslutade nationella inriktningen. Syftet med att regionalisera planeringsansvaret har varit att nå en anpassning till regionala behov och näringsstrukturer samt öka samordningen mellan olika statliga åtgärder av regionalt intresse. För att den nya regionala infrastrukturplaneringen skall kunna utveck- las ytterligare har regeringen i propositionen Transportpolitik för en håll- bar utveckling (prop. 1997/98:56) aviserat att planeringen bör kopplas till pågående regionalt strategiarbete där de preliminärt föreslagna nationella målen bryts ned till möjliga regionala prioriteringar avpassade efter re- gionala förutsättningar och behov. De regionala strategierna avses bl.a. ligga till grund för en riksdagsbehandling av inriktningen av infrastruktu- rens utveckling. Det nationella beslutet kan därmed i ökad utsträckning tas med hänsyn till olika regionala förutsättningar. Ett bättre underlag behövs för bedömningar av miljö- och hushåll- ningsfrågornas betydelse för den regionala utvecklingen och hur dessa bör kopplas till de övergripande regionala utvecklingsstrategierna. Läns- styrelserna bör därför inleda ett arbete med regionala miljö- och hushåll- ningsprogram som kan ge vägledning till ansträngningarna att främja en hållbar utveckling i länen och till de utvecklingsmöjligheter och den po- tential för ökad sysselsättning och tillväxt som finns i resurshushållning och miljöanpassning. Ett underlag för bedömning av väsentliga regionala miljöfrågor är de ansökningar om stöd till lokala investeringsprogram som i stort sett alla kommuner tagit fram. Investeringsprogrammen utgår från de lokala be- hov som föreligger och åtgärderna syftar till att driva samhället mot en ekologisk hållbar utveckling. Länsstrategierna för jämställdhet är ett led i utvecklingen av det regio- nala strategiarbetet ur ett könsperspektiv. Strategierna som omfattar läns- styrelsernas utåtriktade verksamhet betonar vikten av ett könsperspektiv i det regionala utvecklingsarbetet. En kompletterande modell för arbete med regionala utvecklingsstrate- gier håller på att etableras i genom medlemskapet i den Europeiska Unionen. Alla åtgärder inom styrs av särskilda programdokument. De regionalt inriktade programmen (Mål 2, 5b, 6 samt Interreg) förutsätter en fördjupad samverkan mellan regio- nens centrala aktörer och ett gemensamt genomförande av de åtgärder som prioriterats i programmen. Programmen samfinansieras av stat, kommun, landsting och och genererar också bety- dande utvecklingssatsningar från näringslivet. Nya, ibland mycket långtgående, krav ställs på dokumentation, upp- följning och utvärdering. partnerskap har upprättats med god lokal och regional förankring. Befintliga arbetssätt har genom detta kunnat utvecklas. har behandlat frågan om sambandet mellan nationell regio- nalpolitik och strukturfondsfrågor (prop. 1997/98:1 utgiftsområde 19 bet. AU 1997/98:AU2, rskr. 1997/98:128). Där betonas att samordningen bör öka mellan nationella insatser och sådana åtgärder som genomförs inom ramen för strukturfondsprogrammen. Regeringen har konstaterat att arbetet med de regionala programmen inom har visat på vägar att öka den lokala och regio- nala demokratiska förankringen i det regionala utvecklingsarbetet. Det har också inneburit ett breddat partnerskap och en förbättrad uppföljning och utvärdering av de insatser som sker. Sammantaget har viktiga regio- nala utvecklingsinsatser kunnat genomföras delvis som ett komplement till den nationella politiken. Regeringen avser att lämna ytterligare riktlinjer för det regionala ut- vecklingsarbetet så att frågor om prioritering, målbeskrivning, finansie- ring, dokumentation, uppföljning och utvärdering görs tydligare i fram- tiden. Strategierna skall som tidigare utformas i ett brett partnerskap. Re- gionens val av genomförandeorganisation och ansvarsfördelning inom denna samt vilka insatser som prioriteras och hur de finansieras av de olika aktörerna skall beskrivas utifrån de förutsättningar som finns i re- spektive region. De regionala utvecklingsstrategierna måste vara väl för- ankrade på lokal och regional nivå. Huvudsyftet med de regionala utvecklingsstrategierna är att de skall vara underlag för olika planeringsprocesser, t.ex. infrastrukturplane- ringen. De regionala utvecklingsstrategierna ska bl.a. därför ha en tydlig koppling till användningen av statens samlade resurser för regional ut- veckling som tidigare definierats (avsnitt 4.5) och till de frågor som ovan angetts om utvecklingen av det regionala strategiarbetet. En tätare dialog mellan den nationella och regionala nivån behövs för att stämma av re- gionernas avvägningar gentemot den centrala nivåns riktlinjer. Den ökade vikt som avses läggas vid strategiarbetet ställer krav på ökade kunskaper bl.a. i fråga om genomförande, uppföljning och utvär- dering av utvecklingsstrategin. Regeringen återkommer senare (avsnitt 9) med förslag till en utvecklad regional näringspolitik med bl.a. regionala tillväxtavtal. Dessa avtal bör ta sin utgångspunkt i de regionala utvecklingsstrategierna och vara en konkretisering av dessa vad avser användningen av resurser för att främja tillväxt och sysselsättning. 7.3 Resurscentra för kvinnor Regeringens bedömning: Det behövs även i fortsättningen särskilda insatser för kvinnor inom regionalpolitiken, både för att förstärka kvinnors situation på arbetsmarknaden och för att tillvarata deras ini- tiativ och kompetens i det regionala utvecklingsarbetet. Regeringen avser att anslå medel för att finansiera det natio- nella resurscentrum och att stödja de regionala resurscentra för kvin- nor som byggts upp . Underlagsrapporter: och inkom med en rapport . Där framhålls bland annat att resurscentra för kvin- nor måste ges ekonomiska förutsättningar genom att särskilda medel an- visas till länsstyrelserna. Vidare föreslås att den centralt samordnande funktionen skall ha liknande funktioner som : samordning, rådgiv- ning, utbildning, forskning, information och administration. Glesbygds- verket anser att det nationella resurscentrumet bör få en mer fristående placering. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen uppdrog åt att, tillsammans med , bygga upp ett nationellt resurscentrum för kvinnor (NRC). Dessutom ålades länsstyrel- serna att verka för att regionala resurscentra för kvinnor (RRC) byggs upp i landet. Det nationella resurscentrumet ingår i . Det har fyra uttalade syften med sin verksamhet. Kvinnor skall kunna ta i anspråk sin del av samhällets resurser. Kvinnors kompetens skall tas tillvara i samhället. Människors insatser skall värderas lika oavsett kön. Lands- och glesbygdskvinnorna skall speciellt uppmärksammas. Nationellt resurscentrum har under den hittillsvarande projektperioden arbetat med fem långsiktiga mål. NRC skall enligt dessa ha: bidragit till att höja kompetensen hos de som arbetar med regionala resurscentra, ökat insikten om samhällsplanering med ett kvinno- och ett könsperspektiv på regional och lokal utveckling, bidragit till att samhällets resurser har kommit kvinnor till del i större utsträckning än tidigare, bidragit till att initiera en diskussion om hur genusperspektivet skall omsättas inom de olika sektorer som den regionala utvecklingsplane- ringen arbetar med, bidragit till att kunskapsuppbyggnaden både i forskning och utred- ningsarbete i ökad utsträckning utgår från ett genusperspektiv. Det finns regionala och lokala resurscentra i flertalet län. Varje centrum har utformats från lokala behov och många centra är fortfarande under uppbyggnad. Många av dessa har startat som ett projekt inom EG:s strukturfondsprogram, eller som en utveckling av verksamheten med kvinnliga affärsrådgivare. Totalt anslogs till regionala och lokala resurscentra upp- skattningsvis nära från olika finansärer där länsstyrel- serna bidrog med och EU medel svarade för . Andra finansiärer var länsarbetsnämnder, arbetsförmedlingar, kommuner, landsting, samt olika bildnings- förbund. Verksamheten med resurscentra har gett goda resultat. Regeringen be- dömer dock att särskilda insatser bör göras ännu en period. beslutade därför regeringen att initiera ett tvåårigt program som syftar till att fortsatt stimulera tillväxtorienterade utvecklingsprojekt med ett tydligt jämställdhetsperspektiv. Det bygger på följande principer: Försöksverksamheten med NRC skall fortsätta och främst inriktas mot att, dels stödja och samordna regionala och lokala resurscentras verksamheter, dels sprida information. bör även , i samråd med , ansvara för NRC. Till förfogande för att bedriva NRC har regeringen an- visat för och avser att anvisa motsvarande re- surser även för . Finansiering sker inom ramen för anslaget för regionalpolitiska åtgärder. Regeringen har också avsatt för stöd till projekt vid regionala och lokala resurscentra. Medlen skall användas till att stödja tillväxtinriktat utvecklingsarbete med inriktning på närings- liv och sysselsättning. En förutsättning för att skall bevilja me- del är att länsstyrelserna och/eller andra organ medfinansierar motsva- rande belopp. skall samråda med i dessa frå- gor. Ett syfte med denna uppläggning är att skapa incitament för länsstyrel- ser och andra organ att stödja utvecklingsarbetet. Ett annat syfte är att stärka de centrala och regionala statliga organens förmåga att kunna hantera projekt som rör kvinnor. Vidare stärks möjligheten för kvinnor att i större utsträckning kunna ta del av de statliga resurser som står till förfogande för regionalt och lokalt utvecklingsarbete och därigenom, på lika villkor som män, kunna agera i det regionala utveck- lingsarbetet. Inom regionalpolitikens område finns två insatser som är speciellt rik- tade till kvinnor, dels resurscentranätverket, dels ett projekt med kvinn- liga affärsrådgivare. För att effektivisera dessa insatser bör ar- beta för att finna lösningar som gör att dessa båda verksamheter i större utsträckning än samordnas. 8 Näringspolitik Regeringen har tidigare framhållit vikten av att öka det regionala och lokala inflytandet över delar av näringspolitiken. I avsnitt 9 presenteras förslag till hur en förstärkt regional näringspolitik kan utvecklas. Även i fortsättningen kommer dock nationella mål och riktlinjer att behöva fast- ställas som en bas för näringspolitiken. Som en bakgrund till den regio- nala näringspolitiken, och också i form av ett antal förutsättningar, vill regeringen därför redovisa ett antal överväganden beträffande några vik- tiga näringspolitiska frågor. 8.1 Allmänna utgångspunkter Regeringens bedömning: Näringspolitik handlar i hög grad om att skapa bra produktionsbetingelser för företagen. De näringspolitiska ut- gångspunkterna är att i första hand stödja de allmänna förutsättningarna för företagsamhet. Att säkerställa ett stabilt och överskådligt regelverk, främja konkurrens på lika villkor, främja olika marknaders funktionssätt stärker drivkrafterna för tillväxt. Huvuddragen i näringspolitiken bör vara att identifiera och undanröja tillväxthinder, att bygga system för långsik- tig kompetensförsörjning samt att på ett effektivt och flexibelt sätt ut- nyttja och utveckla samhällets resurser till förmån för såväl kvinnor som män. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens övergripande mål för näringspolitiken är att den skall skapa goda förutsättningar för nä- ringslivets uthålliga tillväxt och internationella konkurrenskraft så att sysselsättning och välfärd främjas. Detta innebär att näringspolitiken fyller en viktig funktion för att tillgodose regeringens långsiktiga mål om full sysselsättning och ökad ekonomisk tillväxt. Att stödja de allmänna förutsättningarna för företagsamhet och stärka drivkrafterna för tillväxt är långsiktiga processer, som kräver kunskap om och lyhördhet för ut- vecklingen i omvärlden. I takt med att näringspolitiken allt mer inriktas mot rambetingelser blir det svårare att dra tydliga gränser mellan nä- ringspolitik och andra politikområden. Många politikområden påverkar näringslivets förutsättningar. Exempel på områden som ger nationella villkor är finans-, penning-, skatte- och energipolitiken. Andra områden, som delvis ger nationella villkor, men också i sin tillämpning har stor betydelse i ett regionalt perspektiv är transport-, utbildnings-, forsknings-, regional-, arbetsmarknads-, kultur- och miljöpolitiken. Det finns behov av ökad samordning av de nä- rings- och tillväxtrelaterade frågorna i dessa och andra politikområden. Det finns också behov av att ytterligare utveckla politiken en långsiktig hållbar ekonomisk tillväxt, inbegripet den ekologiska dimensionen. Re- geringen arbetar med att analysera näringspolitikens i stora delar horisontellt samordnande roll för att kunna utveckla och stärka det tillväxtorienterade arbetet på såväl nationell som regional nivå. I avsnitt 9.3 presenteras en ny regional näringspolitik. Det är angeläget att föra en öppen dialog med näringslivet och att i samverkan skapa positiva förväntningar och ett långsiktigt fördelaktigt näringsklimat. Näringspolitiken utvecklas ständigt och måste anpassas till omvärldsförändringar för att vara effektiv. Detta gäller även för de metoder som används för att analysera näringslivet och tillväxtens be- tingelser. De förändringar i omvärlden, som beskrevs i avsnitt 4, innebär bland annat att näringslivets konkurrenskraft i ökande grad är beroende av förmågan till kundanpassning av produkter och tjänster. Detta kräver teknisk och annan kompetens samt samarbete i nätverk. Betydelsen av lokal närvaro och fungerande nätverk mellan kund, producent och leve- rantör ökar för att förstå marknadens krav och behov. krävs större, ibland internationella, nätverk för att säkerställa kompetensför- sörjningen. Förståelse för hur dessa nätverk fungerar är en viktig förut- sättning för att kunna forma en bra näringspolitik. Regeringen bedriver tillsammans med och ett projekt om indust- riella system, som kan bidra till en mer effektiv närings- och re- gionalpolitik. Viktiga uppgifter för näringspolitiken är vidare att verka för positiva attityder till företagande och entreprenörskap, för inflöde och tillvara- tagande av innovationer och kunskap från andra länder samt för ett gott utnyttjande och utvecklande av den stora och viktiga resurs som finns i form av kompetens hos olika grupper. En viktig aspekt här är att ta till- vara kvinnors och mäns kunskap och kompetens i företagande och ar- betsliv i lika stor utsträckning. De ekonomier, branscher och företag som växer snabbast är de inom vilka ny teknik och flexibla organisations- former utnyttjas för att höja produktivitet och konkurrenskraft. I vilken utsträckning så sker beror i hög grad på om regelverk och andra grund- läggande villkor medger framväxt av nya företag och branscher samt om det finns institutioner och incitament som gör att arbetskraftens kompe- tens uppgraderas för att möta nya behov. tillämpar allt fler företag flexibla organisationsformer i vilka humankapitalet, det vill säga män- niskan, hennes kunskap och kompetens, är den viktigaste tillgången. blir individens livslånga lärande i allt större utsträckning en förutsättning för företagens utveckling och konkurrenskraft. Detta kräver framtida förändring av regelverk och ökad kunskap om hur immateriellt kapital, såsom investeringar i kompetens, skall värderas. Den internationella konkurrensen inom näringslivet tilltar. Detta inne- bär ett ökat omvandlingstryck i ekonomin, som i ett längre perspektiv kan bidra till att näringslivets långsiktiga konkurrens- och utvecklings- kraft förstärks. Kravet på anpassning och omställning till ändrade kon- kurrensförutsättningar innebär att marknaderna för arbetskraft och kapital måste fungera så effektivt och flexibelt som möjligt. Åtgärder som mins- kar trögheterna i marknadsekonomins funktionssätt, bland annat om- och avregleringar av olika marknader, blir i denna situation nödvändiga. En väl fungerande konkurrens är ett medel att sätta press på kostnader och priser i företagen till nytta för konsumenterna. Konkurrensen leder normalt till att de inhemska producenterna tvingas utveckla sina starka sidor och att kompetens byggs upp inom näringslivet. En nationell och lokal konkurrens skapar en grogrund för att företag skall kunna växa fram och ger förutsättningar för internationell konkurrenskraft samt för långsiktig ekonomisk tillväxt och sysselsättning. I den allt mer internationaliserade ekonomin kan enskilda stater ut- forma mer eller mindre effektiva spelregler. Länder präglas av institutio- ner och regelverk som till exempel specifika lagar, regleringar, skatter, incitament, materiell- och immateriell infrastruktur och andra direkt eller indirekt politiskt formade förhållanden. Dessa institutionella förhållanden påverkar människors och företags möjligheter och villkor och är därmed av betydelse för hela ekonomins utveckling. Utformningen av spelregler och institutionella ramar påverkar hur effektivt nationellt bundna pro- duktionsresurser kan utnyttjas. är starkt beroende av handel med omvärlden. Genom medlem- skapet i EU deltar vi i och kan påverka utvecklingen av vår nya hemma- marknad, den inre marknaden, som utgör navet i det europeiska samar- betet. Den inre marknaden är en marknad som består av drygt 375 miljo- ner människor och där varor, tjänster, personer och kapital kan röra sig fritt över gränserna. Den medför att på samma villkor som övriga medlemsstater i EU konkurrerar på den globala handelsarenan. Den inre marknaden spelar vidare en viktig roll för ekonomisk tillväxt och social utveckling.