prop · GL03115 · 1998-01-01 00:00:00 — De statsbidragsberättigade folkhögskolor och studieförbund som har folkrörelser som huvudmän har inte bara ett samhällsuppdrag som består i att vända sig till en bred allmänhet med sina bildnings- och utbildningserbjudanden. Jämsides med detta förväntas dessa folkhögskolor och studieförbund även bedriva verksamheter som syftar till att utveckla, förnya och befästa rörelsernas egna värderingar och idéer, t.ex. genom olika aktiviteter för att inskola, vidare- och fortbilda medlemmar och förtroendevalda. Regeringen föreslår som ytterligare ett nytt syfte med statsbidraget att det skall medverka till att bredda kulturintresset i samhället, till ökad delaktighet i kulturlivet, till kulturupplevelser samt till eget skapande. Härigenom markeras från statens sida folkbildningens betydelse i arbetet för att förverkliga kulturpolitikens mål. 6.3 och dess uppgift att fördela statsbidrag Regeringens bedömning: ställning och arbetsuppgifter bör vara oförändrade. SUFO 96: principer för bidragsfördelningen bör på ett tydligare sätt spegla de statliga målen. Resultatet av företagna utvärderingar skall användas som ett medel att åstadkomma verksamhetsförändringar. SUFO föreslår ingen ändring av uppgifter. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser att skall vara kvar i sin nuvarande form och ha oförändrade arbetsuppgifter. SUFOs förslag att rådets statsbidragsfördelning på ett tydligare sätt skall spegla de statliga målen får föga stöd hos remissinstanserna. Flera studieförbund och folkhögskolor anser att rådet redan gått för långt. Skälen för regeringens bedömning: , som är en ideell förening, är ett samarbetsorgan som bildats av folkbildningens organisationer , Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation () och . Riksdag och regering har gett rådet vissa myndighetsuppgifter avseende statsbidragsfördelning, uppföljning och utvärdering av verksamheten. Vidare skall rådet lämna budgetunderlag till regeringen. Rådet skall inkomma med en årsredovisning enligt förordningen (1996:882) om myndigheters årsredovisning m.m. med undantag av 6, 10, 11 och 14 §§ samt i övrigt lämna regeringen sådana sakuppgifter om verksamheten som behövs för uppföljning och utvärdering, i enlighet med de föreskrifter och anvisningar som regeringen meddelar. har dessutom av sina stiftare fått vissa medlemsuppdrag att svara för utbildningspolitisk bevakning och informationsverksamhet samt att samordna folkbildningens internationella kontakter. Det är självt som beslutar hur verksamheten skall organiseras, om styrelsesammansättning och antalet beredningsorgan, om vilka kansliresurser som rådet behöver för att fullgöra sin uppgift etc. Ansvarsförhållandet och arbetsfördelningen mellan rådet och dess stiftare samt de enskilda studieförbunden och folkhögskolorna är således inte på något sätt reglerat från statens sida. En viktig myndighetsuppgift för är att fördela statsbidrag till studieförbund och folkhögskolor. Detta skall ske dels utifrån de syften med statsbidraget som staten angett, dels utifrån rådets egna bedömningar. Det faktum att tilldelats vissa myndighetsuppgifter innebär inte att rådet är en statlig myndighet i traditionell mening. Fr.o.m. gäller nya riktlinjer för hur regeringens styrning av organisationer som inte är myndigheter skall ske. Dessa riktlinjer har tillämpats även för . Regeringen har därvid minskat den statliga styrningen på så sätt att några verksamhetsmål för inte har ställts upp, vilket varit fallet tidigare. Enligt regeringens mening bör vid den fortsatta tillämpningen av de nya riktlinjerna stor hänsyn tas till att är en del av den fria och frivilliga folkbildningen och till att dess verksamhet därmed inte kan inrymmas i de former för styrning av myndigheter som gäller i annan verksamhet. Den princip som lades fast riksdagsbeslut, att folkbildningen själv genom skall fördela statsbidraget till studieförbund och folkhögskolor, bör gälla även fortsättningsvis. Statens syften med statsbidrag och rådets egna bedömningar skall, som , ligga som grund för fördelningen. Ett sådant system låter sig inte förenas med att staten meddelar särskilda bestämmelser om att vissa delar av verksamheten skall ha mindre eller alternativt högre statsbidrag än andra eller på annat sätt detaljreglerar statsbidragsfördelningen. Regeringen delar således inte den uppfattning som och Statskontoret redovisat i sina remissvar om att statsbidraget till den estetiska verksamheten skall begränsas respektive att statsbidraget främst skall avse den kompetensgivande verksamheten. En sådan förändring i statsbidragsgivningen är inte förenlig med regeringens grundläggande syn på statens motiv för att ge statsbidrag till folkbildningen. Regeringen har i avsnitt 6.2 föreslagit att nuvarande syften med statsbidraget skall kompletteras i vissa avseenden. Det blir då en uppgift för att bedöma hur detta påverkar rådets fördelning av statsbidraget. har således att i sitt fortsatta arbete se över principerna för sin bidragsfördelning och noga följa effekterna härav. Rådet måste därvid även vara observant på att bidragsfördelningen inte får som följd att studieförbundens och folkhögskolornas möjligheter till en mer profilerad eller folkrörelseknuten verksamhet försvåras. Regeringen är medveten om att rådets båda uppdrag, dels att vara myndighetsutövare, dels att vara folkbildningens eget samarbetsorgan kan orsaka vissa problem och att det ställer stora krav på och rådets anställda att kunna kombinera sina båda roller. För att möta sin myndighetsuppgift måste styrelsen ibland ta kontroversiella beslut vars sakliga innehåll inte delas av alla. Som exempel på denna problematik anger i sitt remissvar styrelsens beslut i fråga om nya folkhögskolor och statsbidragsfördelningen. Det är enligt regeringens mening ofrånkomligt att en förnyelse och utveckling av folkbildningen ibland kan behöva gå ut över befintlig verksamhet. Folkbildningen behöver ständigt utvecklas både vad gäller arbetsformer och genom att nya verksamheter tillkommer. Att fortsätta etablera folkhögskoleutbildning i storstädernas ytterområden kan vara ett sådant exempel där en hårdhänt prioritering mellan flera, i och för sig angelägna, ändamål kan bli nödvändig för att uppnå en önskvärd förnyelse av verksamheten. Det är viktigt att även i fortsättningen kan ha den styrkan och integriteten att beslut till nytta för folkbildningen som helhet och dess utveckling kan fattas, trots att de på kort sikt kan vara kontroversiella för vissa delar av folkbildningen. Regeringen gör den sammanfattande bedömningen att hanterat sina myndighetsuppgifter på ett kompetent sätt och med hög integritet. Regeringen delar därför SUFOs uppfattning att det inte finns någon anledning att ändra ställning och arbetsuppgifter. 6.4 Utvärdering och forskning Utvärdering Regeringens bedömning: Folkbildningen bör regelbundet följas upp och utvärderas. Den statliga utvärderingen bör förnyas och breddas så att den dels får ett tydligt parlamentariskt inflytande, dels bidrar till en mångsidig genomlysning av folkbildningens betydelse för samhället. SUFO 96: Kommande statliga utvärderingar av folkbildningen bör ske i andra former än kommitténs. En fastare organisation bör eftersträvas som har möjligheter att arbeta mera långsiktigt än en av tid och direktiv låst kommitté. En möjlighet kan vara att till sig knyter en expertgrupp av forskare och organisationsföreträdare. Remissinstanserna: Den av SUFO föreslagna organisationen får stöd av , , , och . Flertalet av folkbildningens egna organisationer avvisar däremot förslaget. och anser att resurser för kontinuerlig utvärdering bör ges till på samma sätt som och har medel för utvärdering inom sina områden. vill ha mandat att utföra årlig revision och effektivitetsrevision av folkbildningen. Skälen för regeringens bedömning: folkbildningsproposition lades fast att övergången från regelstyrning till målstyrning av folkbildningen förutsatte uppföljning och utvärdering på alla nivåer. En förbättrad uppföljning och utvärdering var därför nödvändig. Att följa upp och utvärdera verksamheten är fortfarande lika väsentligt och bör ingå som en naturlig del i folkbildningsarbetet. Utvärdering och uppföljning bör ske på tre nivåer, av studieförbunden och folkhögskolorna själva, av samt av staten. Uppföljning och utvärdering av den egna verksamheten som studieförbund och folkhögskolor genomför bör ingå som ett naturligt inslag i den löpande verksamheten. Den skall ge underlag för att kunna bedöma verksamheten i förhållande till de egna mål som har satts upp och ge indikationer på om verksamheten behöver förändras eller ges en annan inriktning. skall främst följa upp och utvärdera effekterna av rådets statsbidragsgivning för att klarlägga hur statens syften med statsbidraget uppfylls. Regeringen anser att även en statlig utvärdering av folkbildningen behövs. Den av SUFO gjorda utvärderingen har visat att det är möjligt att genom utvärdering få värdefull erfarenhet om folkbildningen och dess betydelse för den enskilde och samhället. Det är därför viktigt att sådana statliga utvärderingar görs även i fortsättningen med en viss regelbundenhet, förslagsvis . är det enligt regeringens uppfattning viktigt att den statliga utvärderingen förnyas och breddas ytterligare. Den statliga utvärderingen bör ges ett tydligt parlamentariskt inflytande. Den bör vara ett forum för att regelbundet få till stånd en bred genomlysning av folkbildningens verksamhet och karaktär. Kommande utvärderingar bör därigenom ha som uppgift att studera folkbildningens mångsidighet och dess bredare betydelse för samhället. Att främst studera volymer och andra statistiska data är inte tillräckligt och ger varken staten eller folkbildningen det underlag som är nödvändigt för att bedöma folkbildningens utveckling. Formerna för hur en sådan statlig utvärdering skall organiseras bör ytterligare övervägas. Det ankommer på regeringen att besluta om den närmare utformningen av en fortsatt statlig utvärdering av folkbildningen. Forskning Regeringens bedömning: En fristående och kvalitativt bra forskning om folkbildning är betydelsefull för folkbildningens utveckling. En sådan forskning bör komma till stånd även vid sidan av den statliga utvärderingen. Skälen för regeringens bedömning: Framför allt har forskning kring folkbildning växt fram. För att stärka forskningsområdet inrättades ett nationellt program för folkbildningsforskning, , förlagd till psykologi vid . I MIMERs uppgift ingår bl.a. att bedriva och stimulera till forskning inom folkbildningsområdet oavsett vetenskaplig inriktning. har också till uppgift att sprida forskningsresultaten i form av antologier och lättillgängliga vetenskapliga småskrifter. Ett antal forskningsprojekt har även genomförts i samband med utvärderingar av folkbildningen på uppdrag av bl.a. SUFO och . Forskning är en viktig förutsättning för att folkbildningen skall utvecklas. Genom forskning kan resultatet av utvecklingsinsatser och utvärderingar sättas in i ett större sammanhang och effekterna av genomförd folkbildningsverksamhet kan få en allsidig belysning. Regeringen finner det angeläget att en forskning kring folkbildning kommer till stånd även vid sidan av den statliga utvärderingen. Det är av vikt att framtida forskning också ger kunskap om vilken betydelse folkbildningen har för samhället och dess utveckling. Det är regeringens uppfattning att det är värdefullt om folkbildning också kan beskrivas och värderas tvärvetenskapligt så att dess betydelse även för kultur-, fritids- och arbetsmarknadsområdena kan uppmärksammas. har i sitt utvärderingsarbete i hög grad vänt sig till forskare, fristående från folkbildningen. Regeringen finner det angeläget att rådet även fortsättningsvis har en nära och frekvent kontakt med forskare. Det är vidare angeläget att rådet upparbetar en kvalitativt bra beställarkompetens i förhållande till fristående forskare. Regeringen kommer senare att i 9 kap. föreslå att särskilda medel bör avdelas ur folkbildningsanslaget för att möjliggöra en utvecklings- och försöksverksamhet inom folkbildningen. Denna resurs bör kunna bidra till att det viktiga samspelet mellan forskare och utveckling av folkbildningen utvecklas. 7 Folkbildningens relation till vuxenutbildningen och högskolan Folkhögskolorna och studieförbunden bidrar verksamt till det livslånga lärandet. Genom att delta i folkbildning skaffar sig kvinnor och män ofta kunskaper, som skulle kunna erövras även inom ramen för det offentliga skolväsendet eller högskolan, men i folkbildningen sker det i andra former och med annorlunda arbetssätt utan centralt fastställda kursplaner, studieplaner eller liknande. Till skillnad från folkbildningsverksamheten är utbildningen som erbjuds av det offentliga skolväsendet och av högskolan bunden av kursplaner. De studerande får betyg efter varje kurs. SUFO har inte lagt några förslag beträffande folkbildningens roll när det gäller behörighetsgivande utbildning. Önskemål har dock i olika sammanhang förts fram om att öppna möjligheter för studieförbunden att utfärda kompetensbevis. Enligt regeringens mening har folkbildningen en stor och viktig uppgift inom det livslånga lärandet som bör värderas högt, men folkbildningens uppgift bör skilja sig från den uppgift som ligger på det offentliga skolväsendet och högskolan. Det är väsentligt att , regeringen och folkbildningen själv värnar om folkbildningens kännetecken. Mot den bakgrunden vill regeringen här redovisa sin ståndpunkt i fråga om studieförbundens och folkhögskolornas roll när det gäller behörighetsgivande utbildning och relationen till vuxenutbildningen och högskolan. 7.1 Folkbildningens nuvarande möjligheter att anordna behörighetsgivande vuxenutbildning Folkhögskolan och den gymnasiala nivån Folkhögskolan ger inga betyg. Däremot kan utbildning vid folkhögskolor ge behörighet för tillträde till bl.a. högskoleutbildning. Efter studier främst inom allmän kurs vid en folkhögskola kan en studerande få ett studieomdöme, som är ett urvalsinstrument för sökande till högskolan efter folkhögskolestudier. Enligt riktlinjer avser studieomdömet den studerandes förmåga att bedriva studier och det siktar till att ge vägledning vid bedömning av den studerandes förutsättningar att tillgodogöra sig fortsatt utbildning som har huvudsakligen teoretisk prägel. Bedömningen skall grundas på iakttagelser från så många bedömare som möjligt och i varierande typer av arbetsuppgifter och arbetsssituationer. Studieomdömet fördelas på fyra olika skalsteg. I riktlinjerna anges procentsatser för hur de avgivna studieomdömena i genomsnitt skall fördelas mellan de fyra skalstegen. proposition om folkbildning (prop. 1990/91:82, s. 28) anförde det föredragande statsrådet att tidigare använt normeringsprov inte längre behövdes för att studieomdömen skulle kunna sättas. Lärarkollektivets bedömningar skulle enligt statsrådets mening vara tillräckliga. Detta förutsätter dock att nuvarande rekommendationer följs på skolorna och att folkhögskolorna gemensamt uppmärksammar och åtgärdar avsteg från den befintliga rekommendationen. gör årliga uppföljningar av hur folkhögskolorna sätter studieomdömen. Av föreskrifter om grundläggande behörighet samt urval (HSVFS 1996:22) framgår att den som har gått igenom utbildning vid folkhögskola har grundläggande behörighet, om den studerande har 1 folkhögskolestudier (omfattningen är beroende på tidigare studier/arbetslivserfarenhet), samt har kunskaper motsvarande godkänd nivå i de gymnasiala kärnämneskurser som förekommer i komvux. Folkhögskolorna utfärdar intyg om detta. Folkhögskolorna kan också ge särskild behörighet för de studerande som har inhämtat kunskaper motsvarande godkänd nivå i kurser enligt kurssystemet i den nya gymnasieskolan. föreskriver också att platserna vid urval på betyg skall fördelas i förhållande till antalet behöriga sökande i fyra olika grupper, varav en utgörs av sökande som har grundläggande behörighet på grundval av utbildning vid folkhögskola. Folkhögskolan och högskolenivån Folkhögskolorna genomför också kurser som av folkhögskolorna anses ligga på högskolenivå. folkhögskoleutredning föreslog att fritidsledarutbildning skulle bedrivas enbart vid folkhögskolor. Centralt utarbetade och fastställda studieplaner skulle gälla som riktmärken utan att vara bindande. I både folkhögskoleutredningens förslag och beslut (prop. 1975:14, UbU 1975:12, rskr. 1975:123) förutsattes att fritidsledarutbildningen skulle ha någon form av högskolestatus. I budgetpropositionen 1979 uttalade föredraganden att fritidsledarutbildningen är av sådan karaktär att den skall anses jämställd med högskoleutbildning . folkbildningsproposition hade föredraganden inga invändningar mot att folkhögskolorna anordnar fritidsledarutbildning . betonades att det är inte ett monopol för folkhögskolorna utan en tillåtelse för att statsbidraget går till sådant ändamål vid skolorna . Folkhögskolorna och deras styrelser skulle i högre grad än dittills själva ta ansvaret för den direkta utformningen m.m. Genom högskolereform infördes en tydligare avgränsning av utbildningar som tillhör högskolan och andra fristående utbildningar på eftergymnasial nivå. För de offentliga högskolorna infördes examensordning, som innebär att regeringen beslutar om vilka examina som får ges vid universitet och högskolor. Vid sidan av de offentliga högskolorna finns också vissa enskilda utbildningsanordnare som anordnar utbildning på högskolenivå. Genom lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina infördes tydligare regler för de enskilda utbildningsanordnare som vill utfärda en examen som finns upptagen i examensordningen. Även om fritidsledarutbildning och andra utbildningar, exempelvis dramapedagog- och mediautbildningar, som bedrivs vid vissa folkhögskolor är eftergymnasial utbildning, finns de inte upptagna som en examen i examensordningen och är inte att betrakta som en högskoleutbildning i högskoleförordningens mening. Studieförbunden I förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen fanns ursprungligen, som villkor för statsbidrag, en föreskrift om att undervisningen skall anordnas så att den till form och arbetssätt tydligt skiljer sig från den som anordnas i det offentliga skolväsendet och högskolan. Studieförbundens utbud av studiecirklar å ena sidan och kursutbudet i komvux och vissa högskoleutbildningar å den andra sidan har dock i vissa delar likartat kunskapsinnehåll. Den kunskap som uppnås i en studiecirkel kan vara fullt likvärdig med den som uppnås genom en komvuxkurs eller en högskoleutbildning, även om studierna är upplagda på helt olika sätt och deltagarna har skilda mål med sina studier. Deltagarna i en studiecirkel kan, om studieförbundsavdelningen medger det, få ett intyg om vilken utbildning de har genomgått, men något kompetensbevis eller betygsdokument får inte utfärdas av studieförbundet. I propositionen om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. (prop. 1991/92:157) framhöll den dåvarande regeringen behovet av livslångt lärande. Den utbildning som är önskvärd kan erhållas på skilda sätt, på egen hand eller i mer organiserade former. För den som parallellt med sitt yrkesarbete vill bedriva vuxenstudier, som leder till formell behörighet, kan det vara svårt att finna en utbildning som passar in och rum. Studieförbunden fyller här en viktig funktion. De karaktäriseras av flexibla organisationer och arbetsformer och finns på ett stort antal orter i landet. Enligt propositionen var det viktigt även när det gäller kompetensinriktad utbildning att ta till vara den kapacitet som studieförbunden förfogar över. Regeringen föreslog att studieförbunden skulle få möjlighet att anordna undervisning som både till form och arbetssätt motsvarade den som anordnas inom det offentliga skolväsendet och högskolan, utan att statsbidraget påverkades. 1991/92:KrU31) ansåg att förslaget inte fick tolkas som en förändring av folkbildningsuppdraget utan snarare som en komplettering och gjorde vissa påpekanden och förtydliganden av regeringsförslaget. Utskottet underströk särskilt vad som anförts i propositionen om att kompetensinriktad utbildning i studiecirkelform inte får vara av sådan omfattning att det går ut över den folkbildande verksamheten. Utskottet framhöll också att verksamheten inom kompetensgivande studiecirklar så långt det är möjligt bör präglas av samma synsätt som är utmärkande för studiecirkelverksamheten i övrigt, nämligen att deltagarna deltar i valet av arbetssätt och metoder och tillsammans med cirkelledarna tar ansvaret för studierna. Efter beslut (bet. 1991/92:KrU31, rskr. 1991/92:331) ändrades förordningen om statsbidrag till folkbildningen på så sätt att nämnda föreskrift upphävdes som generellt villkor för statsbidrag till folkbildningen. 7.2 Folkbildningens roll beträffande behörighetsgivande vuxenutbildning Regeringens förslag: Föreskriften om att undervisningen skall anordnas så att den till form och arbetssätt tydligt skiljer sig från den som anordnas i det offentliga skolväsendet och högskolan, skall tas bort som särskilt villkor för statsbidrag till folkhögskolan. Regeringens bedömning: Folkhögskolorna och studieförbunden bör själva ta ansvar för att all utbildning som anordnas med statsbidrag präglas av folkbildningens kännetecken. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Föreskriften att undervisningen skall anordnas så att den till form och arbetssätt tydligt skiljer sig från den som anordnas i det offentliga skolväsendet och högskolan togs bort ur förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen som ett generellt villkor, men den finns kvar som ett särskilt villkor för statsbidrag till folkhögskolor. Skolväsendet har tagit starka intryck av folkbildningens pedagogik och har också fått nya uppgifter och vidgade målgrupper. Man har närmat sig folkbildningen vad gäller kunskapssyn, människosyn, pedagogiska former, arbetssätt och metoder. Folkbildningen bör givetvis inte ändra sin pedagogik därför att andra utbildningar har närmat sig folkbildningen. Det är och bör vara en fråga för folkbildningen själv att utveckla de pedagogiska formerna och att, tillsammans med dem som deltar i folkbildningen, välja det för varje grupp bästa arbetssättet. Regeringen har stor tilltro till folkbildningens egen förmåga att bedriva sin verksamhet i lämpliga former. Det finns inga hållbara skäl för staten att genom föreskrifter styra former och arbetssätt i folkbildningen. Både studieförbunden och folkhögskolorna har folkbildningsmässiga särdrag som är värdefulla och som folkbildningen själv värnar om och vill utveckla. Regeringen räknar med att folkbildningen själv tar ansvar för att all utbildning som anordnas med statsbidrag präglas av folkbildningens kännetecken. bör noggrant följa utvecklingen. I detta sammanhang vill regeringen också kommentera innebörden av begreppet skolväsendet. I propositionen om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. (prop. 1991/92:157) och i riksdagsbehandlingen nämndes komvux och högskolan. I den föreskrift som behandlades fanns dock begreppet det offentliga skolväsendet . Detta består enligt skollagen (1985:1100) av två delar. Den ena delen är det offentliga skolväsendet för vuxna, som omfattar vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invandrare (sfi). Den andra delen är det offentliga skolväsendet för barn och ungdom, som omfattar förskoleklassen, , gymnasieskolan, särskolan, specialskolan och sameskolan. Regeringen vill klargöra att även sfi och särvux ligger inom ramen för sådan utbildning som folkbildningen, om man så önskar och tillsammans med deltagarna finner det lämpligt, kan erbjuda. Däremot är det inte rimligt att folkbildningen erbjuder utbildning i skolämnen till barn och ungdom eller på annat sätt tar över det ansvar som det offentliga skolväsendet har för dem. 7.3 Inga betyg inom folkbildningen Regeringens bedömning: Betyg bör inte förekomma inom folkbildningen.