prop · GL0350 · 1998-01-01 00:00:00 — Några särskilda bestämmelser om detta finns inte heller i avtalen mellan bankerna och . Av avtalen framgår dock att det är banken som svarar för de ekonomiska förpliktelserna mot spararen och att endast står som garant för fullgörandet av dessa förpliktelser. Även i förarbetena till lagen om allemanssparande understryks att det är banken som är gäldenär mot hushållen och att relationen mellan kontohavare och bank är densamma som vid andra typer av bankinlåning (se prop. 1983/84:30 s. 31 33). Följaktligen ankommer det inte på Riksgälds- kontoret att betala ut några sparmedel direkt till spararna utan har i stället att reglera sin skuld till bankerna. Regeringen utgår från att en bank som inte fortsätter sitt samarbete med kommer att avsluta samtliga allemanssparkonton som finns i banken. I en sådan situation kommer spararen att kunna ge banken i uppdrag att exempelvis föra över medlen på något annat bankkonto, till riksgäldsspar eller att betala ut medlen kontant. I de fall kontohavaren förhåller sig passiv och inte anger vad som skall ske med medlen får dessa föras över till något annat konto som disponeras av spararen eller betalas ut kontant till spararen. Regeringen anser att det, med hänsyn till vad som sagts, saknas skäl att i lag särskilt reglera frågan om utbetalning av sparmedel som finns kvar på allemanssparkontona när lagen om allemanssparande upphävs. Frågan om rätt att ta ut uttags- eller överföringsavgifter i samband med att lagregleringen av allemanssparandet upphävs behandlas i avsnitt 9. 8 Allemansfond 8.1 Fondandelsägarnas inflytande Regeringens bedömning: De särskilda lagbestämmelserna om an- delsägarnas inflytande i allemansfonder bör inte behållas genom införande av en särskild bestämmelse för de tidigare allemansfon- derna i lagen om värdepappersfonder. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att de nuvarande reglerna om andelsägarnas inflytande behålls för de tidigare allemansfonderna genom införande av en särskild bestämmelse i lagen om värdepappers- fonder. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. invänder dock att det inte finns behov av någon lagreglering om andelsägarrepresentation för allemansfonderna. och har samma uppfattning. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna om andelsägar- inflytande finns i 13 14 och 17 §§ lagen om allemanssparande. Regle- ringen innebär i korthet att andelsägarna vid en årlig andelsägarstämma skall välja flertalet av ledamöterna i fondbolagets styrelse, att andelsägar- stämmans val av styrelseledamöter skall beredas av en valberedning utsedd av andelsägarstämman och att endast de styrelseledamöter som utsetts av andelsägarna har rätt att besluta i frågor som rör utövande av rösträtt för fondens aktier. Vidare gäller vissa restriktioner beträffande dessa ledamöters anknytning till det fondbolag och förvaringsinstitut som är knutna till fonden. Några motsvarande lagregler finns inte för vanliga värdepappersfonder. Det finns dock inte något hinder mot att fondbe- stämmelserna för värdepappersfonder innehåller regler om andelsägarnas inflytande i bl.a. de avseenden som gäller för allemansfonder. Bestämmelserna om andelsägarnas inflytande i allemansfonderna måste ses mot bakgrund av de regler som tidigare gällde för kollektiva investeringar i värdepapper. Före lagen om värdepappersfonder gällde aktiefondslagen (1974:931). Enligt den fick fondandelsägarna utse en ledamot i fondbolagets styrelse för varje påbörjat tretal ledamöter. Hur valet skulle gå till reglerades inte i lagen. Enligt fondbestämmelserna i flertalet fonder hölls en andelsägarstämma vid vilken bl.a. styrel- seledamöter valdes. För att stimulera hushållen till regelbundet och långsiktigt sparande infördes ett sparande i speciella aktiefonder, s.k. aktiesparfonder. Enligt lagen (1978:428) om aktiesparfonder utsågs två av styrelseledamöterna i fondbolaget av regeringen och minst hälften av de övriga ledamöterna av andelsägarna. Trots de generösa möjligheterna att utse styrelseledamöter var fondan- delsägarnas inflytande i aktiefonderna och aktiesparfonderna i praktiken litet. I förarbetena till lagen om allemanssparande konstateras att det finns flera orsaker till detta, bl.a. att ägarna måste söka sig fram för att finna metoder att ta tillvara det intresse för fondens verksamhet som borde finnas. Det ansågs angeläget att öka möjligheterna för andelsägarna att påverka förvaltningen av fondernas medel. I lagen om allemanssparande förstärktes därför andelsägarnas inflytande (se prop. 1983/84:30 s. 36). När aktiefondslagen /91 ersattes med lagen om vär- depappersfonder togs den lagstadgade rätten för fondandelsägarna att utse styrelseledamöter i fondbolagens styrelser bort. I propositionen an- förde föredragande statsrådet att andelsägarnas intresse av att närvara vid stämmor och delta i valet av styrelseledamöter fortfarande var mycket litet och att det skett en förskjutning vad gäller andelsägarnas beteende, från den enskilde andelsägarens önskemål att kunna påverka den egna fondens verksamhet till en efterfrågan av kvalificerade förvaltartjänster. Vidare framhölls att det för fondbolagen var både kostsamt och administ- rativt betungande att anordna andelsägarstämmorna. Det ansågs därför att rätten för andelsägarna att utse styrelseledamöter inte längre borde vara lagreglerad (prop. 1989/90:153 s. 39 41). För att säkerställa att andels- ägarnas intressen ändå tillgodosågs infördes en bestämmelse om att fondbolaget och förvaringsinstitutet skall handla oberoende av varandra och uteslutande i andelsdelägarnas gemensamma intresse (1 §). Fond- bolaget är således skyldigt att tillvarata andelsägarnas intresse också när det t.ex. gäller att företräda fondens aktier. Vidare vidgades skyldigheten att ge information till andelsägarna i överensstämmelse med EG:s krav (26 29 §§). Flera skäl talar för att upphäva den lagstadgade rätten till andelsägarin- flytande i allemansfonderna när skatteförmånerna för sparande i sådana fonder avskaffats. Det kan konstateras att andelsägarnas intresse av att närvara vid stämmor och delta i valet av styrelseledamöter i allemans- fonderna varit mycket begränsat. En undersökning som utredningen gjort bland fondbolagen visar att flertalet andelsägarstämmor i allemansfon- derna besöks av endast 0,2 av andelsägarna. I likhet med vad som konstaterats gälla för vanliga värdepappersfonder synes andels- ägarna i allemansfonderna i första hand vara intresserade av att medlen förvaltas professionellt och att fonden tillhandahåller information om placeringsinriktning och fondens utveckling i jämförelse med andra fonder. Även om de utvalda representanterna har mandat att rösta för fondens aktieinnehav framstår stödet från andelsägarna inte som särskilt starkt. Lagregleringen kan således knappast sägas ha uppnått sitt syfte; att åstadkomma ett mer aktivt ägarinflytande i förvaltningen av fonderna. Till detta kommer att det vore en otymplig lösning att ha olika regler för olika värdepappersfonder som i övrigt omfattas av samma lagreglering. I ett remissyttrande framhålls att andelsägarstämmorna fyller en viktig funktion i det att de utnyttjas till att ge information om fondens och aktie- marknadens utveckling, att besvara frågor från andelsägarna och att de allmänt erbjuder tillfälle för spararna att tränga in i aktiemarknadens funktionssätt. Regeringen instämmer visserligen i att det är viktigt att andelsägarna informeras om fondernas verksamhet. Emellertid bör det i likhet med vad som sker i vanliga värdepappersfonder finnas till- räckliga möjlighet att tillgodose detta behov genom anordnande av mer informella informationsmöten, till vilka andelsägarna bjuds in. Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som tidigare åbero- pats till stöd för att avskaffa den lagstadgade rätten till andelsägarinfly- tande i vanliga värdepappersfonder gör sig gällande även för allemans- fonderna sedan skatteförmånerna för dessa tagits bort och att det således inte finns anledning att ha kvar de obligatoriska bestämmelserna om an- delsägarinflytande. De allemansfonder som så önskar har givetvis möj- lighet att i fondbestämmelserna reglera andelsägarnas inflytande på mot- svarande sätt som . Eftersom de tidigare fondbestämmelserna om andelsägarinflytande får tillämpas även sedan lagen om allemanssparande upphävts finns det inte behov av några övergångsregler i det avseendet. 8.2 Utdelning till ideella organisationer Regeringens förslag: Gåvoskatt skall utgå för utdelning från en värdepappersfond till annan än andelsägare i fonden. En sådan ut- delning skall i skatterättsligt hänseende anses som en gåva från fonden. Vid beräkning av skattepliktig inkomst för fonden får avdrag för utdelning göras med högst av fondens värde. Utredningens förslag: När det gäller ändringarna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt överensstämmer utredningens förslag med regeringens. Dessutom föreslår utredningen att det i lagen om värdepappersfonder införs en bestämmelse som innebär att högst av en värdepappersfonds värde får delas ut till vissa ideella organisationer. Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt 18 § sista stycket lagen om allemanssparande får fondbestämmelserna för en allemansfond ange att ett belopp motsvarande högst av fondens värde vid utgången av det närmast föregående året skall delas ut till viss stiftelse, visst trossamfund eller annan sammanslutning om mottagaren är en svensk juridisk person och inte har till syfte att tillgodose medlemmarnas eller andra enskildas ekonomiska intressen. Syftet var att möjliggöra ett fondsparande med ideella inslag där spararen avstod från en del av avkastningen till förmån för någon ideell organisation. Ett sådant sparande förutsågs kunna attrahera framför allt yngre personer. Det framhölls att utdelning från en allemansfond tidigare inte kunnat ske, varken till andelsägarna eller andra personer (se prop. 1987/88:60 s. 26 28). För vanliga värdepappersfonder finns inte någon motsvarande begränsning i fråga om utdelning av medel till andra än andelsägarna i fonden. Trots det är möjligheten att införa sådana fondbestämmelser inte helt oinskränkt. Enligt 1 § andra stycket samma lag skall fondbolaget nämligen handla uteslutande i andelsägarnas gemensamma intresse. Denna skyldighet innebär bl.a. vissa begränsningar vad gäller vederlagsfria utbetalningar till andra än delägare i fonden, såväl när det gäller betalningarnas storlek som deras mottagare. Regeringen konstaterar att allemansfonderna fortsättningsvis kommer att omfattas av bl.a. de nämnda reglerna som gäller för vanliga värdepappersfonder. Det finns inte behov av att i lagen om värdepappersfonder utöver den begränsning som redan ligger i att fondbolagen skall handla i andelsägarnas intresse införa någon sådan reglering av utdelningar till ideella organisationer som finns i lagen om allemanssparande. Liksom får frågan om i vilken utsträckning utdelning bör få ske till exempelvis ideella organisationer avgöras från fall till fall med beaktande av vad som ligger i andelsägarnas gemensamma intresse. Det kan konstateras att de allemansfonder som har fondbestämmelser om utbetalning till ideella organisationer kan ha kvar dessa även utan en sådan särskild reglering som finns i 18 § lagen om allemanssparande. Enligt 37 § 3 mom. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt utgår gåvoskatt för utdelning som en allemansfond lämnar till ideella organisationer. En sådan utdelning är i skatterättsligt hänseende att anse som en gåva från fonden (angående motiven till bestämmelsen se prop. 1987/88:60 s. 29 och 30). Bestämmelsen bör justeras så att den blir tillämplig på utdelning från en värdepappersfond till andra än andel- sägarna i fonden. Av 2 § 10 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt framgår att en värdepappersfond vid inkomstberäkningen får göra avdrag för utdelning som beslutats för beskattningsåret, dock inte med så stort belopp att det föranleder underskott. Med hänsyn till att det i lagen om värdepappersfonder inte tas in någon sådan spärr för utdelningar som finns i lagen om allemanssparande anser regeringen att det i lagen om statlig inkomstskatt bör införas ett skattemässigt utdelningstak för utdelning till andra än andelsägarna i fonden. Den föreslagna bestämmelsen innebär att avdrag för sådan utdelning medges med högst av fondens värde vid utgången av beskattningsåret. Genom bestämmelsen förhindras att utdelningar i högre utsträckning än lämnas i form av enkelbeskattade medel i de fall gåvomottagaren inte betalar någon gåvoskatt. 8.3 Övergångsregler för de företagsanknutna allemansfonderna Regeringens förslag: För företagsanknutna allemansfonder skall till utgången av de bestämmelser tillämpas som gäller för vanliga värdepappersfonder med de avvikelser som gällt i fråga om kapitaltillskott, placering av fondens medel, avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor. Bestämmelsen i 10 a § lagen om värdepappersfonder om att en värdepappersfond inte får ombildas till någon annan form av kapitalbildning skall dock inte tillämpas för företagsanknutna allemansfonder. Om det för en företagsanknuten allemansfond före utgången av ansökts om tillstånd att ombilda fonden till en s.k. nationell fond eller vanlig värdepappersfond skall regleringen för vanliga värde- pappersfonder med nämnda undantag gälla till dess ansökan slutligt prövats. Bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond skall kunna få tillstånd att förvalta fonden också om den ombildas till en nationell fond. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att en övergångsregel införs som innebär att om det för en företagsanknuten allemansfond ansökts om tillstånd för ombildning till nationell fond innan lagen om allemanssparande upphör att gälla, skall den lagen få tillämpas så länge tillståndsprövningen pågår. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser lämnar förslaget utan erinran. anser att övergångsbestämmelsen också bör omfatta en ombildning till vanlig värdepappersfond. Vidare föreslås att bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond, vid ansökan om tillstånd att få ombilda den till nationell fond, bör få jämställas med ett sådant fondbolag som avses i lagen om värdepappersfonder. Inspektio- nen anser även att vissa redaktionella justeringar bör göras i den över- gångsregel som utredningen föreslagit. och framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts anser rege- ringen att regleringen av de företagsanknutna allemansfonderna bör tas bort sedan skatteförmånerna för dessa avskaffats. Frågan är om det finns behov av några övergångsregler med anledning av det. De företagsanknutna allemansfonderna skiljer sig åt från andra allemansfonder framför allt i det att kapitaltillskott i en sådan fond får göras endast av den som är anställd i ett visst bolag eller i en koncern eller vars anställning upphört till följd av pension. Vidare skall av fondens värde placeras i sådana värdepapper som har utfärdats av det aktiebolag i vilket de som tillskjuter kapital till fonden är anställda eller om bolaget ingår som moderbolag i en koncern i vars dotterbolag de är anställda. Särskilda bestämmelser finns också om bl.a. avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor. Att lagen om allemanssparande tas bort innebär inte att de företagsanknutna allemansfonderna med nödvändighet måste upplösas. För de fondbolag som vill fortsätta fondverksamheten är en möjlighet att ombilda de företagsanknutna fonderna till vanliga värdepappersfonder. En sådan ombildning förutsätter att placeringsbestämmelserna anpassas till de regler som gäller enligt lagen om värdepappersfonder. Vidare måste kapitaltillskott få göras av allmänheten. Fondbestämmelser som begränsar rätten att förvärva andelar till anställda i ett visst företag eller koncern måste följaktligen ändras. För de fondbolag som inte vill anpassa placeringsbestämmelserna till de regler som gäller för vanliga värdepappersfonder är ett alternativ att ombilda den företagsanknutna fonden till en s.k. nationell fond. För nationella fonder finns en särskild bestämmelse i 3 § lagen om värdepappersfonder. har enligt den bestämmelsen möjlighet att meddela tillstånd för att bedriva annan näringsverksamhet som inte är fondverksamhet enligt denna lag och där allmänheten erbjuds att för gemensam räkning delta i förvärv och förvaltning av fondpapper och andra finansiella instrument . I praktiken innebär detta att inspektionen kan medge undantag från de placeringsregler som gäller för vanliga värdepappersfonder. Med hänsyn till det generella kravet på riskspridning i 17 § lagen om värdepappersfonder, som även gäller för nationella fonder, får dock inte hela fondförmögenheten placeras i samma företag. En ombildning till nationell fond förutsätter således att fondbestämmelser som tillåter en sådan placering ändras. I likhet med vad som gäller för vanliga värdepappersfonder förutsätts vidare att fonden riktar sig till allmänheten (se närmare prop. 1989/90:153 s. 37 39 och 51). Några av remissinstanserna påpekar att en ombildning till nationell fond innebär praktiska problem i fråga om förvaltningen av fonden. Kritiken går ut på följande. Enligt 3 § lagen om värdepappersfonder kan endast fondbolag och annan som står under tillsyn av inspektionen få tillstånd att förvalta en nationell fond. anses endast bolag som förvaltar vanliga värdepappersfonder. Eftersom de flesta bolag som förvaltar företagsanknutna allemansfonder ingår i den koncern där delägarna är anställda och inte förvaltar vanliga värdepappersfonder kan de följaktligen inte få tillstånd att förvalta någon nationell fond. I stället blir de tvungna att överlåta förvaltningen till ett fristående fondbolag. Som remissinstanserna påpekar är detta otillfredsställande. För att undvika en sådan effekt anser vi att en övergångsbestämmelse bör införas som innebär att ett bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond vid ansökan om tillstånd enligt 3 § skall jämställas med ett sådant fondbolag som avses i paragrafen. Det bör i sammanhanget nämnas att verksamheten i de före- tagsanknutna allemansfonderna givetvis alternativt kan drivas vidare i aktiesparklubbar eller andra sammanslutningar vid de företag där delägarna är anställda. Förutsatt att verksamheten inte riktar sig till allmänheten så omfattas den inte av tillståndsplikten i lagen om värdepappersfonder. Regeringen anser att de bolag som förvaltar företagsanknutna alle- mansfonder bör ges rimlig tid att överväga om verksamheten skall fort- sätta sedan lagen om allemanssparande upphört att gälla och i så fall i vilken form detta skall ske. Under en övergångstid bör verksamheten därför få bedrivas enligt de bestämmelser som gäller för vanliga värde- pappersfonder med de undantag som gällt i fråga om kapitaltill- skott, placering av fondens medel, avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor. ges också möjlighet att avveckla fonderna enligt 33 38 §§ lagen om värdepappersfonder. För att möjliggöra en ombildning till nationella fonder bör det i övergångsbe- stämmelserna anges att regeln i 10 a § lagen om värdepappersfonder som förbjuder ombildning av en värdepappersfond till någon annan form av kollektiv kapitalbildning inte skall tillämpas för de företagsanknutna allemansfonderna. En övergångstid bedöms som tillräcklig. Om det före utgången av ansökts om tillstånd att ombilda en företagsanknuten allemansfond till nationell fond eller vanlig värdepappersfond bör regleringen för vanliga värdepappersfonder med nämnda undantag dock få tillämpas till dess ansökan slutligt prövats. Har någon ansökan om om- bildning inte getts in till före innebär det att det tillstånd som finns att förvalta den företagsanknutna fonden upphör. Därmed kommer fonden inte att omfattas av lagstiftningen för värdepappersfonder och således inte heller att stå under tillsyn av . 9 Avgifter 9.1 Uttagsavgift Regeringens bedömning: Någon särskild reglering av uttagsavgiften vid upphävandet av lagen om allemanssparande behövs inte. Utredningens förslag: När det gäller sparandet i allemansfond föreslås i förtydligande syfte en övergångsregel om att uttagsavgift inte skall debiteras i anledning av att lagreglerna om allemansfond upphävs. För det fall allemanssparandet inte fortsätter i någon form sedan lagen upphävts föreslås en övergångsregel, enligt vilken de medel som finns kvar på allemanssparkonto betalas ut när lagen upphävs, varvid ut- tagsavgift skall debiteras. För det fall allemanssparandet skulle fortsätta föreslås en övergångsregel, enligt vilken ingen uttagsavgift skall debiteras för medel på allemanssparkontona i samband med att lagen upphävs. Remissinstanserna: Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Beträffande de föreslagna övergångs- reglerna för allemanssparkonto invänder att bankerna bör får debitera uttagsavgift oavsett när och på vilket sätt alle- manssparandet avslutas och att om sparformen avslutas på sådant sätt att det anses orimligt att spararen skall betala uttagsavgiften bör banken från erhålla ett belopp som motsvarar uttagsavgiften. , , och motsätter sig att uttagsavgift debiteras i samband med utbetalningar på grund av att lagregleringen upphävs. Enligt dessa remissinstanser är det oskäligt att ta ut avgifter vid en åter- betalning som inte initierats av spararna. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 6 § lagen om allemans- sparande betalar spararen vid uttag från ett allemanssparkonto eller en allemansfond en avgift motsvarande en procent av det uttagna beloppet, dock . Avgiften tillfaller banken respektive fondbolaget. Uttagsavgiften inträder för att markera sparandets långsiktiga karaktär (se prop. 1983/84:30 s. 28 och 29). Att lagen om allemanssparande upp- hävs innebär att även bestämmelsen om uttagsavgift upphör att gälla. Frågan är om det finns behov av att införa någon särskild reglering av uttagsavgiften i samband med upphävandet av lagen om allemansspa- rande. För allemansfonderna innebär ett upphävande av lagen om allemanssparande att fonderna kommer att finnas kvar och att de i fortsättningen kommer att vara underkastade samma regler som gäller för vanliga värdepappersfonder (se avsnitt 8). Enbart den omständigheten att lagen om allemanssparande tas bort föranleder således inte någon utbetalning av sparmedel ur fonderna. Det finns inte några lagregler om uttagsavgifter för vanliga värdepappersfonder. kommer frågan om eventuella uttagsavgifter följaktligen uteslutande att regleras av de fondbestämmelser som gäller för varje fond. Vid uttag som görs innan lagen upphävs har fondbolagen däremot rätt att debitera uttagsavgift enligt 6 §. När det gäller allemansfonderna finner regeringen att det inte finns behov av någon särskild lagreglering av uttagsavgiften i samband med att lagen om allemanssparande upp- hävs. För allemanssparkontona kan ett upphävande av lagen om allemanssparande innebära att samarbetet mellan och en eller flera av bankerna avslutas; antingen per den dag då lagen upphör att gälla, dvs. Som angetts i avsnitt 7 utgår regeringen från att en bank som inte fortsätter sitt samarbete med kommer att avsluta samtliga allemanssparkonton i banken. Det står givetvis varje sparare fritt att ta ut sina sparmedel redan innan den dag kontot avslutas av banken. Ett sådant uttag omfattas dock av 6 § lagen om allemanssparande och ger banken rätt att debitera uttagsavgift. När allemanssparkontona i en bank avslutas kommer den behållning som då finns kvar att antingen betalas ut kontant till kontohavaren eller föras över till något annat konto som disponeras av spararen. Sådana åtgärder är enligt regeringens mening inte att betrakta som uttag enligt 6 § lagen om allemanssparande. Följaktligen medför de inte någon rätt för banken att påföra spararen uttagsavgift.