prop · GL0325 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1997/98:25 om och den ekonomiska och monetära unionen Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionen behandlar frågor om deltagande i den ekonomiska och monetära unionen (EMU). Regeringen föreslår att inte bör införa Europeiska unionens gemensamma valuta euron då den tredje etappen av EMU inleds . I propositionen förordar regeringen riktlinjer avseende den ekono- miska politiken och EMU. Kraven på den ekonomiska politiken kommer inte att minska om står utanför valutaunionen. Det blir minst lika viktigt att föra en stabilitetsorienterad ekonomisk politik. bör hålla dörren öppen för ett senare svenskt deltagande i valutaunionen. Om regeringen senare finner att bör delta skall frågan underställas svenska folket för prövning. Propositionen innehåller vidare bakgrundsinformation om EMU och en redovisning av villkor för utanför valutaunionen. Regeringen redovisar svenska förberedelser inför den tredje etappen genom konvergensprogrammet och arbetet med praktiska euro- förberedelser. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Ärendet och dess beredning 5 3 Bakgrund 8 3.1 En översikt av EMU 8 3.1.1 Övergången till den tredje etappen 8 3.1.2 Den gemensamma penning- och valutapolitiken 9 3.1.3 Den ekonomiska politiken 10 3.2 EMU-processen 11 3.2.1 Historisk återblick 11 3.2.2 Första etappen av EMU 13 3.2.3 Andra etappen av EMU 13 3.2.4 Processen 15 3.3 Konvergensprocessen i EU 16 3.3.1 Inledning 16 3.3.2 Prisstabilitet 16 3.3.3 Offentliga finanser 18 3.3.4 Växelkursstabilitet 20 3.3.5 Långa räntor 22 3.3.6 Slutsatser 23 4 Villkor för utanför valutaunionen 24 4.1 Allmänt om medlemsstater med undantag 24 4.2 Samordning av den ekonomiska politiken 24 4.3 Stabilitets- och tillväxtpakten 26 4.3.1 Bakgrund 26 4.3.2 Systemet för tidig varning 26 4.3.3 Förfarandet vid alltför stora underskott 27 4.3.4 Konsekvenser för 30 4.4 EU:s samarbete om tillväxt och sysselsättning 31 4.4.1 Samarbetets utveckling 31 4.4.2 Den nya avdelningen om sysselsättning i Amsterdam-fördraget 33 4.4.3 Svenska prioriteringar 35 4.5 ställning och deltagande i ECBS 35 4.5.1 ställning 36 4.5.2 Deltagande i ECBS 37 4.5.3 Insamling av statistiska uppgifter 38 4.5.4 Hörande av ECB om förslag till rättsakter 39 4.6 Valutapolitiken för icke deltagande medlemsstater 39 4.6.1 Generella regler för valutapolitiken i icke deltagande medlemsstater 39 4.6.2 2 40 4.6.3 Externa aspekter av EMU 42 4.7 Den rättsliga ramen för införandet av euron 44 4.8 Inträde i valutaunionen efter 46 5 Svenska förberedelser för tredje etappen 47 5.1 Det svenska konvergensprogrammet 47 5.1.1 Bakgrund 47 5.1.2 Konvergensprogrammet 49 5.1.3 Uppföljningar av konvergensprogrammet 50 5.1.4 Utvecklingen 1994-1998 i jämförelse med konvergens-programmet 52 5.2 Praktiska euroförberedelser i 55 5.2.1 Bakgrund 55 5.2.2 Lagstiftning 55 5.2.3 Offentlig administration 56 5.2.4 Skattefrågor 57 5.2.5 Den finansiella sektorn 58 5.2.6 Näringslivet 60 5.2.7 Euron och medborgarna 61 5.2.8 Fortsatt arbete 61 6 Svensk ekonomisk politik utanför valutaunionen 62 6.1 Bakgrund 62 6.2 Finanspolitiken 63 6.3 Penningpolitiken 64 6.4 Valutapolitiken 65 7 Överväganden om och EMU 67 7.1 Frågan om svenskt deltagande i valutaunionen då denna upprättas vid starten av den tredje etappen 67 7.2 Framtida deltagande i valutaunionen 70 7.3 Samarbetsaspekter 70 Bilaga 1 Sammanställning av remissyttranden över SOU 1996:158 och EMU 72 Bilaga 2 Rådets förordning 97/1466/EG av om förstärkning av övervakningen av de offentliga finan- serna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (EGT L 209, , s.1.) 96 Bilaga 3 Rådets förordning 97/1467/EG av om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (EGT L 209, , s.6.) 105 Bilaga 4 Europeiska rådets resolution om stabilitets- och tillväxt- pakten. (EGT C 236, , s.1.) 114 Bilaga 5 Europeiska rådets resolution om införande av en växelkursmekanism i tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen. (EGT C 236, , s.5.) 118 Bilaga 6 Europeiska rådets resolution om tillväxt och syssel- sättning. (EGT C 236, , s.3.) 122 Bilaga 7 Rådets förordning 97/1103/EG av om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (EGT L 162, , s.1.) 126 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 131 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. antar som sin mening att inte bör införa Europeiska unionens gemensamma valuta euron då den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen (EMU) inleds, 2. godkänner de riktlinjer avseende den ekonomiska politiken och EMU som regeringen förordar (avsnitten 6 och 7). 2 Ärendet och dess beredning har alltsedan frågan om den ekonomiska och monetära unionen (EMU) först aktualiserades i samband med förhandling om medlemskap i unionen (EU) intagit den hållningen att frågan om svenskt deltagande i valutaunionen skall avgöras av riksdag. Regeringen lägger i denna proposition fram förslag till och underlag för beslut i denna fråga. 1994/95:19 om medlemskap i unionen finns en utförlig redovisning av den svenska förhandlingen om med- lemskap vad avser EMU och om den svenska beslutsordningen. Där framgår bl.a. att höll ett anförande vid förhandlingarnas öppnande . Det upprepades och registrerades i mötesprotokollet. I anförandet, som återgavs som bilaga 1 till propositionen, sades det bl.a.: Ett slutligt svenskt ställ- ningstagande avseende övergången från den andra till den tredje fasen kommer att göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och i enlighet med bestämmelserna i fördraget . Det ansvariga statsrådet informe- rade och sade då: I fråga om över- gången från den andra till den tredje fasen i EMU är det ytterst riksda- gen som skall ta ställning . förhandlingsposition om EMU var föremål för samråd mellan dåvarande regering och opposition. Det bedömdes som mera lämpligt att göra ett ensidigt uttalande än att försöka få samma formella undantag som och har. 1994/95:FiU1y) uttalade att ett slutligt svenskt ställningstagande avseende övergången från den andra till den tredje fasen bör göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och åtaganden som medlemsland. I ovannämnda proposition aviserades en särskild proposition i frågan om deltagande i EMU:s tredje etapp inför den tidpunkt när deltagande i denna blir aktuellt. beslutade i enlighet med regeringens förslag. i sammansättningen stats- eller regeringschefer kommer att välja ut deltagarna i den första grupp länder som skall införa euron då den tredje etappen startar . Frågan om deltagande i valutaunionen är därför aktuell och den svenska ståndpunkten bör läggas fast före detta rådsmöte. Frågan om medlemskap i var föremål för en folkom- röstning . En av förutsättningarna för folkom- röstningen var att ett medlemskap i inte med automatik skulle medföra att skulle delta i valutaunionen, utan att ett separat beslut om EMU skulle fattas av riksdag. Detta framgår bl.a. av en departementspromemoria (Ds 1994:48) där det svenska för- handlingsresultatet redovisades. Regeringens övergripande hållning i EMU-frågan har varit att säkra största möjliga handlingsfrihet. skall ha möjlighet både att delta och att inte delta. Det mest centrala i detta sammanhang har varit och är att föra en ekonomisk politik så att skall ha möjlig- het att klara konvergenskriterierna (gällande prisstabilitet, offentliga finanser, växelkursstabilitet och långfristiga räntor). Dessutom behöver praktiska förberedelser göras. Dessa åtgärder binder dock inte utan utformas på ett sätt som så långt möjligt sätter i positionen att antingen delta eller inte delta. presenterade ett s.k. konvergensprogram. Enligt programmet, som en bred majoritet i ställde sig bakom, skall målet för den ekonomiska politiken bl.a. vara att uppfylla konvergenskriterierna. I programmet redovisades också för övriga medlemsstater, rådet och kommissionen att frågan om deltagande i valutaunionen skall avgöras av riksdag. Denna del av programmet föranledde inte någon kommentar av rådet i det yttrande om konvergensprogram som antogs och offentliggjordes . beslutade regeringen direktiv för en kommitté som fick i uppdrag att utreda konsekvenserna av en eventuell svensk anslutning till den tredje etappen i den ekonomiska och monetära unionen, den s.k. . Kommittén, som leddes av professor , framlade sitt huvudbetänkande och EMU (SOU 1996:158) . Det har varit föremål för en bred remissbehandling. Yttrandena har publicerats i en departe- mentspromemoria (Ds 1997:22). En sammanfattning av yttrandena finns i bilaga 1. Utöver huvudbetänkandet tog utredningen fram 21 underlagsrapporter. beslutade regeringen att det inom Finansdeparte- mentet skulle inrättas en särskild funktion med uppgift att samordna de praktiska förberedelserna för ett införande av euron. Fem arbets- grupper inrättades för frågor om lagstiftning, offentlig administration, den finansiella sektorn, näringslivet respektive medborgarfrågor. En första rapport euroförberedelser i (Ds 1997:9) presenterades . En andra rapportdel (Ds 1997:59), vilken också tog upp frågor som kan uppstå om står utanför valutaunionen, presenterades . Regeringen beslutade direktiv för en utredning om ansvaret för valutapolitiska frågor. Den särskilde utredaren lade fram sitt betänkande Ansvaret för valutapolitiken (SOU 1997:10) . Utredaren hade bl.a. i uppdrag att föreslå grundlagsändringar och övriga lagändringar som krävs för att ge rege- ringen ansvaret för övergripande valutapolitiska beslut. Regeringens uppdrag hade sin bakgrund i de ändrade förutsättningar för valuta- politiken som följde av medlemskapet i EU. Vid partiöverläggningar beslutades att en arbetsgrupp med representanter för samtliga riksdagspartier skulle diskutera grundlags- och andra lagstiftningsfrågor som har samband med Riks- bankens framtida ställning. Resultatet av överläggningarna redovisa- des i promemorian ställning (Ds 1997:50). Detta arbete har, vad gäller EMU, till allra största delen handlat om frågor som hör till den andra etappen, men vissa frågor som gäller den tredje etappen (bl.a. sedelutgivningen) har också behandlats. En proposition som behandlar dessa frågor beräknas lämnas till . Finansministern meddelade i ett offentligt anförande att regeringen i praktiken ställer sig bakom en rekommendation om EMU från den socialdemokratiska partistyrelsen. Partistyrelsen rekommenderade följande ställningstagande: Med tanke på svenska folkets svaga stöd för EMU är det inte aktuellt med ett svenskt del- tagande i valutaunionen då denna startar . Däremot bör vi bevara vår handlingsfrihet för att möjliggöra ett eventuellt senare svenskt inträde. Ett deltagande bör dock inte aktualiseras med mindre än att det underställs svenska folket för prövning. Det är allt- jämt önskvärt att en sådan prövning sker i ett allmänt val men det kan inte uteslutas att det istället kan ske genom ett extraval eller en folk- omröstning. Rekommendationen godkändes vid den social- demokratiska partikongressen . Svenska regeringsföreträdare hade inför ställningstagandena haft omfattande konsultationer med kollegor i andra medlemsstater, och de informerades också i efterhand. Propositionens disposition För regeringens vidkommande är således ståndpunkten i den över- gripande frågan om ett svenskt deltagande i valutaunionen när den inleds redan fastställd. Denna ståndpunkt bildar utgångspunkt för uppläggningen av denna proposition. Kapitel 3 ger en bakgrund om EMU. Här ges en översikt och en beskrivning av EMU-frågan från dess uppkomst fram till . Ett avsnitt beskriver medlemsstaternas framsteg vad gäller ekonomisk konvergens. Kapitel 4 redovisar villkoren för utanför valutaunionen, med tonvikt på legala och institutionella förhållanden. Även om inte inför euron kommer den tredje etappen att innebära förändringar jämfört med dagens situation. Kapitel 5 behandlar de svenska förberedelserna för den tredje etappen avseende svensk ekonomi och praktiska åtgärder. Kapitel 6 innehåller regeringens överväganden om ekono- miska politik utanför valutaunionen. Kapitel 7 innehåller regeringens överväganden i frågorna om deltagande i valutaunionen från starten och om förutsättningarna för ett eventuellt framtida deltagande. I bilaga 1 finns en sammanfattning av remissvaren på EMU-utred- ningen. I de följande bilagorna finns ett urval av sekundärlagstiftning och politiska texter om EMU och det ekonomisk-politiska samarbetet. En väsentlig bakgrund är primärrätten, främst i EG-fördragets avdel- ning VI om ekonomisk och monetär politik med tillhörande protokoll och förklaringar. Denna text har redan givits in till som bilaga 31 till prop. 1993/94: 19. 3 Bakgrund 3.1 En översikt av EMU 3.1.1 Övergången till den tredje etappen skall den tredje etappen av EMU inledas. De medlemsstater inom EU vilkas ekonomier bedömts ha uppnått en till- räcklig grad av varaktig ekonomisk konvergens och som uppfyller de övriga inträdesvillkor som ställts upp bildar då en valutaunion. På av den tredje etappen låses växelkurserna mellan del- tagarländernas valutor oåterkalleligt, den gemensamma valutan euron införs som penning- och valutapolitiken blir gemensam för deltagande länder. Från och med av den tredje etappen blir euron en egen officiell valuta. Europeiska () penning- och valutapolitiska transaktioner kommer att ske i euro. Euron kommer att kunna utnyttjas för olika typer av betalningar och överföringar i det finansiella systemet, men eurosedlar och -mynt introduceras först i ett senare skede. , som varar i upp till , kommer nationella sedlar och mynt att fortsatt utgöra legala betalningsmedel i deltagarländerna. Eurosedlar och -mynt införs . Enligt EG-fördraget bildas valutaunionen mellan de medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemen- sam valuta. Centrala i bedömningen är konvergenskriterierna som anges i fördraget och i anslutande protokoll. Kriterierna är i korthet: En hög grad av prisstabilitet. Inflationstakten får inte med överstiga inflationstakten i de högst tre medlems- stater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. En hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn. Det får inte föreligga ett beslut om att medlemsstaten har ett alltför stort un- derskott i de offentliga finanserna enligt det s.k. underskottsförfaran- det. De referensvärden som gäller är av BNP för under- skottet resp. för bruttoskulden i förhållande till BNP. Ett iakttagande av det normala fluktuationsutrymmet enligt Euro- peiska monetära systemets växelkursmekanism under utan att ha devalverat på eget initiativ i förhållande till någon annan medlemsstats valuta. Den långfristiga räntan får inte med överstiga motsvarande räntesats i de högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. En förutsättning för deltagande i valutaunionen är vidare att medlems- statens centralbank har en oberoende ställning i linje med bestäm- melserna i fördraget. Vilka medlemsstater som skall ingå i första gruppen deltagare i valutaunionen kommer att bestämmas . På grundval av rapporter från kommissionen och Europeiska monetära institutet () skall (rådet i sammansättningen av ekonomi- eller finansministrar) bedöma vilka medlemsstater som uppfyller villkoren för deltagande. På basis av en rekommendation från fattar sedan stats- och regeringscheferna samlade inom ramen för bestämmelserna för rådet det slutliga beslutet. De medlemsstater som vid urvalstillfället av stats- och regeringscheferna bedöms uppfylla de nödvändiga villkoren har både en rätt och en skyldighet att delta i valutaunionen. De medlems- stater som inte kvalificerat sig för deltagande i valutaunionen får s.k. undantagsstatus. och fick vid förhandlingen om särskilda protokoll om rätt att inte delta i valutaunionen. 3.1.2 Den gemensamma penning- och valutapolitiken Ansvaret för de deltagande medlemsstaternas penningpolitik överförs fr.o.m. starten av valutaunionen till Europeiska centralbankssystemet (ECBS) bestående av de nationella centralbankerna och en gemensam centralbank (ECB). ECBS skall utforma och genomföra den monetära politiken inom valutaunionen. ECB får ensamrätt att tillåta sedelutgivning inom valutaunionen och ges befogenheter att använda gängse penning- politiska styrinstrument, t.ex. rätt att genomföra öppna marknads- operationer och rätt att fastställa krav på minimireserver. Huvudmålet för ECBS skall vara att upprätthålla prisstabilitet. Utan att åsidosätta detta mål skall ECBS också stödja den allmänna ekono- miska politiken inom gemenskapen och bidra till att förverkliga gemenskapens mål enligt artikel 2 i EG-fördraget, bl.a. en hållbar icke-inflatorisk tillväxt och en hög sysselsättning. Fördraget ger ECBS en tydligt oberoende ställning, framför allt genom ett instruktionsförbud. Detta innebär att varken ECB eller de nationella centralbankerna får begära eller ta emot instruktioner från medlemsstaternas regeringar eller från något gemenskapsorgan. Omvänt gäller att nationella regeringar och gemenskapsorgan inte får söka påverka ECB. ECBS skall ledas av ECB:s beslutande organ. ECB:s högsta beslutande organ är som består av centralbankscheferna i de medlemsstater som deltar i valutaunionen samt ledamöterna i direktion. ECB:s direktion, som skall bestå av fyra till sex ledamöter, har det löpande ansvaret för beslut om den gemensamma penningpolitiken. Centralbankscheferna i de medlemsstater som står utanför unionen kommer att ingå i ECB:s allmänna råd, vilket bl.a. fungerar som forum för kontakter mellan samtliga centralbanker inom ECBS. Medan ECB har tilldelats ett strikt och odelat ansvar för penning- politiken, hör viktiga beslut inom valutapolitiken till ansvarsområde. Rådet har befogenhet att ingå formella avtal om växel- kurssystem med tredjeland alternativt att utfärda allmänna riktlinjer för valutapolitiken i förhållande till en eller flera valutor i tredje land. Fördraget ger emellertid ECB en väsentlig roll i beslutsproceduren innan rådet beslutar i valutapolitiska frågor. Ett viktigt skäl till detta är att minimera risken för en konflikt mellan valutapolitiken och ECBS prisstabilitetsmål. 3.1.3 Den ekonomiska politiken Vad gäller den allmänna ekonomiska politiken, utom den monetära politiken, sker ingen kompetensöverflyttning i den tredje etappen. Det åligger dock samtliga medlemsstater att betrakta den ekonomiska politiken som en fråga av gemensamt intresse och att sträva efter att samordna den ekonomiska politiken inom rådet. Medlemsstaterna skall också respektera de regler som skapats för att säkerställa budget- disciplin. Redan det ursprungliga angav att medlemsstaterna skall samordna sin ekonomiska politik. Med de konkreta planerna på att upprätta en ekonomisk och monetär union förstärktes motiven för en ekonomisk-politisk samordning medlemsstaterna emellan. I linje med detta infördes övervaknings- och samordningsförfaranden i EMU-delarna av . Till fördraget fördes bl.a. regler om s.k. multilateral övervakning. Inom ramen för bestämmelserna för den multilaterala övervakningen utfärdas icke-bindande allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik. De allmänna riktlinjerna antas på högsta politiska nivå av och de utarbetas en gång . Rådet skall på grundval av rapporter från kommissionen övervaka att den ekonomiska politiken i medlemsstaterna överensstämmer med de allmänna riktlinjerna. Rådet har möjlighet att ge rekommendationer till medlemsstater vars ekonomiska politik inte är förenlig med de allmänna riktlinjerna. Målen om stabila priser och sunda offentliga finanser har tillmätts stor vikt vid utformningen av bestämmelserna om EMU. Från och med den andra etappen är det förbjudet med s.k. monetär finansiering, dvs. att offentliga organ tar upp lån direkt i . Vidare finns det ett förbud mot positiv särbehandling av offentliga organ hos finansinstitut. Reglerna syftar till att säkerställa att den offentliga upplåningen för att finansiera underskott sker på marknadsmässiga villkor. En tredje regel är förbudet för EU-organen och medlems- staterna att påta sig ansvar för någon annan medlemsstats offentliga skuld. Genom antagandet av stabilitets- och tillväxtpakten förstärktes det regelverk som syftar till att säkra finanspolitisk disciplin. Stabilitets- och tillväxtpakten föreskriver både förebyggande och avskräckande åtgärder och utgörs av två rådsförordningar och en resolution från . Medlemsstaterna åtar sig i pakten att under den tredje etappen ha ett medelfristigt mål för sina offentliga finanser nära balans eller i överskott. De medelfristiga budgetmålen skall anges i stabilitetsprogram som de medlemsstater som deltar i valutaunionen utarbetar resp. i de konvergensprogram som utarbetas av medlemsstater utanför valutaunionen. Ett system för tidiga varningar upprättas genom vilket länderna skall kunna varnas om referensvärdet av BNP för underskottet är på väg att överskridas. De tidiga varningarna lämnas i form av icke-bindande rådsrekommendationer till medlemsländerna. Beträffande förfarandet vid alltför stora underskott införs tidsgränser för de olika stegen i förfarandet. Det klargörs vidare i vilka situationer sanktioner skall användas och regler för beräkning av bötes- och depositionsbelopp läggs fast. Stabilitets- och tillväxtpakten omfattar samtliga medlemsstater, med viktiga inskränkningar för de medlemsstater som inte deltar i valuta- unionen. 3.2 EMU-processen 3.2.1 Historisk återblick En valutaunion är ett mycket långtgående samarbete. EMU är därför ett synnerligen viktigt steg i det europeiska integrationsarbetet. Självständiga stater är beredda att ge upp sin rätt att nationellt fatta beslut om penning- och valutapolitik. Planer på en ekonomisk och monetär union har funnits länge inom gemenskapen. De har dock blivit riktigt konkreta och allvarliga först . Drivkrafterna har varit både politiska och ekonomiska. Då undertecknades var Bretton Woods- systemet med fasta växelkurser i funktion. Genom detta säkrades en hög grad av valutastabilitet också mellan medlemsstaterna i EG. Det fanns därför inte behov av ett särskilt valutasamarbete inom gemenskapsramen. Vid i beslutades det att möjligheterna att utveckla gemenskapen till en ekonomisk och monetär union skulle undersökas. I bakgrunden till detta ingick att den ekonomiska integrationen mellan medlemsstaterna hade ökat och att Bretton Woods-systemet visade tecken på instabilitet. En arbetsgrupp lade fram den s.k. Wernerplanen , vilken ledde till en resolution om att upprätta en ekonomisk och monetär union i två steg fram . Wernerplanen blev aldrig genomförd. En omständighet som försvårade för planen var turbulensen i samband med Bretton Woods- systemets sammanbrott. bekräftades vid i målet om en ekonomisk och monetär union. Detta följdes av etablerandet av den s.k. valutaormen . I detta samarbete ingick flera europeiska länder, även länder utanför gemenskapen. deltog i valuta- ormen - 1977. beslutade att upprätta det europeiska monetära systemet EMS. Härigenom höjdes väsentligt ambitionerna i EG:s monetära samarbete. Den centrala beståndsdelen i EMS är växelkursmekanismen (exchange rate mechanism). Denna innebär att bilaterala centralkurser sattes mellan samtliga deltagande valutor. Kring centralkurserna sattes band för högsta tillåtna fluktuationer i växelkurserna. Den normala bandbredden var plus/minus . De medlemsstater vars valutor ej deltagit i valutaormen fick en bandbredd på plus/minus . Vid bandgränserna trädde en obligatorisk och i princip obegränsad interventionsförpliktelse i kraft. Centralkurserna kunde ändras, exempelvis då en deltagande medlemsstat hade haft en alltför avvikande pris- och kostnadsutveckling. En viktig komponent i systemet var att centralkursjusteringar beslutades gemensamt, dvs. inte ensidigt av det berörda landet. Under ERM:s första år skedde centralkursjusteringar . karaktäriserades av att en del medlemsstater inte i tillräcklig grad förde en ekonomisk politik som ledde till stabilitet.