prop · GL03104 · 1998-01-01 00:00:00 — Den föreslagna ordningen minskar också risken för parallella prövningar av samma fråga i olika instanser. Möjligheten till domstolsprövning bör inte ersätta den nuvarande överprövningen av överordnad åklagare. Även fortsättningsvis bör en överordnad åklagare kunna pröva beslut om restriktioner inom ramen för sin tillsynsverksamhet, t.ex. i fall när det dröjer till dess rätten prövar enskilda restriktioner eller när den häktades önskemål gäller en fråga som rätten inte kan pröva (se vidare avsnitt 7.4). I andra fall bör den överordnade åklagaren hänvisa den häktade till möjligheten att begära rättens prövning av restriktionsbeslutet. Det framgår av Riksåklagarens cirkulär om handläggningen av överprövningsärenden (RÅC I:108) att överprövning normalt bör vägras bl.a. när frågan kan prövas av domstol. Enligt regeringens bedömning kommer detta inte att medföra några tillämpningsproblem för åklagare eller domstolar 7.3 Rättens generella tillstånd till restriktioner Regeringens förslag: regler förtydligas så att det framgår att rätten skall pröva frågan om generellt tillstånd till restriktioner som häktningsfrågan prövas och att tillståndsprövningen således även gäller när åklagaren begär för- längd tid för att väcka åtal. Ett tidigare meddelat tillstånd förfaller om rätten vid denna prövning inte meddelar fortsatt tillstånd till restriktioner. Behandlingslagen förtydligas så att det framgår att rättens generella tillstånd till restriktioner inte krävs för anhållna och gripna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag utom såvitt avser förtydligandet beträffande anhållna och gripna. I promemorian föreslås dessutom att rätten skall häva ett tillståndsbeslut i de avseenden det inte längre finns skäl för tillståndet. Det senare förslaget är utformat med hänsyn till promemorians huvudförslag att rätten i sitt tillståndsbeslut skall specificera de former av restriktioner som får meddelas. Remissinstanserna: De remissinstanser som har kommenterat promemorians förslag om hävning av tillståndsbeslut tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. I stället för en regel om att tillståndet förfaller innehöll utkastet en föreskrift om att rätten skall upphäva ett tillstånd till restriktioner när det inte längre finns skäl för det. Synpunkter på utkastet: Riksåklagaren avstyrker den föreslagna regeln om att rätten skall upphäva tillståndet till restriktioner. Skälen för regeringens förslag: Tillståndsprövningen enligt 24 kap. 5 a § syftar till att fästa uppmärksamheten på frågan om den häktades möjligheter till kontakter med omgivningen och att göra domstolsinflytandet över denna fråga tydligare. Den innebär också en klar koppling mellan häktningsskäl, dvs. kollusionsfara, och restrik- tionsanvändningen. Som redovisats i avsnitt 7.2 bör den rätt till domstolsprövning av undersökningsledarens eller åklagarens beslut om enskilda restriktioner som föreslås i detta ärende vara ett komplement till den nuvarande tillståndsprövningen. Rättens ansvar för restriktionsanvändningen bör komma tydligare till uttryck i bestämmelserna. Det nuvarande systemet bygger på att rätten skall pröva frågan om tillstånd till restriktioner när åklagaren begär det och därefter ompröva tillståndet som häktningen omprövas. Bestämmelsen bör förtydligas så att det framgår att detta även gäller när åklagaren begär förlängd tid för att väcka åtal, vilket också föreslås i promemorian. I sitt yttrande över utkastet till lagrådsremiss avstyrker Riksåklagaren en regel om att rätten skall upphäva tillstånd till restriktioner när det inte längre finns skäl för sådana. Enligt Riksåklagaren skulle en sådan regel få en reell funktion endast om rätten har någon form av under- sökningsplikt samt att en sådan plikt skulle vara alltför långtgående. Regeringen är benägen att instämma i Riksåklagarens uppfattning. Bestämmelsen bör i stället utformas som en förfallsregel så att tidigare meddelade tillstånd förfaller om rätten vid prövning av häktningsfrågan inte meddelar ett beslut om fortsatt tillstånd. Eftersom rättens prövning av tillståndsfrågan förutsätter att åklagaren har begärt ett sådant tillstånd bör på samma sätt ett meddelat tillstånd förfalla om åklagaren begär omhäktning eller förlängd tid att väcka åtal utan att i samband därmed begära ett fortsatt tillstånd till restriktioner. Rättens tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § kan endast begäras beträffande häktade. Enligt 16 § andra stycket behandlingslagen får restriktioner av utredningsskäl endast åläggas en häktad om detta får ske enligt 24 kap. 5 a § . I ett initiativärende har uppmärksammat att behand- lingslagens regler kan tolkas så att rättens tillstånd till restriktioner också krävs för att meddela restriktioner av utredningsskäl för andra personkategorier som, enligt 17 §, omfattas av behandlingslagens regler om häktade. Detta gäller främst de som anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott, för vilka rättens tillstånd inte kan inhämtas. föreslår att denna otydlighet skall avhjälpas. Bestämmelserna om rättens tillstånd till restriktioner är inte avsedda att gälla för andra än häktade (se prop. 1993/94:24 s. 83). Detta bör, som föreslår, förtydligas genom ett uttryckligt undantag i 17 § behandlingslagen från den föreskrift i 16 § samma lag som innebär att reglerna i 24 kap. 5 a § måste vara uppfyllda för att restriktioner av utredningsskäl skall få meddelas. Frågan om andra än häktade skall ha möjlighet att begära rättens prövning av beslut om enskilda restriktioner behandlas i avsnitt 7.4. 7.4 Rättens prövning av beslut om enskilda restriktioner Regeringens förslag: Rättens prövning av enskilda restriktioner skall ske i samband med att den prövar frågan om generellt tillstånd till restriktioner. Rättens prövning skall avse frågan om restriktioner av ett visst slag är motiverade, men inte frågor om särskilda lättnader i eller undantag från en restriktion som i sig är motiverad. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss avviker från regeringens förslag genom att den häktades begäran om rättens prövning, enligt ut- kastet, skall lämnas till åklagaren som skall ompröva sitt restriktions- beslut. Om åklagarens omprövning inte leder till den ändring som den häktade begär och begäran om domstolsprövning därmed förfaller skall den häktades begäran överlämnas till rätten för att prövas . Rätten skall enligt utkastets förslag ha möjlighet att, bl.a. på begäran av den häktade, hålla muntlig förhandling. En sådan förhandling skall om möjligt samordnas med en annan förhandling beträffande den häktade. Synpunkter på utkastet: Flertalet av dem som yttrat sig särskilt över den närmare utformning av reglerna har endast haft invändningar mot enstaka punkter i förslaget. Riksåklagaren, som avstyrker förslaget om ökad domstolsprövning i dess helhet, uppger att den föreslagna ordningen kommer att innebära ett avsevärt merarbete för åklagare och domstolar, bl.a. genom nya förhandlingar, och därmed ökade kostnader. Vidare anförs att reglerna om omprövning i samband med en begäran om domstolsprövning ytterst sällan kommer att leda till ändrade beslut och att risken för en ingående prövning medför att rättens opartiskhet kan ifrågasättas. anser också att förslaget kommer att medföra ökade kostnader. Även en avdelning vid hävdar att jävsfrågor skulle kunna aktualiseras i vissa fall. framför däremot att en ordning med domstolsprövning i efterhand, sedan konsekvenserna av vissa enskilda restriktioner kan bedömas mot en fortskriden utredning och sedan åklagaren först givits möjlighet att nyansera beslutet, innebär att rättens prövning alltjämt kan framstå som objektiv. , två avdelningar vid och anser att reglerna om rättens handläggning samordnade förhandlingar ger alltför dålig ledning för domstolarna och härtill är i viss mån motsägelsefulla. Några av dessa förordar samordnade förhandlingar, medan de andra, bl.a. , anser att en snabb prövning skall prioriteras och därmed att särskilda förhand- lingar skall hållas för prövning av den häktades begäran. Det föreslås från några håll att tidsgränser för olika åtgärder skall införas. påtalar dessutom vissa tillämpningsproblem när det gäller omfattningen av rättens prövning. I flera yttranden föreslås olika förtydliganden och ändringar i lagtexten. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till att prövningen av restriktioner innefattar en bedömning av frågan om kollusionsfara är det uppenbart lämpligt att pröva restriktionsfrågor som häktningen prövas. Sådan samordning föreskrivs när det gäller rättens prövning av generella tillstånd till restriktioner och bör även eftersträvas när det gäller rättens prövning av enskilda restriktioner. Förfarandet vid rättens prövning av enskilda restriktioner bör därför enligt regeringens mening fogas in i den ordning som gäller för prövningen av häktnings- och tillståndsfrågor. Genom en obligatorisk samordning av rättens prövning av de frågor som beror på en bedömning av kollusionsfaran häktning, generellt tillstånd till restriktioner och enskilda restriktioner tillgodoses, enligt regeringens mening, de kritiska synpunkter om merarbete, effektivitetsförluster och tillämpningsproblem när det gäller rättens möjlighet att samordna förhandlingar som framförts beträffande förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Vi förordar således en ordning som ligger närmare det förslag som lämnas i promemorian, vilket har fram- hållits som en mer ändamålsenlig lösning av ett antal remissinstanser (se avsnitt 7.2). Utformningen av reglerna om rättens handläggning Förfarandereglerna bör således utformas så att den häktades begäran prövas vid samma tillfälle och i samma ordning som rätten tillämpar beträffande frågorna om häktning och tillstånd till restriktioner. Detta bör åstadkommas genom att knyta prövningen av enskilda restriktioner till den prövning som enligt gäller för tillståndsfrågan. Enligt 24 kap. 5 a § skall rätten pröva frågan om tillstånd till restriktioner varje gång som häktningsfrågan prövas och sådant tillstånd begärs av åklagaren. I avsnitt 7.3 föreslås ett förtyd- ligande så att det klart framgår att sådan prövning även skall ske när rätten tar ställning till en begäran om förlängd tid att väcka åtal. Tingsrätten prövar i regel tillståndsfrågan, och därmed en fråga om enskilda restriktioner, vid en förhandling. Det kan vara fråga om en häktningsförhandling, en omhäktningsförhandling, en förhandling för prövning av frågan om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § andra stycket , en häktningsförhandling beträffande den som har häktats i sin utevaro enligt 24 kap. 17 § fjärde stycket rättegångs- balken eller huvudförhandlingen. Domstolsprövningen av enskilda restriktioner kommer alltså i vissa fall att kunna ske som domstolen första gången tar ställning till frågan om tillstånd till restriktioner. Rättens tillstånd till restriktioner krävs endast beträffande den som är häktad. Denna koppling innebär att den som är gripen eller anhållen inte kan begära rättens prövning av ett beslut om restriktioner av utrednings- skäl (se avsnitt 7.2). Den som är gripen eller anhållen bör dock kunna få till stånd en domstolsprövning av enskilda restriktioner i samband med att han eller hon häktas och tillstånd till restriktioner meddelas. Enskilda restriktioner bör således kunna prövas av rätten redan vid den första häktningsförhandlingen. Enligt 24 kap. 18 § skall häktningsbeslutet, och därmed ett eventuellt tillstånd till restriktioner, i regel prövas på nytt av rätten vid omhäktningsförhandlingar med högst . Om det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning är uppenbart att förhandling inom den angivna tiden skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Detta kan t.ex. vara fallet om den häktade medger åklagarens begäran om förlängning av tiden för att väcka åtal. Om den häktade begär domstolens prövning av enskilda restriktioner kan detta således innebära att en omhäktnings- förhandling kommer till stånd när den annars inte skulle ha behövts, nämligen när denna begäran medför att en omhäktnings- förhandling inte kan anses vara uppenbart obehövlig. Även om den häktade inte motsätter sig häktningen eller en förlängning av åtalstiden för att få till stånd en förhandling i dessa fall bör rätten ta ställning till samtliga frågor i ett sammanhang. Den häktades begäran om prövning av enskilda restriktioner bör dock inte med automatik leda till att omhäktningsförhandling skall hållas utan förutsättningarna måste prövas från fall till fall. Den häktade har möjlighet att få till stånd omhäktningsförhandlingar med stöd av 24 kap. 18 § och det kan antas att den häktade i allmänhet även kommer att påkalla en ny prövning av häktningsfrågan, och därmed en ny förhandling, i de fall som avses. En samordning med den existerande ordningen för prövning av tillståndsfrågan innebär att förflyter mellan de tillfällen när en domstolsprövning av enskilda restriktioner kan komma till stånd. Detta kan enligt regeringens uppfattning accepteras med hänsyn till att den häktade redan vid det första tillfället när tillståndsfrågan prövas av rätten även kan få de enskilda restriktionerna prövade. Det bör också framhållas att rätten är oförhindrad att hålla en omhäktningsförhandling tidigare än vad som anges i 24 kap. 18 § rätte- gångsbalken, t.ex. om det framkommer uppgifter som innebär att den bedömning av kollusionsfaran som ligger till grund för beslut om häktning och tillstånd till restriktioner kan ifrågasättas. På detta sätt har rätten möjlighet att uppfylla sin skyldighet, enligt 24 kap. 20 § , att upphäva ett häktningsbeslut när det inte längre finns skäl för beslutet. Den häktades begäran bör kunna framställas såväl muntligen som skriftligen. Detta bör kunna ske så sent som vid den förhandling där frågan skall prövas. Vid förhandlingen redovisar åklagaren de om- ständigheter som denne anser medföra kollusionsfara och skäl för tillstånd till restriktioner. Vidare har åklagaren tillgång till det restrik- tionsbeslut som gäller och i allmänhet gjort klart för sig vilka restriktioner som skall tillämpas fortsättningsvis. Det är därmed lätt för åklagaren att lämna de eventuella ytterligare uppgifter som behövs för att bemöta den häktades begäran, även om den framställs först vid den förhandlingen där den skall prövas. Frågan om åklagarens möjligheter att redovisa olika omständigheter för rätten, och därmed för den misstänkte, behandlas närmare i avsnitt 7.5. När det gäller prövning av såväl frihetsberövanden som restriktioner är det fråga om omständigheter som fortlöpande förändras. Den omprövningsskyldighet som föreskrivs i 16 § behandlingslagen bidrar ytterligare till förändringar av restriktionsbeslut. Prövningen av den häktades begäran bör naturligtvis avse det restriktionsbeslut som gäller vid tiden för prövningen. Det bör därför ankomma på åklagaren att redovisa vilka restriktioner som den häktade för tillfället är underkastad. Rättens prövning av enskilda restriktioner bör även i vissa fall kunna begäras i hovrätten och . Detta bör kunna ske när lägre rätt har dömt i målet och domen överklagats dit. Med hänsyn till att rättens beslut om enskilda restriktioner inte bör kunna överklagas (se avsnitt 7.2) finns det däremot inte skäl att medge prövning av enskilda restriktioner i hovrätt och om bara häktnings- eller tillståndsfrågan har överklagats dit. Det kan för övrigt anmärkas att om överrätten upphäver ett tillstånd till restriktioner i en sådan situation så faller naturligtvis även de enskilda restriktioner som åklagaren har beslutat. I ett fall bör dock högre rätt kunna pröva enskilda restriktioner även om det enbart är lägre rätts häktningsbeslut som har överklagats dit. Det gäller situationen när lägre rätts beslut att ogilla ett häktningsyrkande har överklagats och den högre rätten i den häktades utevaro beslutar om häktning med följd att en förhandling enligt 24 kap. 17 § fjärde stycket hålls (se 52 kap. 11 § tredje stycket och 56 kap. 11 § första stycket ). I dessa fall åläggs den häktade eventuella restriktioner i samband med att häktningsbeslutet verkställs och denne bör då ha samma möjligheter att begära rättens prövning av enskilda restriktioner som han eller hon har i motsvarande situation vid tingsrätten. En prövning av enskilda restriktioner i högre rätt torde bli sällsynt och endast förekomma i undantagsfall. Den häktades begäran bör i hovrätt eller handläggas på samma sätt som häktnings- och tillståndsfrågorna. Det innebär att en prövning i högre rätt i regel kommer att ske på handlingarna. I dessa fall har åklagaren möjlighet att lämna konkreta uppgifter till stöd för restriktionerna utan att äventyra brottsutredningen och det skriftliga underlag som högre rätt har att bedöma kan alltså vara mycket mer utförligt än vad som i allmänhet är möjligt vid tingsrätten. Om häktning sker först i högre rätt skall häktningsfrågan prövas vid en förhandling där (beträffande personer som häktas i sin utevaro, se 51 kap. 8 § fjärde stycket och 55 kap. 15 § första stycket 2 ). Eventuella frågor om tillstånd till restriktioner och domstolsprövning av ett restriktionsbeslut skall därmed prövas vid den förhandlingen. Närmare om innehållet i domstolsprövningen Rättens prövning bör avse frågan om de enskilda restriktioner som den häktade har invänt mot är motiverade. Prövningen kan leda till att rätten upphäver restriktioner av något slag som åklagaren har beslutat om. Åklagarna kan enligt särskilda bestämmelser i behandlingslagen medge olika former av lättnader i eller undantag från restriktioner, t.ex. att tillåta avlyssnade samtal, för att möjliggöra kontakter mellan den häktade och andra. De ställningstaganden som måste göras i samband med beslut om sådana lättnader eller undantag fordrar god kännedom om den pågående brottsutredningen. Vidare är lättnaderna ofta beroende av möjligheterna till praktiska arrangemang. Det måste t.ex. finnas personal tillgänglig för att övervaka telefonsamtal eller besök och som är kompetent att avgöra när kontakten innebär en fara för utredningen. Liksom bör det vara åklagarens uppgift att avgöra och föranstalta om de specifika kontrollåtgärder som behövs för att en lättnad av en viss restriktion skall kunna medges. Detaljer av detta slag bör inte ingå i domstolens prövning eller i dess beslut. Det är därför, enligt regeringens mening, inte lämpligt att rätten även skall kunna ta ställning till lättnader i eller undantag från enskilda restriktioner som i övrigt anses vara motiverade. En sådan prövning kan dessutom innefatta så ingående bedömningar av brottsutredningen att domstolens, eller i vart fall den enskilde domarens, opartiskhet skulle kunna ifrågasättas. Den skulle också innebära alltför mycket detaljarbete i domstolen. För att denna begränsning klart skall framgå förordar vi en annan formulering av lagtexten än den som föreslogs i utkastet (se vidare författningskommentaren till 17 § behandlingslagen). Med hänsyn till behovet av en tydlig ansvarsfördelning mellan åklagare och domstol samt till förutsättningen att åklagaren primärt skall ansvara för det närmare innehållet i restriktionerna bör rätten inte, såsom föreslås i promemorian, ha en skyldighet att på eget initiativ upphäva enskilda restriktioner. Ett sådant ansvar förutsätter att brottsutredningen följs kontinuerligt, vilket varken är eller bör vara rättens uppgift. Övriga frågor Den överprövning av beslut om enskilda restriktioner som det är fråga om innefattar inte någon bedömning av frågan om den misstänkte har begått det brott som han eller hon misstänks för. Prövningen är alltså enligt regeringens mening inte som några remissinstanser anser jämförbar med den situation som hade att bedöma i målet mot (Ser. Prövningen faller heller inte inom tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelse i 4 kap. 13 § om domarjäv som infördes med anledning av detta mål (punkt 8; jfr prop. 1992/93:25). Rättens prövning av enskilda restriktioner kommer inte att grunda sig på en mer ingående redogörelse för de omständigheter som, enligt åklagaren, ger upphov till kollusionsrisken och behovet av en viss restriktion än vad som normalt är fallet vid en häktningsförhandling där tillståndsfrågan prövas. Det som tillkommer är förhållandet mellan kollusionsfaran och den enskilda restriktionen (se vidare avsnitt 7.5). Det finns därför inte anledning att anse en domare jävig enbart på den grunden att han eller hon i målet har gjort en bedömning av åklagarens beslut om enskilda former av restriktioner för en häktad. En ordning med överprövning av restriktionsbeslut i domstol skulle därför inte påkalla någon ändring av reglerna om domarjäv. Det finns inte heller skäl att anse vilket en instans som yttrat sig över utkastet till lagrådsremiss gör en domare jävig på grund av upprepade prövningar av restriktions- frågor i förening med flera häktnings- och omhäktningsförhandlingar. De nya reglerna om rättens prövning av enskilda restriktioner bör placeras i behandlingslagen där de materiella bestämmelserna finns och inte, som någon instans anför i sitt yttrande över utkastet, i . Däremot bör det, vilket inte föreslogs i utkastet, införas en hänvisning till dessa regler i . 7.5 Redovisning av skäl för restriktioner m.m. Regeringens förslag:. När rättens generella tillstånd till restriktioner begärs skall åklagaren ange skälen för restriktioner. Om den häktade begär rättens prövning av enskilda restriktioner skall åklagaren ges tillfälle att ange skälen för dessa. Regeringens bedömning: Föreskrifter om dokumentation av skäl för restriktioner och om häktades möjligheter att ta del av den bör inte ges i lag. I stället bör föreskrifter ges i förordning och av Riksåklagaren. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag när det gäller rättens tillstånd till restriktioner. Eftersom tillståndet skall precisera vilka enskilda restriktioner som får tillämpas skall dock åklagaren enligt promemorians förslag ange skäl för varje enskild restriktion som denne begär att tillståndet skall omfatta. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar promemorians förslag i denna del. påpekar att kravet på detaljer i fråga om vilka restriktioner som skall tillämpas inte får sättas alltför högt. Riksåklagaren framhåller risken för att utredningen försvåras om åklagaren måste avslöja detaljer ur förundersökningen för den misstänkte för att inte riskera att få avslag på en begäran om tillstånd till restriktioner. Denna kritik återfinns även i remissvaren från många av de åklagarmyndigheter och åklagarkamrar som yttrat sig på anmodan av Riksåklagaren. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag när det gäller åklagarens skyldighet att ange skäl när denne begär rättens generella tillstånd till restriktioner. Enligt utkastet skall åklagaren därutöver skriftligen ange skälen för de enskilda restriktioner i ett yttrande över den häktades begäran om rättens prövning av beslutet. Frågan om dokumentation av de omständigheter som föranleder ett restriktionsbeslut berörs inte i utkastet. Synpunkter på utkastet: Justitiekanslern anför att förslaget inte uppfyller den rekommendation som kommittén mot tortyr har lämnat samt att det är ägnat att öka antalet överklaganden i frågor om enskilda restriktioner eftersom det innebär att den häktade är hänvisad till att begära rättens prövning för att få veta skälen för dessa. betonar Justitiekanslern att det inte bör ställas alltför höga krav på en detaljerad redovisning i beslutet av skälen för de enskilda restriktionerna. Riksåklagaren avstyrker förslaget i denna del med hänvisning till de invändningar som anförs mot den närmare utformningen av reglerna i utkastet (se avsnitt 7.4).