prop · GL0341 · 1998-01-01 00:00:00 — Äldre bestämmelser skall fort- farande tillämpas i ärende där ansökan eller begäran om omprövning inkommit före ikraftträdandet Förteckning över myndigheter och organisationer som inbjudits till hearing om betänkande Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och rättssäkerhet (SOU 1997:134) (De som inte deltagit anges kursivt.) ombudsmän, i , Länsrätten i län, , , , , , , , i , , , , , och Akademikers Centralorganisatio Sammanställning över synpunkter framförda vid hearing om betänkande Förtroendemannainflytande ökad kvalitet och rättssäkerhet (SOU 1997:134) (Skriftliga synpunkter har i vissa fall kompletterats med muntliga syn- punkter.) , som inte närvarade, har i yttrande anfört att från de synpunkter som JO har att beakta har han inte något att erinra mot de framlagda förslagen. Allmänna synpunkter Kammarrätten i ansluter sig till många av förslagen men anser att författningstextförslagen behöver en viss omarbetning. Riksförsäk- ringsverket (RFV) tillstyrker i stort det som förs fram. Socialförsäk- ringsnämnderna har till uppgift att besluta i rättsliga frågor. Arbetet kan därför på många sätt jämföras med arbetet i domstol. Denna parallell är viktig för diskussionen om nämndernas roll. instämmer i väsentliga delar i förslagen och vill särskilt betona vikten av socialför- säkringsnämndernas roll att värna den enskildes rättssäkerhet. Statskon- toret anser att ansvaret för beslut om försäkringsutgifter om bör ligga på ledning. Lekmannainflytandet måste vägas mot kraven på en effektiv förvaltning, där myndighets- utövning och beslutsfattande är kopplat till det ekonomiska ansvaret. So- cialförsäkringsnämnderna har en oklar grund för sin myndighetsutövning och förslaget innebär ingen förändring därvidlag. Frågan om nämndernas ansvar är inte löst och deras ställning i socialförsäkringens administration är oklar. Någon omprövning ingick inte i utredningsuppdraget, vilket är en brist. () anser att motiven för att ha socialförsäkringsnämnder inte längre finns kvar. i (LO) ser med tillfredsställelse att lekmannainflytandet i social- försäkringen bevaras och anser att det främjar både kvalitet och rättsäker- het. () ställer sig i allt väsent- ligt bakom förslagen om nämndernas arbetsuppgifter och organisation. Nämnder med förtroendevalda ledamöter har en central roll i socialför- säkringssystemet. De garanterar en mer rättvis behandling och en insyn i verksamheten. () anser att betänkandet innehåller väl avvägda förslag som sammantaget bör bidra till ökad kva- litet och rättssäkerhet. FKF menar dock att utredaren i vissa stycken t.ex. föredraganderollen och ärendemängd, föreslår en onödig detaljreglering. Bl.a. med utgångspunkt i dagens trängda ekonomiska situation är det viktigt att kassorna lämnas stor frihet att organisera nämndarbetet utifrån regionalt perspektiv för att uppnå effektivitet. () anser att förtroendemannainflytandet är en viktig del av demokratin. I det sammanhanget fyller socialförsäkringsnämnderna en viktig funktion. Det är viktigt att förtroendemannaorganisationen ut- vecklas och hittar nya former. Förbundet tillstyrker samtliga förslag. Akademikers () anser att direktiven var för snäva. hade gärna sett en mer radikal omprövning av nämndernas roll och funktion. Principer för bestämmandet av antal socialförsäkringsnämnder Utredarens förslag: Antalet socialförsäkringsnämnder inom en försäk- ringskassa skall vara så stort att rättssäkerhet, kvalitet och kostnadseffek- tivitet i handläggningen av ärenden säkerställs som kravet på snabbhet i handläggningen tillgodoses. Antalet ärenden per sammanträde bör därför vara högst 40 45 stycken och nämnden bör sammanträda minst . Varje socialförsäkringsnämnd skall beluta i alla slag av ärenden som skall avgöras av nämnd. Om särskilda skäl före- ligger, kan styrelsen besluta att viss grupp av ärenden skall avgöras av den nämnd som styrelsen bestämmer. Styrelsen skall besluta vilket geo- grafiskt område som skall utgöra nämndens verksamhetsområde. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att de före- slagna principerna kan godtas, även om det högsta antalet ärenden före- faller för högt. Det kan vara lämpligt att låta principerna komma till ut- tryck i lagtexten i mycket principiella termer. Forumfrågorna bör ägnas uppmärksamhet. Det saknas uttalanden om hur försäkringskassorna skall förfara om antalet nämnder och deras verksamhetsområde behöver om- prövas vid ändrade förhållanden under pågående mandatperiod. Om änd- ring skall vara möjlig bör det framgå av lagtexten. I övrigt har kammar- rätten inget att erinra. Länsrätten i län och har inga invändningar mot förslagen men delar kammarrättens uppfattning. RFV tillstyrker förslagen och understryker att antalet ärenden per sam- manträde i varje fall inte bör överstiga 40 45. Det kan finnas särskilda skäl för att låta en nämnd avgöra ett visst ärendeslag. Med tanke på vik- ten av helhetssyn bör detta tillämpas restriktivt. Verket anser att det skall vara möjligt att göra ändringar i nämndorganisationen under löpande mandatperiod och saknar förslag till reglering. instämmer i föreslagen och poängterar vikten av att antalet ärenden avpassas så att rättssäkerhetsaspekten kan tillvaratas. Statskontoret anser att antalet nämnder bör bestämmas utifrån vilken typ av ärenden som nämnden har att besluta i. SAF anser att rättssäkerheten säkerställs främst genom enkla och klara regler samt god utbildning och förmåga hos handläggare. Överprövning av enskilda ärenden kan ske hos för- valtningsdomstolarna. Kvalitet, kostnadseffektivitet och snabbhet i handläggningen kan tillgodoses genom lämpligt urval och nödvändig utbildning. LO ansluter sig till förslagen. Alla nämnder bör dock besluta i alla ärendeslag som skall beslutas av nämnd. Antalet ärenden per sam- manträde måste hållas begränsat, 40 45 ärenden är mycket. TCO på- pekade att det blir allt vanligare att de försäkrade har ombud och att de närvarar vid nämndens sammanträden. Detta tar extra tid och den aspek- ten måste vägas in när antalet nämnder bestäms. FKF tolkar förslagen som riktlinjer om antal nämnder, ärendeantal, sammanträdesfrekvens m.m. och instämmer i dessa. FKF anser att det är upp till respektive kassa att själv besluta om detaljerna med utgångspunkt i den egna kas- sans förutsättningar. Om det skall vara fler nämnder kostar det mer pengar. Det skall vara möjligt för styrelsen att ändra antalet nämnder un- der mandatperioden. Nämndledamöternas roll och ansvar Utredarens uttalanden: Nämndledamotens roll är att fatta beslut i en- skilda försäkringsärenden, att som allmänhetens företrädare ha insyn i verksamhet och beslutsprocess, att genom sitt del- tagande i ärendehandläggningen förstärka rättssäkerheten och att vara en länk mellan allmänheten och . Ledamöter skulle, på styrelsens uppdrag och tillsammans med tjänstemän, kunna företräda kassan i olika samverkansprojekt, referensgrupper och dylikt. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att ledamotens roll och ansvar är att fatta beslut i de enskilda ärenden som ankommer på nämnden och därvid tillämpa gällande lagar. Ledamotens roll är inte att vara allmänhetens företrädare eller länk mellan allmänheten och för- säkringskassan. Den uppgiften ligger på styrelseledamöterna. Det är väsentligt att nämndledamoten inte tilldelas uppgifter som gör honom till annat än nämndledamot. Länsrätten i län noterar att någon annan roll än beslutsfattarens kommer inte till uttryck i förslagen till författ- ningstext. delar kammarrättens uppfattning. RFV delar inte utredarens uppfattning att nämnden skall vara en länk mellan allmän- heten och . Detta är en uppgift för styrelsen. Det bör inte heller vara nämndens uppgift att företräda kassan i olika samman- hang. En viktig uppgift för nämnden är att i alla ärenden utifrån kraven på rättssäkerhet ställa krav på fullödiga beslutsunderlag. Handikapp- ombudsmannen har inget att invända mot förslagen. Statskontoret anser att nämndens viktigaste roll är möjligheten till insyn i verksamheten och beslutsprocessen och att företräda försäkringens intressenter, dvs. de för- säkrade, arbetsmarknadens parter, finansiärerna och vårdgivarna. Insyns- uppgiften bör i första hand avse att till kassans ledning förmedla iaktta- gelser och ge förslag till riktlinjer m.m. SAF anser inte att nämnderna skall fatta beslut i enskilda försäkringsärenden. Om de skall finnas kvar skulle rollen som allmänhetens företrädare och länk mellan allmänheten och kunna uppfyllas genom att nämnderna finge vara rådgivande organ till direktör och styrelse. Nämn- derna skulle då också kunna få en bredare sammansättning, ungefär på samma sätt som den centrala socialförsäkringsdelegationen i Riksförsäk- ringsverket. LO poängterar beslutanderollen och menar att även rollen som länk är viktig men måste ändå komma i andra hand. FKF instäm- mer med utredaren vad gäller ledamotens roll och ansvar. De bör också delta i utvecklingen av samverkan inom rehabiliteringsområdet. FKF understryker vikten av att vid nomineringen göra klart vad rollen och uppgiften innebär. FF menar att det är viktigt med ett väl fungerande samspel mellan nämndledamöterna och kassans tjänstemän. Det stärker den enskildes rättssäkerhet och är positivt för utvecklingen av socialför- säkringssystemen. anser att frågan om en professionell utveckling kvarstår. Nämndernas beslutsbefogenhet Utredarens förslag: skall besluta i ärenden som har väsentlig betydelse för den enskilde från för- sörjningssynpunkt eller där ersättningen är ägnad att höja den enskildes livskvalitet. I ärendet skall finnas utrymme för bedömning. Det innebär bl.a. att nämnden inte skall fatta omprövningsbeslut, beslut om delpension, eftergift av återbetalningsskyldighet för utgivet underhålls- stöd m.m. Remissinstanserna: Kammarrätten i har inget att erinra mot förslagen men anser att definitionen av nämndens beslutsbefogenhet bör framgå av lagtexten. Länsrätten i län anser att det bör övervägas om inte ärenden av enkel beskaffenhet kan avgöras av tjänsteman. Vissa rekvisit bör definieras. RFV och tillstyrker förslagen. Statskontoret anser att nämndens beslutsbefogenhet bör be- gränsas till komplicerade ärenden av principiell betydelse (pilotfall). Nämnderna skall yttra sig över policyskapande fall och tillföra erfaren- heter från olika delar av arbetslivet. Styrelsen bör avgöra om nämnden skall ha beslutsbefogenhet i enskilda ärenden eller ej. Alla beslut bör ske på delegation och i rutinärenden bör tjänstemän besluta. LO anser att be- slut om sjuk- och havandeskapspenning och rehabiliteringsersättning även fortsättningsvis skall omprövas av nämnd. I övrigt instämmer LO i förslagen. TCO delar LO:s uppfattning. FKF tillstyrker förslaget i princip men anser att det finns skäl att ha viss omprövning kvar i nämnden, t.ex. när det gäller nedsättning eller indragning av sjukpenning. Nämndernas sammansättning Utredarens förslag: skall ha fem ledamöter inklusive ordföranden. Ordföranden utses av regeringen efter förslag av politiskt parti. utser två ledamöter efter för- slag av de politiska partier som finns representerade i respek- tive kommunfullmäktige och två ledamöter efter förslag av organisatio- ner på arbetsmarknaden. Det skall finnas fyra personliga ersättare. Ersät- tarna skall ha närvaro- och yttranderätt. Nämnden skall vara beslutsför när tre ledamöter är närvarande. Ledamöterna skall utses för av , räknat från året allmänna val ägt rum. Ut- redaren anför att det vore önskvärt att regeringen beaktar att inte alla centrala organisationer på arbetsmarknaden är villiga att nominera leda- möter till socialförsäkringsnämnderna. Remissinstanserna: Kammarrätten i menar att det är väl- betänkt att ordföranden även fortsättningsvis skall utses av regeringen. Beträffande övriga ledamöter förordar kammarrätten att de utses eller föreslås av / kommunfullmäktige på samma sätt som leda- möter i t.ex skattenämnd. Styrelsen bör kanske utse vice ordförande. Länsrätten i län anser att ordföranden bör utses av regeringen. Övriga ledamöter och ersättarna bör utses på samma sätt som nämnde- män i förvaltningsdomstol, dvs. genom val av landsting/kommunfull- mäktige. Länsrätten har inga erinringar beträffande antalet ledamöter. RFV tillstyrker förslaget om antal ledamöter och delar uppfattningen att ordföranden skall utses av regeringen. RFV ansluter sig till utredarens argumentation att endast det politiska systemet och inte arbetsmarkna- dens parter skall nominera ledamöter. I motsats till utredaren drar RFV därför också slutsatsen att ledamöterna bör utses efter nominering av landsting/ kommunfullmäktige. Mot bakgrund av styrelsens övergripande ansvar och att nämndledamöterna har att svara inför styrelsen, anser RFV att det finns skäl att vara försiktig med personunion mellan styrelsen och nämnden. menar att förslaget om att arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer skall nominera representanter till nämnderna inte kommer att kunna realiseras. ställer sig därför tveksam till denna del av förslaget och menar att regeringen under det fortsatta beredningsarbetet bör ta ställning till att inte alla organisationer är intresserade av att medverka. kan inte se varför arbetsmarknadens parter skall ges en särskild roll genom rätten att nominera representanter i socialförsäkringsnämnderna. Ledamöterna är att se som allmänhetens företrädare och de bör därför nomineras av de politiska partierna. Han ansluter sig till betänkandets förslag om ett särskilt organ knutet till med representanter för grupper i samhället med ett särskilt intresse för de frågor som tas upp i socialförsäkringsnämnderna. Till dessa grupper hör handikapporganisa- tionerna och arbetsmarknadens parter. Statskontoret anser att ledamö- terna bör företräda försäkringens intressenter och att en ledamot i försäk- ringskassans styrelse inte bör vara nämndledamot. Statskonto- ret anser att styrelsen bör utse ordförande och anser inte att vederbörande skall utses efter förslag av politiskt parti. Professionella meriter, exem- pelvis försäkringsjuridisk kompetens eller erfarenhet i försäkringsfrågor, bör i stället ligga till grund för valet. SAF konstaterar att det råder oklar- het mellan argumentationen och de lagda förslagen. Förslagen innebär att nämnderna fortsatt kommer att ha ett starkt korporativistiskt inslag. Om de gjordes om till rådgivande organ blir det inte lika stötande att frångå de demokratiska principer som gäller nämndernas sammansättning. SAF menar vidare att ett alternativ till utredarens förslag vore att lösa beslutsfunktion på samma sätt som gäller för domstolarna. Ordföranden i en socialförsäkringsnämnd skulle kunna hämtas från , t.ex. en erfaren föredragande. Övriga ledamöter skulle kunna utses på samma sätt som nämndemännen i dom- stolarna. En sådan ordning skulle garantera sakkunskap hos ordföranden och eliminera korporativistiska inslag. LO menar att en förutsättning för att instämma i förslaget om minskat antal ordinarie le- damöter är att ersättarna verkligen får en aktiv roll. LO ifrågasätter om förslaget innebär en förbättring i förhållande till ledamöternas antal . Det är av yttersta vikt att ta tillvara den värdefulla kunskap om arbets- livets villkor som arbetsmarknadens organisationer besitter och därför skall dessa även fortsättningsvis kunna nominera ledamöter. TCO godtar förslaget om antal ledamöter och ersättarnas närvarorätt. Det är oerhört viktigt att arbetsmarknadens organisationer är representerade, särskilt nu när hela försäkringssystemet utgår från arbetslinjen. Genom parternas medverkan får systemen större legitimitet. Det är olyckligt att avgränsa arbetsgivarsidan till enbart SAF. Andra arbetsgivarorganisationer som t.ex. , och Kooperatio- nens skulle kunna få nomineringsrätt. Det måste inte vara absolut jämvikt i varje nämnd mellan ledamöter nomine- rade av arbetstagar- och arbetsgivarsidans organisationer. FKF anser att det skall vara sju ledamöter och inga ersättare och att styrelsen skall utse alla ledamöter inklusive ordföranden och vice ordföranden. Nominering skall kunna ske av såväl politiska partiorganisationer som arbets- marknadsorganisationer inom landsting/kommuner. FKF tillstyrker mandatperioden. FKF påpekar vikten av att rätt personer nomineras och inspireras till att ta uppdrag som nämndledamot. FKF ser inga svå- righeter i att vara ledamot både av styrelsen och nämnd. FF instämmer i LO:s och TCO:s synpunkter. har intresse av dialog med försäk- ringskassan om socialförsäkringen men anser att det skall skapas andra arenor för detta än just socialförsäkringsnämnderna vars uppgift är be- gränsad till rättstillämpning. Föredragandefunktionen Utredarens förslag: Styrelsen skall i särskilt beslut ange vilka kunskaps- och kompetenskrav som skall ställas på den som utses till föredragande. direktör skall ange de tjänstemän som skall ha till uppgift att föredra ärenden inför socialförsäkringsnämnden. Vidare före- slås förändrade regler om avvikande mening som är gemensamma för ledamot och föredragande. Förslaget innebär dels att begreppet byts ut mot skiljaktig mening dels, att den skall anmälas innan sammanträdet avslutas. Remissinstanserna: Kammarrätten i , länsrätten i län och har inga invändningar beträffande föredragan- dens roll och funktion. Förvaltningslagens regler om avvikande mening bör gälla och begreppet avvikande mening bör behållas. Det är tveksamt om man i förvaltningsförfarande bör kräva att avvikande mening anges före sammanträdets slut. RFV har inget att erinra mot förslaget beträf- fande föredragandefunktionen. RFV tillstyrker förslaget att avvikande mening skall anföras innan sammanträdet avslutas. Statskontoret avstyr- ker bestämt att varje styrelse för sig anger vilka kunskaps- och kompe- tenskrav som skall ställas på föredragande. Om det skulle behövas för att säkerställa kraven på likformig och rättvis tillämpning av försäkringen kan särskilda krav på den föredragande fastställas i författning. LO in- stämmer i förslagen och understryker vikten av en väl fungerande före- dragandefunktion. FKF delar uppfattningen att styrelsen bör ange vilka kunskaps- och kompetenskrav som skall ställas. Däremot är det inte nöd- vändigt att det är kassans direktör som utser föredragande. Detta bör kunna delegeras till exempelvis områdes- eller kontorschef. Kostnader Utredarens beräkning: Med samma ersättningsnivåer på arvoden m.m. och med hänsyn tagen endast till den förändrade ärendemängd som blir följden av förslagen om nämndernas beslutsbefogenhet, skulle kostna- derna sjunka med . Remissinstanserna: RFV saknar förslag i frågan om arvode till nämn- dens ledamöter. Statskontoret anser att med de begränsningar i besluts- befogenheten de förordat bör antalet nämnder och därmed kostnaderna kunna minska utöver vad utredaren bedömer. SAF tycker det är anmärk- ningsvärt att det avsätts medel i rådande ekonomiska situation. Kompetens- och utbildningsfrågor Utredarens förslag: Det finns skäl för regeringen att överväga att av- sätta öronmärkta pengar till kompetens- och kunskapshöjande insatser och för information. Remissinstanserna: RFV delar inte uppfattningen att det bör avsättas öronmärkta pengar . Det är kassornas ansvar att, inom ramen för sina anslag, avsätta de resurser som behövs för att kompetens- och vidare- utveckla nämndens ledamöter. Statskontoret anser att utbildningsbehovet bör finansieras av ordinarie förvaltningsmedel. LO anför att utbildningen av ledamöterna är ett område som bör förstärkas. TCO anser att de uppskattade besparingarna skall komma nämnderna till del genom mer utbildning. FKF instämmer i att introduktion och vidareutbildning är viktiga strategiska frågor och att det är nödvändigt att det finns speciella resurser. Regeringen skall dock inte besluta om dessa utan att det kan ske på kassanivå. Ikraftträdande och övergångsregler Utredarens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft . Bestämmelserna i 20 kap. 20 21 §§ AFL skall dock tillämpas första gången på de ledamöter som skall utses . Älder bestämmelser skall tillämpas i ärende där begäran om omprövning eller ansökan inkommit före ikraftträdandet. Remissinstanserna: Kammarrätten i framhåller att det kan bli problem om den gamla nämnden inte hunnit avgöra allt som an- hängiggjorts före . För oavgjorda ärenden finns då ingen behörig nämnd som kan fatta beslut. Kammarrätten föreslår en enklare övergångslösning nämligen att låta de nya reglerna blir omedel- bart tillämpliga. Översikt av olika bestämmelsers placering i den nuvarande lydelsen av 18 kap. i förhållande till placeringen i den föreslagna lydelsen Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § första stycket 1 § första stycket 1 § andra stycket 14 § 2 § första stycket 46 § 2 § andra stycket 6 § 3 § 3 § 4 § 4 § 5 § första stycket 2 § tredje stycket 5 § andra stycket 2 § första stycket 4 5 § tredje stycket 2 § första stycket 5 6 § första stycket 1 § andra stycket och 16 § 6 § andra stycket 5 § 7 § första stycket 8 § första stycket och 31 § första stycket 7 § andra stycket 8 § första stycket 7 § tredje stycket 8 § tredje stycket 7 § fjärde stycket 31 § andra stycket 8 § första stycket 31 § första stycket 8 § andra stycket 31 § tredje stycket 8 § tredje stycket 31 § tredje stycket 9 § 32 § 10 § 11 § 11 § 12 § 12 § 13 och 15 §§ 13 § 41 och 42 §§ 13 a § 43 § 13 b § 44 § 13 c § 45 § 14 § första och andra styckena 20 § 14 § tredje stycket 22 § 15 § första stycket Upphävs 15 § andra och tredje stycket Övergångsbestäm- melserna 16 § första stycket 26 § första stycket och 35 § första stycket 16 § andra stycket 26 § första stycket 16 § tredje stycket 35 § andra stycket 16 § fjärde stycket 26 § andra och tredje styckena 16 § femte stycket 24 och 25 §§ 17 § första stycket 27 § 17 § andra stycket 28 § 18 § 38 och 39 §§ 19 § 37 § 20 § 33 § 21 § första tredje styckena 17 § 21 § fjärde och femte styckena 18 § första och andra styckena 22 § 18 § tredje stycket 25 § 36 § 26 § 40 § 27 § 7 § 28 § 9 § andra stycket 6 Organisation och styrning av IT-verksamheten inom socialförsäkringsområdet 1 Sammanfattning RFV måste stärka sin roll och ta ett aktivt ansvar som systemägare Beställarkapaciteten inom RFV måste utvecklas Verksamhetsutveckling måste ställas i förgrunden ADB-centralen skall vara en renodlad leverantör av IT-tjänster Skapa handlingsfrihet för framtida konkurrensutsättning av ADB- centralens verksamhet ADB-centralen bör ha ett entydigt ansvar för drift och teknisk för- valtning av gemensamma IT-resurser RFV ansvarar för och finansierar IT-infrastrukturen Inom den infrastrukturella ram som RFV anger ges kassorna frihet att själva dimensionera arbetsplatsutrustningen för de gemen- samma systemen Den nya samrådsstrukturen ger försäkringskassorna ett ökat reellt inflytande vad gäller den gemensamma IT-verksamheten Återkommande uppföljning av den fortsatta utvecklingen Statskontoret skall enligt direktiven (bilaga) för uppdraget identifiera och värdera de handlingsalternativ beträffande ADB -verksamhetens styrning och organisation som är tänkbara för att åstadkomma en effektiv verksamhet. I uppdraget ingår även att pröva i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att konkurrensutsätta IT-verksamheten samt att belysa hur den fortsatta finansieringen av IT-verksamheten kan ordnas. Som utgångspunkter för utredningen anges särskilt att RFV även framgent skall ha det ansvar som följer av rollen som sys- temägare för de gemensamma systemen Försäkringskassorna skall ges ett reellt inflytande över den gemen- samma IT-verksamheten. I det följande sammanfattas Statskontorets bedömningar och förslag till åtgärder. Den situation som har kännetecknat IT-verksamheten inom socialförsäkringsområdet är delvis paradoxal. Å ena sidan återfinns de centrala försäkringssystem som utvecklades och som i hög grad bidragit till verksamhetens goda förmåga att vid rätt tillfälle, till rätt förmånstagare och med rätt belopp förmedla utbetalningar.