prop · GL0358 · 1998-01-01 00:00:00 — Grundläggande sociala rättigheter Som ett resultat av de diskussioner som under konferensen förts om grundläggande sociala rättigheter införs, i fjärde stycket av ingressen till Unionsfördraget, en referens till såväl sociala stadga, undertecknad i , som Gemenskapens stadga om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter (artikel 1.1 i Amsterdamfördraget). En motsvarande referens förs in i den inledande målsättningsartikeln, artikel 117, i det socialpolitiska kapitlet i EG-fördraget (artikel 2.22 i Amsterdamfördraget). Den nya fördragstexten innehåller däremot inte någon särskild artikel om fackliga rättigheter, vilket hade föreslagit. Fackliga rättigheter omfattas emellertid av de båda angivna stadgorna. Beslutsprocedurer Medbeslutandeproceduren enligt artikel 189b i EG-fördraget blir tillämplig för det stora flertalet beslut på området. I enlighet med vad som gäller enligt artikel 2.3 i det sociala avtalet kommer rådet dock att fatta beslut enhälligt efter att ha hört när det gäller minimiregler rörande social trygghet och socialt skydd för arbetstagare och de övriga områden som räknas upp i den nya artikeln 118.3. deltagande i samarbetet I slutsatserna från Europeiska rådets möte i uppmärksammar stats- och regeringscheferna i de länder som är parter i avtalet om socialpolitik integrering i det socialpolitiska samarbetet. Stats- och regeringscheferna uttalar sin beredskap att ta hänsyn till brittiska synpunkter i diskussionerna om rättsakter som har grundats på avtalet om socialpolitik och bekräftar att under sitt ordförandeskap även skall leda rådsarbetet i dessa frågor. Medlemsstaterna har också enats om en metod för att lösa frågan om anslutning till den lagstiftning som har antagits, eller kommer att antas, enligt avtalet om socialpolitik. Metoden innebär att nya direktiv antas med stöd av artikel 100 i EG-fördraget. Direktiven syftar till att göra de antagna rättsakterna tillämpliga på och att göra nödvändiga tekniska justeringar. 10.7 Folkhälsa Sammanfattning: En hög hälsoskyddsnivå skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik. Gemenskapen skall komplettera medlemsstaternas insatser för att minska narkotikarelaterade hälsoskador, inklusive information och prevention. Gemenskapen skall särskilt vidta åtgärder dels för att fastställa kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt ursprung m.m., dels inom veterinär- och växtskyddsområdena när åtgärderna direkt syftar till att skydda folkhälsan. Gemenskapen skall fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar att organisera och ge hälso- och sjukvård. Remissinstanserna: De två remissinstanser som har tagit upp frågan, och , är positiva till eller har ingen erinran mot fördragsändringarna i denna del och pekar på att Amsterdamfördraget innebär en förstärkning av folkhälsofrågorna i fördraget. : Se utrikesutskottets betänkande 1995/96:UU13 s. 69 f. (narkotikafrågan). : Det nuvarande samarbetet på folkhälsoområdet regleras i artikel 129 i EG-fördraget. Hälsofrågor aktualiseras emellertid också på en rad andra samarbetsområden, som samarbetet i sociala frågor och inom ramen för åtgärder enligt artikel 100a för att genomföra den inre marknaden. Artikel 129 ger gemenskapen begränsade befogenheter inom ramen för målet att bidra till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för människor. Gemenskapens åtgärder får inte omfatta harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. Genom Amsterdamfördraget förstärks samarbetet på folkhälsoområdet. En hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder (artikel 2.26 i Amsterdamfördraget). Bland gemenskapens uppgifter lyfts särskilt fram att komplettera medlemsstaternas insatser för att förebygga narkotikaproblemen. Ett särskilt narkotikapreventionsprogram antogs av hälsoministerrådet och löper t.o.m. . Beträffande samarbetet på narkotikaområdet bör framhållas att narkotikapolitiken är ett nationellt ansvar. Någon behörighet för gemenskapen har inte införts genom Amsterdamfördraget. Artikel 129 kompletteras också med befogenheter att vidta åtgärder för att bidra till folkhälsomålen. Det blir alltså möjligt att fatta beslut om gemensamma minimiregler på ett par områden. För det första skall rådet kunna besluta om minimiåtgärder för att nå en hög säkerhet vad avser organ och ämnen av mänskligt ursprung, blod och blodderivat. För det andra skall rådet enligt artikel 129.4, med undantag från artikel 43, kunna besluta om åtgärder på veterinär- och växtskyddsområdena som direkt syftar till att skydda folkhälsan. Gemenskapen skall i sitt handlande på folkhälsoområdet fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och skjukvård. De nämnda åtgärderna skall inte påverka nationella bestämmelser om donation eller om användning av organ och blod. Att gemenskapen nu får befogenhet enligt artikel 129 att vidta vissa folkhälsoinriktade åtgärder inom veterinär- och växtskyddsområdena har sin bakgrund i erfarenheterna från krisen rörande BSE (den s.k. galna- kosjukan). Genom att beslut kommer att kunna fattas med stöd av artikel 129 i stället för artikel 43 får ett avgörande inflytande genom att medbeslutandeproceduren (artikel 189b) blir tillämplig. Folkhälsområdet fanns inte bland de områden där det på svensk sida hade identifierats ett behov av fördragsändringar. De beslutade förändringarna är dock enligt regeringens bedömning i allt väsentligt positiva. 10.8 Djurskydd Sammanfattning: Enligt ett protokoll till EG-fördraget skall gemenskapen och medlemsstaterna vid utformningen och genomförandet av gemenskapens politik ta full hänsyn till djurens välbefinnande. Remissinstanserna: De två remissinstanser som har berört frågan, och , välkomnar fördragsändringarna i denna del. : Se utrikesutskottets betänkanden /96:UU13 s. 84 f. och 1996/97:UU13 s. 58. : Djurskyddet uppmärksammades i en gemensam förklaring (24) i samband med Unionsfördraget, men är inte fördragsreglerat. En fördragsreglering tillskapas nu genom ett protokoll (C.10) till EG- fördraget som föreskriver att såväl gemenskapen som medlemsstaterna vid utformning och genomförande av gemenskapens politik om jordbruk, transport, inre marknad och forskning i full utsträckning skall ta hänsyn till djurens välbefinnande. skall medlemsstaternas regler i fråga om särskilt religiösa riter, kulturella traditioner och regionalt arv respekteras. I protokollets ingress understryks att djuren är kännande varelser. Protokollet innebär att djur kan betraktas enbart som jordbruksvaror och utgör en konkret fördragsgrund för att driva frågor om djurskydd och djurens välfärd inom de relevanta politikområdena. 10.9 Radio och television i allmänhetens tjänst Sammanfattning: I ett protokoll till EG-fördraget ges tolkningsbestämmelser om medlemsstaternas behörighet att svara för finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst. Remissinstanserna: Två remissinstanser har tagit upp frågan. välkomnar att frågan om medlemsstaternas rätt att avgöra hur radio och TV i allmänhetens tjänst skall finansieras har behandlats i ett protokoll, men menar att formuleringen i protokollet inte är helt klargörande. framhåller vikten av att regeringen verkar för att kvarstående möjligheter att angripa rätten till offentlig finansiering undanröjs. har inte behandlat frågan. : Radio- och TV-företag med uppgift att verka i allmänhetens tjänst finns i de flesta medlemsstater. Dessa företag har ett grundläggande ansvar för information, nyhetsförmedling, kulturförmedling och offentlig debatt. Verksamheten är emellertid inte begränsad till dessa områden, utan företagen sänder program av många olika slag, även sådana som utgör huvudinnehållet i kommersiell radio och TV. har klagat till kommissionen eftersom de anser att konkurrensen snedvrids genom att allmännyttiga TV-företag i många länder erhåller finansiering både från det allmänna och genom reklamintäkter. De regler i EG-fördraget som i första hand åberopas i sammanhanget är artikel 92 om statligt stöd. Kommissionen prövade ett ärende om statligt stöd till ett portugisiskt TV-företag. Med hänvisning till att stödet avsåg uppgifter som inte åvilar privata TV-företag fann kommissionen att stödet var förenligt med artikel 92. En viss osäkerhet om rättsläget råder bl.a. när det gäller frågan om finansiering med mottagaravgifter skall anses som statligt stöd och hur en finansiering som inte avser endast vissa begränsade uppgifter skall betraktas. För att minska denna osäkerhet enades medlemsstaterna i regeringskonferensen om ett protokoll (C.9) till EG-fördraget med tolkningsbestämmelser när det gäller medlemsstaternas behörighet att svara för finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst. Protokollet innebär i huvudsak att varje medlemsstat har rätt att bestämma omfattningen av den allmännyttiga sändningsverksamheten. Finansieringen får dock inte påverka handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset, varvid kraven på att utföra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst skall beaktas. Protokollet ger stöd för det svenska systemet med TV-avgifter för att finansiera bl.a. . 10.10 Den gemensamma handelspolitiken Sammanfattning: En möjlighet öppnas för rådet att med enhällighet fatta beslut om att utsträcka EG:s exklusiva behörighet på området för den gemensamma handelspolitiken till att även omfatta immaterialrätten och de delar av tjänstehandeln som ännu inte omfattas av den gemensamma handelspolitiken. Remissinstanserna: De två remissinstanser som har uttalat sig i denna del, och , beklagar att regeringskonferensen inte resulterade i en klart vidgad handelspolitisk kompetens för gemenskapen. : Se utrikesutskottets betänkande 1996/97:UU13 s. 20. : Enligt artikel 113 i EG-fördraget har EG uttryckligen tilldelats en behörighet att ingå handelsavtal med tredje land. Denna behörighet är exklusiv till förmån för EG vilket innebär att medlemsstaterna inte har rätt att själva ingå sådana avtal eller att vidta andra handelspolitiska åtgärder. Den gemensamma handelspolitiken omfattar all handel med varor och gränsöverskridande tjänster, dvs. där tjänsteprestationen sker från ett land till ett annat utan att konsumenten eller leverantören förflyttar sig till den andres land. Övriga former av tjänstehandel faller utanför handelspolitiken. Inte heller immaterialrättsliga frågor och direkta investeringar omfattas av den gemensamma handelspolitiken. Utvecklingen av de multilaterala internationella ekonomiska relationerna, i synnerhet inom ramen för (), har fört med sig vissa samordningsproblem som har sin grund i den nuvarande kompetensfördelningen mellan EG och dess medlemsstater. Under regeringskonferensen diskuterades ett tillägg till artikel 113 som skulle ge kommissionen ensamrätt att förhandla även på områdena tjänstehandel, immaterialrätt och direktinvesteringar i syfte att åstadkomma en högre grad av effektivitet och enhetlighet i gemenskapens externa ekonomiska relationer med omvärlden. Resultatet av konferensen blev begränsat. Genom en ny artikel, artikel 113.5, öppnas en möjlighet för rådet att, på förslag av kommissionen och efter att ha hört , fatta beslut med enhällighet om att utsträcka tillämpningen av artikel 113 till de delar av tjänstehandeln och immaterialrätten som ännu inte omfattas av den gemensamma handelspolitiken (artikel 2.20 i Amsterdamfördraget). 10.11 Avtal med tredje land Sammanfattning: Ett beslut av rådet om undertecknande av ett avtal med tredje land kan åtföljas av ett beslut om provisorisk tillämpning i avvaktan på avtalets ikraftträdande. Rådet kan besluta om att tillfälligt upphöra att tillämpa ett avtal som har ingåtts med tredje land. Rådet kan bestämma vilka ståndpunkter som på gemenskapens vägnar skall intas i organ som har upprättats genom associeringsavtal, när organet skall fatta beslut med rättslig verkan. skall informeras om samtliga ovanstående beslut. Remissinstanserna: Endast en remissinstans, , har uttalat sig i frågan. Förbundet bedömer att de nya reglerna om provisorisk tillämpning kan underlätta handeln mellan EU och omvärlden. har inte behandlat frågan. Bakgrund: EG, men inte EU, kan i egenskap av att vara ett folkrättssubjekt ingå internationella avtal för gemenskapens räkning. Behörigheten att ingå avtal med tredje land eller en internationell organisation regleras dels i EG-fördraget (t.ex. artiklarna 113 och 238), dels av praxis. Även Europeiska kol- och stålgemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen kan ingå internationella avtal. Dessa gemenskapers behörighet regleras särskilt i respektive fördrag. I artikel 228 i EG-fördraget finns bestämmelser om förfarandet på gemenskapssidan när det gäller ingående av avtal mellan EG och en eller flera stater eller internationella organisationer. I normalfallet är det rådet som sluter avtalet för EG:s räkning. Rådet fattar sitt beslut om att ingå ett avtal med kvalificerad majoritet. Rådet skall emellertid besluta med enhällighet om avtalet omfattar ett område där det enligt fördraget krävs enhällighet för att interna regler skall kunna antas och om det är fråga om att ingå ett associeringsavtal (jfr artikel 238 i EG-fördraget). Genom Amsterdamfördraget görs vissa ändringar i artikel 228 i EG- fördraget (artikel 2.56 b i Amsterdamfördraget). Dessa ändringar innebär bl.a. att rådet kan fatta beslut om en provisorisk tillämpning av ett avtal i avvaktan på ikraftträdandet och även besluta om att ett avtal tillfälligt skall upphöra att tillämpas. tillämpning av avtal med tredje land Inom gemenskapen är det inte ovanligt att de internationella överenskommelser som EG ingår med tredje land inte träder i kraft förrän långt efter det att de har undertecknats. Långa ikraftträdandeperioder gäller framför allt de s.k. blandade avtalen, vilka innehåller bestämmelser på områden där gemenskapen respektive medlemsstaterna har exklusiv behörighet och där s.k. blandad kompetens föreligger. I sådana avtal är både EG och medlemsstaterna parter på den ena sidan. Medlemsstaterna skall godkänna dessa blandade avtal i enlighet med sina respektive nationella procedurer. Den nationella godkännandeproceduren tar i vissa EU-medlemsstater och denna tröghet medför osäkerhet, inte bara för gemenskapen och medlemsstaterna utan även för tredje land. För att råda bot på detta problem diskuterade medlemsstaterna under regeringskonferensen olika lösningar. Den lösning som man enades om innebär att avtal som gemenskapen skall ingå kan komma att tillämpas provisoriskt i avvaktan på att avtalet formellt kan träda i kraft. Det finns emellertid möjligheter enligt folkrätten att införa en bestämmelse om provisorisk tillämpning i ett avtal (se artikel 25 Wienkonvention om traktaträtten). Internationella organisationer kan tillämpa bestämmelsen analogt och detta har också gjorts av EG. Medlemsstaterna önskade emellertid att få denna möjlighet inskriven i EG-fördraget. Första stycket av artikel 228.2 i EG-fördraget har ändrats på så sätt att det anges att undertecknandet av ett avtal kan följas av ett beslut om provisorisk tillämpning av avtalet i avvaktan på att det formellt träder i kraft. Sådana beslut skall kunna fattas med kvalificerad majoritet i de fall avtalet inte omfattar ett område där enhällighet skulle ha krävts för ett internt beslut eller det är fråga om ett associeringsavtal. Rådet kan naturligtvis bara fatta beslut om provisorisk tillämpning inom områden där gemenskapen har kompetens. skall enligt ett nytt tredje stycke i bestämmelsen och fullständigt informeras om beslut som gäller provisorisk tillämpning. Tillfälligt upphävande av avtal med tredje land I många internationella avtal som gemenskapen ingår med tredje land finns en bestämmelse som öppnar en möjlighet att helt eller delvis upphäva tillämpningen av avtalet visavi motparten. Om en motpart inte har fullgjort sina skyldigheter avseende grundläggande mänskliga rättigheter eller inte respekterar rättsstatsprincipen kan avtalet i fråga tillfälligt upphöra att tillämpas. Under regeringskonferensen uttalade medlemsstaterna att ett beslut från gemenskapens sida att tillfälligt upphöra att tillämpa ett internationellt avtal i förhållande till en motpart är av en sådan genomgripande karaktär att det bör fördragsregleras. Därmed skulle även frågan om en rättslig grund för ett sådant beslut lösas. Genom ett nytt andra stycke till artikel 228.2 i EG-fördraget ges rådet uttryckligen en möjlighet att besluta om att tillfälligt upphöra att tillämpa ett avtal med tredje land. Beslut skall fattas på samma sätt som beslutet om att ingå avtalet i fråga. Rådet kan naturligen bara fatta beslut om att tillfälligt upphöra att tillämpa ett internationellt avtal inom områden där gemenskapen har kompetens. skall och fullständigt informeras om alla beslut som fattas när det gäller tillfälligt upphävande av avtal. Fastställande av gemenskapens ståndpunkt De avtal som ingås av EG innebär inte sällan att det genom avtalet upprättas ett särskilt organ som har till uppgift att t.ex. övervaka avtalets genomförande. I vissa fall kan dessa organ avge icke bindande rekommendationer. I andra fall kan organen fatta beslut med rättslig verkan. Medlemsstaterna i konferensen ansåg att det också fanns ett behov av att ge rådet en rätt att bestämma vilka ståndpunkter som på gemenskapens vägnar skall intas i organ upprättade genom associeringsavtal, när dessa organ skall fatta beslut med rättslig verkan. På sådana beslut skall samma förfarande tillämpas som på beslut om provisorisk tillämpning och beslut om att tillfälligt upphöra att tillämpa ett avtal. Förfarandet får dock inte tillämpas, om beslutet i fråga ändrar avtalets institutionella ram eller omfattar ett område där enhällighet skulle ha krävts för ett internt beslut. 10.12 Övrig gemenskapspolitik Sammanfattning: resulterade i vissa fördragsändringar på områdena kultur och idrott, tullsamarbete, regionerna i de yttersta randområdena, öar, transeuropeiska nät och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har framfört några invändningar mot fördragsändringarna i dessa delar. konstaterar att varken ändringen i artikel 148.4 som betonar värdet av gemenskapens kulturella mångfald eller den nya artikeln 7d om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse påverkar fördragets regler om statsstöd och konkurrens. noterar att en tydligare rättslig grund för tullsamarbetet skapas genom införandet av en ny artikel 116. har inte behandlat dessa frågor. : Under regeringskonferensen behandlades även vissa andra områden av gemenskapssamarbetet. Det resulterade i vissa fördragsändringar när det gäller kultur och idrott, tullsamarbete, regionerna i de yttersta randområdena, öar, transeuropeiska nät och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Kultur och idrott Genom en ändring i artikel 128.4 i EG-fördraget understryks värdet av gemenskapens kulturella mångfald (artikel 2.25 i Amsterdamfördraget). Gemenskapen skall som beakta de kulturella aspekterna när den agerar enligt andra bestämmelser i fördraget. läggs till att gemenskapen skall göra detta särskilt för att främja sin kulturella mångfald. Förändringen torde inte ha någon större praktisk betydelse. Grundtanken avspeglas emellertid i den viktiga nya bestämmelsen i artikel 8d om rätt att kommunicera med unionens institutioner på sitt eget språk (se avsnitt 9.3). Idrottens sociala betydelse lyfts fram i en gemensam förklaring (29) som också uppmanar rådet att beakta synpunkter från idrottssammanslutningar när det gäller viktiga frågor som rör idrott. Tullsamarbete Tullsamarbete utbyte av information mellan tullmyndigheter och utförande av utredningar m.m. sker såväl i den första pelaren som i den tredje. I första pelaren behandlas frågor om den gemensamma handelspolitiken och tullunionen. Tullsamarbetet syftar till att effektivt ingripa mot överträdelser av gemenskapens tull- och jordbruksregler vid import och export. I tredje pelaren är arbetet inriktat på tullsamarbete i brottsbekämpning avseende smuggling av narkotika, vapen m.m. Genom artikel 2.21 i Amsterdamfördraget införs en ny avdelning (VIIa) i EG-fördraget. Den nya avdelningen omfattar endast en artikel (artikel 116) som ger rådet uttrycklig befogenhet att inom ramen för EG-fördragets tillämpningsområde fatta beslut om åtgärder för att förstärka tullsamarbetet mellan medlemsstaterna och mellan dem och kommissionen. Åtgärderna får inte gälla tillämpning av nationell straffrätt eller den nationella rättskipningen. Den nya avdelningen ger alltså en specifik rättslig grund att besluta om åtgärder om tullsamarbetet inom första pelaren. Därmed behöver artikel 235 i EG-fördraget inte längre tillämpas när beslut om sådana åtgärder skall fattas. I stället gäller medbeslutandeproceduren enligt artikel 189b. Den nya bestämmelsen innebär inte att gemenskapen får några nya befogenheter inom tullområdet och berör således inte den rådande gränsdragningen mellan första och tredje pelaren. Regionerna i de yttersta randområdena EG-fördragets artikel 227.2 anger vilka delar av fördraget som skall tillämpas på de franska utomeuropeiska departementen samt ger en rättslig grund för rådet att fatta enhälliga beslut om de villkor på vilka fördraget i övriga delar skall tillämpas. Bestämmelsen ändras nu och till de yttersta randområden som omfattas av artikeln förs också , och . Fördraget förklaras i princip tillämpligt på dessa områden. Rådet skall emellertid med kvalificerad majoritet besluta om villkoren för tillämpningen med beaktande av de särskilda förhållanden som gäller enligt vad som närmare utvecklas i artikeln. En viktig begränsning när det gäller tillämpningen av artikel 227 i dess nya lydelse är att gemenskapsrättens integritet och sammanhang inte får undergrävas (artikel 2.55 i Amsterdamfördraget). Öar I artikel 130a i EG-fördraget finns grunden för gemenskapens regional- och strukturpolitik. Av artikelns andra stycke framgår att EU:s politik på området skall sträva efter att minska skillnaderna i utvecklingsnivå mellan olika regioner och att minska eftersläpningen i de minst gynnade regionerna inklusive landsbygdsområdena. Genom Amsterdamfördraget görs ett tillägg i artikel 130a andra stycket genom vilket öarna särskilt nämns vid sidan av regionerna (artikel 2.30 i Amsterdamfördraget). I en gemensam förklaring (30) framhålls att öar har speciella problem som negativt påverkar möjligheterna till ekonomisk och social utveckling, vilket i sin tur kräver särskilda åtgärder för att integrera öregioner i den inre marknaden. Transeuropeiska nät Enligt artikel 129b i EG-fördraget skall gemenskapen bidra till att upprätta och utveckla transeuropeiska nät för infrastrukturerna inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna. Av av artikel 129c.1 första stycket tredje strecksatsen framgår att gemenskapen för att bidra till målen enligt artikel 129b bl.a. kan stödja projekt av gemensamt intresse som finansieras av medlemsstaterna. Lydelsen ändras genom Amsterdamfördraget till sådana projekt som stöds av medlemsstaterna i syfte att klargöra att även projekt där privat finansiering förekommer kan få stöd från gemenskapen (artikel 2.28 i Amsterdamfördraget). Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse har tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, såsom post, tele, el, vatten och kommunikationer, i stor utsträckning avreglerats i medlemsstaterna. Mot denna bakgrund diskuterades under regeringskonferensen fördragsändringar i syfte att garantera att den nya konkurrensen på dessa områden inte påverkar tillgången till, kvaliteten hos och karaktären av de tjänster som tillhandahålls medborgarna. mynnade i denna del ut i en ny artikel, artikel 7d, i EG-fördraget som införs genom artikel 2.8 i Amsterdamfördraget.