prop · GL03150D9 · 1998-01-01 00:00:00 — Sysselsättningen inom branschen beräknas därmed fortsätta öka i ungefär samma takt som och lite snabbare . Sammantaget ökar antalet syssel- satta inom näringslivet med knappt 90 000 . TABELL 6.2 SYSSELSÄTTNING I OLIKA BRANSCHER TUSENTAL PERSONER 1997 1998 1999 2000 2001 Privat sektor 269 5 272 6 278 3 284 8 288 0 Jord- och skogsbruk 109 106 104 Industri 800 806 818 Byggnadsverksa mhet 218 222 232 Privata tjänster 156 9 159 2 162 9 Offentliga myndigheter 122 3 123 2 123 6 124 6 126 0 Staten 189 188 187 Kommunerna 103 4 104 4 104 9 Totalt 3922 3961 4020 4098 4144 Arbetskraft, totalt 426 4 424 7 426 3 428 7 431 5 Källor: () och . beräknas BNP stiga med . Förutsättningarna för att dessa tillväxttal skall kunna uppnås är att den internationella kon- junkturen blir fortsatt stark samt att arbetsmarknaden och särskilt lönebildningen fungerar väl. Av avgörande betydelse är att de lediga resurser som finns tillgängliga på arbetsmarknaden kan tillsättas utan att det uppstår inflationsdrivande löneökningar. Mot bakgrund av den goda tillväxten i ekonomin bedöms sysselsättningen kunna öka med i genomsnitt . Tillväxten drivs framför allt av bruttoinvesteringar och privat konsumtion. Liksom sker därför den största sysselsättningsuppgången inom privat sektor, främst inom tjänstesektorn. Även inom offentliga myndigheter ökar dock sysselsättningen något, främst till följd av höjningen av statsbidragen till kommunerna. Även om det finns goda förutsättningar för en hög tillväxt och snabb sysselsättningsökning, i form av bl.a. hög produktivitetsnivå och ett stort överskott på arbetskraft, så finns det risk för en betydligt sämre utveckling än vad som antas i be- räkningarna. Bland annat råder osäkerhet om löneökningarna kan begränsas till . En annan faktor som kan hämma tillväxten och sysselsättningsuppgången är om det uppstår brist på vissa typer av arbetskraft. I Arbetsmarknads- styrelsens (AMS) rapport finns jobben 1998 påpekas att bristerna ökar för vissa yrkesgrupper. Även barometer för såväl in- dustrin som för tjänstesektorn indikerar att det är brist på framför allt tekniska tjänstemän och branschspecifik kompetens inom vissa sektorer. An- talet nyanmälda lediga platser tenderar dessutom att bli kvarstående i större utsträckning än tidigare, vilket kan betyda att arbetsgivarna har svårt att hitta tillräckligt kompetent arbetskraft att anställa. Ut- vecklas bristen på arbetskraft till ett reellt problem ökar risken för högre löneglidning och sämre syssel- sättningsutveckling än vad som förutsätts i progno- sen. Åtgärder inom arbetsmarknads- och utbildningspolitiken har det tillkommit flera nya åt- gärder inom arbetsmarknadspolitiken. Bland annat har det införts tillfällig avgångsersättning, resursarbete, generationsväxling och ökat kommunalt ansvar för att aktivera ungdomar. Tillfällig avgångsersättning innebär att arbetslösa ges möjlighet att erhålla a-kassa utan att stå till arbets- marknadens förfogande. Enligt AMS fick ca 18 500 personer denna typ av ersättning . kommer inga fler tillfälliga avgångsersättningar att beviljas. Resursarbete innebär att arbetsgivare inom offentlig sektor ges möjlighet att ta emot en långtidsarbetslös som, med ersättning motsvarande a- kassa, utför kvalitetshöjande arbete under en be- gränsad tidsperiod. Generationsväxlingen innebär att anställda som fyllt erbjuds möjligheten att lämna arbetsmarknaden före ordinarie pensionsålder, om deras arbetsgivare lämnar sitt godkännande. Villkoret är att de vakanser som uppstår huvudsakligen tillsätts med långtidsarbetslösa som fyllt 20 men inte . Än så länge har denna åtgärd inte fått något större genomslag. Direktiven för antalet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder läggs om . Volymkravet sänks med 10 000, jämfört med vad som föreslogs i budgetpropositionen. Anledningen till detta är att kvaliteten på åtgärderna skall kunna förbättras, dvs. antalet platser inom arbetsmarknadsutbildningen, som är betydligt kostsammare än övriga åtgärder, skall kunna bibehållas. Det totala antalet personer i åtgärder minskar därmed från 185 1997 till 179 1998, mätt som årsgenomsnitt. Förutom åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken har antalet utbildningsplatser inom både vuxenutbildningen och högskolan utökats. De flesta av de ovanstående åtgärderna reducerar arbetskraftsutbudet . TABELL 6.3 KONJUNKTURBEROENDE ARBETSMARKNADSPOLITISKA ÅTGÄRDER TUSENTAL PERSONER 199 6 199 7 199 8 199 9 200 0 200 1 I arbetskraften 41 32 Ej i arbetskraften 15 5 15 2 Arbetsmarknadsutbil dning 46 37 Arbetsplatsintrodukt ion 32 34 Totalt 196 185 179 169 167 150 Anm.: ingår även kommunalt ansvar för ungdomar i begreppet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. tillkommer dessutom resursarbete och den s.k. IT-satsningen. Rekryteringsstöd, utbildningsvikariat och beredskapsarbete slås ihop till individuellt anställningsstöd. Källor: och . Arbetskraften Antalet personer i arbetskraften har minskat kraftigt i samband med försämringen av arbets- marknadsläget och expansionen av antalet konjunk- turberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder som inte ingår i arbetskraften. ar- betskraften i procent av den arbetsföra befolkningen , föll från till . Sysselsättningsgraden, dvs. antalet sysselsatta i procent av den arbetsföra befolkningen föll från till . Såväl arbetskraftstalet som sysselsättningsgraden ligger dock fortfarande på en högre nivå än i de flesta . Under loppet av 1997 skedde en markant minskning av arbetskraften. Antalet personer i arbetskraften föll med ca 60 000 personer som syssel- sättningen ökade svagt. Minskningen av utbudet hänger samman med utökningen av antalet utbild- ningsplatser och införandet av den tillfälliga av- gångsersättningen. Utbildningssatsningarna fick stor effekt på utbudet. Enligt SCB:s arbetskraftsunder- sökning () verkar de flesta platserna ha tillsatts av personer som var öppet arbetslösa. Enligt historiska mönster söker sig också latent arbets- sökande personer, dvs. personer utanför arbetskraften som kan och vill arbeta men som inte aktivt söker arbete, till arbetsmarknaden när arbetsmarknadsläget förbättras. Detta verkar ha skett i förhållandevis liten utsträckning . Förändringar i arbetskraftsutbudet till följd av ändrat arbetsmarknadsläge sker dock troligtvis med viss eftersläpning, vilket bidrar till att arbetskraftsdel- tagandet kan väntas öka . Under innevarande år antas den väntade syssel- sättningsökningen leda till att fler personer träder in i arbetskraften. Antalet utbildningsplatser ökar visser- ligen ytterligare, vilket minskar utbudet. Däremot kommer det inte att beviljas några fler tillfälliga av- gångsersättningar som reducerar utbudet. De tillfälliga avgångsersättningarna som kom till stånd kommer istället att ha motsatt effekt eftersom antalet som kommer att pensioneras blir färre, dvs. utträdet från arbetskraften på grund av pensionering blir lägre än det annars skulle ha blivit. En omfördelning av de konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, från åtgärder som klassas som utbildning, och per definition inte räknas in i arbetskraften, till åtgärder som klassas som sysselsättning, bidrar också till att öka arbetskraftsutbudet . Sammantaget stiger arbetskraftsutbudet med ca 30 000 personer under loppet av 1998. Mätt som årsgenomsnitt minskar det dock med ca 20 000 personer. ökar antalet utbildningsplatser ytterligare vilket håller tillbaka utbudet som stiger med knappt 70 000 personer som den arbetsföra befolkningen ökar med knappt 50 000 personer. Öppen arbetslöshet Till följd av den svaga sysselsättningsutvecklingen ökade den öppna arbetslösheten från till . ökade antalet konjunkturberoende åtgärder till . Enligt det internationellt standardiserade mått som används av bl.a. , ökade den öppna arbetslösheten till . Den största skillnaden mellan de olika definitionerna är att heltidsstuderande som söker arbete inte räknas som öppet arbetslösa i , vilket de gör enligt det internationella måttet. En stor del av de heltidsstuderande arbetssökande består av personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Trots den snabba ökningen av arbetslösheten låg ar- betslösheten fortfarande lägre än genomsnittet i EU, mätt med det internatio- nella måttet. Jämfört med genomsnittet i låg nivån däremot högre. Under loppet av 1997 föll den öppna arbetslösheten med . antas den snabba sysselsättningsuppgången, i kombination med en svag utveckling av arbetskrafts- utbudet, leda till att den öppna arbetslösheten faller till . De konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärderna omfattar då av arbetskraften. En förutsättning för att nå ner till i öppen arbetslöshet är, förutom en väl fungerande lönebildning och en god internationell konjunkturutveckling, att utbildningssatsningen även framöver riktas till personer som annars skulle vara öppet arbetslösa. Visar det sig svårt att få till stånd alla utbildningsplatser, till följd av t.ex. lärarbrist, finns det risk för att den öppna arbetslösheten överstiger vid slutet av . Förutsättningen för att antalet platser skall fyllas har dock ökat i och med att rätten att få utbildningsbidrag för vuxenstudier har förlängts till för de som påbörjade utbildningen . 7 Löner Den genomsnittliga timlönen steg , enligt preliminär statistik från samt . Löneökningarna kommer dock att justeras upp något när alla retroaktiva löneutbetalningar registrerats i statistiken, varför den slutliga lönekostnadsökningen beräknas uppgå till . har lönerna därmed ökat med i genomsnitt . Det är anmärkningsvärt mycket mot bakgrund av det svaga arbetsmarknadsläget och löneutvecklingen i övriga EU-länder, där arbetskraftskostnaden i näringslivet i genomsnitt ökade med . Sedan förra avtalsrörelsen, , har det dock skett en del förändringar kring förhandlingsordningen som talar för lägre löneökningar framöver. Det finns också flera andra faktorer som bidrar till en nedväxling av den svenska löneökningstakten, som t.ex. markant lägre inflationsförväntningar. Föreliggande prognos förutsätter att löneutvecklingen blir i enlighet med den som anges av arbetsmarknadens parter. De avtal som har slutits beräknas enligt parterna ge årliga löneökningar på i genomsnitt inklusive en löneglidning, som av parterna bedöms bli betydligt lägre . Löneökningarna inom de områden där det inte finns nya avtal, antas överensstämma med de löneökningarna som parterna beräknar att avtalen inklusive löneglidning skall ge i de branscher där avtal redan slutits. TABELL 7.1 TIMLÖNER ÅRLIG PROCENTUELL FÖRÄNDRING 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Industri 7,4 4,5 Privata tjänster 5,6 4,4 Statliga myndigheter 7,3 4,3 Kommunala myndigheter 5,9 4,8 Totalt 6,1 4,5 3,1 3,0 3,0 3,0 Avtal 4,4 3,8 Källor: , , , och . () har det slutits nya avtal för av arbetsmarknaden. De flesta avtalen är treåriga med rätt att sägas upp . I många av avtalen fördelas en större del av löneökningarna på lokal nivå än tidigare, vilket talar för att löneglidningen framöver kan bli lägre . Flera av de avtal som slutits innefattar även en förkortning av arbetstiden. Inom pappers- och massa- samt verkstadsindustrin har parterna explicit inkluderat en bedömning av löneglidningen i beräkningen av den totala lönekostnaden framöver. De bedömer att löneglidningen skall kunna begränsas till . Det är en historiskt sett mycket låg löneglidning. Industrisektorn har haft en genomsnittlig löneglidning på . En faktor som kan bidra till en lägre löneglidning är den starka prispress som tycks finnas såväl inom landet som internationellt. Inom pappers- och massaindustrin har också arbetsgivarnas möjlighet att påverka fördelningen av löneökningarna ökat genom att den s.k. stupstock, som innebär att den lokala potten fördelas ut som en generell höjning vid oenighet mellan parterna, tagits bort i och med avtal. Denna förändring kan enligt arbetsgivarnas bedömning resultera i en lägre löneglidning. Inom flera andra sektorer inom industrin finns dock liknande stupstockar kvar. Det finns flera faktorer som talar för en entydig nedväxling av löneökningstakten i den svenska eko- nomin. Bland annat har det skett en del förändringar kring förhandlingsordningen inom vissa organisa- tioner sedan förra avtalsrörelsen. I samband med vårpropositionen 1996 fick arbetsmarknadens parter i uppdrag av regeringen att redovisa sin syn på den framtida lönebildningen och formulera nödvändiga förändringar av förhandlings- och lönebildningssys- temet för att säkerställa en bättre fungerande löne- bildning. Bakgrunden var bl.a. de förhållandevis höga avtal som avtalsrörelse resulterade i. Av de svar som inkom till regeringen framkom bland annat att det finns en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter vad gäller lönebildningens betydelse för bekämpningen av ar- betslösheten. De konkreta förslag till åtgärder för att förbättra lönebildningen, som de olika organisa- tionerna på arbetsmarknaden presenterade, skilde sig dock åt i betydande grad. De flesta organisationer var dock eniga om att vissa förändringar kunde behöva göras vad gäller förlikningsmannainstitutionens verksamhet. Inom industrin undertecknades dessutom ett partsövergripande avtal som bland annat innehöll en ny förhandlingsordning. Den nya för- handlingsordningen, som legat till grund för årets av- talsrörelse inom industrin, innehåller en detaljerad tidsplan för förhandlingarna och utökade befogen- heter för de s.k. opartiska ordförandena, som enligt avtalet skall biträda parterna i förhandlingarna. Parterna har även kommit överens om att alla anspråk på retroaktiv utbetalning av lön går förlorad om en facklig organisation utlöser en varslad stridsåtgärd. Ett liknande avtal om en ny förhandlingsordning har senare tecknats för tjänstemän inom handels- och tjänstesektorn. I detta avtal är dock medlarnas befogenheter ej lika långtgående som inom industrin. En annan förändring jämfört med förra avtals- rörelsen är att såväl arbetsgivarna som arbetstagarna tycks ha lagt större vikt vid koordineringen av avtalsrörelsen. Arbetsgivarna på den privata sidan har verkat för att den konkurrensutsatta industrin skall vara löneledande och att avtal inom denna sektor skall slutas innan andra avtal sluts. På arbetstagarsidan har alla enats kring ett samordnat lönekrav som totalt värderas till , inklusive löneglidning. De samordnade lönekraven innebär i praktiken en satsning på de lågavlönade eftersom alla löntagare garanteras en löneökning på . En tredje faktor, som talar för lägre nominella löne- ökningar, är att förtroendet för penningpolitiken har ökat, vilket bland annat framgår av att inflationsförväntningarna överensstämmer med infla- tionsmålet. , då förra avtals- rörelsen inleddes, har inflationsförväntningarna fallit . Med den bedömning av in- flationen som görs i prognosen kommer reallönerna att stiga med vid en nominell löne- ökning på . Reallönerna stiger därmed snabbare än genomsnittet , då de nominella löneökningarna var betydligt högre. Andra faktorer som talar för mer återhållsamma löneökningar är att vinstmarginalerna i näringslivet är lägre än och att sysselsättningsutvecklingen har varit svag . Även om det finns flera faktorer som talar för låga löneökningar finns det fort- farande risk för att löneökningarna kommer att överstiga . Historiskt sett har följsamheten mellan löneökningarna inom olika branscher och sektorer varit stor även om förutsättningarna, i form av vinstläge och sysselsättningsutveckling, har varie- rat. Lyckas något förbund förhandla fram löneökningar som är högre än vad övriga förbund erhåller finns det risk för att löneglidningen drivs upp inom andra branscher, som kompensation för lägre löneökningar. Det finns också viss risk för att det uppstår brist på arbetskraft inom vissa branscher framöver, vilket kan öka lönetrycket. En annan faktor som kan bidra till höga löneanspråk är att hushållens köpkraft minskat , trots höga reallöneökningar. Å andra sidan beräknas hushållens reala disponibla inkomster kunna stiga avsevärt , även vid en nominell löneökningstakt . TABELL 7.2 ARBETSKRAFTSKOSTNAD PER ANSTÄLLD I NÄRINGSLIVET ENLIGT . 1996 1997 1998 1999 2,4 2,2 1,8 1,9 2,8 3,3 2,3 2,4 4,3 4,4 3,2 2,8 3,3 4,9 5,4 4,8 2,0 2,0 2,2 2,7 1,0 2,7 2,5 2,5 3,6 4,0 4,3 4,7 2,9 1,7 3,4 2,8 10,9 9,5 6,7 5,5 3,5 4,9 6,0 5,9 2,1 2,5 2,7 3,6 5,5 6,0 4,1 4,0 3,6 3,2 3,0 3,5 Sverige1 6,2 3,6 4,1 4,0 EU 3,3 3,5 3,1 3,1 1 prognos. Se fotnot 4. Eftersom penningpolitiken anpassas för att uppnå inflationsmålet är det svårt att övervältra ökade löne- kostnader på konsumenterna. I stället leder högre löneökningar till högre räntor och därmed lägre efter- frågan och lägre sysselsättning. Den internationella priskonkurrensen bidrar också till att det är svårare att höja priserna. Höga löneökningar skapar därmed i första hand press på företagen att öka ra- tionaliseringsprocessen, vilket dämpar sysselsätt- ningsutvecklingen. Om inte företagen klarar av att öka produktiviteten i samma takt som reallönerna sjunker företagens vinstmarginaler. Även detta leder till att tillväxten i ekonomin hämmas, vilket dämpar sysselsättningsutvecklingen. Ur ett sysselsättnings- och arbetslöshetsperspektiv är det därför viktigt att de totala löneökningarna, inklusive löneglidningen, kan begränsas till en nivå i linje med de bedömningar som gjorts av arbetsmarknadens parter. Det är också viktigt att löneökningarna i inte är högre än i de viktigaste konkurrentländerna. Om inte högre löneökningar kompenseras av en motsvarande högre produktivitetstillväxt eller sjun- kande växelkurs, så försämras konkurrenskraften för svensk exportindustri. Högre kostnadsökningar kan leda till höjda exportpriser och därmed minskad ef- terfrågan på svenska varor, vilket hämmar tillväxten i ekonomin. steg de svenska arbets- kraftskostnaderna i näringslivet med ca 1 procenten- het mer än genomsnittet i övriga EU-länder. Företagen har kunnat hålla tillbaka priserna genom att sänka vinstmarginalerna och rationalisera verksamheten, men det är inte en långsiktigt hållbar utveckling. De löneökningar som antas i prognosen ligger i linje med utvecklingen i övriga EU-länder. 8 Inflation Inflationstrycket i svensk ekonomi har fallit påtagligt . Såväl 1996 som 1997 var inflationen enligt konsumentprisindex (KPI) mätt som årsgenomsnitt. Prisökningarna var fortsatt låga inledningsvis . uppgick inflationen, mätt som förändringen av KPI över 12-månader, till . Givet måttliga löneökningar finns det goda förutsättningar för hög tillväxt i kombination med fortsatt låga prisökningar . Den låga inflationstakten mätt med KPI är delvis resultatet av lägre räntor. Från i mitten av 1994 har de 5-åriga bolåneräntorna halverats, vilket har medfört väsentligt lägre räntekostnader för egnahemsägare. bi- drog denna kostnadsminskning till att sänka inflatio- nen med motsvarande . Medel- räntan på hushållens bostadslån är fortfarande förhållandevis hög och de lån som successivt förfaller läggs vanligen om till en lägre ränta . Därmed förväntas fallande räntekostnader för egna- hemsägare hålla ned inflationstakten även fortsätt- ningsvis . I prognosen har antagits en svag ränteuppgång som innebär att kostnaderna för egnahemsägare kommer att stiga något . Omslaget i räntekostnader bidrar till att inflationen enligt KPI kommer att vara högre 1999 än 1998. De lägre räntorna förefaller även ha påverkat hyresavtalen . Hyrorna för hyreslägenheter, till- sammans med månadsavgifter för bostadsrätter, utgör av KPI och är därmed av stor betydelse för den uppmätta inflationen. höjdes hyrorna med och eftersom flertalet av avtalen i allmänhet sluts under inledningen av året indikerar detta att hyreshöjningar blir under loppet av 1998, vilket historiskt sett är mycket lågt. har hyrorna höjts med 3- . Förutom lägre räntor torde dessutom stödet till de s.k. krisårgångarna för flerfamiljshus samt det utökade och något förlängda ROT-avdraget bidra till att hyreshöjningarna blir lägre än vad som varit fallet . Mycket tyder således på att hyreskostnaderna, som har höjt KPI i be- tydande omfattning, kommer att öka måttligt såväl 1998 som 1999. En stor del av svenska hushålls konsumtion utgörs direkt eller indirekt av importerade varor. Därigenom är förändringen av växelkursen och den internationella prisutvecklingen av stor betydelse för de svenska konsumentpriserna. Under loppet av och inledningsvis har importpriserna i producentledet ökat måttligt. De låga importpriserna förklaras bl.a. av den kraftiga nedgången i oljepriserna och av en allmänt låg internationell inflation orsakad av låga löneökningar och en fördelaktig produktivitetstillväxt i . Därtill har den finansiella oron i bidragit till lägre priser. Genom vissa fördröjningseffekter kan man dessutom anta att effekterna av Asienkrisen ännu inte till fullo har slagit igenom på den internationella prisnivån. När kronan antas appreciera något beräknas importpriserna ge ett mycket blygsamt bidrag till inflationen såväl som . TABELL 8.1 KONSUMENTPRISUTVECKLING ÅRLIG PROCENTUELLL FÖRÄNDRING 1997 1998 1999 2000 2001 KPI, årsgenomsnitt 0,9 0,9 1,2 2,0 2,0 KPI, dec. 1,9 0,6 1,5 2,0 2,0 Basbelopp (tusental) 36,3 36,4 36,6 37,0 37,7 NPI, årsgenomsnitt -1,2 -1,3 0,8 - - NPI, dec. -0,9 -0,5 0,9 - - IPI, privat konsumtion 2,2 1,2 1,0 - - HIKP1, årsgenomsnitt 1,8 1,5 1,2 - - HIKP1, dec. 2,7 0,8 1,5 - - KPI, OECD2, årsgenomsnitt 2,0 1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU. 2 Med avses 16 länder, se kapitel 2. Källor: och . Inflationsförväntningar hos hushåll och företag på- verkar prisutvecklingen i betydande grad bl.a. genom lönebildningen. Låga inflationsförväntningar kan också främja en prismedvetenhet som gör det svårt för företagen att övervältra kostnadsökningar på ef- terföljande led. Av under- sökning beträffande hushållens inköpsplaner framgår att hushållens inflationsförväntningar har legat på och under inflationsmål på . Även i näringslivet är inflationsför- väntningarna måttliga. I baro- metrar samt Prosperas och inflationsenkäter till varu- och penningmarknaden noterades en viss uppgång . I de senaste undersökningarna har emellertid inflationsförväntningarna sjunkit, tro- ligen som ett resultat av den överraskande låga infla- tionen inledningsvis . Förväntningarna ligger väl inom toleransintervall för inflationen. Även långräntenedgången kan tolkas som att in- flationsförväntningarna har fallit. Om marknadsak- törerna utgår från att det framtida inflationstrycket är avgörande för penningpolitik kan inflationsförväntningarna utläsas via de korta implicita terminsräntorna eftersom dessa indikerar på vilken nivå marknadsaktörerna tror att korta styrränta kommer att ligga på . Terminsräntorna har successivt fallit , vilket kan tolkas som att infla- tionsförväntningarna har gått ned. Sammantaget speglar nedgången i inflationsförväntningarna hos hushåll och näringsliv bl.a. att Riksbankens pris- stabilitetsmål har vunnit i förtroende, vilket innebär att inflationsbenägenheten har minskat i den svenska ekonomin. Detta talar för låga prisökningar även . På är utvecklingen av produktiviteten och lönerna avgörande för hur mycket syssel- sättningen kan öka vid bibehållen prisstabilitet. steg lönerna i näringslivet med . Tack vare lägre inflationsförväntningar och en ökad am- bition från arbetsmarknadens parter att hålla ned löne- ökningarna finns det förutsättningar för lägre löneökningar . Om så inte blir fallet är risken överhängande att inflationen stiger snabbare och, via en stramare penningpolitik, sysselsättningen ökar mindre än vad som antas i denna prognos. har produk- tiviteten utvecklats mycket gynnsamt. Till exempel steg produktiviteten i industrin med , vilket är ytterligare en viktig förklaring till det låga inflationstrycket. Mycket talar för en fortsatt god produktivitetstillväxt även fram- över, och och förutses produktiviteten i näringslivet öka med i genomsnitt. Givet att löneökningarna stannar vid kommer effektiviseringen av produktionen i närings- livet att absorbera större delen av denna kostnads- ökning.