prop · GL03102 · 1998-01-01 00:00:00 — Vissa andra bestämmelser, t.ex. slutbestämmelserna, berör endast medlemsstaternas inbördes rättigheter och skyldigheter. De behöver inte nödvändigtvis införlivas. En internationell konvention kan införlivas med svensk rätt genom två olika metoder. Det kan ske genom transformering, varvid de delar av konventionen som behöver införlivas med svensk rätt omarbetas till svensk författningstext. Den andra metoden inkorporering innebär att det i lag eller annan författning föreskrivs att konventionens bestäm- melser gäller direkt i och skall tillämpas som de är av svenska domstolar och myndigheter. När denna metod används blir den autentiska konventionstexten på ett eller flera språk gällande författ- ningstext. När tillträdde inkorporerades kon- ventionen i sin helhet genom lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . Det är av stor vikt att lagstiftningen när det gäller de båda instrumenten är så likartad som möjligt. Samma metod för införlivande bör därför användas när Brysselkonventionen tillträds. Konventionen bör alltså införlivas med svensk rätt i en särskild lag. Lagen bör innehålla kompletterande föreskrifter motsvarande dem som finns i lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . Därutöver bör lagen innehålla en upplysning om att artikel 54 B i innehåller bestämmelser om när skall tillämpas framför Brysselkonventionen. I utkastet till lagrådsremiss föreslogs att lagen skall ges en rubrik som anger vad konventionen rör, nämligen domstols internationella behörighet och verkställighet av utländska domar enligt Bryssel- konventionen. Den föreslagna rubriken är visserligen, som har påpekats av en remissinstans, relativt lång. Fördelarna med att lagens rubrik anger dess innehåll överväger dock. Den föreslagna lagen behandlas närmare i författningskommentaren (avsnitt 9.1). Med hänsyn till att ikraftträdandet av konventionen är beroende av deponeringen av ratifikationsinstrumenten (se artikel 16 tillträdeskonvention) är det inte lämpligt att ange tidpunkten för ikraftträdandet i lagen. Tillträdeslagen och lagstiftningen i övrigt med anledning av tillträdet bör i stället träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Som har redovisats i avsnitt 5 innebär tillträde till Brysselkonventionen och övriga EU-medlemsstaters ratificering av tillträdeskonvention att kommer att tillämpas i mindre utsträckning. Brysselkonventionen kommer att bli det instrument som i praktiken kommer att tillämpas i de flesta fall. Detta påverkar den nuvarande lagstiftningen om . Dels behövs en motsvarande bestämmelse som föreslås beträffande Brysselkonven- tionen, som upplyser om att artikel 54 B i innehåller bestämmelser om när Brysselkonventionen skall tillämpas i stället för . Vidare bör det undvikas att de två lagarna innehåller likalydande regler om förfarandet. Dessa bestäm- melser (4 7 §§) i lagen med anledning av tillträde till bör därför ersättas med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i lagen om Brysselkonventionen. Därigenom blir det också tydligt att förfarandet faktiskt är identiskt för de båda konventionerna. har haft synpunkter på förslaget i utkastet till lagrådsremiss i den här delen. Synpunkterna rör dels den föreslagna lagstiftningsmetoden som sådan, dels den lagtekniska utformningen. Tingsrätten menar att den föreslagna ordningen innebär att lagen om blir svårare att tillämpa för dem som inte har en ingående kännedom om både och Bryssel- konventionen. Regeringen delar inte den ståndpunkten. Det framgår ju av förarbetena till lagen om det svenska tillträdet till och av författningskommentaren till de nya bestämmelserna i lagen att de båda konventionerna är så gott som likalydalydande. Till denna fråga och de lagtekniska synpunkterna återkommer vi i författningskommentaren. Regeringen menar vidare att lagen bör ges en rubrik som anger vad den handlar om, på samma sätt som föreslås beträffande lagen om Brysselkonventionen. Behovet av författningsändringar i övrigt behandlas i avsnitt 8. protokoll om tolkning av Brysselkonvention- en innebär att svenska domstolar ges möjlighet, och i vissa fall är skyldiga, att begära ett förhandsavgörande från . finns en generell lag om rätten att begära förhandsavgöranden från om tolkningen av vissa inter- nationella överenskommelser som har tillträtt och som har ingåtts inom ramen för EU (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98:JuU2, rskr. 1997/98:22, SFS 1997:895). Ett sätt att införliva protokoll med svensk rätt är därför att, sedan har godkänt tillträde till konventionen och protokoll, i ett tillkännagivande ange att Brysselkonventionen omfattas av lagen och vilka bestämmelser som gäller för begäran om förhandsbesked. Ett annat sätt är att inkorporera protokoll på samma sätt som konventionen i övrigt, genom en bestämmelse i lagen om tillträde till Brysselkonventionen. En sådan lösning har fördelen att alla de bestämmelser som gäller när Brysselkonventionen skall tillämpas anges på ett och samma ställe, i lagen om Brysselkonventionen. Den metoden bör därför väljas. Samma metod har också tillämpats när det gäller förhandsbesked i fråga om tolkningen av konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen), se prop. 1997/98:14 (s. 20 f.), bet. 1997/98:LU9, rskr. 1997/98:139. Enligt artikel 4 protokoll kan varje konventionsstat utse en myndighet som ges rätt att begära tolkningsbesked från beträffande avgöranden som inte har någon anknytning till något mål eller ärende (se avsnitt 4.4). Det finns för del inte något behov av att utse en sådan myndighet. Motsvarande bedömning gjordes också beträffande samma bestämmelse i protokollet till Romkonventionen om tolkningsbehörighet. har uppmärksammat frågan om tingsrätten, i mål om betalningsföreläggande eller handräckning, skall uppfattas som över- instans enligt artikel 2.2 protokoll, och därmed ha rätt att begära tolkningsbesked av . Det är en fråga som inte kan avgöras eller klargöras i den svenska lagstiftingen. Om frågan ställs på sin spets är det som har att klargöra saken. När ratificerades (se prop. 1991/92:128 s. 132 f.) utnyttjade möjligheten att motsätta sig att handlingar sänds för delgivning mellan konventionsstaterna på tjänstemannanivå, enligt bestämmelsen i artikel IV i Protokoll Nr 1 till . Motsvarande bestämmelse finns i Brysselkonventionens protokoll (se avsnitt 4.3). I utkastet till lagrådsremiss förordades att en sådan reservation skall göras också beträffande Brysselkonventionen. Ett par remissinstanser har ifrågasatt det ställningstagandet. En tillämpning av artikel IV i Bryssselkonventionens protokoll skulle innebära att delgivningshandlingen skulle skickas till en av de 21 länsstyrelserna i stället för det svenska centralorganet; Utrikes- departementet. Länsstyrelserna tar dock i praktiken inte någon befattning med delgivningsframställningar från utlandet, bortsett från nordiska ärenden enligt nordiska överenskommelse om inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning. En tillämpning av artikel IV skulle därmed kunna innebära en försämrad effektivitet. Skälen för en reservation är därmed lika starka som de var vid ratificeringen av . Frågan kommer att aktualiseras på nytt vid tillträdet till konventionen om delgivning i Europeiska unionens medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (publicerad i EGT, se 97/C 261/01) . I anslutning till vad en remissinstans har anfört vill regeringen säga att vårt tillträde till Brysselkonventionen inte förutsätter att vi anpassar våra nationella forumbestämmelser till vad som gäller enligt konventionen. Det finns dock i planer på en översyn av bestämmelserna i 10 kap. som bl.a. syftar till att anpassa reglerna till nutida förhållanden, både inom affärslivet och i mer privata förhållanden. Planerna har dock inte tagit någon mer konkret form. Tillträdet till Brysselkonventionen får inga ekonomiska konsekvenser. 8 Behovet av författningsändringar 8.1 Brysselkonventionen och den summariska processen Regeringens förslag: I lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning tas en bestämmelse in som hänvisar till att Bryssel- konventionens domsrättsregler m.m. gäller i vissa fall. Av den föreslagna lagen om domstols internationella behörighet och verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen skall framgå att kronofogdemyndigheten i är behörig när Brysselkonventionen innebär svensk domsrätt, men behörig myndighet saknas enligt nationell rätt. I utkastet till lagrådsremiss gjordes bedömningen att några särskilda bestämmelser om Brysselkonventionens tillämpning i fråga om den summariska processen inte behövdes. Remissinstanserna: anser att det skulle vara lämpligt att i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och hand- räckning ta in en uttrycklig hänvisning till Brysselkonventionens domsrättsregler och menar att det kan finnas ett behov av en regel om ett s.k. reservforum också för den summariska processen. Även har haft synpunkter på utkastets bedömning i fråga om reservforum. anser att det när det gäller möjligheten till vilandeförklaring respektive avvisning finns ett behov av ändringar i lagen om betalningsföreläggande och handräckning för att undanröja oklarheter och underlätta en tillämpning av Brysselkonventionen. Skälen för regeringens förslag: Brysselkonventionen skall till skillnad från vad som gäller i fråga om tillämpas även vid handläggning enligt lagen (1990:746) om betalnings- föreläggande och handräckning (om och den summariska processen, se avsnitt 8.2). Som har redovisats ovan (avsnitt 4.3) innehåller Brysselkonventionens protokoll en bestämmelse (artikel Va andra stycket) som säger att med uttrycket domstol vid summarisk process i mål om betalningsföreläggande och handräckning skall också avses svensk kronofogdemyndighet. Detta får betydelse när det gäller behörighetsreglerna och innebär vidare att utslag och beslut i mål om betalningsföreläggande och handräckning kan verkställas i de övriga medlemsländerna. Bestämmelsen i artikel Va har inte begränsats till att gälla betalningsföreläggande och vanlig handräckning utan gäller också särskild handräckning. Konventionens behörighetsregler kommer att utgöra specialregler i förhållande till forumbestämmelserna i lagen om betalningsföreläggande och handräckning (6 8 §§), och skall därmed tillämpas i de fall konventionen är tillämplig (se prop. 1991/92:128 s. 149 f.). Några särskilda bestämmelser om behörighet behövs därför inte för att Brysselkonventionens regler skall bli tillämpliga. I utkastet till lagrådsremiss ifrågasattes om inte detta borde göras klart genom en uttrycklig hänvisning till konventionen i lagen om betalnings- föreläggande och handräckning. Med motiveringen att en sådan hänvisning riskerar att leda till olyckliga motsatsslut när det gäller annan specialreglering, och försvåra en analog tillämpning av andra bestäm- melser föreslogs ingen uttrycklig regel. En sådan lösning överens- stämmer med den lösning som har valts både i lagen som reglerar tillträde till och som föreslås beträffande lagen om vårt tillträde till Brysselkonventionen, i förhållande till forumreglerna i . har anfört att en hänvisning till Bryssel- konventionens domsrättsregler kunde vara lämpligt, om än inte strikt juridiskt nödvändigt. Regeringen delar den bedömningen. Det finns skäl att i detta avseende välja en annan lösning än den som gäller för domstolarna. Ett starkt argument för en sådan lösning är att Bryssel- konventionen enligt sin rubrik handlar om domstols internationella behörighet och om erkännande och verkställighet av domar. Att konventionen också omfattar den summariska processen framgår ju enbart av bestämmelsen i artikel Va i konventionens protokoll. Ett ytterligare argument är att Brysselkonventionens tillämpning på den summariska processen skiljer sig från vad som gäller i fråga om . Det kan därmed finnas ett behov av en regel i lagen om betalningsföreläggande och handräckning som erinrar om att det i Brysselkonventionen finns bestämmelser som i vissa fall skall tillämpas av kronofogdemyndigheterna. Behörighetsreglerna i konventionens Avdelning II innebär att vissa forumregler i den nationella lagstiftningen inte får tillämpas. Detta gäller i fråga om 6 § andra stycket i lagen om betalningsföreläggande och handräckning, som innebär att en ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning kan göras hos kronofogdemyndigheten i den region där egendom finns som tillhör svaranden eller där verkställighet annars lämpligen kan ske. Forumregeln i 6 § tredje stycket i lagen om betalningsföreläggande och handräckning får däremot tillämpas. Denna bestämmelse hänvisar nämligen till behörighetsbestämmelser i 4 § lagen (1994:2087) med anledning av tillträde till den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter. Av artikel 57 i Brysselkonventionen följer att bestämmelsen har företräde framför Brysselkonventionens behörighets- regler, eftersom den grundar sig på en överenskommelse med andra stater om domstolars behörighet på ett särskilt område. Att Brysselkonventionen skall tillämpas innebär för kronofogde- myndigheterna också att artiklarna i konventionen om litispendens och mål som har samband med varandra (artiklarna 21 23) skall tillämpas. Om en talan har väckts i en annan stat om samma sak som målet vid kronofogdemyndigheten rör, eller som har samband med den saken, skall handläggningen vid kronofogdemyndigheten vila tills det har avgjorts var talan har väckts först. Har talan väckts först i den andra staten skall målet vid kronofogdemyndigheten avvisas. I utkastet till lagrådsremiss gjordes bedömningen att någon särskild bestämmelse för dessa fall inte behövs. har gentemot detta anfört att det skulle underlätta tillämpningen av Brysselkonventionen och bidra till klarhet om det i lagen om betalningsföreläggande och handräckning infördes bestäm- melser som uttryckligen ger kronfogdemyndigheten möjlighet att dels vilandeförklara mål i avvaktan på att myndighetens behörighet klarlagts, dels avvisa en talan på begäran av part. Regeringen har förståelse för strävan att underlätta tillämpningen av konventionen för kronofogdemyndigheterna. En reglering av de frågor som tar upp är dock inte lämplig. Bestämmelser om förfarandet i dessa delar finns i konventionen, och konventionens bestämmelser blir direkt tillämpliga när Brysselkonventionen träder i kraft. Om man dessutom reglerar frågorna i nationell rätt är det ofrånkomligt att ordalydelsen inte blir exakt densamma. Det leder i sin tur till osäkerhet om vad som faktiskt gäller. har tagit upp en annan fråga, som knyter an till reglerna i konventionen om vilandeförklaring. Verket har pekat på behovet av en möjlighet att överklaga ett beslut om vilandeförklaring på den grunden att beslutet onödigt uppehåller målet, enligt mönster av 49 kap. 7 § 1 RB. I detta avseende finns inga bestämmelser i konventionen, varför en reglering i lagen om betalningsföreläggande och handräckning inte av de skäl som har angetts ovan möter några hinder. Regeringen är dock inte övertygad om att det kommer att finnas ett praktiskt behov av en sådan överklagandemöjlighet. Vi är därför inte beredda att i detta skede föreslå en sådan bestämmelse. Den närmare tillämpningen av Brysselkonventionen på den summariska processen bör i stället avvaktas. Om det skulle visa sig att behov av en överklagandemöjlighet finns, eller om andra tillämpningsproblem framkommer, är vi beredda att ta upp frågan på nytt. Det finns skäl att beröra ytterligare en bestämmelse i Bryssel- konventionen, nämligen artikel 20 andra stycket. Den innebär för kronofogdemyndigheternas del att myndigheterna måste se till att en svarande som har hemvist i en annan konventionsstat delges ansökan i så god tid att han eller hon kan förbereda ett yttrande. Intill dess skall handläggningen av målet vila. I 25 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning föreskrivs att svarandens yttrande inte utan särskilda skäl får bestämmas tilll efter delgivningen av ansökan. Denna tid är, enligt regeringens mening, i de flesta fall tillräcklig också när svaranden är bosatt i utlandet. För det fall i något fall skulle behövas ger 25 § en möjlighet att bestämma tiden . Utslag och beslut i mål om betalningsföreläggande och handräckning skall erkännas och verkställas i andra medlemsländer. Detta följer direkt av att konventionen och konventionens protokoll blir gällande som lag i . Några särskilda bestämmelser behövs därför inte heller i detta avseende. I förslaget till lag om Brysselkonventionen (3 §) finns en bestämmelse som pekar ut som behörig domstol när kon- ventionen innebär svensk domsrätt, men då någon behörig svensk domstol inte finns enligt de nationella svenska forumreglerna. En sådan situation kan t.ex. uppstå när ett avtal hänvisar till svensk domstol utan att anvisa vilken tingsrätt som åsyftas (se prop. 1991/92:128 s. 147 f.). I utkastet till lagrådsremiss gjordes bedömningen att någon motsvarande regel om reservforum inte behövs för mål om betalningsföreläggande och handräckning vid kronofogdemyndigheterna. har emellertid pekat på en situation där ett sådant behov skulle kunna finnas. Om en svensk konsument vill föra en talan mot en utländsk näringsidkare kan han eller hon göra det i (se artikel 14 första stycket jfrt med artikel Va andra stycket i konventionens protokoll). För det fall konsumenten vill göra sin rätt gällande genom en ansökan om betalningsföreläggande saknas behörig kronofogdemyndighet enligt vår nationella rätt, om näringsidkaren varken har hemvist eller egendom i . Det kan inte heller uteslutas att ett avtal som ger svensk domsrätt kan medföra behov av ett s.k. reservforum för kronofogde- myndigheter, på samma sätt som gäller för domstolar. Regeringen föreslår därför att en regel om reservforum införs också såvitt avser den summariska processen och att kronofogdemyndigheten i ges denna uppgift. 8.2 och den summariska processen Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 § lagen (1990:746) om betal- ningsföreläggande och handräckning om begränsning av möjligheten att använda det summariska förfarandet när svaranden har hemvist i en Luganokonventionsstat justeras tekniskt med anledning av tillträdet till Brysselkonventionen. Förslag i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har med ett undantag lämnat förslaget utan erinran. har anfört att den föreslagna bestämmelsen är snårig och svårläst. Skälen för regeringens förslag: är, som har framgått i det föregående, inte tillämplig på förfaranden vid krono- fogdemyndigheten enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Vid tillträdet till kompletterades 5 § i den lagen med en bestämmelse som innebär att betalnings- föreläggande och vanlig handräckning inte kan användas om svaranden vid tiden för ansökan har hemvist i en främmande stat som har tillträtt . Skälet till att denna bestämmelse infördes var att man ville undvika att kronofogdemyndigheterna meddelar utslag i strid med konventionens behörighetsregler (prop. 1991/92:128 s. 154). gäller visserligen inte i den summariska processen, och ålägger därmed inte några förpliktelser beträffande dessa förfaranden. Att låta kronofogdemyndigheterna tillämpa forumregler som inte är tillåtna enligt skulle dock enligt uttalanden i propositionen strida mot konventionens anda och innebära ett kringgående av regler som har ställts upp där till skydd för svaranden. Någon motsvarande begränsning ansågs inte behövas för särskild handräckning mot bakgrund av att utslag i sådana mål har begränsad rättskraft och inte hindrar att svaranden väcker talan, i eller utomlands, om det bakomliggande rättsförhållandet. I 5 § i lagen om betalningsföreläggande och handräckning togs också in en bestämmelse om att betalningsföreläggande och vanlig hand- räckning inte kan användas om det i en stat som har tillträtt Lugano- konventionen pågår en rättegång om samma sak och rättegången kan leda till ett avgörande som är verkställbart i . Ikraftträdandet av Brysselkonventionen innebär att begränsningarna av möjligheten att tillgripa betalningsföreläggande eller vanlig handräckning enbart skall gälla i de fall är tillämplig. Bryssel- konventionen och inte skall tillämpas i förhållandet mellan EU:s medlemsländer (se artikel 54 B i Lugano- konventionen och avsnitt 5). Det innebär att begränsningen enbart gäller när svaranden har hemvist i en stat som har tillträtt , men inte tillträdeskonvention (som reglerar tillträde till Brysselkonventionen) eller när det i en sådan stat pågår en rättegång om samma sak och den rättegången kan leda till ett avgörande som är verkställbart i . Denna förändring kräver en lagteknisk justering av 5 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Bestämmelsen bör utformas i huvudsak på det sätt som föreslogs i utkastet till lagrådsremiss. 8.3 Behovet av lagstiftning i övrigt Regeringens förslag: Sjölagen (1994:1009), sjömanslagen (1973:282), lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område och lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område kompletteras med en hänvisning till Brysselkonventionen. I övrigt krävs inga lagändringar till följd av tillträde till Brysselkonventionen. Lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , , eller kompletteras med en bestämmelse om att den inte gäller om är tillämplig. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Utkastet innehöll dock inte något förslag såvitt avser verkställighetslag. Remissinstanserna har lämnat utkastets förslag utan erinran. Skälen för regeringens förslag: När tillträdde Lugano- konventionen ändrades sjölagen, sjömanslagen, lagen om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område och lagen om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Motsvarande ändringar bör göras vid ett tillträde till Brysselkonventionen. Det innebär att 21 kap. 2 § sjölagen (1994:1009) och 14 § sjömanslagen (1973:282) kompletteras med föreskrifter om att bestämmelserna inte gäller om annat följer av lagen med anledning av tillträde till Brysselkonventionen. Vidare kompletteras 1 § lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område och 7 § lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område med en bestämmelse om att respektive lag inte gäller om lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen är tillämplig. Lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , , eller gäller enbart i förhållande till . Den upphävdes såvitt avser , och i samband med att lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område infördes. I förhållande till gäller dock fortfarande lag. I samband med ratificeringen av gjordes ett undantag lag, av innebörd att den inte gäller om är tillämplig. Något motsvarande undantag gjordes dock inte beträffande lag. Denna lag bör därför nu kompletteras med en bestämmelse om att den inte gäller om är tillämplig. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen Övervägandena bakom den valda lagstiftningstekniken inkorporerings- metoden har redovisats i avsnitt 7. 1 § I första stycket föreskrivs att konvention och de fyra tillträdeskonventionerna Brysselkonventionen gäller som lag här i landet. Det protokoll som bilagts konventionen nämns inte uttryckligen i lagtexten. Av artikel 65 följer dock att hänvisningen till konventionen också avser det protokollet. Av första stycket framgår vidare att även protokoll om tolkningsbehörighet, i dess lydelse genom tillträdeskonventionerna, gäller som lag i .