prop · GL0387 · 1998-01-01 00:00:00 — Som redan nämnts lever många bild- och formkonstnärer under ytterst knappa eko- nomiska villkor, ett förhållande som gäller även flera av de mest upp- märksammade konstnärerna i landet. Skälen till försörjningsproblemen är flera. Förutom att det konstnärliga arbetet är förknippat med höga kost- nader för utrustning och lokaler är konkurrensen hård om möjligheterna att ställa ut sin konst. För många konstnärer har försäljning av konst till utsmyckning av nya lokaler varit den största enskilda inkomstkällan. Den negativa utvecklingen inom byggsektorn , då nybyggandet varit närmast obefintligt, har därför även drabbat bild- och formkonst- närerna. För att dryga ut de knappa inkomsterna är, som tidigare nämnts, flertalet konstnärer tvungna att ta andra arbeten vid sidan av den konst- närliga verksamheten, något som också har negativ inverkan på den ska- pande processen. På grund av den tidigare nedgången i ekonomin har dock även sådana andra arbeten varit svåra att få. En central angelägenhet för den kulturpolitik som regeringen före- träder är att konstnärernas möjligheter att försörja sig på ersättning för utfört konstnärligt arbete kan förbättras. Konstnärerna bör därför ges ökade möjligheter att möta sin publik och i högre grad än tidigare erhålla ersättning för utställningar. går, enligt Konstnärernas riksorganisa- tion, över två tredjedelar av samtliga utställningar med förlust för konst- nären. Detta hör i hög grad samman med att konstnären i allmänhet själv måste täcka de kostnader som är förknippade med utställningen, utan att några garantier finns för att utställningen ger några inkomster till konst- nären. Utöver det konstnärliga arbetet medför utställningen arbete med en mängd praktiska arrangemang som ramning, transporter, produktion av kataloger och marknadsföring. Den förstärkning av bidraget till de konstbildande och konstfrämjande organisationerna som gjordes , och som höjts ytterligare , har inneburit att organisationerna fått möjlighet att erbjuda konstnärer utställningsersättning på samma sätt som statliga utställnings- arrangörer. De förstärkningar av stödet som genomförts har fallit väl ut. Antalet utställningar som på detta sätt medfört ersättning till den utställande konstnären har stadigt ökat. Mot denna bakgrund anser regeringen att stödet bör förstärkas ytterli- gare till konstfrämjande organisationer, som t.ex. konstföre- ningars riksförbund och Folkrörelsernas Konstfrämjande, för att dessa skall kunna erbjuda utställningsersättning vid fler utställningar och till fler konstnärer. Det är emellertid viktigt att utställningsersättning i större utsträckning än fördelas till konstnärer som arbetar med en sådan kvalificerad bild- eller formkonst som är ovanlig i utställnings- sammanhang, t.ex. för att konstformen innebär en högre grad av ekono- miskt risktagande för utställaren. Det kan gälla såväl nyskapande konst- närliga uttrycksformer liksom t.ex. illustrationer och fotografier. har att tillse att denna mångfald beaktas vid fördelningen av medlen. Vidare skall bedöma i vilken mån bidrag skall till- delas andra utställningsarrangörer än de som kommit i fråga som t.ex. Folkets Hus, studieförbund och liknande som bedriver en kvalifice- rad utställningsverksamhet. 7.2 Ersättningar och bidrag till konstnärer bedömning: bör få disponera ytter- ligare medel för ersättningar och bidrag till konstnärer inom bild- och formområdet. Vidare bör den individuella visningsersättningen för- stärkas. förslag: Utredningens förslag överens- stämmer i stort sett med regeringens bedömning. Förslaget om ett särskilt stöd till förhyrning eller köp av utställningslo- kaler för kollektivt bruk läggs endast fram i de delar som avser förhyr- ning. Utredningens förslag om en förstärkning av visningsersättningen, avser i regeringens bedömning både den individuella visningsersättningen (IV- ersättning) och den visningsersättning som fördelas av styrelsen för Sve- riges bildkonstnärsfond i form av stipendier och bidrag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till utred- ningens förslag, men viss kritik riktas mot delar i förslagen. menar att det föreslagna stödet till köp och förhyr- ning av utställningslokaler bör begränsas till stöd för förhyrning eftersom komplikationer kan uppstå vid köp och avyttring av sådana lokaler. Sta- tens kulturråd avstyrker förslaget bl.a. därför att det bedöms vara svårt att administrera. Statens konstmuseer tillstyrker idén att utveckla möjlig- heten för konstnärer att hyra eller i vissa fall köpa utställningslokaler för kollektivt bruk, men tillägger att medel för detta ändamål också bör för- medlas till utställningskommissarier som arbetar på frilansbasis. Konst- närernas riksorganisation (KRO) och Föreningen verkare och industriformgivare () tillstyrker förslaget om stöd till förhyrning av utställningslokaler, men anser att en sådan stödform fordrar inledningsvis och att fördelningen av för- hyrningsmedlen skall göras av en bildnämnd hos , vilken KRO och KIF föreslår skall inrättas för handhavandet av den nya statliga stödformen. Förslaget om en förstärkning av den individuella visningsersättningen tillstyrks av , KRO och KIF samt av upphovsrättsorganisatio- nen Bildkonst Upphovsrätt i (BUS). anser att en förstärkning av medlen till individuell visningsersättning kan vara befogad . Eftersom ersättningsformen ännu är ny finns det enligt skäl att avvakta erfarenheter av hur fördelnings- reglerna fungerar i praktiken innan en höjning av anslaget görs. anser inte att ytterligare medel skall tilldelas BUS för fördelning av individuell visningsersättning och föreslår att en utvär- dering görs av systemet med sådan ersättning. Skälen för regeringens bedömning: De statliga ersättningar och bidrag som fördelas av har en avgörande betydelse för konstnärers möjligheter att under längre sammanhängande perioder fullt ut ägna sig åt det konstnärliga arbetet. Bidragen och ersättningarna förbättrar konstnärernas möjligheter att möta en publik och därmed även få avsättning för sina verk. Det finns således skäl som talar för att för- stärka statens insatser i detta avseende. Bland de ersättningar som fördelar utgör den s.k. visningsersättningen en ersättning till bild- och formkonstnärer för att de verk som är i offentlig ägo visas för allmänheten eller används på annat allmännyttigt sätt. Ersättningen anvisas som ett fast årligt belopp, vilket fördelas av styrelsen för inom . Visningsersättningen får användas dels till ändamål som syftar till att ge yrkesverksamma konstnärer ekonomisk och arbetsmässig trygghet, dels till andra ändamål som berör verksamhet inom bild- konstens område. Under budgetåren 1987/88 1992/93 fördelade styrelsen för en del av visningsersättningen som en individuell ersättning. Ersättning lämnades med samma belopp till de konstnärer som kunde styrka att de hade utfört ett visst antal konstverk i offentlig ägo. Styrelsen valde dock att avskaffa den individuella visningsersättning med hänvisning till att ersättningsnivån var för låg för att den skulle ha ekonomisk betydelse för konstnärerna. Styrelsen ansåg dessutom att det saknades en kvalitetsbedömning kopplad till ersättningen, som det var dyrt att administrera utbetalningarna. Konstnärsorganisationerna var kritiska till att den individuella vis- ningsersättningen avskaffades. Enligt deras uppfattning var den ekono- miska ersättningen inte utan betydelse. Dessutom fungerade ersättningen som ett erkännande av den enskilde konstnärens konstnärskap. Regering och riksdag fann konstnärernas krav på individuell ersättning berättigat varför ersättningsformen återinfördes . Tio miljoner kro- nor avsattes för ändamålet, att fördelas av upphovsrättsorganisationen i (BUS). BUS ålades också att utforma principer för fördelning av ersättningen. De principer BUS i enlighet med detta har utvecklat grundar fördelningen av medlen på ett poängsystem som bygger på ett antal objektiva kriterier. Eftersom det antal poäng en konstnär blivit tilldelad avgör hur mycket som ges i årlig ersättning till denne varierar ersättningsnivåerna mellan konstnärerna. Ersättningsfor- men överensstämmer med regeringens ambitioner att konstnärer i större utsträckning än tidigare skall kunna försörja sig på ersättningar för utfört konstnärligt arbete. Som anförts ovan anser regeringen att stödet till individuell visningser- sättning bör förstärkas. Ett ytterligare skäl till en förstärkning av stödet är att det tillkommer nya konstnärer som blir ersättningsberättigade genom de nya förvärv som görs av offentliga organ. Med ett oförändrat anslag minskar ersättningen per berättigad konstnär. De selektiva stöd som fördelas av i form av arbetsstipendier, projektbidrag m.m. är verkningsfulla instrument för att förbättra villkoren för konstnärligt arbete. Regeringen anser därför att denna bidragsgivning bör förstärkas. Många unga eller ännu icke etablerade konstnärer har svårt att få till- fälle att möta en publik. Konkurrensen om de utställningsmöjligheter som står till buds är mycket hård. För de kommersiellt drivna galle- rierna blir det ekonomiska risktagandet vid en utställning större om konstnären är oetablerad. Detta minskar möjligheterna för en ung konst- när att nå ut med sin konst. är det viktigt att de konstnärer som har förutsättningar att etablera sig får tillfällen att möta en publik och en marknad. I det föregående har presenterats förslag som ökar möjligheterna för konstnärer att möta sin publik och erhålla ersättning för utfört konstnärligt arbete. Ytterligare en möjlighet för sådana möten kan ges genom att konstnären själv, eller i samarbete med andra konstnärer, får ekonomiskt stöd för att kunna arrangera utställningar i förhyrda lokaler. saknar de flesta konstnärer den möjligheten. Viss utställningsverk- samhet kan förvisso ske i ateljén eller i till ateljén angränsande lokal. Lokalerna är dock sällan lämpade eller anpassade för detta ändamål. Inom ramen för den förstärkning av de selektiva stöden som rege- ringen avser att föreslå i budgetpropositionen för bör utrymme ges för bidrag till grupper av konstnärer som behöver stöd till förhyrning av en utställningslokal. Detta bör i hög grad passa yngre, ännu icke etablerade konstnärer som tillsammans vill möta en publik och därmed söka skapa sig en grund för sin försörjning inom det konstnärliga yrket. Självfallet skall den konstnärliga kvaliteten beak- tas i den bedömning som görs vid behandlingen av ansökningar. 8 Konstnärer inom ton- och musikområdet 8.1 Fonogramersättning Regeringens förslag: införs en ersättning till upphovsmän och utövande konstnärer för folk- och skolbibliotekens utlåning av musikaliska verk på fonogram (fonogramersättning). Fonogramersättningen skall även omfatta utlåning av musikalier. Medlen skall fördelas av upphovsrättsorganisationerna Föreningen () och Före- ningen Svenska Artisters och Musikers (). förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att ersätt- ning skall ges för utlåning av endast musikaliska verk på fonogram. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser som yttrat sig tillstyrker förslaget om att införa en offentligrättslig ersättning för utlå- ningen av musikfonogram. avstyrker dock det för- slag på ersättningsordning som utredningen lagt fram, främst på grund av att kostnaden för ersättningen skulle inrymmas i biblioteksersättningen. Vidare ser Författarfonden det som svårt att utforma ett utlåningsbaserat ersättningssystem för de utövande konstnärerna. Samtliga remissinstan- ser är dock i sak positiva till förslaget att även de utövande konstnärerna skall vara ersättningsberättigade. KLYS och anser vidare att utlåning av ljudupptagningar av litterära verk bör berät- tiga till ersättning även för de utövande konstnärerna. Flera remissinstanser anser att ersättningen även bör omfatta ljudupp- tagningar av sceniska verk (t.ex. , och ), liksom musi- kalier (t.ex. , , Musikaliska Akade- mien, Föreningen (), Föreningen positörer av Populärmusik (SKAP), STIM-Svensk Musik, KLYS, , , och ). tidigare överväganden: Inför /89 beslu- tade (prop. 1987/88:100 bil. 10, bet. 1987/88:KrU12, rskr. 1987/88:221) att ett särskilt bidrag skulle utgå till upphovsmän och fono- gramartister med anledning av den musikalieutlåning som sker via folk- biblioteken och . fördelar bidraget som för uppgick till . Skälen för regeringens förslag: antog ett direktiv om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstå- ende rättigheter (92/100/EEG, Direktivet om uthyrning och utlåning). På grundval av en promemoria från om direktivet (Ds 1994:49) tog regeringen i propositionen Uthyrning och utlåning av upp- hovsrättsligt skyddade verk m.m. (prop.1994/95:58) upp frågan om anpassning av den svenska upphovsrättsliga lagstiftningen till direktivet. Beträffande utlåningsrätten var regeringens bedömning att det för närva- rande inte behövdes någon lagändring. När det gällde utlåning av ljud- upptagningar av musikaliska verk anförde regeringen emellertid att det kunde sättas i fråga om den svenska förordningen om vissa särskilda insatser på kulturområdet (1989:500) uppfyllde direktivets krav. Rege- ringen anförde att det fanns skäl att avvakta resultatet av den pågående allmänna översyn av de gällande offentligrättsliga ersättningsordningarna innan regeringen slutligt tog ställning till behovet av eventuella författ- ningsändringar (prop. 1994/95:58 s. Direktivets artikel 1 och 2 föreskriver att upphovsmannen skall ha ensamrätt till utlåning av exemplar av verk. Även utövande konstnärer och fonogramframställare omfattas enligt direktivet av denna ensamrätt avseende upptagningar av framföranden respektive framställda fono- gram. Av artikel 5 i direktivet framgår att det finns möjlighet att göra undantag från huvudregeln om ensamrätt för utlåning. Medlemsstaterna kan föreskriva undantag när det gäller offentlig utlåning under förutsätt- ning att åtminstone upphovsmannen får ersättning för utlåningen. Med- lemsstaterna får härvid fritt bestämma ersättningens storlek med hänsyn till sina kulturfrämjande syften. Medlemsstaterna får vidare göra undan- tag från ensamrätten till utlåning genom att undanta vissa kategorier av inrättningar från skyldigheten att betala ersättning. Enligt ett officiellt uttalande från inkluderas t.ex. offentliga bibliotek, universitet och undervisningsinstitutioner i de kategorier av institutioner som kan undantas. I 2 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) regleras upphovsmannens ekonomiska rättig- heter, dvs. upphovsmannens rätt dels att framställa exemplar av verket, dels att på olika sätt göra det tillgängligt för allmänheten. Den sist- nämnda rätten omfattar bl.a. en rätt för upphovsmannen att utbjuda exemplar av verket till utlåning. I 19 § upphovsrättslagen anges inskränkningar i den nämnda s.k. spridningsrätten. Här framgår bl.a. att när ett exemplar av ett litterärt eller musikaliskt verk med upphovs- mannens samtycke har överlåtits, får exemplaret spridas vidare. Denna reglering, den s.k. konsumtionen av spridningsrätten, utgör den rättsliga grunden för den fria biblioteksutlåningen. I den ovan angivna propositio- nen togs frågan upp huruvida de i direktivet upptagna möjligheterna till undantag från kravet på ensamrätt rymmer detta system. Regeringen kon- staterade här att svensk rätt uppfyller direktivets krav beträffande offent- lig utlåning genom bibliotek av litterära verk. Grunden för undantag från direktivets huvudregel utgörs av den offentligrättsliga ersättningsordning som införts i genom bestämmelser i förordningen (1962:652) om , den s.k. biblioteksersättningen. Eftersom ersätt- ningen till upphovsmännen enligt direktivet inte behöver vara upphovs- rättsligt grundad, kan behålla en offentligrättsligt reglerad ersätt- ning för den utlåning av exemplar av litterära verk som sker genom offentliga bibliotek. Den svenska biblioteksersättningen omfattar emel- lertid inte lån från andra bibliotek än folk- och skolbibliotek; utlåning från forskningsbibliotek (Kungl. och universitetsbiblioteken) ersätts inte. Med hänvisning till artikel 5 i direktivet och till EG-kommis- sionens officiella uttalande fann regeringen dock att direktivets krav var uppfyllda och att någon lagändring inte krävdes. Enligt svensk rätt omfattas även ljudupptagningar av litterära och musikaliska verk av den fria biblioteksutlåningen. Som ovan redovisats hindrar inte direktivet en sådan ordning, under förutsättning att upp- hovsmannen erhåller ersättning för utlåningen. När det gäller utlåning av ljudupptagningar av litterära verk utgår ersättning enligt förordningen om på samma sätt som vid utlåning av litterära verk i bokform. Den offentliga utlåningen av dessa ljudupptagningar uppfyller, med hänvisning till vad som ovan anförts, därmed kraven i direktivet (prop. 1994/95:58 s.28). För utlåning av ljudupptagningar av musikaliska verk utgår däremot inte någon ersättning till upphovsmännen. Enligt förordningen (1989:500) om vissa särskilda insatser på kulturområdet utgår dock som nämnts statsbidrag till tonsättare och andra upphovsmän på musikom- rådet samt fonogramartister. Bidraget fördelas individuellt utifrån kvali- tetsbedömningar till konstnärer inom musikområdet i form av arbets- stipendier, projektbidrag m.m. Bidraget har sin grund i den utlåning av musikaliska fonogram som sker genom biblioteken även om det inte föreligger något samband mellan bidraget och bibliotekens faktiska omfattning av musikverkens utlåning. Frågan är då huruvida denna ord- ning uppfyller kraven i artikel 5 i direktivet. När det gäller bibliotekser- sättningen för utlåning av litterära verk utgår denna till viss del som en direkt ersättning för den faktiska utlåningen av respektive upphovsmans verk, medan en viss del av ersättningen fördelas mellan upphovsmän i form av bl.a. stipendier. Här finns, beträffande en del av ersättningen, en direkt koppling mellan den enskilde upphovsmannen och utlåningen av dennes verk. Det får anses ligga i direktivets syfte att de upphovsmän vars verk utlånats skall erhålla åtminstone en del av ersättningen för denna utlåning. Att en sådan koppling borde vara nödvändig understryks också av att upphovsmännen i artikel 5 ges en särställning som rättig- hetshavare, som skall erhålla ersättning för utlåningen. När det gäller den befintliga ordningen om ersättning för utlåning av musikfonogram finns inte något samband mellan ersättningen och omfattningen av musikfono- gramens utlåning. Än mindre finns det någon koppling mellan den enskilde upphovsmannen och den faktiska utlåningen av hans musika- liska verk. När det gäller svensk rätts förenlighet med direktivet uppkommer då frågan om möjligheten till undantag i direktivets artikel 5. Enligt denna artikel finns möjlighet att undanta vissa kategorier av inrättningar från skyldigheten att betala ersättning för utlåning. Som nämnts tidigare kan, enligt ett officiellt uttalande från , bl.a. offentliga bib- liotek undantas från ersättningsskyldigheten. Regeringen delar härvid ställningstagande att det, på grund av direktivet, inte krävs att det i svensk rätt införs någon ersättningsordning. Grunden för detta är att det i , såvitt erfarits, inte förekommer utlåning av fonogram på andra än offentliga bibliotek. Regeringen finner dock att det föreligger skäl för att en offentligrättslig ersättningsordning ändå införs avseende biblioteksutlåningen av ljud- upptagningar av musikaliska verk. Upphovsmännen bör få ersättning för det allmännas utnyttjande av deras musikfonogram. Det överensstämmer med regeringens allmänna strävan att konstnärer skall erhålla ersättning för utfört konstnärligt arbete. Regeringen finner emellertid att nuvarande stöd för särskilda insatser för konstnärer inom musikområdet bör kvarstå även om en fonogramer- sättning införs, trots att bidraget till viss del kommer att finansiera den nya ersättningsordningen. Behovet av projektbidrag, arbetsstipendier m.m. kvarstår. Det är viktigt för den konstnärliga utvecklingen att konst- närer ges möjlighet att under längre sammanhängande perioder ägna sig åt konstnärligt utvecklingsarbete med bibehållen ekonomisk trygghet. Särskild betydelse har stödordningen för de tonsättare och kompositörer vars verk inte utlånas i någon större omfattning. För utlåningen av ljudupptagningar av litterära verk utgår bibliotekser- sättning, ett system som uppfyller kraven i det ovan nämnda direktivet. Mot bakgrund av detta och att biblioteksersättningen är en etablerad ersättningsordning som fungerat väl finner regeringen, liksom Konst- närsersättningsutredningen, att ersättningsordningen för utlåning av musikfonogram bör utformas i likhet med vad som gäller i fråga om bib- lioteksersättningen. Biblioteksutlåning av musikalier, dvs. musikaliska verk i tryckt form (noter m.m.) omfattas inte av någon ersättningsordning. Den före- slagna fonogramersättningen har emellertid till syfte att bl.a. kompensera upphovsmännen på musikområdet för utlåning av deras verk. Eftersom musikalier måste anses nära förbundna med ljudupptagningar av musika- liska verk föreslår regeringen, i likhet med många remissinstanser, att även musikalier skall omfattas av fonogramersättningen. När det gäller vilka som skall omfattas av rätten till ersättning för utlå- ning av musikfonogram, tillstyrker regeringen redningens förslag om att såväl upphovsmän som utövande konstnärer skall erhålla ersättning. De utövande konstnärernas prestationer då de framför ett verk omfattas av upphovsrättsligt skydd enligt 45 och 47 §§ upphovsrättslagen. De utövande konstnärer som återfinns i musikverk är bl.a. musiker, sångare, dirigenter och skådespelare. Även framställare av ljudupptagningar (fonogramproducenter) skyddas av de upphovsrättsliga reglerna, (46-47 §§ upphovsrättslagen), avseende ensamrätten att kon- trollera bl.a. kopiering av deras produkter. Regeringen ansluter sig här till utredningens ståndpunkt att fonogramproducenterna dock inte bör omfattas av rätten till ersättning vid utlåning av musikfonogram. Den nu föreslagna ersättningen är att se som en kompensation till den enskilde upphovsmannen och utövande konstnären för den utlåning som görs av deras verk och prestationer. Ljudupptagningar av sceniska verk omfattas inte av någon ersätt- ningsordning för den utlåning som sker. För att få en enhetlig utformning av ersättningarna till upphovsmän och utövande konstnärer för biblio- teksutlåningen av deras verk och prestationer avser regeringen att när- mare överväga frågan om fonogramersättningen bör utvidgas att omfatta även ljudupptagningar av sceniska verk. De utövande konstnärerna har inte någon rätt till ersättning för utlåning av litterära fonogram inom ramen för biblioteksersättningen. Eftersom förslaget om fonogramersättning jämställer upphovsmän och utövande konstnärer avser regeringen att även överväga frågan om bib- lioteksersättningen bör utvidgas till att omfatta de utövande konstnärer som medverkar på litterära fonogram. Beträffande fonogramersättningens storlek anser regeringen i likhet med att denna skall bestämmas med hjälp av ett grundbelopp per hemlån av fonogram eller musikalie och omfattningen av den ersättningsgrundande utlåningen. När det gäller beräkningen av den faktiska utlåningen genom bibliotek faller det sig naturligt att samordna uppgiften med de årliga undersök- ningarna som utförs av vad avser biblioteksut- låningen av litterära verk. Enligt biblioteksstatistiken för uppgick utlåningen av musikfonogram till 2,7 miljoner lån. Av dessa lån upp- skattades 540 000 lån vara ersättningsgrundande. Regeringen har vid en beräkning av den totala ersättningens storlek utgått från att ca en fjärdedel av den totala utlåningen av musikfonogram avser verk av svenska upphovsmän och därmed ersättningsberättigade lån. Härtill kommer utlåningen av musikalier.