prop · GL031D9 · 1998-01-01 00:00:00 — Det är framförallt grupper som har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden som blir bidragsberoende, bl.a. ungdomar och invandrare. Tre fjärdedelar av hushållen är svenska och en fjärdedel utländska. De hushåll som får socialbidrag är i stor utsträckning ensamstående, närmare bestämt varav drygt hälften är kvinnor. Cirka hälften av bidragstagarna är . Uppdelningen av individ- och familjeomsorgen i specialiserade enheter har gett upphov till vissa farhågor när det gäller frågor som rör ekonomiskt bistånd. Länsstyrelserna påpekar att handläggningen kan ske utifrån ett alltför snävt perspektiv där individens ekonomi blir den enda bedömningsgrunden vilket kan leda till att människor med mer komplexa problem inte får den hjälp de behöver. Stora variationer i socialbidragsbeslut har konstaterats. Regeringens slutsats är att kommunerna gör stora ansträngningar för att genom olika projekt eller permanenta verksamheter bidra till att människor får arbete, sysselsättning eller andra aktiviteter i syfte att förkorta socialbidragsberoendet. Det är emellertid svårt att få en entydig bild av resultatet av dessa insatser. Det ansträngda ekonomiska läget i landet har präglat arbetet inom individ- och familjeomsorg. Arbetslösheten och förändringar i socialförsäkringssystemen har medfört att fler människor än har kommit att behöva är kommunernas resurser för att ge stöd och hjälp mer begränsade . För att hålla kostnaderna nere har många kommuner frångått rekommenderade socialbidragsnorm. Allmänt sker en restriktivare tolkning av 6 § Socialtjänstlagen. I den av antagna propositionen Ändring i socialtjänstlagen (prop. 1996/97:124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. 1996/97:264) har nivån på socialbidragsnormen preciserats i form av en s.k. riksnorm. Därmed skapas förutsättningar för att bedömningen av socialbidrag till försörjning skall bli likvärdig oberoende var i landet man bor. Vård av barn och unga barn- och ungdomsvård riktar sig till familjer med barn och ungdomar i åldrarna . Om barn och ungdomar riskerar att utvecklas ogynnsamt skall i nära samarbete med hemmen se till att de får det skydd och stöd de behöver, och om det är motiverat med hänsyn till den unges bästa, vård och stöd utanför hemmet. Tvångsingripande i enlighet med lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) kan beslutas i vissa särskilda situationer. ansvarar vidare för vissa familjerättsliga uppgifter samt familjerådgivning. berördes 28 700 barn och ungdomar av insatser från sida, såsom kontaktperson eller placering utanför hemmet. Detta är 2 700 barn fler jämfört med och 500 barn fler än 1994. Ungefär en fjärdedel av barnen var nytillkomna i betydelsen att de inte hade varit föremål för insatser . Insatsen kontaktperson har ökat stadigt och är för av de nytillkomna barnen den första insatsen som erbjuds. De omedelbara omhändertagandena enligt LVU ökade kraftigt denna trend bröts . har i stor utsträckning utvecklat insatser i öppenvård som alternativ till placeringar. Nationell statistik saknas över omfattningen av dessa insatser. arbete med utsatta barn och ungdomar och deras familjer har på regeringens initiativ varit föremål för omfattande utvecklingsinsatser, bl.a. inom ramen för utvecklingsmedel som disponerar. Regeringens slutsats är att kommunernas insatser för barn och ungdom generellt ges en hög prioritet. En bred samverkan mellan kommuner och andra aktörer utvecklas på många håll i syfte att ge effektivare hjälpinsatser. Utvecklingen av adekvata stöd- och behandlingsinsatser för förebyggande och tidiga åtgärder i öppenvård fortsätter. kan konstateras att familjehemsvården är i behov av kvalitetsutveckling. Länsstyrelserna konstaterar i olika rapporter att det fortfarande ofta saknas ett tillräckligt barnperspektiv i utredningarna, dvs. att barnets situation inte blir tillräckligt belyst. har av regeringen fått i uppdrag att redovisa en uppföljning av rapporten i förändringstider vilket kommer att avrapporteras . Ungdomars förändrade attityder till narkotika, den ökande alkoholkonsumtionen men även frågor som är kopplade till våld, invandrarproblematik och arbetslöshet kräver fortsatt stora insatser från med fokus på förebyggande verksamhet. Vård av missbrukare Kommunerna har skyldighet att tillhandahålla vård för missbrukare. I den mån vården inte kan komma till stånd på frivillig väg finns genom lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) möjligheter att använda tvångsvård. Staten har, genom (SiS), ansvaret för tvångsvården av missbrukare. skall arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel och därvid ägna särskild uppmärksamhet åt insatser för barn och ungdom. Den enskilde missbrukaren skall av aktivt erbjudas den hjälp och den vård som han eller hon behöver för att komma ifrån sitt missbruk. Det har funnits en ambition inom att utveckla öppenvårdsinsatser och minska institutionsvården. Merparten av missbrukarvården ges i frivilliga former. Det totala antalet personer som på grund av missbruk vistats i HVB- eller LVM-hem minskade första år från 4 500 till knappt 3 600 personer men ökade till drygt 3 700 . Den ökning som redovisas skedde inom frivilligvården. Drygt en femtedel av samtliga intagna var kvinnor. av dem som skrevs ut från LVM-vård fortsatte i någon form av frivilligvård efter LVM- vårdens slut. Av länsstyrelsernas årsrapporter framgår att behandlingsresurserna för missbrukare med psykiska störningar är otillräckliga samt att variationerna mellan kommunerna är stora. Regeringen kan konstatera att det inom missbrukarvården sker en fortsatt utveckling av öppenvård, skyddat boende och s.k. mellanvård, jämte en kraftig minskning av utnyttjandet av tvångsvården. Det finns flera aktörer på området, såväl offentliga som privata, som erbjuder olika typer av vård. Konkurrensen har ökat liksom variationerna i kostnaderna. Konsekvenserna för missbrukarvården av denna omstrukturering är svårbedömd. uppföljning visar emellertid att kommunernas totala kostnader för missbrukarvården varit i stort sett oförändrade Det finns dock ingen entydig bild av utvecklingen som kan ligga till grund för en noggrann resultatbedömning. Regeringen har därför uppdragit åt att göra en uppföljning av rapporten inom missbrukarvården med fokus på en analys och bedömning av om tillgången till öppna vård- och stödformer är väl avvägd i förhållande till olika former av institutionsvård. Uppdraget skall redovisas . Våld mot kvinnor samt prostitution har ett flertal åtgärder vidtagits för att motverka våld mot kvinnor och för att stödja, hjälpa och skydda utsatta kvinnor. Bland åtgärderna kan nämnas ny lagstiftning och ändringar i befintlig lagstiftning, t.ex. höjda straffskalor för ett antal vålds- och sexualbrott. Satsningar har också gjorts på förebyggande åtgärder, t.ex. genom fortbildning av personal som kommer i kontakt med utsatta kvinnor och på förbättringar av skyddet för de kvinnor som utsatts för våld eller riskerar att utsättas för våld, t. ex genom larm och annan utrustning. Därtill kommer att kvinnojourerna fått utökat statligt stöd. slutbetänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) behandlar frågor om hur myndigheter inom bl.a. socialtjänst och hälso- och sjukvård skall handlägga ärenden med anknytning till våld mot kvinnor och hur kunskap och kompetens skall höjas bland dem som arbetar med sådana ärenden. Betänkandet innehåller förslag som griper in på flera olika samhällsområden. Det finns alltjämt ett stort behov av insatser. Prostitutionen i är av förhållandevis liten omfattning men den tilltagande internationaliseringen påverkar mönstren för prostitutionen. Den internationella handeln med kvinnor över gränserna, s.k. trafficking, har ökat oroväckande. Spridningen av hiv och aids är ett allvarligt problem som fått prostitutionen att framstå i ett nytt perspektiv. Regeringen anser att könshandeln skadar samhället i stort. Att sexualitet betraktas som en vara, något som kan köpas och säljas är inte förenligt med synsättet i ett demokratiskt samhälle. Härtill kommer kostnaden för de sjukdomar och skador som prostitutionen orsakar och den kriminalitet som följer i könshandelns spår. betänkande (SOU 1995:15) innehåller förslag som syftar till att begränsa könshandeln. kommer åtgärder att föreslås med anledning av och förslag. Tillsynen Den statliga tillsynen omfattar såväl kommunernas socialtjänst och olika institutioner inom som enskilda vårdhem och bedrivs på både nationell och regional nivå. har bl.a. till uppgift att följa upp och utvärdera samt återföra kunskap och erfarenhet till regeringen och till kommunerna. Länsstyrelsernas tillsyn och uppföljning avser såväl hanteringen av enskilda ärenden som uppföljning av verksamheter. Länsstyrelserna skall i sin nya roll inrikta tillsynsarbetet särskilt på att beakta effekterna av förändringar som sker inom alkoholområdet. På det regionala planet ansvarar länsstyrelserna för att politiken får genomslag i länet. I länsstyrelsernas nya roll på alkoholområdet ingår att följa utvecklingen och svara för samordningen mellan berörda myndigheter när det gäller alkoholpolitiska insatser och tillsynen av restaurangbranschen. Länsstyrelserna skall som ett led i sitt tillsynsarbete på såväl som alkoholpolitikens område lämna enhetliga underlag till den nationella uppföljningen rörande tillsynens inriktning, innehåll och resultat. Detta möjliggör en samlad bedömning och jämförelse på nationell nivå av de problem som länsstyrelserna möter i sin tillsynsverksamhet. Den samlade redovisningen tjänar också som underlag för länsstyrelsernas dialog med kommunerna i syfte att utveckla verksamheterna. Av länsstyrelsernas årsredovisningar framgår att handläggningen av individuella ärenden är ett betydande inslag i arbetet även om det finns en strävan att förskjuta tyngdpunkten mot en mer övergripande tillsyn. Med anledning av vad som framkommit av länsstyrelsernas tillsynsrapporter kan regeringen konstatera att övervägande delen av de ärenden som handläggs inom individ- och familjeomsorgen motsvarar lagstiftningens krav och intentioner. Det finns dock brister vad gäller information, uppsökande verksamhet, handläggning och dokumentation. Länsstyrelserna har utifrån sin tillsyn och sina informella kontakter med enskilda påtalat brister i bemötande som ett allt mer framträdande problem. Totalt sett är antalet tillsynsärenden relativt få. På nationell nivå saknas tillräckligt underlag för att kunna bedöma verksamhetens måluppfyllelse och resultatkvalitet, varför tillsyn, uppföljning och utvärdering av den sociala verksamheten behöver vidareutvecklas. Ändring i socialtjänstlagen har på regeringens förslag (prop. 1996/97:124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. 1996/97:264) fattat beslut om ändringar i socialtjänstlagen (1980:620). Ändringarna innebär inga avsteg från de grundläggande principer som formuleras i nu gällande lag. Bakgrunden till regeringens förslag till ändring i gällande lagstiftning är de senaste årens samhällsförändringar i form av arbetslöshet, minskade kommunala resurser och förändringar i socialförsäkringssystemen. Ändringarna i socialtjänstlagen innebär en precisering av den enskildes rätt till bistånd i form av försörjningsstöd och annat bistånd. skyldigheter att bistå med aktiva åtgärder förtydligas. Vidare innebär förändringarna en markering av den enskildes ansvar att göra vad han eller hon kan för att bli självförsörjande. Det är angeläget att mer än tidigare inriktas på att verka med barnets bästa för ögonen. I syfte att stärka barnperspektivet föreslås ett antal nya bestämmelser. Bland annat införs i socialtjänstlagens första paragraf ett stycke om att det särskilt skall beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver när åtgärder rör barn. Barnets rätt att komma till tals i frågor som rör barnet kommer till uttryck i 9 § socialtjänstlagen. I lagen införs en bestämmelse om att insatser skall vara av god kvalitet. För att utföra uppgifter skall det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Analysen av de sociala förändringar som inträffat och de förändringar som kan förutses framledes enligt regeringens bedömning motiverar ett fortsatt utredningsarbete på en rad, för , viktiga områden. En särskild utredare skall därför tillkallas med uppgift att göra en översyn av vissa frågor rörande socialtjänstlagen och uppgifter. Utredaren skall ges i uppdrag att analysera och lämna förslag som bl.a. berör lagens konstruktion och struktur, finansiering, uppgifter och kompetensområden samt organisationen och former för tillsynen över . 6.2.2 Allmänna barnfrågor FN:s konvention om barnets rättigheter () är en av grundpelarna för regeringens arbete med barnfrågor. har utan förbehåll ratificerat vilket bl.a. betyder att har åtagit sig att barnets bästa skall sättas i centrum vid alla åtgärder som vidtas av offentliga organ, dvs. domstolar, förvaltningsmyndigheter och lagstiftande organ. () har regeringens uppdrag att informera om och att granska om lagar och andra författningar och deras tillämpning stämmer överens med åtagandena i konventionen. BO har också en opinionsskapande funktion och skall verka för att öka samhällets kunskap om barns och ungas villkor. Den av regeringen tillsatta (S 1996:01) med uppdrag att bl.a. göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till bestämmelser har överlämnat sitt slutbetänkande till regeringen. Betänkandet kommer att remissbehandlas . Stora delar av det samhälleliga ansvaret för barnen ligger på kommunerna och varje kommun har stor frihet att själv organisera sin verksamhet så att den blir bra för de barn som vistas där. Kommunerna har dock kommit olika långt i arbetet med att införliva i det vardagliga arbetet med barn. Regeringen har beslutat att avsätta , dvs. totalt , ur Allmänna arvsfonden till en särskild satsning på . Dessa medel skall i första hand täcka frivilligorganisationernas kostnader för projekt som ökar kunskaperna om i kommuner och landsting. Arbetet sker i samarbete med och . Regeringens avsikt med denna satsning är att ta ytterligare ett steg i införlivandet av i det vardagliga arbetet med barn. Föräldrautbildning bedrivs framför allt i samband med graviditet och under barnets spädbarnstid. På mödra- och barnavårdscentraler erbjuds föräldrar att delta i gruppverksamhet som syftar till att öka kunskaperna om graviditet och barnets nedkomst samt om spädbarnets behov. Också via barnomsorgen och skolan har familjen möjlighet att delta i olika sorters föräldraverksamhet. Även den öppna förskolan spelar här en viktig roll. Föräldrautbildning anordnas också av frivilliga organisationer, föräldraföreningar och studieförbund. Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att se över föräldrautbildningen. Avsikten är både att stärka den befintliga föräldrautbildningen och att vidareutveckla modeller för föräldrautbildning och annat stöd i föräldraskapet för föräldrar till tonårsbarn. Projektet, Barn , som har pågått inom , har haft som utgångspunkt att bl.a. söka svar på följande frågor: Hur mår barn i ? Hur påverkas de av olika besparingar som tunnar ut nätverken i barnmiljöer och av föräldrars arbetslöshet? Vad säger forskningen om gynnsamma faktorer för barns utveckling? Projektet har gett ut två rapporter Barn (Ds 1996:57) och Barnens bästa - vår framtid (1997). insatser riktade till barn och ungdomar behandlas i avsnittet individ- och familjeomsorg. Regeringens slutsats är att samhället alltmer ser till barnets bästa. som vissa barn aldrig har haft det så bra som , blir skillnaderna mellan olika grupper av barn allt tydligare. God kvalitet inom barnomsorg, skola och fritidsverksamhet är till gagn för alla barn, men betyder särskilt mycket för barn med olika svårigheter. Ett gott vuxenstöd i närmiljön kan kompensera för svårigheter och påfrestningar i hemmet. Det är viktigt att uppmärksamma de effekter som eventuella besparingar kan få för barnen. Efter världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering av barn har ett uppföljningsarbete påbörjats. Det nationella uppföljningsarbetet inbegriper utarbetandet av regeringens program för åtgärder mot kommersiell sexuell exploatering av barn. Som ett led i det internationella regionala uppföljningsarbetet har ett samarbete initierats inom ram. Resurser avsätts för att i första hand föra ut kunskap om sexuell exploatering av barn och initiera projekt på området. 6.2.3 Alkoholpolitik Syftet med den svenska alkoholpolitiken är att minska alkoholens medicinska och sociala skadeverkningar genom att minska totalkonsumtionen. I en nationell handlingsplan för alkohol- och narkotikaförebyggande arbete finns olika delmål preciserade. Insatser skall genomföras som vidmakthåller eller förstärker en effektiv tillsyn över handeln med alkoholdrycker samt en förstärkt insats mot illegal alkoholhantering. Stora insatser skall göras för att vidmakthålla en opinion till förmån för återhållsamma alkoholvanor i befolkningen och för nykterhet när det gäller vissa grupper och i vissa situationer. Detta innebär att ungdomar skall avstå från alkoholkonsumtion under uppväxtåren, att trafiken, graviditeten och arbetsplatserna skall vara alkoholfria. I det förebyggande arbetet skall uppmärksamhet riktas mot de grupper som förenar en omfattande alkoholkonsumtion med en socialt utsatt situation. Det finns oroande tendenser som visar att det sker en ökning av alkoholkonsumtionen bland allt yngre ungdomar. Flera undersökningar visar att andelen ungdomar som ofta berusar sig ökar och andelen som aldrig berusar sig minskar. Det är framför allt dryckerna folköl, starköl, alkoläsk och illegala alkoholdrycker som står för ökningen. För vissa grupper närmar sig ölkonsumtionen 1970-talets nivå. Särskilt oroande i detta sammanhang är uppgifter om ökat berusningsdrickande bland flickor. Åtgärder för att påverka attityder och beteenden bland dessa har därför fortsatt hög prioritet. Förutsättningarna att i fortsättningen bedriva en traditionell svensk alkoholpolitik har ändrats i och med det svenska EU-inträdet. Den relativt höga beskattningen av alkoholdrycker i kan komma att bli svårare att upprätthålla . Ändrade regler för införsel av alkohol, avskaffandet av monopolen för tillverkning, import och partihandel av alkoholdrycker, ifrågasättandet av detaljhandelsmonopolet samt den ökade smugglingen av alkohol kräver förstärkt tillsyn och reser krav på en förnyelse av alkoholpolitiken. Regeringen har därför beslutat att det inom skall finnas en nationell ledningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. Ledningsgruppens uppgift är att bygga upp ett långsiktigt förebyggande arbete som kan möta de förändrade förutsättningarna som internationaliseringen och vårt EU-medlemskap medfört för den traditionella svenska alkoholpolitiken. Det handlar vidare om insatser som indirekt kan påverka människors förhållningssätt och vanor och som också ökar det individuella ansvarstagandet. Det handlar om att i ökad utsträckning utveckla hållbara lokala strategier som också innebär ett ökat lokalt ansvarstagande. Detta är en omställningsprocess som kräver insatser . Regeringen har också tagit ett initiativ till fördjupat samarbete mellan olika aktörer genom att tillsätta en kommitté (S 1997:02) som skall utveckla samarbetet mellan berörda myndigheter, försäkringsbolag och olika branschorganisationer på alkoholområdet. Uppgiften är att uppmuntra olika aktörer, t.ex. företag, branschorganisationer, försäkringsbolag, berörda myndigheter och andra att engagera sig i arbetet mot missbruk. Ett prioriterat område där samtliga inblandade har gemensamma intressen är insatser som motverkar den illegala alkoholhanteringen, dvs. illegalt tillverkad eller insmugglad alkohol och langning till ungdomar. En departementspromemoria, Svartsprit och ungdomar (Ds 1997:8), har remissbehandlats och bereds inom och kommer att ligga till grund för olika insatser för att motverka den ökande olovliga alkoholhanteringen. (S 1996:03) som har till uppgift att se över nuvarande marknadsföringsregler överlämnar sitt slutbetänkande. Därefter skall förslaget remissbehandlas och eventuellt bli föremål för en proposition till . har tillsammans med gjort en ansökan till om medel för att genomföra en länderjämförande undersökning om alkoholproblemens omfattning och hur alkoholpolitiken ser ut i samtliga EU-länder. Sammantaget har ett bidrag om sökts från kommissionen för undersökningen som skall vara klar . Tanken är att denna undersökning skall tjäna som underlag för diskussioner om behovet av en alkoholpolitik inom EU. kommer att verka för att en diskussion om alkoholpolitik kommer upp på EU- dagordningen. Regeringen har genom Allmänna arvsfonden gett för stöd till olika ideella organisationers barn- och ungdomsprojekt som ligger i linje med den nationella handlingsplanen för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. Internationaliseringen och inträde i EU har förändrat förutsättningarna för den svenska alkoholpolitiken. Målet om att begränsa alkoholens skadeverkningar genom att minska den totala konsumtionen av alkohol ligger fast och ambitionsnivån är oförändrat hög. För att upprätthålla detta mål är det dock nödvändigt att söka nya metoder för det förebyggande arbetet. Regeringen anser att situationen på alkoholpolitikens område kräver en hög grad av samordning, effektivitet och en ledningsorganisation med hög beredskap för olika insatser. Tillkomsten av Nationella ledningsgruppen för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser är ett led i en sådan samordning. En översyn för att ytterligare samordna och effektivisera de olika åtgärderna inom verksamhetsområdet bör genomföras. Medel med syfte att understödja ett långsiktigt alkohol- och narkotikaförebyggande arbete behövs. Regeringen föreslår därför att även fortsättningsvis anvisar ett anslag på under anslagsposten C 8. Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder. På alkoholforskningens område behöver konsumtionsforskningen utvecklas och stimuleras. har föreslagit att ett särskilt alkoholforskningsinstitut tillskapas. Förberedelsearbetet som omfattar såväl alkoholforskning som narkotikaforskning pågår under ledning av . Regeringen anser att verksamhet och kompetens inom forskningsområdet är betydelsefull i det fortsatta arbetet varför såväl kompetensmässigt som finansiellt bör stödja verksamheten vid forskningsinstitutet. 6.2.4 Narkotikapolitik Det yttersta målet för den svenska narkotikapolitiken är ett narkotikafritt samhälle. ansträngningar att bekämpa narkotikamissbruket skall även fortsättningsvis bygga på en kombination av målinriktade förebyggande insatser, ett varierat utbud av behandlingsformer och fortlöpande kontrollinsatser. Denna politik måste förverkligas på såväl lokal som nationell nivå. Avsikten är att motverka droganvändning bland ungdomar och att erbjuda adekvata vård- och rehabiliteringsinsatser till alla som utvecklat ett missbruk. Det är på lokal nivå som politikens trovärdighet prövas. Narkotikapolitiska insatser bör därför samordnas kommunalt och regionalt, med särskild betoning på förebyggande insatser riktade till unga människor. Den svenska narkotikapolitiken ligger till grund för internationella engagemang. Målet är att på ett globalt plan utveckla insatserna för att möta narkotikahotet. motverkar aktivt alla försök till nedrustning av narkotikakontrollen. Insatser inom narkotikapolitikens område skall baseras på kunskap om faktiska förhållanden och på utvärderingar av effekterna av olika åtgärder. följer konsumtions- och skadeutvecklingen inom alkohol- och narkotikaområdet samt fördelar vissa medel till alkohol- och narkotikaforskning inom särskilt angelägna områden och genomför utvärderingar av det förebyggande arbetets effekter. svarar för tillsyn samt uppföljning och utvärdering av förebyggande insatser och vård och behandling inom . stöder också utvecklingen inom området, bl.a. inom ramen för regeringsuppdraget Offensiv narkomanvård.