prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Syftet med att kvarhålla varor för vilka inte skatten betalats är primärt att stoppa tillflödet av obeskattade varor till den illegala marknaden för sådana varor. På denna marknad uppställs för övrigt till skillnad från den legala inga krav på att köparen skall ha uppnått viss ålder för att få köpa tobaks- eller alkoholvaror. Den illegala marknaden utgör vidare i vissa fall en del av den organiserade brottsligheten. Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att bestämmelserna har ett syfte som utgör ett godtagbart allmänt intresse enligt konventionen och som motiverar inskränkningar i enskildas äganderätt. Skatt som tullmyndigheten påför med stöd av den nya lagen om punktskattekontroll skall inte tas ut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Det behövs därför särskilda bestämmelser om betalning, återbetalning, ränta och indrivning. Sådana bestämmelser föreslås tas in i ett särskilt kapitel i den nya lagen om punktskattekontroll. Bestämmelserna kommenteras i författningskommentaren. Lagrådet har yttrat att lagrådsremissen inte innehåller några regler om hur beslut om punktskatt med stöd av den nya lagen om punktskattekontroll skall samordnas med eventuella punktskattebeslut som meddelas enligt det ordinarie systemet, dvs. enligt reglerna i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Lagrådet uttalar att det inte kan bedöma hur stor risken är för att varor blir föremål för omhändertagande och beslut om skatt enligt den föreslagna lagen som ett reguljärt beskattningsförfarande pågår enligt reglerna i LPP. Risken framstår dock enligt Lagrådet inte som försumbar. Med tanke på att en importör kan hamna i en mycket besvärligt läge om de båda skattesystemen tillämpas parallellt synes det enligt Lagrådets mening nödvändigt att denna samordningsproblematik analyseras under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Det bör självfallet undvikas att två olika myndigheter beslutar om skatt för samma varor. Det föreslås därför att tullmyndigheten inte skall få besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor om varorna i fråga omfattas av ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs. Dessutom bör det föreskrivas att lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter inte skall vara tillämplig på varor som är omhändertagna enligt den nya lagen om punktskattekontroll eller som omfattas av ett beslut om skatt enligt den nya lagen. 11.6 Förutsättningar för att ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar skall upphävas Regeringens förslag: Ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga varor eller handlingar skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet. Omhändertagandet skall även upphävas om ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller enligtvarusmugglingslagen meddelas för egendomen eller handlingen. Den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen skall svara för att egendomen hämtas. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår inga uttryckliga bestämmelser om när ett omhändertagande skall upphävas. Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det är en brist att kommittén inte förelår uttryckliga regler om när ett omhändertagande skall upphävas. Skälen för regeringens förslag: För att undvika att ett omhändertagande består längre än vad som kan anses nödvändigt med hänsyn till de skäl som låg till grund för omhändertagandet bör det införas uttryckliga regler om när ett omhändertagande skall upphävas. Regeringen har i avsnitt 11.2 föreslagit att annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas transporteras i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser och handlingar får tas om hand om vissa särskilda förutsättningar är uppfyllda. Dessa förutsättningar innebär att nämnda egendom och handlingar får tas om hand om det behövs för kontroll av om punktskatt skall betalas i och vem som i så fall är skattskyldig för de varor som kan antas transporteras i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser. Egendom kan dessutom tas om hand om det finns anledning att anta egendomen döljer punktskattepliktiga varor. Dessa bestämmelser skiljer sig från vad som föreslogs i lagrådsremissen. Ändringarna har gjorts för att tillgodose den kritik som Lagrådet framfört mot bestämmelsen om omhändertagande i lagrådsremissen. I samband därmed har Lagrådet yttrat att det finns en viss motsättning mellan reglerna för omhändertagande i 3 kap. 1 § och reglerna för upphävande i 3 kap. 6 § i remissen. I lagrådsremissen föreslog regeringen att ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar skulle upphävas om omhändertagandet inte längre var nödvändigt för kontroll av om punktskatt skall betalas i och vem som i så fall är skattskyldig för den omhändertagna punktskattepliktiga varan. Enligt regeringens mening uppnås en bättre ordning, som den av Lagrådet påpekade motsättningen undanröjs, om det i stället föreskrivs att ett omhändertagande skall upphävas när det inte längre finns grund för omhändertagandet. Detta skall även gälla punktskattepliktiga varor som inte kan antas ha transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser och som därför endast kan omhändertas om de särskilda förutsättningar som redogjorts för ovan är uppfyllda. För punktskattepliktiga varor föreslås dock en gemensam regel om upphävande. Denna regel behandlas i avsnitt 11.7. Lagrådet har yttrat det inte framgår av lagen vad som skall ske med den egendom som har varit omhändertagen sedan någon har gjort anspråk på den. Avsikten torde vara att denne måste hämta egendomen själv och inte kan kräva att tullmyndigheten sänder över den. Enligt Lagrådets mening bör en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen. Med hänsyn till vad Lagrådet yttrat föreslår regeringen att den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen skall svara för att egendomen hämtas. Omhändertagandet skall även upphävas om ett beslut om beslag enligt eller enligt varusmugglingslagen meddelas beträffande egendomen eller handlingen. 11.7 Förutsättningar för att omhändertagande av punktskattepliktiga varor skall upphävas Regeringens förslag: Ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet, ett beslut om skatt för varan inte har fattats från den dag då beslutet att omhänderta varan fattades, punktskatt för varan skall betalas i och den skattskyldige har påförts och betalat skatten, ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller enligt varusmugglingslagen meddelas för varan. varan förklaras förverkad, det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Den som gör anspråk på punktskattepliktig vara skall svara för att egendomen hämtas. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår inga uttryckliga bestämmelser om när ett omhändertagande skall upphävas. Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det är en brist att kommittén inte föreslår uttryckliga regler för när ett omhändertagande skall upphävas. Skälen för regeringens förslag: För att undvika att punktskattepliktiga varor förblir omhändertagna längre än vad som kan anses nödvändigt med hänsyn till de skäl som bär upp omhändertagandet bör det införas uttryckliga regler om när ett omhändertagande skall upphävas. I lagrådsremissen föreslog regeringen att ett omhändertagande skulle upphävas bl.a. om varan inte hade transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser eller skyldighet att betala punktskatt i inte förelåg eller inte hade inträtt. Lagrådet har kritiserat nämnda förutsättningar för upphävande och i samband därmed yttrat följande. Det finns anledning att jämföra dessa förutsättningar med förutsättningarna för omhändertagande enligt 3 kap. 1 § och för beslut om skatt enligt 3 kap. 5 §. Av en sådan jämförelse framgår att det för omhändertagande i princip räcker att det finns anledning anta att varan inte transporterats i enlighet med 1 kap. 6 § medan det för upphävande av omhändertagandet förutsätts att varan inte har transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Det sistnämnda torde innebära att det för upphävande krävs att det kan konstateras att transporten skett enligt 1 kap. 6 §. Oklarhet på den punkten skulle alltså medföra att omhändertagandet inte upphävs. Detta kan i så fall få till konsekvens att ett omhändertagande skall bestå även om omständigheterna är sådana att de utgör grund för omhändertagande, dvs. även om det inte längre finns anledning anta att transporten skett i strid med 1 kap. 6 §. En sådan ordning kan enligt Lagrådet inte godtas från rättssäkerhetssynpunkt. Tillräcklig grund för upphävande bör i vart fall anses föreligga om det inte längre finns grund för omhändertagande. Även med en sådan ändring kan det emellertid ifrågasättas om paragrafen innebär en rimlig avvägning mellan effektivitet och rättssäkerhet. Situationen kan t.ex. vara den att det efter föreslagen utredning visserligen fortfarande finns sådana misstankar som utgör grund för omhändertagande men däremot inte tillräckliga omständigheter för att kunna vare sig besluta om påföring av skatt eller konstatera att skattskyldighet för varan inte föreligger eller inte har inträtt i . Situationen kan vara en följd av att ägaren till varorna inte vill medverka i utredningen eller försöker dölja det rätta förhållandet. Men det kan också vara en följd av t.ex. svårigheter i allmänhet att klarlägga riktigheten av sådana påståenden från ägaren som att varorna inte skall beskattas i eller att de redan har beskattats här. Det är tydligt att även utredningssvårigheter i sådana avseenden kommer att gå ut över den enskilde genom att omhändertagandet består. är det tullmyndigheten som ansvarar för utredningen. Vad nu sagts inger enligt Lagrådets mening betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Så länge det endast är fråga om ett tillfälligt omhändertagande för utredningsändamål synes visserligen ordningen kunna godtas. Om situationen i det enskilda fallet fortfarande efter omhändertagandet är den som beskrivits i det föregående kan varorna emellertid förverkas. Det är enligt Lagrådet mening tveksamt om detta är acceptabelt. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att ett omhändertagande bör upphävas när det inte längre finns grund för omhändertagandet. En bestämmelse härom bör därför tas in i den nya lagen om punktskattekontroll. Det finns vidare skäl att överväga hur länge ett omhändertagande skall kunna bestå i de fall grunden för omhändertagandet kvarstår. Som redogjorts för i avsnitt 11.5 skall tullen ha möjlighet att vägra lämna ut omhändertagen vara för vilken myndigheten har beslutat om skatt, innan skatten är betald. Detta uppnås genom att omhändertagandet består till dess att skatten är betald. Lagrådet har inte framfört någon invändning mot en sådan ordning. Om skatten betalas skall omhändertagandet upphävas. Frågan är dock vilka regler som skall gälla i de fall tullmyndigheten av olika anledningar inte kan påföra skatt. Det skulle i och för sig kunna tänkas att låta omhändertagandet bestå i de fall ägaren till varan inte vill medverka till utredningen. En sådan bestämmelse skulle dock skapa problem i t.ex. de fall ägaren till varan är okänd. Enligt regeringens mening uppnås en från rättssäkerhetssynpunkt acceptabel ordning om tullmyndigheten ges på sig att påföra skatt för en omhändertagen vara. Har ett beslut om skatt inte fattats skall omhändertagandet upphävas. Regeringen anser att man uppnår en rimlig avvägning mellan effektiviteten i kontrollverksamheten och de enskildas intressen om bestäms . I likhet med vad som föreslagits beträffande annan egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar skall ett omhändertagande av punktskattepliktiga varor upphävas om ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller enligt varusmugglingslagen meddelas beträffande varan. Med hänsyn till att det inte är möjligt att förutse alla de situationer som kan uppkomma i praktiken behövs någon form av säkerhetsventil som gör det möjligt att upphäva ett omhändertagande även i andra fall än de som redovisats i föregående stycken. Av den anledningen bör tullen ges befogenhet att upphäva ett omhändertagande också om det framstår som oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen kan bl.a. bli tillämplig i vissa speciella fall då den skattskyldige och ägaren till varorna inte är identiska. Så bör när ägaren frånhänts varorna genom stöld det i regel anses oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Lagrådet har yttrat det inte framgår av lagen vad som skall ske med egendom som har varit omhändertagen sedan någon har gjort anspråk på den. Avsikten torde vara att denne måste hämta egendomen själv och inte kan kräva tullmyndigheten sänder över den. Enligt Lagrådets mening bör en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen. Med hänsyn till vad Lagrådet yttrat föreslår regeringen att den som gör anspråk på punktskattepliktiga varor som har varit omhändertagna skall svara för att egendomen hämtas. 11.8 Möjlighet för tullen att vägra lämna ut alkohol- och tobaksvaror Regeringens förslag: En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut om det är sannolikt att varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i och den som gör anspråk på en omhändertagen alkoholvara inte har tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738) eller föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. för varan i fråga, eller det är uppenbart att en omhändertagen tobaksvara är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt. Kommitténs förslag: Kommitténs förslag innebär att ett omhändertagande skall bestå så länge det behövs för punktskattekontrollen. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser kritiserar kommitténs förslag till bestämmelser om omhändertagande. Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt alkohollagen får partihandel med spritdrycker, vin eller starköl bedrivas endast av den som har meddelats partihandelstillstånd. Den som har tillverkningstillstånd som avser spritdrycker, vin eller starköl skall anses ha partihandelstillstånd i fråga om motsvarande varor. Spritdrycker, vin och starköl får föras in till endast av den som har tillverknings- eller partihandelstillstånd. Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och öl som behövs för rörelsen endast av någon som har partihandelstillstånd. Alkohollagens bestämmelser innebär alltså att alkoholvaror endast kan föras in till för kommersiella ändamål av någon som har partihandels- eller tillverkningstillstånd. I alkohollagen stadgas vidare att den som är berättigad att driva partihandel får sälja varorna till detaljhandelsbolaget (), till den som har parti- eller tillverkningstillstånd och till den som har meddelats serveringstillstånd. I ledet före Systembolaget och näringsidkare med serveringstillstånd får alltså handel med alkoholvaror endast bedrivas av den som har partihandels- eller tillverkningstillstånd. Alkohol används, vid sidan om tillverkning alkoholdrycker, för en rad mycket skiftande ändamål inom industrin, hälsovården, undervisnings- och forskningsverksamheten etc. Regler om användning av alkohol i dessa sammanhang finns i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Med sprit förstås enligt lagen om teknisk sprit en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer än 2,25 volymprocent. Teknisk sprit är sådan sprit som är avsedd att användas för tekniskt, industriellt, medicinskt, vetenskapligt eller annat liknande ändamål. Teknisk sprit omfattas av alkoholskattelagens definition av etylalkohol och är alltså en skattepliktig alkoholvara. Undantag från skatteplikt gäller dock i flera fall (se 7 och 20 §§ lagen om alkoholskatt). Av 5 § lagen om försäljning av teknisk sprit följer att försäljning av teknisk sprit normalt kräver tillstånd av . Krav på tillstånd gäller inte för , den som tillverkat varan och apotek. Enligt tobakslagen (1993:581) får inte tobaksvara i näringsverksamhet tillhandahållas konsumenter, om den saknar varningstexter eller innehållsdeklaration eller om text eller deklaration är uppenbart oriktig. En tillsynsmyndighet får besluta att en tobaksvara skall tas om hand, om den bjuds ut till försäljning eller uppenbart är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med tobakslagen. Av lagen om tobaksskatt följer att den som tillhandahåller cigaretter till försäljning på annat sätt än i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset döms till böter eller fängelse . Cigaretter som varit föremål för sådant brott eller värdet av cigaretterna, om dessa inte finns kvar, skall förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. Skälen för regeringens förslag: Försäljningen av alkoholdrycker, teknisk sprit och tobaksvaror är reglerad genom bestämmelser i lag. När det gäller alkoholdrycker är det reglerat vem som får driva handel med sådana varor. För att få sälja teknisk sprit krävs normalt tillstånd. Någon motsvarande reglering finns dock inte för tobaksvaror. Däremot måste tobaksvaror som bjuds ut till försäljning i uppfylla vissa krav som t.ex. att varorna skall vara försedda med varningstext. Enligt regeringen bör det vara möjligt för tullen att vägra lämna ut alkohol- och tobaksvaror om det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i i strid med bestämmelserna om försäljning av alkoholdrycker, teknisk sprit och tobaksvaror. Det är inte rimligt att vägra lämna ut alkoholdrycker, teknisk sprit och tobaksvaror som inte skall bjudas ut till försäljning i . Det skulle nämligen i princip innebära att tullen gavs rätt att kvarhålla varor som inte är avsedda för den svenska marknaden. Varor som är avsedda för export till tredje land eller för en utländsk upplagshavare bör alltså tullen inte kunna vägra att lämna ut. Som förutsättning för att tullen över huvud skall få vägra att lämna ut varorna föreslås därför gälla att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i . Alkoholvaror avsedda för handel här i landet får endast föras in av den som har partihandels- eller tillverkningstillstånd. Det är dessutom endast dessa tillståndshavare som får driva handel med alkoholvaror i ledet före och näringsidkare med serveringstillstånd. För att tullen skall få vägra lämna ut alkoholvaror bör därför krävas dels att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i , dels att den som gör anspråk på varorna saknar partihandels- eller tillverkningstillstånd. Denna bestämmelse kommer sannolikt att behöva tillämpas endast i ett fåtal fall eftersom den som för in alkoholvaror till utan att ha partihandels- eller tillverkningstillstånd ofta torde göra sig skyldig till varusmuggling. I sådana fall skall självfallet varusmugglingslagens bestämmelser om beslag m.m. tillämpas. Teknisk sprit får med vissa undantag endast säljas av den som fått tillstånd av . För att tullen skall få vägra lämna ut teknisk sprit bör därför krävas, dels att det är sannolikt att varan skall bjudas ut till försäljning i , dels att den som gör anspråk på varan inte får sälja teknisk sprit utan tillstånd och att han saknar tillstånd. Enligt 11 § tobakslagen får inte tobaksvaror i näringsverksamhet tillhandahållas konsument i om varan saknar varningstexter eller innehållsdeklaration eller om text eller deklaration är uppenbart oriktig. Om en tobaksvara uppenbart är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med denna bestämmelse får tillsynsmyndighet ta hand om varan. Det är inte rimligt att tullen skall behöva lämna ut varor som en annan myndighet kan omhänderta. Mot denna bakgrund anser regeringen att tullen bör få vägra att lämna ut tobaksvaror om det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i och varan uppenbart är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med 11 § tobakslagen. Detsamma bör gälla om varan uppenbart är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med bestämmelsen i lagen om tobaksskatt om att cigaretter endast får säljas i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset. 11.9 Förtida försäljning av omhändertagen egendom Regeringens bedömning: Det behövs inga bestämmelser om förtida försäljning av omhändertagen egendom. Kommitténs förslag: Är omhändertagen egendom utsatt för försämring eller annan värdenedgång får den om ägaren begär det genast säljas. Om försäljning inte påkallas av ägaren får tullmyndighet ansöka om tillstånd till försäljning hos länsrätt. Om kostnaderna för förvaringen uppgår till eller beräknas uppgå till betydande belopp i förhållande till egendomens värde får tullmyndighet eller ägaren till egendomen ansöka hos länsrätt om att egendomen genast skall säljas. Intäkterna från försäljningen skall då träda i stället för den försålda egendomen. Remissinstanserna: Berör inte förslaget Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens förslag kan omhändertagande endast ske av vara, handling, container eller tank. Dessutom får det som varorna förvaras i tas om hand. Andra varor än punktskattepliktiga varor skall återlämnas när omhändertagandet är nödvändigt för kontrollen. När en container med sådana varor gåtts igenom och det kan konstateras att containern inte innehöll några punktskattepliktiga varor skall varorna och containern återlämnas. Syftet med att tullen skall kunna omhänderta annan egendom än punktskattepliktiga varor är alltså att kontrollera om denna egendom döljer punktskattepliktiga varor. Andra än punktskattepliktiga varor kommer alltså som regel att vara omhändertagna endast . Här aktuella punktskattepliktiga varor liksom containrar eller bränsletankar är inte sådan egendom som utsätts för snabb försämring eller annan värdenedgång. Det bör också påpekas att tullen ansvarar för förvaringen av omhändertagen egendom och därför kan bli skyldig att betala ersättning enligt skadeståndsrättsliga regler om egendomen sjunkit i värde p.g.a. försummelser vid förvaringen. Som redogjorts för i avsnitt 11.4 är regeringen inte beredd att föreslå att den som äger omhändertagen punktskattepliktig vara skall ersätta tullens kostnader för förvaringen av omhändertagen egendom. Några bestämmelser om förtida försäljning av omhändertagen egendom i fall där kostnaderna för förvaringen uppgår till betydande belopp behövs därför inte. Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen inte att det behövs några bestämmelser om förtida försäljning av omhändertagen egendom. 11.10 Förverkande Regeringens förslag: En omhändertagen punktskattepliktig vara får förverkas om beslut om att påföra skatt på omhändertagen vara har vunnit laga kraft och skatten inte har betalats inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft eller beslut att omhändertagandet skall bestå har vunnit laga kraft. Ett beslut om förverkande enligt första strecksatsen får inte fattas om det är oskäligt. Skyldighet att betala skatt som tullmyndighet påfört på omhändertagna punktskattepliktiga varor skall bestå även efter det att varorna förverkats. Egendom som varit omhändertagen får förverkas om ingen gjort anspråk på egendomen, eller den som har gjort anspråk på egendomen inte har hämtat den. Ett beslut om förverkande får inte fattas förrän förflutit från den dag, vad avser första strecksatsen, då omhändertagandet upphävdes och, vad avser andra strecksatsen, då anspråket framställdes. Kommitténs förslag: Skatteförverkande skall få ske om det inte framgår att punktskatt beträffande varan är betald i och att säkerhet beträffande varan har ställts i laga ordning och kan infrias. Beslut om skatteförverkande får dock inte meddelas innan skatten förfallit till betalning samt för vilken anstånd att betala skatt medgivits. Såväl punktskattepliktiga varor som transportmedel, transporthjälpmedel, containrar och tankar kan vara föremål för skatteförverkande.