prop · GL0397 · 1998-01-01 00:00:00 — Det blir således som får ansvara för att uppgifter registreras, används och gallras i överensstämmelse med lagen. , som enligt sin instruktion (förordning 1989:773, omtryckt 1996:55) är chefsmyndighet för SKL, bör däremot kunna uppdra åt SKL att svara för hanteringen av registren. 12.4 Registrens innehåll 12.4.1 Regeringens förslag: skall innehålla uppgifter om resultatet av en DNA-analys som har gjorts under utredning av ett brott. Analysresultat skall få föras in i registret endast beträffande den som har dömts för ett allvarligt brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet eller för ett allvarligt allmänfarligt brott, som avses i 3, 4, 6, 8, 12 eller 17 kap. och det är fråga om ett brott på vilket det kan följa fängelse . Även den som dömts för försök, förberedelse, stämpling, anstiftan eller medhjälp till ett sådant brott skall kunna registreras. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock också att regeringen skall bemyndigas att utfärda föreskrifter om vilka brott som alltid skall registreras. Remissinstanserna tillstyrker i huvudsakt förslaget. Södra Roslags tingsrätt förordar att bestämmelsen om personregistrets innehåll ges en tydligare utformning vad gäller de typer av brott som skall kunna föranleda registrering. Riksåklagaren och i har föreslagit att även den som fått åtalsunderlåtelse skall få registreras i . är tveksamt till förslaget att även mindre allvarlig brottslighet skall få föranleda registrering. i anser att personregistret skall få innehålla uppgift även om dem som har dömts för lindrigare sexualbrott eller för narkotikabrott på vilket kan följa fängelse . Skälen för regeringens förslag Brott som skall få föranleda registrering Ändamålet med tillgodoses självfallet i högre grad ju mer omfattande registret blir. Återfall i brott är vanliga och möjligheterna att identifiera den som avsatt spår på en brottsplats ökar om en vidlyftig registrering tillåts. DNA innehåller genetisk information som innebär att man t.ex. skulle kunna få kännedom om fysiska särdrag hos en person eller om hans eller hennes mottaglighet för vissa sjukdomar. Det kan därför vara väldigt känsligt ur den enskildes synvinkel att inhämta och lagra sådan information. Det är därför viktigt att tekniken står under sådan kontroll att den enskildes integritet skyddas mot opåkallade intrång. Det bör dock vara fullt möjligt att ställa upp sådana kriterier för registrering av analysresultat att riskerna för ett opåkallat intrång i den personliga integriteten minskar. Det DNA-register som föreslås bör därför endast få innehålla uppgifter om personer som genom lagakraftvunnen dom har dömts för brott. Den som har misstänkts för brott och med anledning av det har underkastats DNA-analys, men som inte döms för brottet, skall inte få registreras. Det skall gälla oavsett om åtalet mot honom eller henne har ogillats eller om förundersökningen lagts ner utan att åtal väckts. Det skall inte heller vara tillåtet att registrera resultat av analyser som i jämförelsesyfte har företagits av målsägande och andra som inte är misstänkta. Vilka brott som helst bör inte få föranleda registrering. Tvärtom bör registreringen begränsas med hänsyn såväl till brottets karaktär som till dess svårighetsgrad. Vad till en början gäller brottstyper som kan vara aktuella skall det för registrering krävas att det är fråga om brott som erfarenhetsmässigt medför risk för återfall. Vid bedömningen bör också vägas in att DNA-tekniken kan ha större eller mindre betydelse för utredning av olika brottstyper. I vissa fall kan det vara av avgörande betydelse om man kan få fram uppgifter som visar att en person har befunnit sig på en viss plats. Våldsbrott och sexualbrott är typiska exempel på sådana fall. I andra fall är DNA-tekniken av mindre betydelse, även om man med dess hjälp kan slå fast att en person befunnit sig på en viss plats eller befattat sig med ett visst föremål. Det gäller framför allt sådana brott där mer eller mindre komplicerade rättsfrågor kommer i centrum, exempelvis bedrägeri, förskingring, gäldenärsbrott eller skattebrott. Enligt regeringens bedömning är det framför allt i samband med brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet som det är angeläget att resultat av DNA-analys skall få registreras. Av intresse är också en del brott som visserligen inte brukar betraktas som brott mot person i egentlig mening men som ändå har sådan karaktär att de rent fysiskt kan komma att drabba många människor. Det är framför allt fråga om vissa av de så kallade allmänfarliga brotten enligt 13 kap. . Dessa brott är som regel så allvarliga att resultat av DNA-analys bör få sparas också om en person döms för ett allmänfarligt brott. Vad därefter avser kravet på brottets svårhetsgrad som registreringsförutsättning anser vi att det bör röra sig om brott som allmänt bedöms som allvarliga och som motsvarar rekommendation att det skall vara fråga om ''''''''serious offences''''''''. Det kravet synes bli uppfyllt om det på brottet kan följa fängelse . Förslaget har kritiserats av som har påpekat att även mindre allvarlig brottslighet, t.ex. lindrigare fall av våld mot tjänsteman, kommer att föranleda registrering. Rådets kritik får dock ses mot bakgrund av utredningens förslag om obligatorisk provtagning och registrering. Förslaget innebar att det i förordning skulle tas in regler om vilka brott som obligatoriskt skulle föranleda registrering. I dessa fall skulle prov för DNA-analys tas med stöd av en ny bestämmelse i , oavsett det behövdes för utredningen eller ej. Endast vissa brott som omfattades av den föreslagna lagbestämmelsen skulle undantas från reglerna om obligatorisk provtagning och registrering. Som kommer att framgå av avsnitt 12.6.1 anser regeringen inte att några bestämmelser om obligatorisk provtagning bör införas. Regeringens förslag innebär visserligen, i likhet med utredningens, att den som döms för våld mot tjänsteman skall få registreras i , dock endast under förutsättning att DNA-analys har företagits av utredningsskäl. Någon obligatorisk provtagning eller registrering blir det dock inte fråga om. Skulle DNA-analys företas under en förundersökning avseende ett lindrigare fall av våld mot tjänsteman, anser vi inte att det bör finnas något hinder mot att också registrera analysresultatet om den misstänkte sedermera döms för brottet. Tvåårsgränsen är därför enligt regeringens bedömning inte för låg. i har anfört att gränsen i ett visst avseende är för hög, nämligen såvitt gäller sexualbrott. Tvåårsgränsen medför onekligen att bl.a. vissa mindre grova sexualbrott inte kommer att föranleda registrering, nämligen sexuellt tvång som inte är grovt (6 kap. 2 § första stycket ), sexuellt utnyttjande som inte är grovt (6 kap. 3 § första stycket), sexuellt umgänge med avkomling eller syskon (6 kap. 6 §) och sexuellt ofredande (6 kap. 7 §). Även om DNA-analys ofta kan få betydelse för utredningar om sexualbrott finns det enligt regeringens bedömning inte tillräckliga skäl att på just detta område göra avsteg från kravet på att det skall vara fråga om ett i lagens mening allvarligt brott för att analysresultat skall få registreras. De brottsbalksbrott som med hänsyn till sin karaktär och svårhetsgrad efter en fällande dom bör kunna föranleda registrering är följande: - mord, 3 kap. 1 §, - dråp, 3 kap. 2 §, - grov misshandel, 3 kap. 6 §, - vållande till annans död som bedöms som grovt, 3 kap. 7 § andra stycket, - människorov, 4 kap. 1 §, - olaga frihetsberövande som inte bedöms som mindre grovt, 4 kap. 2 § första stycket, - försättande i nödläge som inte bedöms som mindre grovt, 4 kap. 3 § första stycket, - olaga tvång som bedöms som grovt, 4 kap. 4 § andra stycket, - olaga hot som bedöms som grovt, 4 kap. 5 § andra stycket, - våldtäkt och grov våldtäkt, 6 kap. 1 §, - grovt sexuellt tvång, 6 kap. 2 § andra stycket, - grovt sexuellt utnyttjande, 6 kap. 3 § andra stycket, - sexuellt utnyttjande av underårig och grovt brott av samma slag, 6 kap. 4 §, - grov stöld, 8 kap. 4 §, - rån, 8 kap. 5 §, - grovt rån, 8 kap. 6 §, - tillgrepp av fortskaffningsmedel som bedöms som grovt, 8 kap. 7 § andra stycket, - grov skadegörelse, 12 kap. 3 §, - våld eller hot mot tjänsteman som inte bedöms som ringa, 17 kap. 1 § samt - förgripelse mot tjänsteman som bedöms som grovt, 17 kap. 2 § andra stycket. De brott som har nämnts ovan har det gemensamt att de riktar sig mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet. Dessutom bör följande allmänfarliga brott få föranleda registrering: - mordbrand, 13 kap. 1 §, - grov mordbrand, 13 kap. 2 §, - allmänfarlig ödeläggelse, 13 kap. 3 §, - sabotage, 13 kap. 4 §, - grovt sabotage, 13 kap. 5 §, - kapning samt sjö- eller luftfartssabotage, 13 kap. 5 a §, - flygplatssabotage, 13 kap. 5 b §, - spridande av gift eller smitta, 13 kap. 7 § samt - förgöring som bedöms som grov, 13 kap. 8 § andra stycket. Uppräkningen omfattar inte brott mot narkotikastrafflagen. i har anfört att även den som döms för ett sådant brott bör registreras. Även om DNA-analys endast undantagsvis torde förekomma i samband med utredningar om narkotikabrott kan det, med hänsyn till risken för återfall, i och för sig finnas skäl att överväga om inte också de DNA-analyser som kan förekomma i narkotikautredningar bör leda till registrering. I rekommendation anges emellertid att resultat av analysresultat får sparas endast om analysen avser en person som har dömts för ett allvarligt brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet. Det torde vara tveksamt om narkotikabrott innefattas av dessa kategorier. Med hänsyn härtill bör narkotikabrott inte föranleda registrering. Försök, förberedelse, stämpling och medhjälp Skälen för registrering är emellertid lika starka även om brottet inte har fullbordats utan stannat vid straffbart försök. Försök kan dessutom i princip föranleda samma straff som det fullbordade brottet. Den som döms för försök till något av de uppräknade brotten skall därför också införas i . Straffbar förberedelse och stämpling bör i princip också föranleda registrering. En person som visserligen inte döms som gärningsman, men som anstiftare eller medhjälpare till något av de nämnda brotten bör också införas i . i har föreslagit att också den som fått åtalsunderlåtelse skall införas i registret. Som åklagarmyndigheten har anfört är visserligen de brott som skall kunna föranleda registrering av sådan art att det som regel inte finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse. Det får enligt åklagarmyndigheten anses vara av väsentligt allmänt och enskilt intresse att personer som begått de uppräknade brotten också åtalas och döms. Trots det menar åklagarmyndigheten att det kan finnas fall där åtalsunderlåtelse faktiskt kan komma att meddelas för något av de angivna brotten. En förutsättning för att åtalsunderlåtelse skall få meddelas är dock enligt Riksåklagarens allmänna råd (RÅC 1:124) att utredningen är fullständig och att det är klarlagt att den misstänkte har begått brottet. I praktiken fordras normalt att den misstänkte har erkänt gärningen. Med hänsyn till det anser regeringen det osannolikt att åtalsunderlåtelse skulle förekomma i fall då skuldfrågan inte har kunnat klarläggas utan föregående DNA-analys. Skulle åtalsunderlåtelse ändå komma i fråga blir brottets rubricering av avgörande betydelse för frågan om registrering. Det är åklagaren som avgör hur brottet skall rubriceras. Den misstänkte kan varken få denna fråga eller skuldfrågan prövad av domstol. Framför allt med hänsyn till det anser vi att åtalsunderlåtelse i det här hänseendet inte bör jämställas med lagakraftvunnen dom. Vilka uppgifter som skall få tas in i Genom DNA-analys kan man få fram mycket känsliga upplysningar om någons personliga egenskaper av integritetskänslig karaktär. De analysmetoder som används i det brottsutredande arbetet ger dock inte någon sådan information. har dock framhållit att det kan bli möjligt att påvisa samband som inte är kända och att alla analyser därför har en potential för att ge information om individegenskaper eller sjukdomsbenägenhet. Även om utvecklingen kan tänkas leda till att polisen får tillgång till teknik som, avsiktligt eller oavsiktligt ger mer integritetskänslig information, anser vi inte att det finns skäl att nu ställa upp några restriktioner beträffande vilka analysmetoder som får användas. Däremot bör rätten att spara resultat av DNA-analys begränsas till sådana upplysningar som inte ger någon integritetskänslig information om personliga egenskaper. I skall därför inte få registreras sådana analysresultat som kan ge upplysning om den registrerades personliga egenskaper. I stället skall registreringen begränsas till uppgifter som ger information om den registrerades identitet. Därutöver skall registret endast få innehålla upplysningar som visar i vilket ärende analysen har gjorts och vem analysen avser. Den lagtekniska utformningen Regeringen delar utredningens bedömning att lagen inte bör tyngas av en uppräkning av de brott som bör få föranleda registrering. Regeringen föreslår därför att skall få innehålla uppgifter om resultatet av en DNA-analys som har gjorts under utredning om ett brott och som avser en person som har dömts antingen för ett sådant brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet som avses i 3, 4, 6, 8, 12 eller 17 kap. eller för ett allmänfarligt brott som avses i 13 kap. , om det på brottet kan följa fängelse . En bestämmelse utformad på det sättet omfattar visserligen något fler brott än de vi har angett bör föranleda registrering. Utredningen har föreslagit att bestämmelsen skall kompletteras med mer detaljerade regler om vilka brott som skall föranleda registrering. Som kommer att framgå i det följande (avsnitt 12.6.1) innebär regeringens förslag, till skillnad från utredningens förslag, inte att någon obligatorisk registrering skall få förekomma. Endast den som har fått lämna prov för DNA-analys enligt nu gällande regler skall således få tas in i DNA- registret. Mot bakgrund av det anser regeringen inte heller att det finns skäl att införa några bestämmelser om obligatorisk registrering på det sätt utredningen föreslagit. 12.4.2 innehåll och användning Regeringens förslag: skall få innehålla uppgifter om resultatet av en DNA-analys som har gjorts under utredning om ett brott och som inte kan hänföras till en viss person (spåranalyser). Uppgifterna skall endast få jämföras med andra spåranalyser, med uppgifter i DNA- registret och med resultatet från DNA-analys av en person som är misstänkt för brott. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag skall få innehålla uppgifter om resultat av DNA-analys som har företagits under utredning om ett brott och som inte kan hänföras till en viss person. Det innebär att det i spårregistret skall kunna registreras uppgifter om analysresultat som avser spår från en brottsplats eller från målsägandens kläder eller kropp, om man inte kan finna vem det är som har avsatt spåret. Så snart förutsättningarna för registrering inte längre föreligger skall uppgifter i spårregistret naturligtvis gallras. Det innebär att en uppgift som har tagits in i spårregistret skall tas bort så snart det finns information som visar vem det analyserade spåret härrör från. Avsikten med spårregistret är bl.a. att polisen skall kunna använda det för att ta reda på om en person som har lämnat prov för DNA-analys kan ha gjort sig skyldig till något ännu inte uppklarat brott. Det kan ske genom en metod som innebär att man, utan att ha särskild anledning att tro att en person har begått ett visst brott, gör en slumpmässig jämförelse med spårregistret för att se om personens DNA-profil överensstämmer med analysresultatet från något spår från ett brott som inte har kunnat upp. Metoden skiljer sig således från den jämförelse som förekommer under utredning om ett visst brott och som innebär att DNA- profilen hos den misstänkte jämförs med analysresultat från spår som härrör från det brott som personen i fråga misstänks för. Det är däremot inte rimligt att analysresultat som polisen förfogar över efter en blodprovstagning som en målsägande eller någon annan icke- misstänkt person frivilligt har medverkat till för att främja en brottsutredning sambearbetas med ett spårregister eller på annat sätt utnyttjas för att ta reda på om personen i fråga kan misstänkas för något ouppklarat brott. Det bör med hänsyn härtill införas en regel av vilken det framgår att prov som har tagits från målsägande och andra som inte är misstänkta, inte får användas för att jämföras med spårregistret. 12.5 Gallring av uppgifter Regeringens förslag: Uppgifter om en person i skall gallras när de inte längre behövs och senast när samtliga uppgifter om den registrerade har gallrats ur det allmänna belastningsregistret. Uppgifter i spårregistret skall gallras när de inte längre behövs och senast efter registreringen. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att gallringsfristen för uppgifter i personregistret oavsett påföljd skall räknas från det att påföljden har verkställts eller annars upphört. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. För att uppgifter i personregistret med säkerhet skall gallras i rätt tid bör gallringstiden enligt överensstämma med den gallringstid som föreslås i lagen om belastningsregister. i framför liknande synpunkter. påpekar att det inte finns något intresse av att bevara uppgifterna av historiska skäl. Skälen för regeringens förslag Avgörande för hur länge uppgifter om en persons DNA-profil skall få sparas är i vilken utsträckning den enskildes intresse av att inte behöva vara registrerad bör få vika för polisens intresse av att ha tillgång till uppgifterna. kommer framför allt att bli användbart då en tidigare registrerad person återfaller i brott. Under sådana förhållanden kan polisen lättare spåra gärningsmannen, om denne har lämnat något analyserbart spår på brottsplatsen. Så länge en registrerad person fortsätter att begå brott finns det sett ur samhällets synvinkel naturligtvis skäl att bevara uppgifter om honom eller henne i registret. Om han inte har gjort sig skyldig till något nytt brott, måste risken för att han senare skall komma att återfalla i brott vara mycket mindre. Därmed bör också samhällets intresse av att ha kvar uppgifter om personen i fråga antas minska. I vart fall kan det av integritetsskäl inte anses försvarligt att uppgifter om en persons DNA-profil får finnas kvar mycket efter det han eller hon senast dömdes för något brott som skulle kunna föranleda registrering. Regeringen anser att det är lämpligt att knyta gallringstiden till vad som gäller enligt belastningsregistret. När en uppgift om en person inte längre förekommer i belastningsregistret bör uppgifterna om honom eller henne gallras också ur . Det motsvarar i normalfallet utredningens förslag om en gallringstid från det att påföljden till fullo verkställts eller annars upphört. Uppgifter i spårregistret bör för det första gallras så snart förutsättningarna för registrering inte längre föreligger. Det innebär att uppgifter i spårregistret skall tas bort så snart det finns information som visar vem ett analyserat spår härrör från. Det är viktigt att registret byggs upp på ett sådant sätt att det inte finns någon risk för att uppgifter om ett spår kan komma att stå kvar i spårregistret trots att det finns information om vem som har avsatt spåret. För det andra skall uppgifter i spårregistret gallras så snart de inte längre behövs för ändamålet. Det innebär att alla registrerade spår som härrör från ett och samma brott skall gallras när brottet har klarats upp eftersom uppgifterna då inte längre behövs. Regeringen delar utredningens bedömning att uppgifterna i spårregistret bör få stå kvar i registret om ett brott förblir ouppklarat. Detta överensstämmer med den preskriptionstid som gäller enligt 35 kap. 6 § 3 . 12.6 Provtagning och analys 12.6.1 DNA-analys av den som är misstänkt bedömning: Någon ändring av reglerna om provtagning och analys bör inte göras. Bestämmelser om att prover som har tagits för DNA-analys skall bevaras bör inte införas. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att det skall införas bestämmelser om obligatorisk provtagning för DNA-analys av den som är anhållen eller häktad för ett brott som kan föranleda registrering i .. Utredningen föreslår också att prover som har tagits för DNA-analys skall få bevaras så länge analysresultatet skall vara registrerat. Remissinstanserna har i huvudsak inte haft någon erinran mot förslagen. Justitiekanslern avstår från att närmare bedöma det lämpliga i att rekommendation om användningen av DNA-analys inom straffprocessen frångås, men anser att frågan bör övervägas ytterligare under det fortsatta utredningsarbetet. Hovrätten över och anser att det bör slås fast att samtycke inte får åberopas som stöd för provtagning utan stöd i lag. Såvitt gäller förslaget om obligatorisk provtagning har hovrätten inget att invända i sak, men beklagar att , om förslagen genomförs, inte följer sina åtaganden. är också tveksamt till om bör frångå vad som sägs i rekommendation. Skälen för regeringens bedömning Frågan om obligatorisk provtagning skall införas får prov för DNA-analys tas bara av den som är skäligen misstänkt för brott och endast om det behövs för utredning av brottet. Det kan antas att det ofta finns behov av DNA-analys i samband med utredningar om allvarliga våldsbrott om det finns något analyserbart spår att jämföra med. Även om det i och för sig finns möjligheter att ta prov för DNA-analys i samband med många utredningar om allvarligare brott kan man inte bortse från att det också förekommer att en person döms för ett sådant brott utan att DNA-analys har behövt företas av hänsyn till utredningen. Utredningen har mot bakgrund av det föreslagit att alla som anhålls eller häktas för brott som kan föranleda registrering i skall lämna prov för DNA-analys oavsett om det behövs för utredning om brottet eller ej. Utredningen är medveten om att detta torde strida mot rekommendation om användning av DNA-analys inom straffprocessen. Även om det inte uttryckligen framgår av rekommen- dationen synes tanken med rekommendationen vara den att DNA-analys bara får genomföras för ett specifikt syfte, nämligen för omedelbar användning under en brottsutredning. Provtagning och analys enbart för eventuellt framtida bruk är således inte förenligt med rekommendation. har anslutit sig till rekommendationen utan någon reservation. kan därigenom anses ha avgett en viljeförklaring att anpassa sin nationella lagstiftning till de krav som ställs i rekommendationen. Även om rekommendationer inte är folkrättsligt bindande, bör utgångspunkten vara att rekommendationen skall respekteras. Det bör krävas starka skäl för att frångå en rekommendation. Utredningen har för sin del framhållit den betydelse DNA-register skulle kunna få för det brottsutredande arbetet och anfört att man bör göra avsteg från rekommendation för att tillgodose polisens behov av att registrera alla som döms för vissa allvarliga brott och som av erfarenhet kan antas återfalla i brott. Regeringen anser emellertid inte att det som utredningen har anfört utgör sådana starka skäl som skulle kunna motivera ett avsteg från rekommendationen. Det bör i sammanhanget också beaktas att rekommendationen är förhållandevis ny - den antogs . Även om utvecklingen på området går mycket fort kan rekommendationen inte anses ha blivit överspelad av tiden. Det bör dessutom framhållas att rekommendationen arbetades fram av en grupp där bl.a. experter på rättsvetenskap, samhällsvetenskap, etik, biomedicin och straffrätt var representerade.