prop · GL0325 · 1998-01-01 00:00:00 — Med utgångspunkt i sysselsättningsriktlinjerna skall rådet utvärdera genomförandet av sysselsättningspolitiken i medlemsstaterna. Medlemsstaternas nationella rapporter om sysselsättningsläget skall utgöra en central del i övervakningen. Om en medlemsstat för en politik som rådet bedömer vara oförenlig med riktlinjerna för sysselsättnings- politiken kan rådet lämna en rekommendation till den berörda medlemsstaten att anpassa sin politik. Rådet skall som ytterligare påtryckningsmedel kunna offentliggöra rekommendationen. Rådet skall även kunna besluta om så kallade stödåtgärder för att främja samarbete mellan medlemsstaterna och stödja deras arbete på sysselsättningsområdet. Detta innebär dock inte att finanspolitiska stimulansåtgärder skall få vidtas. Inte heller skall någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar äga rum. Stödåtgärderna åsyftar främst informations- och erfarenhetsutbyte, särskilt genom pilotprojekt. Varaktigheten av dessa åtgärder skall inte överstiga . En institutionell förändring som följer av fördragsändringen är inrättandet av en rådgivande sysselsättningskommitté med två representanter från varje medlemsstat respektive kommissionen. Kommittén skall ges en framträdande roll. Den skall främja en sammanhållen syn på och en bättre samordning av sysselsättningspolitiken mellan medlemsstaterna. Kommittén skall även verka för ett nära samarbete med arbetsmarknadens parter. 4.4.3 Svenska prioriteringar Regeringen kommer även utanför valutaunionen att fortsätta att vara pådrivande i samarbetet för ökad sysselsättning och lägre arbetslöshet. På detta område gör ingen skillnad mellan de i valutaunionen deltagande och icke-deltagande medlemsstater. Sysselsättningspolitiken är en integrerad del av den ekonomiska politiken. offentliga finanser och stabila priser är grunden för en hållbar ekonomisk tillväxt och hög sysselsättning. Det är viktigt med insatser för att främja en flexibel och väl fungerande arbetsmarknad, att stärka utbildning och kompetensuppbyggnad och att fullfölja och vidareutveckla den inre marknaden. Regeringen fäster stor vikt vid den nya avdelningen om sysselsättning. Sysselsättningspolitiken är huvudsakligen en nationell angelägenhet. Ett aktivt europeiskt samarbete om tillväxt och sysselsättning kan stärka de nationella ansträngningarna. 4.5 ställning och deltagande i ECBS Om inte deltar i valutaunionen kommer beslutanderätten över penningpolitiken att ligga kvar hos och således inte lämnas över till det europeiska centralbankssystemet, ECBS. Central- bankerna i de medlemsstater som inte deltar i valutaunionen har trots det en viss begränsad roll inom ECBS. I detta avsnitt redogörs kortfattat för vad som kan förutses gälla i detta avseende för i en situation där inte deltar i valutaunionen. 4.5.1 ställning Enligt artikel 108 i EG-fördraget skall varje medlemsstat senast då ECBS upprättas, dvs. senast efter , säkerställa att dess lagstiftning är förenlig med EG-fördraget. Denna skyldighet gäller alla medlemsstater, utom , även om de inte deltar i valutaunionen. måste således, oavsett om deltar eller inte i valutaunionen, uppfylla vissa krav i fördraget rörande ställning. Vid partiledaröverläggningar beslutades att överläggningar om grundlags- och andra lagstiftningsfrågor som har samband med framtida ställning skulle ske i en arbetsgrupp med representanter för samtliga riksdagspartier. Överläggningarna resulterade i en fempartiuppgörelse som redovisas i departementspromemorian ställning (Ds 1997:50). Efter remissbehandling av promemorian har regeringen beslutat om en lagrådsremiss. Förslaget har också sänts till Europeiska monetära institutet () för granskning. En proposition i ämnet beräknas lämnas till . Utgångspunkten för regeringens förslag i lagrådsremissen är att skall ha ansvaret för penningpolitiken och att självständighet skall stärkas samt att anpassningen av svensk rätt bör ske så att den återger de bestämmelser som är gällande i . Även om det från EG-rättslig synpunkt kanske skulle vara möjligt att avstå från anpassning av svensk rätt med hänsyn till det faktum att EG-rätten har direkt effekt, skall ändringar i regeringsformen ske från utgångspunkten att regeringsformen skall återge huvuddragen i hur styrs. Regeringen har föreslagit att målet för penningpolitiken skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Detta mål anges i lagen (1988:1385) om riksbank. Såsom myndighet under skall därutöver, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Regeringen har vidare föreslagit att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor överförs från till regeringen. Regeringen skall därvid bestämma system för att fastställa kronans värde i förhållande till utländska valutor (växelkurssystem). Detta kräver ändringar i regeringsformen. Bestämmelser om valutapolitiska frågor tas in i en ny lag om valutapolitiken. skall bestämma om centralkurs och bandbredd i ett system med fast växelkurs och om den praktiska tillämpningen av valutapolitiken i ett system med flytande växelkurs. När det gäller ledningsstruktur har regeringen föreslagit att fullmäktige ges en kontrollerande funktion. Fullmäktiges uppgifter anges i riksbankslagen. En direktion med sex heltidsanställda ledamöter inrättas som skall besluta i alla penningpolitiska frågor och leda . Direktionen skall utses av fullmäktige. Med undantag för inledningsskedet är mandattiden för varje ledamot av direktionen . Enligt förslaget skall utse ledamöter i fullmäktige, fastställa balans- och resultaträkning och besluta om ansvarsfrihet för fullmäktige och direktionen. Fullmäktige skall bestå av elva ledamöter med lika många suppleanter. Mandattiden skall vara . I fullmäktiges uppgifter ingår bl.a. val av riksbankschef, vice riksbankschef och direktionen i övrigt. Fullmäktige skall till lämna förslag till disposition av vinst. Regeringen har därutöver föreslagit att det i regeringsformen tas in ett uttryckligt förbud för myndigheter att bestämma hur skall besluta i frågor som rör penningpolitiken. En motsvarande bestämmelse om att en ledamot av direktionen inte får söka eller ta emot instruktioner när han fullgör penningpolitiska uppgifter tas in i riksbankslagen. beslutanderätt om centralkurs och bandbredd har stor betydelse för möjlighet att uppfylla prisstabilitetsmålet och därmed för penningpolitiken. Dessa beslut skall också omfattas av instruktionsförbudet. För att säkerställa insyn i och kontroll av verksamhet på det penningpolitiska området har regeringen föreslagit att banken skall informera regeringen inför alla viktiga penningpolitiska beslut. Vidare skall riksbanksfullmäktiges ordförande och vice ordförande ha rätt att närvara, med yttranderätt, vid direktionens sammanträden men utan förslags- och rösträtt. skall därtill minst lämna en rapport till om den förda penning- och valutapolitiken. De nya bestämmelserna skall enligt förslaget i lagrådsremissen träda i kraft . 4.5.2 Deltagande i ECBS Enligt artikel 14.3 i ECBS-stadgan utgör de nationella centralbankerna i de medlemsstater som deltar i valutaunionen en integrerad del av ECBS och skall handla i överensstämmelse med den europeiska () riktlinjer och instruktioner. ECBS består visserligen även av centralbankerna i de medlemsstater som inte deltar i valutaunionen men dessa har inte alls samma roll i och inflytande över centralbankssystemet. Om inte deltar i valutaunionen kommer exempelvis riksbankschefen inte att ha någon plats i ECB- rådet och får inte vara med och utse ledamöter till ECB:s direktion. Så länge det finns medlemsstater som inte deltar i valutaunionen skall ECB, enligt artikel 109l.3 i fördraget, dock ha ett beslutande organ vid sidan om och direktionen. Detta tredje beslutande organ kallas ECB:s allmänna råd. Det allmänna rådet skall bestå av ECB:s ordförande och vice ordförande samt cheferna för samtliga medlemsstaters nationella centralbanker. Den svenske riksbanks- chefen kommer således att ingå i det allmänna rådet även om står utanför valutaunionen. Det allmänna rådets ansvarsområden regleras uttömmande i artikel 47 i ECBS-stadgan. Av denna framgår att det allmänna rådet skall delta i förberedelserna för icke deltagande medlemsstaters inträde i valutaunionen, inklusive låsandet av dessa medlemsstaters växelkurser vid inträdet. Allmänna rådet skall också medverka vid rådgivning och yttranden rörande gemenskapsrättsakter och nationell lagstiftning inom ECB:s behörighetsområde samt avseende gemenskapslagstiftning som rör tillsyn över kreditinstitut och det finansiella systemets stabilitet. Allmänna rådet skall vidare medverka beträffande insamling av statistik, ECB:s rapporteringsverksamhet, standardisering av bok- föring och rapportering av de nationella centralbankernas transaktioner, fastställande av fördelningsnyckel för teckning av ECB:s kapital samt fastställande av anställningsvillkoren för ECB:s personal. Det allmänna rådet har ingen funktion vad avser den gemensamma penningpolitiken. De icke deltagande medlemsstaterna kan dock genom allmänna rådet få information om verksamhet, däribland beslut angående penningpolitiken. Av artikel 47.4 i ECBS- stadgan framgår nämligen att ECB:s ordförande skall underrätta det allmänna rådet om beslut av . Beträffande rätten i övrigt för representanter från centralbanker i medlemsstater som inte deltar i valutaunionen att delta i ECB:s olika kommittéer och arbetsgrupper så pågår diskussioner inom . Vad dessa kommer att leda till är omöjligt att säga. Om inte deltar i valutaunionen kommer deltagandet i det allmänna rådet att vara av stor vikt eftersom detta ger tillgång till information och insyn i ECB:s verksamhet. 4.5.3 Insamling av statistiska uppgifter För att utföra ECBS:s uppgifter skall ECB enligt artikel 5 i ECBS- stadgan med de nationella centralbankernas stöd samla in de statistiska uppgifter som behövs, antingen från de behöriga nationella myndigheterna eller direkt från aktörerna i ekonomin. De närmare bestämmelserna om insamlandet av dessa uppgifter kommer att regleras i rådsförordningar samt förordningar och beslut etc. utfärdade av ECB. Artikel 5 är giltig för alla medlemsstater vilket innebär att samtliga medlemsstater, oavsett om de deltar i valutaunionen eller inte, skall bidra till harmoniseringsarbetet och vidta nödvändiga åtgärder för att anpassa sina statistiksystem till de gemensamma kraven. Medlemsstater som inte deltar i valutaunionen kommer inte att vara bundna av ECB-förordningar som utfärdats med stöd av den kommande rådsförordningen om statistiken. I praktiken kan kravet på en harmonisering enligt artikel 5 ändå göra det lämpligt även för icke deltagande medlemsstater att i vissa delar göra motsvarande anpassningar i statistiksystemen. Vad gäller rapporteringen av statistik till ECB från har krav och önskemål ännu inte preciserats. För att det gemensamma analysarbetet inom ECB skall kunna bedrivas effektivt är det dock rimligt att förvänta sig att kommer att ställa viss statistik till ECB:s förfogande även om inte deltar i valutaunionen. 4.5.4 Hörande av ECB om förslag till rättsakter Enligt artikel 105.4 i EG-fördraget skall ECB höras om varje förslag till rättsregler inom ECB:s behörighetsområde. Denna skyldighet att konsultera ECB gäller samtliga medlemsstater, utom , även om de inte deltar i valutaunionen. En motsvarande bestämmelse om hörande av finns . Innan starten av valutaunionen väntas rådet anta en förordning i denna fråga. 4.6 Valutapolitiken för icke deltagande medlemsstater 4.6.1 Generella regler för valutapolitiken i icke deltagande medlemsstater En grundläggande princip i artikel 109m i EG-fördraget är att fram till början av tredje etappen skall varje medlemsstat behandla sin valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse. För tiden därefter skall artikeln fortsätta att tillämpas på medlemsstater som inte inför euron. Artikel 109m innebär inte något rättsligt åtagande att delta i . Deltagande i eller 2 är möjliga, men inte de enda sätten att leva upp till åtagandet i artikel 109m. Under förhandlingen om 2 diskuterades vad som skulle gälla för medlemsstater som inte deltar i valutaunionen och som inte heller deltar i 2. drev i denna förhandling linjen att det väsentliga är att den ekonomiska politiken är inriktad på stabilitet, så att alltför stora växelkursfluktuationer på det viset kan undvikas. En erfarenhet från krisen i 1992-93 och av det svenska kronfallet 1992 är att en stabil växelkurs måste underbyggas av stabilitet i den eko- nomiska politiken. En fast växelkurs kan inte upprätthållas om den inte underbyggs av ekonomiska fundamenta. Detta synsätt reflekteras i hög grad i slutsatserna från Europeiska rådets möte i . Där sägs att det är genom en stabilitetsorienterad ekonomisk politik som artikel 109m ges effekt. Detta behöver således inte ske genom en fastkursregim. I uppgörelsen från ingår också att medlemsstater med rörlig valutakurs skall presentera sin politik i konvergensprogram för att möjliggöra adekvat övervakning. Förfarandena för övervakning av denna del av den ekonomiska politiken har konkretiserats i samband med förhandlingen om stabilitets- och tillväxtpakten. Reglerna finns i rådets förordning 97/1466/EG om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken, artiklarna 7.2.a och 10 andra stycket. Medlemsstater som inte deltar i valutaunionen skall utarbeta konvergensprogram. Dessa skall, utöver information rörande de offentliga finanserna, också innehålla in- formation om de medelfristiga målen för den monetära politiken samt sambandet mellan dessa mål och pris- och växelkursstabilitet . I artikel 10 andra stycket sägs: Dessutom skall rådet övervaka den ekonomiska politiken i icke deltagande medlemsstater mot bakgrund av konvergensprogrammens mål i syfte att säkerställa att deras politik är inriktad på stabilitet och således på att undvika avvikelser i växelkurserna från de reala jämviktsväxelkurserna och alltför stora fluktuationer i de nominella växelkurserna. Dessa regler innehåller inget åtagande om fast växelkurs eller om att ha ett mål för valutapolitiken eller växelkursen. Det innebär att kan fortsätta att ha en rörlig växelkurs och en penningpolitik med ett inflationsmål. Den ekonomiska politiken i medlemsstater utanför valutaunionen kommer dock att bli föremål för övervakning. Denna övervakning kommer att inriktas på de ekonomiska fundamenta som underbygger en stabil växelkurs, framförallt sunda offentliga finanser och prisstabilitet. Det konvergensprogram som senare skall presentera i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten skall således innehålla den nämnda informationen om de medelfristiga målen för den monetära politiken. 4.6.2 2 Vid Europeiska rådets möte i ombads att studera relationerna mellan valutaunionen och de EU- länder som inte deltar. Denna begäran följdes av ett omfattande arbete inom rådet, kommissionen och med att utforma en växelkursmekanism som kan träda i kraft då den tredje etappen startar. En reso- lution om 2 antogs av i (se bilaga 5). Ett viktigt motiv till upprättandet av 2 var att värna den inre marknaden, så att denna inte hotas av alltför stora avvikelser i växelkurserna från de reala jämviktsväxelkurserna eller av alltför stora nominella växelkursfluktuationer. 2 har flera likheter med det nuvarande . Det är ett mellanstatligt valutasamarbete. Det baseras på en centralkurs och ett band inom vilket valutakursen kan fluktuera. Vid bandgränserna är interventioner från centralbankerna i syfte att försvara kurserna obligatoriska. Men det finns också en del skillnader. Dessa beror framförallt på att lärdomar har dragits av de mycket stora påfrestningar som utsattes för i samband med turbulensen på valutamarknaderna och 1993, men också på andra erfarenheter av ERM:s funktion. Centralkurser kommer endast att finnas mot euron; inte som i det nuvarande där det finns bilaterala centralkurser mellan samtliga deltagande valutor. Prisstabilitetsmålen för såväl ECB som för de nationella centralbankerna överordnas uttryckligen målet att försvara riktkurserna genom en rätt för dessa att avbryta interventionerna om deras prisstabilitetsmål hotas. Det finns en möjlighet att etablera bi- laterala smalare band. Det betonas starkt i inledningen av 2-resolutionen att stabilitetsorienterad ekonomisk politik är nödvändig för varaktigt stabila växelkurser. Alla medlemsstater behöver bedriva en penningpolitik inriktad på prisstabilitet. Därutöver är det minst lika viktigt, framhålls det, att bedriva en sund finanspolitik och sund strukturpolitik. lade i förhandlingen om 2 stor vikt vid att deltagandet skall vara frivilligt, liksom fallet är i det nuvarande . Så blev också resultatet av förhandlingen; i resolutionen sägs att deltagandet är frivilligt. Det sägs vidare att medlemsstater med undantag kan dock förväntas ansluta sig till mekanismen. Standardbandbredden anges i resolutionen till plus/minus runt centralkurserna. förordade att denna bandbredd skulle väljas och att den skulle fastställas redan i resolutionen. Detta är samma procenttal som i dagens . I praktiken är dock flexibili- teten i 2 något större, eftersom det faktum att centralkurser endast fastställs mot euron innebär att övriga deltagande valutor sinsemellan kan variera betydligt mer. Det finns inte i resolutionen något åliggande för deltagarna i mekanismen att försöka begränsa kursrörelserna inom snävare gränser än standardbandbredden. Centralkurser och standardbandet kan ändras genom ett förfarande som liknar det som gäller . Det innebär en procedur där deltagarna i mekanismen, inklusive ECB, gemensamt beslutar, efter en procedur som innefattar kommissionen och den Ekonomiska och finansiella kommittén. Samtliga medlemsstater får delta i möten där dessa frågor behandlas. Beslut fattas genom ömsesidig överenskommelse, dvs. i princip genom enhällighet. Det sägs i resolutionen att standardbandbredden skall vara relativt vid. En medlemsstat som deltar i mekanismen kan i praktiken lägga veto mot en oönskad insnävning av standardbandbredden. Ett viktigt inslag i 2 är att alla parter i den ömsesidiga överenskommelsen, inklusive ECB, har rätt att inleda ett konfidentiellt förfarande med sikte på att ompröva centralkurser. Detta förfarande är inrättat mot bakgrund av erfarenheten att centralkursjusteringar tidigare alltför länge undveks eller blev otillräckliga, med hänsyn tagen till ekonomiska fundamenta. Tanken är nu att centralkurserna inte skall få avvika alltför mycket från de reala jämviktsväxelkurserna. På en medlemsstats initiativ kan smalare band beslutas. Det kan vara så att ett land önskar närmare koppling till euron än vad de femtonprocentiga banden implicerar. Sådana smalare band skall då prövas med hänsyn tagen till den berörda statens grad av konvergens. Beslut om smalare band tas i en något annorlunda procedur. Endast ministrar i medlemsstater som deltar i valutaunionen, ECB och ministern och centralbankschefen i det berörda landet tar beslutet, medan övriga ovan nämnda parter deltar i processen utan rösträtt. Sådana smalare band utgör inte ett krav för att kvalificera för deltagande i den monetära unionen. Detta lade vikt vid i förhandlingen. 4.6.3 Externa aspekter av EMU Valutaunionens växelkurspolitik regleras i artikel 109 i fördraget. Allmänt gäller att valutapolitiken skall utformas genom nära sam- arbete mellan involverade parter och att prisstabilitetsmålet värnas. Rådet kan besluta om valutapolitik genom: formella avtal om växelkurssystem eller allmänna riktlinjer för valutapolitiken. ECB ges ett betydande inflytande på dessa beslut. ECB har därutöver en viktig roll i det att den svarar för genomförandet av valutapolitiken (interventioner och hantering av valutareserver). Ett formellt avtal om växelkurssystem kan bli aktuellt om exempelvis en motsvarighet till Bretton Woods-systemet skulle upprättas. Det är rådet som bär det yttersta ansvaret för att ingå sådana formella avtal. Rådet fattar beslut på rekommendation från ECB eller kommissionen. Enbart deltagande medlemsstater har rösträtt och beslutet skall vara enhälligt. Icke-deltagande medlemsstater har närvaro- och yttranderätt vid beslut enligt artikel 109. Beslut om centralkurser tas här av rådet, men kvalificerad majoritet är tillräcklig (två tredjedelar av de deltagande ländernas viktade röstetal). Centralkurser kan antas eller ändras, och även upphävas, dvs. att euron kan tillåtas flyta. I avsaknad av ett formellt avtal har rådet möjlighet att upprätta allmänna riktlinjer för valutapolitiken. ECB binds dock inte av de allmänna riktlinjerna, som ej får strida mot målet om prisstabilitet. Vid toppmötet i fick rådet och kommissionen i uppdrag att i samarbete med studera effektiva sätt att genomföra bestämmelser enligt artikel 109 och i synnerhet ett eventuellt utarbetande av allmänna riktlinjer för valutapolitiken gentemot tredje land. Detta arbete pågår alltjämt. Det återstår att se vilken typ av växelkurssystem som kommer att gälla för euron. får det bedömas som osannolikt att någon typ av fastkursarrangemang, formellt eller informellt, skulle införas i förhållande till en annan större valuta som t.ex. dollarn. Eurons roll i det internationella monetära systemet Det råder ännu oklarhet kring hur många och vilka medlemsstater som kommer att ingå i valutaunionen. Det är svårt att uppskatta eurons framtida betydelse. I detta avsnitt görs ett försök att belysa ett antal faktorer som kan påverka eurons roll i det internationella monetära systemet. Det är troligt att förväntningar om utvecklingen av ekonomiska fundamentala faktorer i valutaunionen kommer att spela en betydande roll för eurons utveckling, åtminstone . Hur denna förväntningsbild kommer att formas är svårt att förutse. Faktorer som ett långtgående oberoende för ECB, en strikt tillämpning av prisstabilitetsmålet och stabilitets- och tillväxtpakten talar för en stark euro. Å andra sidan kan det dröja innan ECB har etablerat förtroende för sin verksamhet, vilket skulle kunna innebära en svag växelkurs för euron. Under valutaunionens inledande år kan strukturella portföljom- placeringar komma att påverka eurons växelkursutveckling. Framför allt kan skapandet av en djup och likvid finansiell marknad inom valuta-unionen leda till ökad efterfrågan på euro från privata investerare. Därutöver kan även efterfrågan på placeringar i euro i offentliga portföljer öka genom förändringar i centralbankers valutareserver. Detta kan leda till apprecieringstryck på eurons växelkurs. är motverkande faktorer tänkbara. Euro- marknaden kan dra till sig skuldförvaltare, som genom att vilja låna en större andel i euro ökar utbudet av euro-tillgångar. Nettoeffekten av portföljomplaceringarna är därför osäker. Valutaunionen kommer att bli ett betydligt mer slutet valutaområde än de enskilda deltagarländerna. Växelkursens betydelse för efter- frågeläget i ekonomin och för inflationstrycket kommer därmed sannolikt att minska betydligt för de länder som deltar i valutaunionen. I den penningpolitiska utformningen kan det därför verka naturligt att ge växelkursen mindre tyngd. Detta kan leda till större växelkurs- fluktuationer än i de europeiska valutorna . Representation i internationella sammanhang Valutaunionens upprättande medför troligen en förändring i EU:s representation i internationella organ. Det är ännu inte klart i vilken grad gemenskapen skall företräda medlemsstaterna i internationella fora som t.ex. IMF, G7 och . Eftersom en stor del av de frågor som diskuteras i dessa fora inte är av gemenskapskaraktär, kommer den landvisa representationen sannolikt att bestå efter . Om ett land utanför EU avser att diskutera valutapolitik med valutaunionen, är det ännu oklart vilket EU-organ som bör föra förhandlingarna. Fördragets ansvarsfördelning mellan rådet, kommissionen och ECB ger inte något klart svar på den frågan.