prop · GL0345D4 · 1998-01-01 00:00:00 — 1 § Regeringen skall pröva tillåtligheten av nya verksamheter av följande slag: 1. järn- och stålverk, metallverk och ferrolegeringsverk, 2. massafabriker och pappersbruk, 3. fabriker för raffinering av råolja eller för tung petrokemisk produktion, 4. fabriker för framställning av baskemikalier eller gödselmedel, 5. cementfabriker, 6. anläggningar för kärnteknisk verksamhet som prövas av regeringen enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet samt anläggningar för att bryta uranhaltigt material eller andra ämnen som kan användas för framställning av kärnbränsle, 7. förbränningsanläggningar, om anläggningen har en tillförd effekt om , 8. gruppstationer för vindkraft med tre eller flera vindkraftsaggregat med en sammanlagd uteffekt av minst tio megawatt, 9. anläggningar för lagring av naturgas, 10. anläggningar för behandling av farligt avfall, om huvuddelen av det avfall som avses bli behandlat i anläggningen kommer från andra inrättningar och farligt avfall förbränns eller på annat sätt återvinns eller bortskaffas vid anläggningen, 11. anläggningar för att utvinna ämnen eller material inom de områden som anges i 4 kap. 5 §, 12. vattenkraftverk som är avsedda för en installerad generatoreffekt av , 13. vattenregleringar varigenom skall utnyttjas ett vattenmagasin av eller , 14. vattenöverledningar eller andra vattenbortledningar från vattendrag eller sjöar med en normal oreglerad lågvattenföring av i bortledningspunkten respektive utloppet, om därigenom en sådan mängd vatten tas i anspråk att vattenföringen understiger fyra femtedelar av den normala oreglerade lågvattenföringen, 15. grundvattentäkter för tillgodogörande av en större vattenmängd än , om inte minst nio tiondelar av det uttagna vattnet återförs till grundvattenmagasinet, 16. andra vattenregleringar, vattenöverledningar och vattenbortledningar än som har angetts förut, om verksamheten avser någon av sjöarna , , , , i eller Siljan och företaget kan antas få betydande omfattning eller bli av ingripande slag, 17. byggande av plattformar som är avsedda att användas vid utvinning av olja eller gas inom havsområden samt annan än helt tillfällig ankring eller förtöjning av sådana plattformar för reparation, ombyggnad eller av någon annan anledning, 18. motorvägar och motortrafikleder samt andra vägar med minst fyra körfält och en sträckning av , 19. järnvägar avsedda för fjärrtrafik och anläggande av nytt spår på en sträcka av för befintliga järnvägar för fjärrtrafik, 20. allmänna farleder, 21. flygplatser med en banlängd av . Denna paragraf behandlar regeringens obligatoriska prövningsplikt av vissa verksamheter. Gemensamt för dessa verksamheter är att de utgör viktiga samhällsintressen som de riskerar att skada människors hälsa, medför stor omgivningspåverkan eller stora ingrepp i miljön och tar i anspråk värdefulla naturresurser. Regeringen skall pröva verksamhetens tillåtlighet enligt . Detta har utvecklats närmare i den allmänna motiveringen i avsnitt 4.21.1 och 4.21.3. När tillåtlighetsfrågan väl är avgjord skall tillstånd till verksamheten enligt eller annan lagstiftning och därmed sammanhängande frågor prövas av ordinarie tillståndsmyndighet. Av 7 § framgår dock att regeringen kan bestämma särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. I paragrafen räknas upp de verksamheter som omfattas av regeringens obligatoriska prövningsplikt. Prövningsplikten omfattar nya verksamheter. Utvidgning av en pågående befintlig verksamhet har endast i undantagsfall sådan inverkan på omgivningen att en särskild regeringsprövning är nödvändig. Normalt är den prövning som sker enligt andra bestämmelser tillräcklig. En ny verksamhet är inte liktydig med en ny fabriksbyggnad. En ny kompletterande fabriksbyggnad är sålunda normalt inte att betrakta som en ny verksamhet i den mening som avses i paragrafen. Om den nya byggnaden är avsedd för en verksamhet som har en helt annan omfattning än den befintliga eller om det i den nya byggnaden skall bedrivas helt ny typ av verksamhet kan det däremot bli aktuellt med prövning. Bedömningar av detta slag måste emellertid göras från fall till fall och några generella regler kan inte ges. Om en utbyggnad innebär att de olika nivåer på verksamheten som anges i vissa av punkterna uppnås, är det fråga om en ny verksamhet av det aktuella slaget och verksamheten skall prövas av regeringen. I de fall där själva utbyggnaden är av mindre betydelse finns möjlighet för regeringen att med stöd av 2 § avstå från prövningen. Se också vad som nedan sägs i kommentaren under punkterna 18, 19 och 21. Sådana utvidgningar av de i paragrafen uppräknade verksamheterna som inte kan betecknas som nya kan komma under regeringens prövning enligt 3 och 4 §§. Punkt 3 innehåller bestämmelser om prövningsplikt för bl.a. tung petrokemisk produktion. Härmed avses bl.a. krackning av nafta och eten samt framställning av basplaster, polyeten, polypropen och polyvinylklorid (PVC). Enligt punkt 4 skall prövning ske av bl.a. fabriker för framställning av baskemikalier. Som exempel kan nämnas industriella gaser, svavelsyra, natronlut och andra produkter som normalt utgör bas för en fortsatt industriell vidareförädling. Till de prövningspliktiga verksamheterna hör däremot inte fabriker för framställning av fin- eller specialkemikalier, t.ex. läkemedelssubstanser, salter av värdefulla metaller, katalysatorer, pigment och papperskemikalier. Punkt 6 behandlar anläggningar för kärnteknisk verksamhet som prövas av regeringen enligt kärntekniklagen. Prövningen enligt balken och kärntekniklagen avser skilda frågor. Den prövning som sker enligt kärntekniklagen är inriktad på säkerhetsfrågor varvid en samlad bedömning av den kärntekniska verksamhetens inverkan på människors hälsa och på miljön görs. Prövningen enligt balken skall avse övergripande frågor såsom anläggningarnas lokalisering, art och omfattning samt frågor om verksamhetens effekter på markanvändning och miljö, energi, transporter m.m. Prövningen enligt de båda lagarna omfattar således helt skilda frågor. I avsnitt 4.14.1 redogörs närmare för de olika tillstånd som krävs för kärntekniska anläggningar. Med kärnteknisk anläggning avses enligt 2 § kärntekniklagen bl.a. kärnkraftsreaktor, forskningsreaktor samt anläggningar för hantering, bearbetning, lagring eller slutförvaring av kärnämne eller kärnavfall. Enligt 5 a § kärntekniklagen får tillstånd inte meddelas för uppförande av en kärnkraftsreaktor. Även anläggningar för brytning av uran skall enligt punkt 6 prövas av regeringen. Frågor om brytning av uran prövas även enligt minerallagen och kärntekniklagen. Enligt punkt 7 skall förbränningsanläggningar med en tillförd effekt överstigande prövas av regeringen. Prövningsplikten omfattar inte bara anläggningar som är avsedda för fossila bränslen utan även andra bränslen, t.ex. biobränsle eller avfall. Punkt 8 behandlar större gruppstationer för vindkraft. Dessa bör prövas av regeringen på grund av sin stora påverkan på omgivningen i form av inverkan på t.ex. fågelliv och landskapsbild samt i form av buller. Med gruppstation menas en anläggning där aggregaten har gemensam anslutning till kraftledningsnätet. Punkt 9 gäller anläggningar för lagring av naturgas. Punkt 10 behandlar större anläggningar för återvinning och bortskaffande av farligt avfall. Uttrycket farligt avfall avses ha samma innebörd som i förordningen (1996:971) om farligt avfall. Punkt 12 omfattar större vattenkraftverk. För att åstadkomma enhetlighet vid angivande av effekt har den i gällande rätt använda enheten kilowatt ändrats till megawatt. Uttrycket vattenreglering i punkt 13 finns definierat i 11 kap. 5 §. Av definitionen framgår att endast sådana regleringar omfattas som sker till förmån för andra vattenverksamheter. En flödesdämpning för att undvika översvämning är alltså inte en vattenreglering i balkens mening. Punkt 14 avser vattenöverledningar och vattenbortledningar. Vattenöverledning finns definierat i 11 kap. 5 §. Med vattenbortledning avses i punkten dels ytvattentäkter, dels bortledning av ytvatten i annat syfte än att tillgodogöra sig vattnet. I punkt 15 regleras grundvattentäkter. Det är givetvis svårt att ange generellt när ett grundvattenuttag kan antas få betydande omfattning eller bli av ingripande beskaffenhet. Sådana faktorer som grundvattenmagasinets sammanlagda volym och hur stora uttag som redan sker har betydelse. En definition av vattentäkt ges i 11 kap. 5 §. I punkt 16 behandlas vissa vattenverksamheter i våra sex största sjöar. Företaget skall vara av betydande omfattning eller ingripande slag. Punkt 17 behandlar byggande, ankring och förtöjning av plattformar som är avsedda att användas vid utvinning av olja eller gas i havsområden. Med byggande avses såväl nybyggnad som hopmontering av hela plattformar. Inte bara produktions- och borrplattformar omfattas, utan även t.ex. kran-, dykeri- och bostadsplattformar. Prövningen avser sådana plattformar som på grund av sin storlek bara kan byggas eller förtöjas på vissa speciella platser. Plattformarna kan behöva ligga i områden där industriell eller liknande verksamhet inte är permanent etablerad. För arbeten med plattformar på platser där det permanent bedrivs en redan etablerad verksamhet av liknande art, t.ex. stora varv, och plattformsarbetena inte skulle innebära någon större förändring av användningen av området, är det i regel inte befogat med en regeringsprövning. För sådana fall bör därför regeringen med stöd av 2 § kunna avstå från att pröva verksamheten. Enligt punkt 17 skall regeringen även pröva ankring och förtöjning av plattformar om ankringen eller förtöjningen inte är helt tillfällig. Tillstånd krävs således inte för sådana tillfälliga uppankringar eller förtöjningar som kan bli nödvändiga exempelvis under en transport på grund av väderleksförhållandena. Inte heller skall regeringen särskilt pröva ankringar eller förtöjningar som under en kortare tidsrymd kan behövas för viss färdigutrustning eller för s.k. provtursintrimning av plattformar som har byggts på annan plats. I paragrafen anges därför att regeringens beslut inte behövs vid helt tillfällig ankring eller förtöjning. Enligt punkt 18 skall regeringen pröva nya motorvägar, motortrafikleder samt andra nya vägar som har minst fyra körfält och en sträckning av . Som ny vägutbyggnad räknas också de fall där en befintlig väg genom att breddas eller få en ny körbana byggs ut till motorvägs- eller motortrafikledsstandard eller till fyrfältig väg i en sträcka av . Enligt punkt 19 skall obligatorisk regeringsprövning ske av järnvägar avsedda för fjärrtrafik. Förutsättningarna är antingen att ny järnväg byggs eller att ett eller flera ytterligare spår läggs ut på en sträcka av . Regeringen skall enligt punkt 20 tillåtlighetspröva inrättande av nya allmänna farleder. Inrättande av allmän farled regleras i lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och hamn. Enligt punkt 21 skall regeringen pröva flygplatser med en banlängd av . Självfallet gäller den obligatoriska prövningen också i de fall då en flygplats byggs ut med en ny bana som uppgår till eller då en befintlig bana förlängs till denna längd. Enligt 21 kap. 7 § åligger det miljödomstol att överlämna mål till regeringen för prövning av tillåtligheten. Motsvarande bestämmelse finns i 19 kap. 2 § för förvaltningmyndighet eller kommun. 2 § Om det finns särskilda skäl, får regeringen i ett visst fall avstå från att pröva en verksamhet som sägs i 1 §. Bland de verksamheter som enligt 1 § är obligatoriskt prövningspliktiga finns det naturligtvis enskilda fall som inte är av den betydelsen att det är motiverat med en regeringsprövning. Regeringen har därför möjlighet att, om det finns särskilda skäl i ett visst fall, genom ett förvaltningsbeslut medge undantag från kravet på tillåtlighetsprövning. Undantag bör kunna medges om en verksamhet kan antas få mindre omfattning eller bli av mindre ingripande beskaffenhet eller om det annars framstår som onödigt med en prövning av regeringen. Även beträffande etableringar som sker inom befintliga industriområden torde en prövning i vissa fall kunna underlåtas. 3 § Regeringen får för ett visst fall förbehålla sig att pröva tillåtligheten av en verksamhet som inte omfattas av kravet på prövning enligt 1 §, om 1. verksamheten i betraktande av de intressen som denna balk enligt 1 kap. 1 § skall främja kan antas få betydande omfattning eller bli av ingripande slag, 2. verksamheten utanför ett område som enligt 7 kap. 28 § första eller andra stycket har förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde, kan antas mer än obetydligt skada naturvärdet inom området, 3. verksamheten omfattas av bestämmelserna i 4 kap. 6 § tredje stycket. Rätten till förbehåll enligt första stycket 2 gäller enbart verksamhet som är tillståndspliktig enligt balken eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. Om ett mål eller ärende enligt denna balk pågår om tillståndsprövning av verksamheten, skall regeringen lämna besked om förbehållet till den tillståndsprövande miljödomstolen eller myndigheten. Det är inte möjligt att uttömmande ange vilka verksamheter som är av sådan beskaffenhet att de bör vara obligatoriskt prövningspliktiga. Första stycket ger därför regeringen rätt att i det enskilda fallet besluta om prövning även av andra verksamheter än de som alltid skall prövas enligt 1 §. Bortsett från att regeringens prövning sker först efter förbehåll skiljer sig inte tillåtlighetsprövningen enligt detta lagrum från den prövning som sker enligt 1 §. Förbehåll kan ske både för en helt annan slags verksamhet än de som räknas upp i 1 § och för sådan verksamhet som räknas upp i 1 § men inte uppfyller det där ställda kravet på att verksamheten skall vara ny. Detta innebär att en utvidgning av sådana verksamheter som avses i 1 § kan komma under regeringens prövning med stöd av 3 §. I författningskommentaren till 1 § har givits exempel på situationer när en ny verksamhet kan anses föreligga alternativt när det gäller utbyggnad av befintlig verksamhet. För att kunna bli föremål för ett beslut om förbehåll enligt första punkten skall verksamheten antas vara av betydande omfattning eller ingripande slag. Naturligtvis krävs också att verksamheten måste ha betydelse från de synpunkter som anges i 1 kap. 1 § för att ett förbehåll skall bli aktuellt. Punkten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Exempel på fall där det kan vara aktuellt för regeringen att förbehålla sig prövningen är bl.a. verksamheter som medför utsläpp av svavel och andra försurande ämnen inom särskilt föroreningskänsliga områden, anläggande av rangerbangårdar eller liknande i stadsmiljö, mineralutvinning eller täktverksamhet som orsakar betydande påverkan på omgivningen. Ett annat exempel är vattenkraftverk som inte omfattas av den obligatoriska regeringsprövningen i 1 §, men som i det särskilda fallet kan antas orsaka betydande eller ingripande påverkan på miljön. Ytterligare ett exempel är anläggande av vägar och järnvägar i särskilt känsliga eller värdefulla naturområden som t.ex. fjällområden eller skärgårdar. I andra punkten regleras förbehåll som kan behövas med hänsyn till anslutning till EU. För att skall kunna uppfylla EG:s fågeldirektiv (79/409/EEG) och art- och habitatdirektiv (92/43/EEG) kan regeringen med stöd av 7 kap. 28 § förklara områden som särskilda skyddsområden eller särskilda bevarandeområden. EU:s medlemsstater är skyldiga att bereda sådana områden nödvändigt skydd samt bibehålla detta skydd. Endast under de i sistnämnda direktiv angivna förutsättningarna får skyddet försämras på ett betydande sätt. En sådan förutsättning är att nödvändiga kompensationsåtgärder vidtas för att skydda det övergripande sammanhanget i Natura , som är ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda skyddsområden och särskilda bevarandeområden. I vissa fall skall kommissionens åsikt i frågan inhämtas. På grund av dessa speciella förhållanden stadgas i andra punkten att regeringen kan förbehålla sig att pröva tillåtligheten av verksamheter som ligger utanför dessa områden men som kan antas mer än obetydligt skada naturvärdet inom de områden som förklarats som särskilda skyddsområden eller särskilda bevarandeområden. Enligt tredje punkten får förbehåll göras beträffande vattenkraftverk samt vattenanläggningar och vattenöverledningar för kraftändamål i de älvsträckor som är skyddade i 4 kap. 6 § tredje stycket och som förorsakar endast obetydlig miljöpåverkan och därför får komma till stånd. Enligt andra stycket gäller rätten till förbehåll enligt första stycket andra punkten enbart sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt eller föreskrifter meddelade med stöd av balken. Förbehåll enligt första och tredje punkten förutsätter däremot inte att verksamheten är tillståndspliktig enligt . Lagrådet har tagit upp frågan hur paragrafen så vitt den avser verksamhet som inte är tillståndspliktig förhåller sig till 9 kap. 6 § andra stycket. Som Lagrådet konstaterar kan en tillsynsmyndighet som i enlighet med sistnämnda lagrum förelägger en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd anmäla frågan för regeringen om verksamheten är av det slag att regeringen bör pröva dess tillåtlighet. Däremot kan noteras, som också Lagrådet framhåller, att regeringen inte i ett förvaltningsbeslut kan föreskriva att det skall ankomma på miljödomstol att pröva en fråga om tillstånd beträffande en tillståndsfri verksamhet. Tredje stycket innehåller en föreskrift om regeringens skyldighet att underrätta en tillståndsmyndighet om förbehållet. Enligt 21 kap. 7 § åligger det miljödomstol att överlämna mål till regeringen för prövning av tillåtligheten. Motsvarande bestämmelse finns i 19 kap. 2 § för förvaltningmyndighet eller kommun. Om verksamheten inte är tillståndspliktig enligt balken och något annat inte stadgas kan regeringen i det enskilda fallet besluta om var tillåtlighetsärendet skall beredas. Det kan vara vid en myndighet som normalt är prövningsmyndighet för liknande verksamheter. Då skall beredningsmyndigheten efter remiss och annan beredning överlämna ärendet med eget yttrande till regeringen för fortsatt handläggning och prövning. Regeringen kan också bestämma att bereda frågan själv. 4 § I samband med prövningen av en verksamhet enligt 1 eller 3 § får regeringen förbehålla sig prövningen av tillåtligheten av en annan verksamhet, om ansökan avser tillstånd till båda verksamheterna och dessa hänger samman med varandra eller om det är fråga om jämkning eller företräde mellan verksamheterna enligt 16 kap. 11 §. För ett sådant förbehåll gäller 3 § tredje stycket. Bestämmelsen avser att underlätta prövningen av verksamheter som konkurrerar om samma naturresurs. Motsvarande bestämmelse finns i vattenlagen, men regeln saknar motsvarighet i naturresurslagen. Eftersom konkurrenssituationer sällan uppstår angående andra naturresurser än vatten torde regeln ha sin praktiska betydelse främst beträffande vattenverksamhet. Exempelvis kan en verksamhet som gäller ett enskilt uttag av vatten för bevattning av jordbruksmark eller för industriförsörjning konkurrera med en verksamhet som avser den allmänna vattenförsörjningen. 5 § En myndighet eller kommun som inom sitt verksamhetsområde får kännedom om en verksamhet som avses i 3 § skall underrätta regeringen om verksamheten. Genom paragrafen regleras frågan om hur regeringen får kännedom om verksamheter som det kan vara aktuellt för regeringen att förbehålla sig prövningen av enligt 3 §. Om en myndighet eller kommun får kännedom om en sådan verksamhet är den skyldig att underrätta regeringen om verksamheten. Underrättelseskyldigheten gäller bara verksamheter som faller inom myndighetens eller kommunens verksamhetsområde. Självfallet inträder underrättelseskyldigheten enbart om någon i sin tjänsteutövning får kännedom om verksamheten och inte om en tjänsteman som privatperson exempelvis läser om verksamheten i en tidning. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen är inte begränsad till verksamheter som regleras genom utan omfattar exempelvis även sådana trafikanläggningar som inte avses i 1 §. Paragrafen reglerar vilka som är skyldiga att underrätta regeringen. Det finns självfallet inget hinder att även andra, t.ex. miljöorganisationer och privatpersoner, gör anmälan till regeringen om ifrågavarande verksamheter. 6 § Regeringen får tillåta en verksamhet som avses i 1 § 1 11 och 17 endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Samma förutsättning för regeringens tillåtlighet gäller också i fråga om verksamheter som avses i 3 § första stycket 1 eller 4 §, om de avser annat än vattenverksamhet eller trafikanläggningar. Trots vad som sägs i första stycket får regeringen tillåta en verksamhet som sägs i 1 § 6, om det är fråga om mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall, eller verksamhet som sägs i 1 § 7, 8, 9 eller 10, om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att verksamheten kommer till stånd. Detta gäller dock inte om en annan plats bedöms vara lämpligare för verksamheten eller om en lämplig plats har anvisats för verksamheten inom en annan kommun som kan antas godta en placering där. I paragrafen behandlas den s.k. kommunala vetorätten. Enligt första stycket är regeringen förhindrad att tillåta vissa verksamheter om inte den kommun inom vars område etableringen skall ske har tillstyrkt detta. Av andra stycket framgår att samma förutsättning vad gäller kommunens tillstyrkan gäller vid regeringens tillåtlighetsprövning efter förbehåll. I paragrafens tredje stycke har det kommunala vetot försetts med en s.k. ventil när det gäller vissa verksamheter. Regeringen får enligt bestämmelsen i vissa undantagsfall tillåta en verksamhet utan att kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Bestämmelsen gäller verksamheter som är av sådan nationell betydelse att det är synnerligen angeläget att de kan lokaliseras till någon plats. För att verksamheten skall få tillåtas utan att kommunen har lämnat sin tillstyrkan krävs dessutom att ingen annan lämpligare plats för verksamheten står att finna. Härmed avses inte bara platsens lämplighet från tekniska och ekonomiska utgångspunkter. Hänsyn måste också tas till den inställning som har redovisats av de kommuner som kan komma ifråga. En plats inom en kommun som tillstyrker lokaliseringen kan sålunda vara lämpligare än en plats inom en kommun som motsätter sig en etablering, även om en lokalisering till den senare kommunen skulle medföra mindre ingrepp i miljön, lägre kostnader etc. Av det sagda framgår att möjligheten för regeringen att lämna tillstånd mot kommunens vilja måste användas ytterst restriktivt. Det är att märka att p 12-16 och 18-21, dvs. vattenverksamhet och trafikanläggningar, inte berörs av kommunens veto enligt nu ifrågavarande paragraf. Villkor för att tillgodose allmänna intressen 7 § Om regeringen finner att en verksamhet får komma till stånd enligt detta kapitel, får regeringen besluta om särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. Regeringen kan ibland vid sin tillåtlighetsprövning komma till resultatet att verksamheten endast kan tillåtas om särskilda villkor meddelas. Regeringen kan med stöd av paragrafen besluta om sådana villkor för att tillgodose allmänna intressen, bl.a. närings-, arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Regeringen kan t.ex. ålägga en sökande att betala penningbelopp eller vidta åtgärder för att tillgodose allmänna intressen som annars inte skulle kunna kompenseras, eller vidta åtgärder av skadeförebyggande karaktär. Regeringen kan exempelvis föreskriva att sökanden skall betala ett visst belopp att användas till främjande av turistnäringen i berörd kommunen eller fritidsfisket i området.