prop · GL03124 · 1998-01-01 00:00:00 — En sådan begäran skall avse en prövning av sökandens personliga eller medicinska förhållanden. När väl körkortstillstånd har meddelats kan sökanden avlägga förarprov. Ett förarprov skall i de flesta fall avläggas inför en särskilt förordnad person. Det kan avläggas i , Försvarsmaktens, gymnasieskolans eller komvux regi. Förarprovet består av ett kun- skapsprov och ett körprov. De avläggs vid olika tillfällen. Kunskaps- provet avläggs först. Vid godkänt förarprov utfärdas ett bevis om detta. För att få avlägga förarprov måste sökanden bl.a. ha uppnått gällande körkortsålder. Ett körkortstillstånd kan återkallas på samma sätt som ett körkort. En tillståndshavare kan också meddelas varning. Eftersom både körkortstill- stånd och körkort kan innehas oberoende av varandra måste vid en återkallelse av körkortet även tillståndet återkallas. Syftet med kravet på körkortstillstånd vid privat övningskörning är bl.a. att hindra att bestämmelserna om körkort kringgås genom att kör- ningar hänförs till privat övningskörning utan tidsbegränsning. Det har också till syfte att kontrollera att de som ger sig ut i trafiken uppfyller de grundläggande krav som ställs på förare av kör- kortspliktigt fordon. Cirka 200 000 blivande körkortshavare berörs av bestämmel- serna om körkortstillstånd. Körkortstillstånd meddelas inte enbart i sam- band med att körkort skall erhållas , utan körkortstill- stånd krävs också i vissa fall för att få tillbaka ett körkort efter en åter- kallelse. Ungefär 10 000 15 000 ansökningar avser körkortstill- stånd efter en körkortsåterkallelse. En ansökan om körkortstillstånd av- slås i drygt en procent av alla fall. Antalet meddelade körkortstillstånd med bevakningsvillkor, t.ex. att regelbundet ge in läkarintyg, uppgick till 3 053 och till 5 610. Det motsvarar av alla meddelade körkortstillstånd. Andelen meddelade körkortstillstånd med villkorshandling är . Villkor som avser prövotid, lätt motorcykel och glasögon är inte medräknade i detta sammanhang. Trots att endast ca 2 000 ansökningar om körkortstillstånd av- slås framstår vad remissinstanserna sagt om vad slopandet av körkorts- tillståndet skulle innebära för trafiksäkerheten så viktigt att regeringen anser att kravet på körkortstillstånd alltjämt skall gälla. Härvid beaktar regeringen också att vissa körkortselever, om kravet på körkortstillstånd slopas, helt i onödan kan komma att lägga ut för en kör- kortsutbildning innan de får veta att de på grund av sina medicinska eller personliga förhållanden inte kan få körkort. De föreslagna reglerna innebär att all övningskörning, alltså även i trafikskola, gymnasieskola, komvux eller inom Försvarsmakten, kommer att kräva innehav av körkortstillstånd. Regeringen tar härvid fasta på vad remissinstanserna sagt om att vissa olämpliga personer annars kan komma att få övningsköra trots att de kan betraktas som farliga ur trafik- säkerhetssynpunkt. Det finns ingen anledning att härvid göra någon åt- skillnad mellan övningskörning i privat regi eller övrig övningskörning. Övningskörning med personbil tillåts f.n. redan med godkänd handledare (73 § tredje stycket och 78 § körkortsförordningen). Ett sådant godkännande upphör att gälla och behövs inte heller när den som övningskör uppnått en ålder och 6 månader. God- kännande som handledare får inte meddelas förrän den som skall övningsköra har meddelats körkortstillstånd. För övrig privat övnings- körning gäller att den som har uppsikt över övningskörningen skall ha fyllt och har körkort för fordon av det slag övningskörningen avser. Kontrollen över övningskörning bör omfatta även den som övervakar övningskörningen. Det är ju också denna person som anses vara förare av fordonet (81 § körkortsförordningen). Regeringen föreslår därför att det vid all privat övningskörning, oberoende av åldern på den som övnings- kör, i fortsättningen skall krävas att den som har uppsikt över körningen är godkänd som handledare. Reglerna om godkännande av handledare bör tills vidare vara desamma som gäller för såväl godkänd hand- ledare som för den som håller uppsikt vid privat övningskörning i övriga fall. Om dessa krav är tillräckliga ur trafiksäkerhetssynpunkt utreds av . De nuvarande materiella reglerna skall inte ändras innan utredningen är klar. 5.3 Körkortsingripande Regeringens förslag: Reglerna om körkortsingripande kvarstår tills vidare i huvudsak oförändrade. Återkallelse av körkort till följd av att körkortshavaren inte följer föreläggande att förnya körkort eller upp- ger sig inte längre vilja ha körkort ersätts med att körkortet blir ogiltigt. Utredningens förslag: Körkortsåterkallelse föreslås bli den obligato- riska påföljden för de från trafiksäkerhetssynpunkt allvarligaste över- trädelserna av trafikreglerna och för de förhållanden som otvetydigt visar att körkortshavaren utgör en säkerhetsrisk i trafiken. Härvid föreslås också en skärpning av körkortsingripandet vid rattfylleri så att åter- kallelse blir obligatorisk vid en alkoholkoncentration av i blodet eller per liter i utandningsluften. Den kortaste tid under vilken körkort inte får utfärdas efter återkallelse (spärrtid) föreslås bli och den längsta spärrtiden bli . Vid grovt rattfylleri eller grov vårdslöshet i trafik skall spärrtiden enligt förslaget bestämmas till lägst och . För överträdelser som skall föranleda återkallelse föreslås under speciella förhållanden villkorlig återkallelse kunna meddelas. Utredningen har också föreslagit att nytt körkort efter återkallelse inte skall få meddelas med mindre än att sökanden avlägger godkänt förarprov. Varning bör enligt utredningen bli en självständig form av körkortsin- gripande och tillämpas vid förstagångsförseelser som inte är av åter- kallelsegrundande slag. Hit räknas s.k. typfarliga förseelser och också andra överträdelser av trafikregler om fara uppkommit eller kunnat upp- komma. Upprepade förseelser föreslås också medföra varning och ny förseelse inom en tvåårs period efter en meddelad varning skall normalt leda till att körkortet återkallas (se betänkandet s. 99 117). Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak delat utred- ningens förslag om körkortsingripandets art, återkallelse och självständig varning. Vad beträffar villkorlig återkallelse har åsikterna varit delade. Den av utredningen föreslagna förlängningen av spärrtiden i kombina- tion med införande av krav på godkänt förarprov för återfående av kör- kort efter återkallelse har mött motstånd speciellt med motiveringen att körkortsingripandet blir ett alltför hårt straff för den enskilde i för- hållande till vad han kan ha gjort sig skyldig till. Det har också påpekats att internationell forskning visar att körkortsåterkallelser har en stark preventiv verkan och också en direkt reducerande effekt på antalet olyckor. Skälen för regeringens förslag: Nuvarande reglering Enligt 16 § körkortslagen skall körkortet återkallas om någon av de i paragrafen angivna förutsättningarna är uppfyllda. Den primära konse- kvensen av en körkortsåterkallelse är att körkortet inte gäller. Grunderna för återkallelse av körkort, som i stort sätt inte har förändrats sedan kör- kortslagens tillkomst, kan indelas i återkallelse på grund av bristande personlig lämplighet (1 6) och återkallelse till följd av att de medicinska kraven inte är uppfyllda (7). De övriga återkallelsegrunderna (8 10) är av formell natur. Återkallelse på grund av bristande personlig lämplighet kan i sin tur delas in i två kategorier: återkallelse med anledning av brott mot trafikreglerna (1 4) och återkallelse till följd av personliga för- hållanden i övrigt, utan att detta behöver ha manifesterats genom något brott i trafiken (5 6). Om förhållanden som avses i 1 6 föreligger skall bestämmas under vilket nytt körkort inte får utfärdas, spärrtid. Ett beslut om körkortsåterkallelse kan i vissa fall föregås av polismyn- dighets eller åklagares beslut att omhänderta körkortet. Ett sådant beslut om omhändertagande av körkort skall överlämnas till körkortsmyndigheten för prövning. kan vid denna prövning upphäva beslutet om omhändertagande eller om sannolika skäl för återkallelse enligt 16 § 1 7 föreligger besluta om återkallelse tills vidare av körkortet i avvaktan på slutligt avgörande i körkortsfrågan. Nuvarande bestämmelser om återkallelse tills vidare av körkort infördes (prop. 1979/80:178 s. 189 192, 203). Giltighetstiden för en åter- kallelse tills vidare skall bestämmas till den tid som kan antas bli den slutliga spärrtiden om beslutet grundar sig på misstanke om brott. Ett körkort kan inte återkallas tills vidare på grund av misstanke om trafik- brott utomlands för vilket ansvarsfrågan prövas endast i utlandet. För återkallelse på grund av ett sådant brott krävs att det finns en dom eller annat likvärdigt avgörande av den utländska domstolen eller myndig- heten (Frågan har prövats i rättsfallet RÅ 1986 ref. 119). prövar i första instans om det finns grund för att återkalla ett körkort. Om återkallelse övervägs enligt 16 § 1 4 körkortslagen är anledningen att körkortshavaren har gjort sig skyldig till brott mot i första hand trafikbrottslagen eller vägtrafikkun- görelsen. Utgångspunkten för prövningen av körkortsfrågan är att den skall grundas på en individuell bedömning av trafikbrottets betydelse ur trafiksäkerhetssynpunkt. Skuldfrågan är dock inte i något fall föremål för prövning i ett körkortsärende, utan till grund för frågan om brott före- ligger skall läggas en lagakraftvunnen dom eller ett beslut om åtals- underlåtelse enligt 20 kap. 7 § eller motsvarande be- stämmelse i annan författning. I 21 § körkortslagen anges bl.a. att om ett körkort eller ett körkortstill- stånd återkallas med stöd av 16 § 1 6 skall en spärrtid på lägst en månad och högst bestämmas. Spärrtiden skall bestämmas till lägst vid grovt rattfylleri eller grov vårdslöshet i trafik. får körkort inte innehas. Det nuvarande systemet med spärrtider infördes i samband med kör- kortslagen. gällde att en angiven minimitid måste ha förflutit innan körkortstillstånd på nytt kunde beviljas efter återkallelse. Vid prövningen av körkortstillståndet kunde emellertid bli längre än den i återkallelsebeslutet angivna minimitiden. Denna ordning ansågs medföra stora olägenheter för den enskilde (prop. 1975/76:155 s. 95). Möjligheten att planera för framtiden begränsades och minimitiden kunde tolkas som en bestämd återkallelsetid. Bortsett från grov vårdslöshet i trafik och grovt rattfylleri saknas lag- regler om hur lång spärrtid som skall bestämmas när ett körkort åter- kallas. Inte heller anges i lagen några omständigheter som kan tjäna till ledning för hur lång eller kort spärrtiden bör vara vid respektive situa- tion. Ledning får i stället hämtas ur förarbetena (prop. 1975/76:151 s. 99 f) där det framgår att spärrtiden skall bestämmas utifrån en nyanserad avvägning. Vissa schabloner för spärrtidens längd är emellertid nödvän- diga för olika slag av återkallelsegrunder i syfte att förhindra oenhetlig praxis. När det gäller andra trafikförseelser än grov vårdslöshet i trafik och rattfylleri, t.ex. upprepade förseelser eller enstaka allvarliga sådana, anges i propositionen spärrtider om fyra . Har föraren ådragit sig flera anmärkningar kan en spärrtid tillämpas. Stort behov av körkort kan föranleda att spärrtiden under vissa förhållan- den sätts ned. Minimitiden en månad bör enligt förarbetena höra till undantagen. När det gäller opålitlighet i nykterhetshänseende (16 § 5) bör spärrtiden normalt inte vara längre än vad som fordras för att föra- rens skötsamhet skall kunna bedömas, vilket i normalfallen ofta bör innebära från senast kända missbruk tillfälle. Vid allmän brottslig- het (16 § 6) är det väsentligt att spärrtiden med beaktande av vad som är acceptabelt från trafiksäkerhetssynpunkt avpassas så att rehabili- teringssynpunkter tillgodoses. Normalt bör spärrtiden kunna bestämmas så att den löper ut ungefär med villkorlig frigivning. I de två senare fallen är helhetsbilden av föraren utslagsgivande för spärrtidens längd. I stället för att körkortet återkallas skall körkortshavaren enligt 22 § första stycket körkortslagen meddelas varning i de fall som avses i 16 § 2 6 körkortslagen , om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Detsamma gäller enligt andra stycket om körkortshava- ren gjort sig skyldig till rattfylleri och alkoholkoncentrationen under eller efter färden inte uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften. Första stycket fick sin huvudsakliga utformning genom ändring 1980 (SFS 1980:977). Denna typ av varning, som endast kan meddelas om det finns grund för att återkalla ett körkort, var vid tillkomsten av körkortslagen kompletterad med en s.k. självständig varning. Den självständiga varningen, som i och med lag- stiftningen ändrades till att kallas erinran, kunde endast meddelas om skäl för återkallelse inte fanns. Erinran skulle meddelas kör- kortshavaren när det förekommit sådana omständigheter att det fanns särskild anledning att erinra honom om de krav som ställs på honom från trafiksäkerhetssynpunkt. Det motivera- des bl.a. med att den upplysning till körkortshavaren som sker i samband med att registerblad skickas till körkortshavaren vid en överträdelse innebär en sorts erinran, varför en formell erinran inte framstod som lika angelägen som när institutet tillkom (prop. 1985/86:115 s. 14). Möjlig- heten att meddela varning vid rattfylleri ändrades till de aktuella alkohol- koncentrationerna i och med sänkningen av gränsen för straffbarhet och gäller . De särskilda skäl som skall föreligga för att varning skall kunna meddelas i stället för återkallelse kan vara att hänföra till antingen om- ständigheterna vid en förseelse eller till körkortshavarens personliga för- hållanden. Omständigheter att hänföra till förseelsen rör dels förseelsens art dels den konkreta trafikfaran. Det sker med andra ord en avvägning mellan förseelsens allvarlighetsgrad från trafiksäkerhetssynpunkt och de trafikförhållanden som rådde på platsen. Körkortshavarens personliga förhållanden angår främst hans tidigare skötsamhet i trafiken med beak- tande av hur länge han har innehaft körkort. Körkortshavarens behov av körkort kan också ha betydelse. I enlighet med vad regeringen tidigare uttalat bör det fordras starka skäl för att under loppet av meddela en person två på varandra följande varningar (prop. 1975/76:155 s. 106). Vid nya trafikförseelser efter meddelad varning måste enligt propositionen omständigheterna ofta vara sådana att föraren får anses ha visat i så hög grad bristande vilja att rätta sig efter trafikbestämmelserna att återkallelse av körkortet bör ske. Antalet beslut om körkortsingripande uppgår till drygt 50 000 . har meddelats knappt 16 000 beslut om återkallelse tills vidare av körkort. har meddelats knappt 20 000 beslut om varning. Det utgör av alla slutliga beslut om körkortsingripande som skett med stöd av 16 § 1 6 körkortslagen. har andelen varningar ökat till knappt hälften () av alla körkortsingripanden. Skälen till detta har inte närmare analyserats. Regeringens överväganden Vid övervägandena om körkortsingripandet bör utformas på något annat sätt än bör en utgångspunkt vara eventuella principiella eller praktiska brister i det nuvarande ingripandesystemet. Att sådana brister föreligger verkar vara en allmän uppfattning bland dem som i olika sammanhang har att tillämpa lagstiftningen. Ett av problemen med det nuvarande systemet är att det inte ger ett klart uttryck för vad som är syftet med körkortsingripande. Att trafik- säkerhetens krav är det centrala kan det inte råda någon tvekan om. Trots detta kan det dock ifrågasättas om de personliga och medicinska för- hållanden samt de olämpliga trafikbeteenden som utgör grund för körkortsingripande, helt avspeglar hur allvarliga förseelserna är från trafiksäkerhetssynpunkt. Vidare medför utformningen och tillämpningen av reglerna om körkortsingripande, framför allt vad gäller återkallelse av körkort, att ingripandet i betydande grad får karaktären av en straffpå- följd, vilket av enskilda körkortshavare kan uppfattas som ett ytterligare straff vid sidan av själva brottmålsförfarandet. Ytterligare en invändning är att reglerna för körkortsingripanden med- ger variationer i tillämpningen och att detta i sin tur skapar bristande för- ståelse och respekt för systemet. Härigenom påverkas också möjlig- heterna att använda körkortsingripandet som ett pedagogiskt instrument i trafiksäkerhetsarbetet. Det finns enligt körkortsutredningen i aktuell kör- kortsstatistik betydande skillnader mellan olika län när det gäller besluten i körkortsärenden. I synnerhet gäller ojämnheterna beslut med korta spärrtider och beslut om varningar. Regeringen anser att denna situation inte är önskvärd varken från trafiksäkerhets- eller rättssäkerhetssynpunkt. Körkortsingripande med anledning av trafikbrott grundar sig på den straffrättsliga bedömningen. Kopplingen mellan brottslig gärning och körkortsingripande härrör från början av seklet. har det till- kommit allt fler typer av trafikbrott som skall medföra körkortsåter- kallelse. Den direkta kopplingen mellan brott och körkortsingripande torde vara det främsta skälet till att återkallelsen kan uppfattas som ett extra straff. och åter- kallades ett körkort i de flesta fall . Betydligt för återkallelse än tillämpades också fram till körkortslagens tillkomst. Syftet med bestämmelserna i den nuvarande körkortslagen var inte att detta förhållande skulle ändras i någon större omfattning. I förarbetena till körkortslagen (prop. 1975/76:155 s. 99f) nämndes att spärrtiderna i enlighet med då gällande praxis normalt borde ligga vid t.ex. överträdelse av en från trafiksäkerhetssynpunkt väsent- lig regel. Det anfördes också att minimitiden en månad endast skulle användas i undantagsfall. Av aktuell körkortsstatistik framgår emellertid att andelen beslut med en spärrtid på en månad numera är av alla beslut. I av besluten om återkallelse är spärrtiden högst . Av dem avser det stora flertalet spärrtider på . En annan omständighet som kan ha bidragit till att körkortsingripande fått karaktären av ett extra straff är att de trafikbrott, som inte faller under trafikbrottslagen, bestraffas med penningböter. Detta kan leda till att reaktionen mot en ur trafiksäkerhetssynpunkt allvarlig förseelse, som inte bedöms som vårdslöshet i trafik, anses alltför lindrig och därför kom- pletterats med författningsbestämmelser om körkortsåterkallelse. En sådan användning av institutet körkortsingripande skulle kanske inte bli aktuell, om straffet för vissa trafikförseelser, framför allt de som brukar benämnas typfarliga, var dagsböter i stället för penningböter. Regeringen bedömer med beaktande av bl.a. vad Lagrådet anfört om reglerna om körkortsingripande, beslut om nollvisionen och en ny inriktning på trafiksäkerhetsarbetet (prop. 1996/97:137, bet. 1997/98:TU4, rskr. 1997/98:11) samt det arbete som inom Europeiska Unionen pågår i frågor som berör körkort att tiden nu är inne för att göra en grundläggande översyn av reglerna för körkortsingripande. En sådan översyn bör omfatta en undersökning av de fördelar och nackdelar som skulle uppkomma om frågan om körkortsingripande till följd av brott skulle hanteras inom ramen för brottmålsförfarandet, dvs. i samband med processen i allmän domstol, i samband med utfärdande av ordningsbot eller strafföreläggande eller i samband med beslut om åtalsunderlåtelse. Vidare bör övervägas om en ändrad instansordning bör påverka hante- ringen av de återstående ärendena om körkortsingripandena, dvs. i huvudsak de som grundas på medicinska skäl och, om så är fallet, hur detta bör ske samt överväganden om även andra former av reaktioner mot körkortsinnehav än återkallelse och varning bör komma i fråga inom ramen för brottmålsförfarandet. I avvaktan på att dessa frågor närmare har analyserats anser regeringen att de nuvarande reglerna för kör- kortsingripande skall kvarstå i huvudsak oförändrade. Vad gäller återkallelse för underlåtenhet att följa föreläggande att för- nya körkort (16 § 9) och då körkortshavaren själv vill att behörigheten att köra körkortspliktigt fordon i sin helhet eller i vissa delar skall upphöra (16 § 10) bör dessa återkallelsegrunder i fortsättningen i stället utgöra en ogiltighetsgrund. Härvid kan i beslut om föreläggande att förnya kör- kortet anges en sista dag för giltighet av behörigheten och vad beträffar körkortshavarens vilja att återlämna körkortet eller någon behörighet bör ogiltigheten inträda den dag då begäran framfördes till körkortsmyn- digheten. Vad gäller reglerna om att få tillbaka körkortet efter återkallelse hade körkortsutredningen föreslagit att sökanden skulle alltid börja om från början, dvs. skaffa körkortstillstånd, övningsköra, avlägga förarprov m.m. De nuvarande reglerna om hur man återfår körkortet efter åter- kallelse finns huvudsakligen i 39, 40 43 §§ i körkortsförordningen (1977:722) och är ytterst svårläsbara. Reglerna är betydelsefulla för den enskilde som fått sitt körkort återkallat och bör därför finnas i körkorts- lagen. 5.4 Ålders- och behörighetskrav för mopeder 5.4.1 Nya behörighetsklasser för moped Regeringens förslag: Mopeder indelas vad gäller behörighet att köra fordonet i två klasser. Moped i klass I kommer att avse moped med en motor med en slagvolym på högst och en konstruktiv hastighet av högst . Moped i klass II kommer att avse en moped som har en motor med en effekt på högst och en kon- struktiv hastighet av högst . De nuvarande mopederna med en konstruktiv hastighet på högst kommer att behandlas som moped klass II. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se delbetänkandet s.69 75). Remissinstanserna: Inga remissinstanser har framfört några av- görande invändningar mot förslaget att dela upp mopeder i två klasser. Skälen för regeringens förslag: Rådets direktiv (92/61/EEG) av om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon avser att harmonisera medlemsstaternas definitioner av dessa fordon i syfte att undanröja de hinder för handeln inom gemenskapen som skill- naderna mellan de olika medlemsstaternas tekniska krav för dessa slag av fordon utgör. De harmoniserade tekniska kraven för fordonens olika komponenter och egenskaper regleras i särdirektiv. Direktivet skall tillämpas på samtliga två- och trehjuliga motorfordon som är avsedda för vägtrafik. Vissa slag av fordon undantas dock, bl.a. fordon som tagits i bruk före den dag då direktivet skall börja tillämpas. Direktivet skall börja tillämpas 18 månader efter det att det sista sär- direktivet har antagits. De två- och trehjuliga motorfordonen skall indelas i bl.a. mopeder och motorcyklar. Som moped definieras enligt typgodkännande direktivet två- och trehjuliga fordon med en motor som, om den bygger på inre för- bränning, har högst 50 cm³ slagvolym och som är konstruerad för en högsta hastighet som inte överstiger . I särdirektiv anges mopedens mer specifika egenskaper. I särdirektiv har vidare fastställts särskilda föreskrifter för mopeder med låg effekt, dvs. mopeder med pedaler som har en hjälpmotor vars effekt inte överstiger 1 kW och en högsta hastighet för vilket fordonet är konstruerat som inte överstiger . Varje medlemsstat skall bevilja typgodkännande för samtliga fordons- typer som uppfyller de tekniska kraven i särdirektiven. Typgodkännandet gäller sedan i samtliga medlemsstater. Medlemsstaterna får inte förbjuda att nya fordon som uppfyller kraven i direktivet släpps ut på marknaden, saluförs, tas i bruk eller används. Varken typgodkännande direktivet eller rådets direktiv /439/EEG om körkort uppställer några behörighetskrav för rätt att köra moped. Det är således tillåtet att fastställa nationella behörighetskrav. Då mopeder generellt inom genom direktiv som beslutats delas in i de två klasser som redovisats framstår det som nödvändigt att mot- svarande uppdelning görs i för att några hinder mot den fria rör- ligheten av varor inte skall uppkomma.