prop · GL03102 · 1998-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 39 första stycket gäller dock att inga andra åtgärder än säkerhetsåtgärder får vidtas mot gäldenärens egendom så länge gäldenären kan överklaga exekvaturbeslutet från den inledande prövningen eller, om han har gjort det, förrän verkställighetsfrågan har avgjorts i det andra skedet. Domen i fråga behöver inte ha vunnit laga kraft för att kunna verkställas i andra konventionsstater. Om gäldenären begär det, kan dock exekvaturmålet vid en prövning enligt artikel 37.1 förklaras vilande så länge domen inte vunnit laga kraft (artikel 38 första stycket). I artiklarna 46 49 finns bestämmelser om vilka handlingar som skall fogas till en ansökan om verkställighet m.m.. Bestämmelserna är delvis tillämpliga även när någon gör gällande att en dom skall erkännas. Av artikel III i konventionens protokoll framgår att konventions- staterna får ta ut en verkställighetsavgift av sökanden. En sådan avgift måste dock vara bestämd och får inte tas ut i proportion till tviste- föremålets värde. Officiella handlingar Enligt artikel 50 skall s.k. officiella handlingar som faller inom konven- tionens tillämpningsområde verkställas i andra konventionsstater i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 31. Med en officiell handling avses en exekutionstitel som har tillkommit utan medverkan av domstol, men som har en viss officiell karaktär. Förlikningar som har ingåtts inför domstol jämställs enligt artikel 51 med officiella handlingar. I båda fallen är åtagandet begränsat till verkställighet, och omfattar alltså inte erkännande. Övriga bestämmelser I artikel 52 och 53 anges vilken lag som skall tillämpas vid avgörandet av frågan var en part skall anses ha sitt hemvist. Artikel 54 och 54 a innehåller övergångsbestämmelser, och artikel 55 59 behandlar för- hållandet till andra konventioner. I artikel 60 68 finns slutbestämmelser. 4.3 Konventionens protokoll I artikel I i konventionens protokoll finns särskilda regler som begränsar användningen av uppfyllelseforum i artikel 5.1 (första stycket) och prorogationsforum enligt artikel 17 (andra stycket) i de fall svaranden har hemvist i . I artikel II första stycket förskrivs att en person som har åtalats för ett icke uppsåtligt brott man har särskilt haft trafikmål i tankarna har rätt att företrädas av en försvarare under rättegången även om han inte inställer sig personligen. Konventionen omfattar inte brottmåls- rättegångar i och för sig men väl skadeståndsanspråk som handläggas inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. I andra stycket i artikel II finns bestämmelser som syftar till att ytterligare skydda svaranden i denna typ av mål (jfr avsnitt 4.2 angående artikel 27.2). Konventionsstaterna får enligt dessa bestämmelser vägra att erkänna och verkställa en dom rörande ett civilrättsligt anspråk som har prövats inom ramen för en brottmålsprocess av det slag som avses i artikeln, om svaranden inte haft tillfälle att svara i målet. I artikeln syftas därvid på rättegångar där svaranden har ålagts att inställa sig personligen vid rättegången och uteblivit (s. 63). Att svaranden inte haft tillfälle att svara i målet innebär närmast att han inte har kunnat tillvarata sina intressen genom att företrädas av ombud. När det gäller har motsvarande vägransgrund gjorts obligatorisk i (se 3 § i lagen [1992:794] med anledning av tillträde till ). Bestämmelserna i artikel III behandlar kostnader för verkställig- hetsförfarandet. Det är tillåtet att ta ut en avgift (se prop. 1991/92:128 s. 119), men avgiften får inte beräknas efter tvisteföremålets värde. Artikel IV behandlar delgivningfrågor. I artikeln anges att, utöver vad som föreskrivs i mellan konventionsstaterna gällande konventioner, delgivningshandlingar kan sändas för delgivning direkt mellan tjänste- männen i rättegångsstaten och andra stater. Bestämmelserna har tillkommit för att så långt det är möjligt påskynda delgivnings- förfarandet. Dessa bestämmelser gäller även när delgivning skall äga rum under verkställighetsförfarandet. Konventionsstaterna kan genom en förklaring till generalsekreteraren vid Europeiska gemenskapernas råd motsätta sig detta förfarande. har beträffande motsvarande bestämmelse i reserverat sig mot förfarandet. I avsnitt 7 föreslås att så skall ske också i fråga om Brysselkonventionen. Av artikel V framgår att reglerna i artikel 6.2 och 10 inte kan åberopas i eller . I dessa stater finns inga regler som svarar mot artikel 6.2. Den förlorande partens intresse av att få regress- och liknande anspråk prövade mot tredje man tillgodoses i stället genom särskilda underrättelseförfaranden som i princip innebär att tredje man delges en underrrättelse om att rättegång pågår med uppmaning att delta i rättegången som intervenient. I artikeln anges för de nämnda staterna de på detta underrättelseförfarande tillämpliga bestämmelserna som alltså träder i stället för bestämmelsen i Brysselkonventionens artikel 6.2. Av andra stycket i artikel V framgår att den omständigheten att kon- ventionsstaterna har olika regelsystem på detta område inte skall hindra domarnas fria rörlighet; en dom som har meddelats i en konventionsstat med stöd av artikel 6.2 eller 10 skall erkännas och verkställas i och på vanligt sätt. På samma sätt skall de rättsverkningar som en dom som har meddelats i dessa stater har för tredje man erkännas i övriga konventionsstater. I första stycket i artikel Va anges att uttrycket domstol i mål om underhållsskyldighet skall omfatta de danska administrativa myndig- heterna. Det andra stycket har införts i och med till- trädeskonvention och innebär att med uttrycket domstol avses vid sum- marisk process i mål om betalningsföreläggande och handräckning också svensk kronofogdemyndighet (se avsnitt 8.1). Brysselkonventionen avviker i sistnämnda avseende från . I Artikel Vb finns dels en exklusiv behörighetsregel av ett speciellt slag, dels särskilda bestämmelser om vilandeförklaring av mål. Bestäm- melserna gäller vissa mål mellan befälhavare och besättningsmedlem på havsgående fartyg. Artikel Vc innehåller en särskild bestämmelse som tar sikte på tillämpningen av EG:s patentkonvention, som inte har trätt i kraft. Artikel Vd innehåller en bestämmelse om exklusiv behörighet. Det rör sig om de europeiska patenten som meddelas av det europeiska patentverket i enligt den ingångna europeiska patent- konventionen. Frågan behandlas utförligt i prop. 1991/92:128 Lugano- konventionen (s. 188 f.). Artikel Ve behandlar avtal om underhållsskyldighet som har ingåtts inför en administrativ myndighet eller som har bestyrkts av en sådan myndighet. Sådana avtal skall anses som officiella handlingar enligt artikel 50 första stycket. Det innebär att de om de är verkställbara i den stat där de har upprättats kan verkställas i andra konventionsstater i enlighet med bestämmelserna i artikel 31 45. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i Protokoll nr 1 till . Någon skillnad i sak mellan de båda konventionerna anses dock inte finnas i detta avseende, se prop. 1991/92:128 s. 215. Av bestämmelserna i artikel VI framgår att konventionsstaterna skall underrätta generalsekreteraren vid Europeiska gemenskapernas råd om de lagändringar som konventionsstaterna vidtar med avseende på olika nationella bestämmelser som omnämns på olika ställen i konventionen (se bl.a. artikel 3) liksom ändringar i förteckningarna över de utsedda exekvaturdomstolarna. Konventionsstaterna kan alltså ensidigt besluta om ändringar i sistnämnda hänseende. 4.4 protokoll om tolkning är, efter en begäran av nationell domstol, behörig att tolka Brysselkonventionen, det till konventionen hörande protokollet samt protokoll. Detta framgår av protokoll om domstolens tolkning av Brysselkonventionen. Bestämmelserna protokoll har utformats efter mönster av reglerna i EG-fördraget om förhands- avgörande (artikel 177). Syftet är att säkra en enhetlig tolkning av konventionen. De domstolar som har rätt att begära ett förhandsavgörande anges i artikel 2 i konventionens protokoll. En sådan rätt tillkommer domstolar som utgör andra eller högsta instans, liksom de domstolar som enligt artikel 37 i konventionen prövar ett överklagande av ett exekvaturbeslut. De högsta instanserna är enligt artikel 3.1 skyldiga att begära ett förhandsavgörande, om en fråga om tolkning av konventionen upp- kommer i ett mål som pågår där och om ett beslut i frågan är nödvändigt för att domstolen skall kunna döma i saken. Övriga behöriga domstolar har rätt, men är inte skyldiga, att begära ett förhandsavgörande om de villkor som anges i punkt 1 är uppfyllda (artikel 3.2). Enligt artikel 4 kan respektive konventionsstat utse en myndighet som har rätt att begära att ger ett tolkningsbesked också i fall som inte har någon anknytning till ett pågående mål eller ärende. Denna bestämmelse saknar motsvarighet i EG-fördraget. En sådan begäran får göras, om domar som har meddelats i den stat vars myndighet begär beskedet strider mot den tolkning som har gjorts av eller mot en dom av en domstol som avses i artikel 2.1 och 2.2 protokoll. De domar som avses måste ha vunnit laga kraft. tolkning i ett sådant fall påverkar inte de domar som gav upphov till begäran om tolkning. 4.5 konvention om tillträde Förhandlingar mellan de nya medlemsstaterna , och och de tidigare medlemsstaterna, ägde rum . Förhandlingarna utmynnade i en särskild tillträdeskonvention som undertecknades av samtliga medlemsstater . Tillträdeskonventionen innehåller de tekniska justeringar av kon- ventionstexten som föranleds av de nya staternas tillträde. I huvudsak rör det sig om tillägg till de artiklar som anger nationella behörighetsregler och domstolar i artikel 3, 32, 37, 40 och 41. Såvitt avser artikel 3 i Brysselkonventionen, som behandlar icke tillåtna jurisdiktionsregler, anges för del samma bestämmelse som i , dvs. allmänt förmögenhetsforum; 10 kap. 3 § första stycket första meningen RB. Behöriga domstolar för behandling av frågor om verkställighet av utländska domar anges i artiklarna 32, 37, 40 och 41. För del är första prövningsinstans. Överklagande kan göras till . Detta överensstämmer med vad som gäller enligt . Tillträdeskonventionen innehåller också en komplettering av artikel 55 som anger de konventioner som har ingåtts mellan konventionsstaterna och som ersätts av Brysselkonventionen. Härutöver innehåller tillträdeskonventionen en anpassning av konven- tionens protokoll. I artikel V görs ett tillägg angående återgångskrav, som avser . Artikel Va innehåller en nyhet som avser svenska för- hållanden. Som har redovisats tidigare anger ett nytt andra stycke att i mål om betalningsföreläggande och handräckning avser uttrycket domstol också svensk kronofogdemyndighet. Denna fråga behandlas ytterligare i avsnitt 8.1. Vidare har en ny artikel Ve har lagts till, som anger att ett avtal om underhållsskyldighet som har ingåtts inför en administrativ myndighet eller bestyrkts av en sådan myndighet skall betraktas som en officiell handling enligt artikel 50 första stycket i konventionen. Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte i . I sak anses dock motsvarande gälla också enligt (se avsnitt 4.3). Ett par tekniska anpassningar har också gjorts av protokoll. Här behöver endast nämnas tillägget i artikel 2.1 som anger de högre domstolar som har rätt att begära att meddelar ett förhandsavgörande. De svenska domstolar som enligt artikel 2.1 kan begära ett sådant besked är , , och Arbetsdomstolen. Tillträdeskonventionen träder i kraft, i förhållandet mellan de stater som har ratificerat konventionen, i efter det att en av de tre nya medlemsstaterna och en av de tidigare medlemsstaterna har deponerat sina ratifikationsinstrument. Bestäm- melserna i Brysselkonventionen och dess protokoll tillämpas endast på rättsliga förfaranden som har inletts och officiella handlingar som har upprättats eller registerats efter tillträdeskonventionens ikraftträdande i ursprungsstaten, och i fråga om erkännande och verkställighet, i den stat som ansökan riktar sig till. som har meddelats efter ikraft- trädandet i de två aktuella staterna skall dock i vissa fall erkännas även om det rättsliga förfarandet har inletts före konventionens ikraftträdande, se artikel 13.2 i tillträdeskonventionen. 4.6 Sakliga skillnader mellan och Brysselkonventionen Som har angetts tidigare överensstämmer Brysselkonventionen till största delen med . Som vi har anmärkt i det föregående finns det i några avseenden dock materiella skillnader mellan de båda konventionerna. I det följande redovisas skillnaderna översiktligt. På några ytterligare punkter skiljer sig den svenska översättningen av Brysselkonventionen från likalydande bestämmelser i konventionen. Det är i de fallen inte fråga om några skillnader i sak mellan konventionerna. Bestämmelsen i artikel 5.1 om domstols behörighet i tvister som avser anställningsavtal är något annorlunda utformad i Brysselkonventionen jämfört med artikel 5.1 i . Enligt Brysselkon- ventionen står möjligheten att väcka talan vid den ort där arbetsgivarens affärsställe är beläget endast öppen för arbetstagaren. Enligt Lugano- konventionen kan också arbetsgivaren välja detta forum. En skillnad mellan de båda konventionerna som avser anställningsavtal finns också i artikel 17 femte stycket (artikel 17.5 i ) som behandlar avtal om domstolsbehörighet i tvister om anställ- ningsavtal. Ett prorogationsavtal är i sådana fall giltigt enligt Bryssel- konventionen endast om det har ingåtts efter tvistens uppkomst eller om arbetstagaren åberopar det för att väcka talan vid andra domstolar än domstolen i den ort där svaranden har hemvist eller de domstolar som anges i artikel 5.1. Enligt gäller att ett sådant prorogationsavtal är giltigt enbart om det har ingåtts efter tvistens uppkomst. Även artikel 16 är något annorlunda formulerad i Bryssel- konventionen. Skillnaden finns i artikel 16.1 b) som avser tvister om tidsbegränsade avtal om nyttjanderätt till fast egendom. Bestämmelsen i Brysselkonventionen erbjuder ett alternativt fastighetsforum vid den ort där svaranden har sitt hemvist, under förutsättning att såväl hyresgästen som fastighetsägaren är fysiska personer och har hemvist i samma konventionsstat. Enligt krävs enbart att nyttjande- rättshavaren är fysisk person, och att ingen av parterna har hemvist i den konventionsstat där fastigheten är belägen. Enligt artikel I b i Protokoll nr 1 till har konventionsstaterna möjlighet att förbehålla sig rätten att inte erkänna och verkställa domar från andra konventionsstater, om domstolens behörighet har grundats uteslutande på svarandens hemvist i ursprungsstaten och egendomen är belägen i den stat som har gjort reservationen. Sådana förbehåll har gjorts av och . Denna möjlighet till förbehåll saknas i Brysselkon- ventionen. Det finns i ett antal grunder att vägra erkännande som helt saknas i Brysselkonventionen. Två av dem anges i artikel 28 andra stycket i som hänvisar till artikel 54 B punkt 3 och artikel 57 punkt 4. Det ena fallet artikel 54 B har sin grund i att bestämmelser om domstols behörighet i vissa hänseenden avviker från Brysselkonventionen. Det tar sikte på situationen då domstolen i ursprungsstaten av misstag har tillämpat Brysselkonventionen i stället för och erkännande begärs mot någon som har hemvist i en EFTA-stat. Det andra fallet artikel 57 hänför sig till situationen då domstolen enligt bestäm- melserna i artikel 57 grundat sin behörighet på en bestämmelse i en specialkonvention, som erkännande-/verkställighets- staten inte har tillträtt. I artikel I a och I b i Protokoll nr 1 till finns ytterligare två vägransgrunder, som saknas i Brysselkonventionen. Artikel I a rör enbart . Artikel I b har behandlats i det föregående, i anslutning till artikel 16 b). Mot bakgrund av att Brysselkonventionen endast är öppen för unionens medlemsstater skiljer sig slutbestämmelserna i artikel 60 68 från motsvarande bestämmelser i . Nya medlems- staters anslutning till Brysselkonventionen sker genom att samtliga medlemsstater ingår en konvention om den nya statens tillträde till Brysselkonventionen. Till kan, utöver EU:s och EFTA:s medlemsstater, andra stater ansluta sig efter en särskild inbjudan. Samtycke krävs från samtliga stater inom EU och EFTA. Den nya bestämmelsen i artikel Va (andra stycket) i konventionens protokoll, avseende den summariska processen, saknar också mot- svarighet i (se avsnitt 4.4 och 4.5). Innehållet i artikel Ve, som saknas i Protokoll nr 1 till , har redovisats i avsnitt 4.3. Någon motsvarighet till protokoll med möjligheten att begära förhandsbesked om tolkningen av Brysselkonventionen finns inte beträffande . Till finns i stället ett Protokoll nr 2 som syftar till att åstadkomma en enhetlig tolkning genom ett system för utväxling av domar m.m. Av Protokoll nr 3 till framgår att EU:s rättsakter jämställs med sådana konventioner som avses i artikel 57. Protokoll nr 3 har en motsvarighet i artikel 57.3 i Brysselkonventionen, där det sägs att Brysselkonventionen inte skall inverka på tillämpningen av bestäm- melser på särskilda områden om domstols behörighet eller erkännande och verkställighet av domar som finns intagna i eller kommer att tas in i EU:s rättsakter, eller i nationell lagstiftning som införlivat sådana rättsakter. 5 Förhållandet mellan Brysselkonventionen och Brysselkonventionen kan enbart tillträdas av EU:s medlemsländer och gäller enbart mellan medlemsländerna. , som antogs av EG:s och EFTA:s dåvarande medlemsstater är i första hand öppen för unionens medlemsstater och EFTA-staterna och gäller mellan EU:s medlemsstater å ena sidan och EFTA-staterna å andra sidan samt EFTA-staterna inbördes. Det innebär för EU-staterna att två parallella och i någon mån avvikande instrument är tillämpliga. Frågan om hur de två konventionerna skall förhålla sig till varandra har fått en särskild reglering i artikel 54 B i . Brysselkonventionen har ingen motsvarande regel. Enligt bestämmelserna i artikel 54 B i skall den konventionen inte inverka på EU-staternas inbördes tillämpning av Brysselkonventionen. Detta innebär bl.a. att det är Brysselkonventionen och inte som skall tillämpas om svaranden har hemvist i en EU-stat och talan väcks vid en domstol i en annan EU-stat. Detsamma gäller vid erkännande och verkställighet i en EU-stat av en dom som har meddelats i en annan EU-stat. Brysselkonventionens bestämmelser om domstols behörighet sätts däremot ur spel till förmån för om svaranden har hemvist i en EFTA-stat eller om domstol i en sådan stat är exklusivt behörig att pröva målet. skall också tillämpas i fråga om litispendens eller när mål har samband med varandra enligt bestämmelserna i artiklarna 21 och 22, om målen är anhängiga i en EU-stat och i en EFTA-stat. Slutligen skall , och inte Brysselkonventionen, tillämpas vid erkännande och verkställig- het om endera rättegångsstaten eller verkställighetstaten är en EFTA-stat. Eftersom EFTA-staterna endast skall tillämpa , är bestämmelserna i artikel 54 B i första hand av betydelse för EU-staterna. När antogs och ratificerades var medlem i EFTA. tillträde till Brysselkonventionen innebär att den konventionen och inte i fortsättningen skall tillämpas i förhållandet till unionens andra medlemsstater. Denna förändring kommer dock inte att ske med omedelbar verkan, utan efterhand och allteftersom övriga medlemsstater ratificerar tillträdeskonvention. Det är först därmed som Brysselkonventionen börjar gälla mellan övriga EU-stater och . Vi får därför framöver tillämpa Bryssel- och Luganokonventionerna parallellt också i förhållande till andra EU-stater; Brysselkonventionen i förhållande till de medlemsstater som har ratificerat tillträdeskonvention och i förhållande till de EU- stater som ännu inte har ratificerat tillträdeskonventionen. När samtliga EU-stater har ratificerat tillträdeskonvention kommer Lugano- konventionen att få en mindre framträdande roll i , och enbart tillämpas i förhållande till , och . Ett antal stater utanför EU/EFTA-kretsen kan komma att ansluta sig till inom en inte alltför avlägsen framtid. Frågan om anslutning är t.ex. långt framskriden. 6 Revidering av Bryssel- och Lugano- konventionerna EU-länderna har, tillsammans med , och , inlett ett arbete med att revidera de båda konventionerna. Innehållet i Brysselkonventionen liksom i kan därmed komma att ändras. Det blir dock inte fråga om några mer ingripande förändringar. Arbetet är inriktat på ändringar som leder till att konventionerna fungerar bättre, utan att några ingrepp görs i konventionernas grundprinciper. praxis skall beaktas i revideringsarbetet, liksom viktigare domar och beslut av nationella domstolar. Vid undertecknandet av , och tillträde till Brysselkonventionen förband sig medlemsstaterna att, när rådet antagit och rådets direktiv om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (96/71/EG), undersöka det lämpliga i att göra eventuella ändringar i Bryssel- och Lugano- konventionerna för att skydda sådana utstationerade arbetstagare. Denna fråga tas upp i revideringsarbetet. har bland annat tagit upp frågan om att Brysselkonventionen (och ) skall kunna tillämpas på förfaranden enligt viss marknadsrättslig lagstiftning, såsom ingripanden mot vilseledande reklam och oskäliga avtalsvillkor och att en särskild behörighetsregel skall gälla för sådana fall, samt frågan om komplettering i Lugano- konventionen såvitt avser bestämmelsen i artikel Va konventionens protokoll, om den summariska processen (se avsnitt 4.5). Revideringsarbetet påbörjades och beräknas kunna avslutas . 7 tillträde till Brysselkonventionen Regeringens förslag: skall tillträda Brysselkonventionen och protokoll om tolkningsbehörighet. Konventionen skall i sin helhet inkorporeras med svensk rätt i en särskild lag. protokoll om tolkning av Bryssel- konventionen införlivas med svensk rätt genom samma lag. I lagen tas in kompletterande föreskrifter av i huvudsak samma innehåll som finns i den lag som utfärdades vid tillträdet till . skall utnyttja möjligheten att reservera sig mot bestämmelsen i konventionens protokoll som innebär att handlingar kan sändas för delgivning mellan konventionsstaterna på tjänstemannanivå. Lagen (1992:794) med anledning av tillträde till Lugano- konventionen ändras med anledning av tillträdet till Brysselkonventionen och ges en ny rubrik. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker i huvudsak förslaget eller lämnar det utan erinran. och ifrågasätter dock att skall reservera sig mot bestämmelsen i konventionens protokoll som innebär att handlingar kan sändas för delgivning mellan konventionsstaterna på tjänstemannanivå. Hovrätten över och föredrar att rubriken till lagen om tillträdet till Brysselkonventionen ges en rubrik som överensstämmer med rubriken till lagen med anledning av tillträde till , och att den rubriken inte ändras. menar att de i utkastet föreslagna ändringarna i lagen om innebär att den blir svårare att tillämpa. I övrigt har ett antal påpekanden av teknisk och formell karaktär framförts. Dessa påpekanden behandlas i anslutning till respektive sakfråga. anser att det är oklart om en tingsrätt är överinstans i konventionens mening i mål som har initierats vid en kronofogde- myndighet. Hovrätten över och har påtalat att Bryssel- och behörighetsregler i flera hänseenden inte överensstämmer med intern svensk rätt och framhållit behovet av en översyn av 10 kap. . Skälen för regeringens förslag: har genom det anslutnings- fördrag med tillhörande anslutningsakt som reglerar vårt lands inträde i EU åtagit sig att tillträda Brysselkonventionen och protokoll om tolkningsrätt. skall således ansluta sig till kon- ventionen och protokoll. Brysselkonventionen innehåller processuella bestämmmelser som skall tillämpas under rättegång och bestämmelser om erkännande och verk- ställighet av utländska domar. Dessa bestämmelser måste införlivas med svensk rätt.