prop · GL03151 · 1998-01-01 00:00:00 — Den information som avses är fondens informationsbroschyr, årsberättelse och halvårsredogörelse. Pensionsspararen skall ha rätt att få detta material vid det tillfälle när han begär det, men han skall också kunna prenumerera på årsberättelserna och halvårsredogörelserna. Förvaltarens åtagande bör gälla både i förhållande till sådana enskilda som har valt den aktuella fonden och sådana enskilda som överväger att välja fonden. Den föreslagna regeln ansluter nära till vad som i detta avseende gäller enligt lagen om värdepappersfonder. När det gäller fondförvaltares avgifter finns det varken i UCITS-direk- tivet eller i lagen om värdepappersfonder någon närmare reglering av avgiftsuttaget. Däremot föreskrivs i lagen om värdepappersfonder att det i fondbestämmelserna skall anges grunderna för beräkning av fondbo- lagets och förvaringsinstitutets ersättning från fonden. Fondbestämmel- serna skall även innehålla uppgifter om fondbolagets avgifter för för- säljning, förvaltning och inlösen av andelar. Finansinpektionen har med- delat föreskrifter om vilka uppgifter om avgifter m.m. som skall finnas i fondbestämmelserna och fondens informationsbroschyr (FFFS 1997:11). De avgifter som fondbolagen tar ut kan delas in i två huvudgrupper, transaktionsavgifter och förvaltningsavgifter. Transaktionsavgifter tas ut av fondandelsägaren vid försäljning och inlösen av fondandelar (inträdes- respektive uttagsavgifter). Förvaltningsavgifter tas ut ur fonden och utgör ersättning till fondbolaget för dess förvaltning av fonden. Transaktionsavgifter redovisas i procent av fondandelsvärdet medan förvaltningsavgifter redovisas i procent av fondens värde. Fondbolagets uttag av ersättning ur fonden minskar fondens värde och därmed värdet av varje fondandel. Det fondandelsvärde som redovisas till fondandelsägarna utgör alltid ett nettovärde (fondens värde minus förvaltningsavgiften). Det innebär att den som har många fondandelar får stå för en större andel av fondbolagets förvaltningsavgift än den som har få andelar. På några punkter finns det skäl för särskilda regler om fondförvaltarnas avgiftsuttag i premiepensionssystemet. har transaktionsavgifter tenderat att falla bort till för- mån för förvaltningsavgifter. Det finns likafullt skäl att förbjuda ut- tagsavgifter i premiepensionssystemet i situationer som den enskilde inte så lätt kan överblicka när han gör sitt val av förvaltare. För det första bör det inte vara tillåtet med uttagsavgifter när fondan- delar säljs i samband med uttag av pension. Om pensionsspararen väljer att ha kvar sitt tillgodohavande i fonder och uttag alltså skall göras en gång , skulle sådana avgifter kunna bli besvärande. Det gäller särskilt om det finns ett visst minsta belopp för uttagsavgiften. Uttagsavgifter bör inte heller kunna förekomma när uttag ur fonden skall göras i samband med någon administrativ åtgärd som pensionsspararen inte har begärt. Ett sådant exempel är när Premiepen- sionsmyndigheten skall sälja fondandelar för att bekosta sina admi- nistrationskostnader. Ett annat sådant fall uppkommer när den enskildes pensionsrätt har sänkts och ett belopp skall återföras till den tillfälliga förvaltningen hos . Systemet skulle i och för sig kunna rymma uttagsavgifter i samband med att en pensionssparare byter fond. En sådan uppdelning i tillåtna och icke tillåtna uttagsavgifter skulle dock sannolikt inte vara praktiskt ge- nomförbar. har fortlöpande en mängd transaktioner med varje fond. Det är då naturligt att myndigheten gentemot fonden bara redovisar den nettoförändring av myndighetens innehav som skall ske . Följaktligen skulle det inte gå att urskilja vilka uttag som skulle belastas med avgift och vilka som skulle vara fria. Slutsatsen av det som har sagts blir att det över huvud taget inte bör vara tillåtet för fondförvaltarna i premiepensionssystemet att ha ut- tagsavgifter. Under remissbehandlingen har frågan väckts om inte Premiepen- sionsmyndigheten bör förhandla med de fondförvaltare som vill delta i premiepensionssystemet om priset på förvaltartjänsten. Inom privat fondförsäkring är det vanligt att fondförvaltare som erbju- der sina tjänster till försäkringstagarna hos ett fondförsäkringsbolag be- talar tillbaka en del av förvaltningsavgiften till försäkringsbolaget. Pris- nedsättningen är kopplad till försäkringsbolagets möjlighet att placera ett stort kapital för många enskilda i en fond. Det är också försäkringsbolaget som sköter administrationen och en del av marknadsföringen av detta sparande. Den förvaltningsavgift som ett fondbolag tar ut skall, förutom att ge vinst, täcka kostnader för marknadsföring, försäljningsersättning, handel, analysverksamhet, kundservice, information om fonderna och kontoadministration. Inom fondförsäkring bortfaller vissa av dessa kostnader, eftersom ett försäkringsbolag tar över vissa funktioner helt eller delvis. Detta gäller kostnaderna för marknadsföring, försäljningsersättning, kundservice och information om fonderna. De kostnader för analysverksamhet, handel samt kontoadministration som tillkommer när försäkringsbolaget pla- cerar i fonden är i sammanhanget obetydliga. Prisreduktionen uttrycks ofta i procent av förvaltningsavgiften och be- talas regelbundet av fondbolaget, exempelvis varje kvartal. Beloppet ut- gör en intäkt i försäkringsbolagets rörelse och används för att täcka bo- lagets kostnader för administration och marknadsföring. Överskott, om det alls uppkommer, tillfaller fondförsäkringsbolagets ägare som vinst eftersom återbäring till försäkringstagarna normalt inte förekommer inom fondförsäkring. Inrättandet av premiepensionssystemet kommer att innebära att fond- marknaden tillförs ett betydande kapital. När premiepensionssystemet träder 1999 kommer fondmarknaden att tillföras ca under . Därefter kommer de årliga avsättningarna att uppgå till ca med en successiv ökning på en och en kvarts miljard kronor . Eftersom förvaltningsavgiften reducerar fondandelsvärdet kommer fondförvaltarnas avgifter i premiepensionssystemet att påverka storleken på pensionsspararnas tillgodohavande på premiepensionskontot. Till följd av att pensionsförmånerna skall beräknas med utgångspunkt i tillgodohavandet på respektive pensionssparares premiepensionskonto, kommer fondförvaltarnas avgifter att påverka den utgående pensionens storlek. Mot denna bakgrund är det angeläget att ges möjlighet att avtala om en prisreduktion med de fondförvaltare som vill delta i premiepensionssystemet. Överenskommelsen bör tas in i det avtal som skall slutas mellan myndigheten och respektive fondförvaltare. Det är av stor vikt att de enskilda får god information om fonderna i premiepensionssystemet så att de får ett tillräckligt underlag för sitt ställningstagande såvitt avser placeringen av medlen. Denna genomlysning är så väsentlig att det bör råda öppenhet kring överenskommelsen om prisreduktion. Uppgift om fondernas avgifter, inklusive uppgift om prisreduktionen, bör därför ingå i de sammanställningar över fonderna som skall ge ut (se nedan och avsnitt 35). Det får överlåtas till att bestämma krav i fråga om prisreduktionen. Om inte kraven uppfylls skall förvaltaren väg- ras tillträde till systemet. Utgångspunkten för myndigheten skall vara att reduktionen skall bestämmas på marknadsmässiga grunder. Prisreduktionen bör uttryckas i procent av fondbolagets förvaltningsavgift. Det bör godtas att olika procentsatser kan gälla för fondförvaltarna. Variationerna i procentsatser skall dock enbart bero på objektiva skillnader som tillskott av kapital o.d. Myndigheten får inte agera på ett sådant sätt att dess objektivitet kan ifrågasättas. Några misstankar om godtycke eller maktmissbruk från myndighetens sida får inte uppkomma. Prisreduktionen får inte bestämmas så att konkurrensen mellan fondförvaltarna snedvrids. Vidare måste de enskildas önskemål om ett brett fondutbud tillgodoses. En mångfald i kapitalförvaltningen skall således upprätthållas. En prisreduktion innebär självfallet inte att de fondandelar som myn- digheten äger åsätts ett högre värde än övriga fondandelar. En sådan ord- ning skulle stå i strid med lagen om värdepappersfonder. Prisreduktionen skall betalas av fondbolaget och inte tas ur fonden. Prisreduktionen skall komma de enskilda till del. När det gäller den närmare fördelningen av prisreduktionen är olika lösningar tänkbara. Man skulle kunna tänka sig att prisreduktionen i första hand används till att täcka myndighetens kostnader och att endast ett eventuellt överskott skulle fördelas mellan de enskilda, t.ex. i förhållande till respektive en- skilds tillgodohavande på premiepensionskontot. En svaghet med denna modell är att den kan leda till att myndighetens verksamhet blir mindre kostnadseffektiv. Modellen är inte heller lämplig från rättvisesynpunkt. Prisreduktionen för en viss fond bör i stället komma dem till del för vil- kas räkning medel som prisreduktionen avser har varit pla- cerade i den aktuella fonden. Prisreduktionen bör fördelas mellan dessa i förhållande till värdet av de fondandelar som Premiepensionsmyndig- heten förvärvat i fonden för deras räkning. Med en sådan lösning får prisreduktionen i stort sett samma effekt på den enskildes tillgodohavande på premiepensionskontot som om fondförvaltarens avgifter från början hade varit lika låga som efter prisreduktionen. Lösningen bidrar också till att skärpa konkurrensen mellan förvaltarna när det gäller avgifterna. Prisreduktionen måste självfallet genomföras på ett kostnadseffektivt och ADB-mässigt sätt. En möjlighet kan vara att hantera reduktionen på ett sätt som liknar den metod som tillämpas för s.k. reinvesterande utdelning. En sådan utdelning lämnas numera i många fonder. Den innebär att utdelningen automatiskt förs om till nya andelar i fonden. I vissa fall görs detta enbart för de andelsägare som inte önskar en traditionell utdelning. I det nu aktuella systemet berörs självfallet endast fondandelar och inte övriga andelsägare i fonden. Uttag och insättningar sker kontinuerligt i en värdepappersfond i en takt som kanske inte överensstämmer med de tidsintervall som utnyttjas för prisreduktionen. Detta måste dock godtas i den praktiska tillämp- ningen. Det bör också ställas upp ett särskilt krav på redovisning av fondernas kostnader. Praxis för hur kostnaderna för förvaltningen av en fond redo- visas kan variera förhållandevis mycket mellan olika länder. I vissa län- der betalar fondförvaltaren praktiskt taget alla kostnader som gäller fon- den och tar sedan ut ett förvaltningsarvode som täcker både kostnaderna och förvaltarens eget arbete. I andra länder förekommer det att förvalt- ningsarvodet bara täcker förvaltarens eget arbete, medan många kostna- der som rör fonden tas direkt ur fonden utan någon redovisning till an- delsägarna. Det kan gälla kostnader för revision, tillsynsavgifter och marknadsföring. Det kan naturligtvis sägas att dessa olikheter inte har någon saklig be- tydelse. Fondvärdet blir i slutändan detsamma. Den som inför sitt val av fond vill göra en jämförelse mellan olika förvaltares kostnadsuttag ställs dock inför stora svårigheter. Dessa svårigheter förstärks om det är fråga om sparare som inte har kommit i kontakt med fondsparande och som kanske aldrig själva skulle ha tagit initiativ till ett sådant sparande. Mot denna bakgrund föreslås att fondförvaltarna skall vara tvungna att till lämna en rapport om alla kost- nader som har tagits ut ur fonden, fördelade på olika kostnadsslag. Dessa uppgifter kan sedan användas i sådana sammanställningar över fonderna, deras inriktning och förvaltningsresultat m.m. som myndigheten skall framställa och tillhandahålla de enskilda (se avsnitt 35). En sådan regel överensstämmer i allt väsentligt med en rekommendation som har utfär- dats av . Varje fondförvaltare bör ha rätt att, inom ramen för placeringsreglerna i lagen om värdepappersfonder, själv välja placeringsinriktning för sina fonder. Det finns inget belägg för att det skulle behöva ställas upp strängare placeringsregler för premiepensionssparandet än för annat fondsparande. Det finns goda möjligheter att genom val av fond och ge- nom spridning av sparandet i fonder med olika placeringsinriktning minska de risker som finns i all placeringsverksamhet. Den långa spar- tiden ökar avsevärt sannolikheten för att sparandet som helhet skall ge ett positivt resultat. Naturligtvis kan utvecklingen för enskilda fonder under bli negativ, men det finns stora möjligheter att genom valet av fonder undvika att sådana nedgångar får någon avgörande inverkan på premiepensionens storlek. Information till de enskilda om de risker som kan vara förenade med olika placeringsinriktningar m.m. framstår därför som en mer ändamålsenlig väg att komma till rätta med farhågor för spararnas trygghet än ett förbud mot placering i vissa typer av fonder. Även risker av andra slag kan förekomma, även om de är sällsynta. har det förekommit två kända fall i då fondbolag råkat i svårigheter på grund av att fondförvaltarna inte följt gällande lagar och regler. I båda fallen har ägarna tillskjutit kapital så att andelsägarna inte lidit någon skada; fondbolagens egna kapital är ofta för litet för att bolaget skall kunna fullt ut möta sitt skadeståndsansvar om en omfattande skada inträffar. Det kan, som påpekat, finnas skäl att överväga en förstärkning av skyddet för de enskilda i situationer av nämnda slag, t.ex. genom ökade kapitalkrav på fondförvaltarna eller genom att dessa ålades att ha en ansvarsförsäkring. Sådana krav bör emellertid helst vara generella och inte bara gälla premiepensionssystemet. Inom Finansin- spektionen överväger man frågor av detta slag. Rege- ringen vill avvakta resultatet av inspektionens överväganden och är där- för inte beredd att i detta sammanhang lägga något förslag om ansvars- försäkring e.d. Det förekommer ibland att det lämnas en garanti för att en fond skall ge en viss minsta avkastning. Garantin lämnas som regel inte av fondbo- laget utan av något annat företag i samma koncern. Det finns inte någon anledning att utestänga fonder med sådana garantier från premiepen- sionssystemet. Även om man inte kan räkna med att de skall tillhöra de mest högavkastande, kan sådana fonder för vissa pensionssparare vara ett attraktivt alternativ. Däremot bör inte lämna garantier av detta slag (jfr avsnitt 21 om livräntor med garanterade belopp). En särskild fråga är andelsägarinflytandet. Med detta menas här en möjlighet för de enskilda spararna att utse ledamöter i fondbolagets sty- relse och dessa ledamöters rätt att besluta i frågor om utövande av röst- rätt för fondens aktier. I lagen om värdepappersfonder saknas regler om andelsägarnas inflytande i fonderna. Däremot finns det i lagen (1983:890) om allemanssparande bestämmelser om andelsägarinflytande i allemansfonder. I en tidigare i vår beslutad proposition föreslås att de särskilda lagbestämmelserna om andelsägarinflytande i allemansfonderna tas bort (prop. 1997/98:50). Det finns mot denna bakgrund inte något skäl att införa ett lagreglerat andelsägarinflytande i premiepensionssystemet. kan emellertid frivilligt ta in sådana regler i bolagsordningen och fondbestämmelserna. Om en fondförvaltare väljer att införa ett andelsägarinflytande, förutsätter regeringen att andelsägarinflytandet utövas av de pensionssparare på vilkas uppdrag fondandelarna har för- värvats och inte av , som formellt är an- delsägare i fonderna. Detta gäller självfallet även det statliga fondbo- laget. Som redan angetts bör det krävas att fondförvaltaren har anmält sina fonder för registrering hos . Frågan är då vad som skall gälla om en förvaltare vill avanmäla en viss fond. Anled- ningen kan vara att fonden inte har lockat ett tillräckligt antal sparare eller att förvaltaren helt skall upphöra med sin verksamhet. En sådan åtgärd kan naturligtvis vara negativ för de pensionssparare som har valt den aktuella fonden och den kan också medföra en hel del praktiskt besvär för myndigheten. Det kan emellertid inte komma i fråga att tvinga förvaltarna att tillhandahålla en viss fond . En sådan regel skulle bl.a. kunna ge negativa effekter i form av att för- valtarna inte tillhandahöll mer än ett mycket begränsat sortiment av fon- der. Sådana frågor får i stället i första hand lösas enligt reglerna i 33 34 §§ lagen om värdepappersfonder, dvs. genom att förvaltningen av fonden överlåts till någon annan eller genom att fonden slås ihop med någon annan fond. Det kan vara lämpligt att sådana frågor tas upp i det avtal som skall slutas mellan myndigheten och förvaltarna. Om en lös- ning inte kan uppnås på något av dessa sätt, måste Premiepensionsmyn- digheten lösa in samtliga sina andelar i den aktuella fonden och ge de berörda pensionsspararna möjlighet att välja nya fonder. Som tidigare nämnts skall formellt vara andelsägare i de värdepappersfonder där medel placeras. Placeringen sker dock för pensionsspararnas räkning och dessa står den finansiella risken för placeringen. I ett avseende skulle denna konstruktion kunna vålla tillämpningssvårigheter, nämligen om det blir fråga om att rikta skadeståndskrav mot någon på grund av en åtgärd eller underlåtenhet som har medfört att andelarna i en fond har minskat i värde. I 47 § lagen om värdepappersfonder finns en bestämmelse om strikt skadeståndsansvar, dvs. ansvar oavsett uppsåt eller oaktsamhet. Det strikta ansvaret gäller om en fondandelsägare har tillfogats skada genom att fondbolaget eller förvaringsinstitutet har överträtt lagen om värde- pappersfonder eller fondbestämmelserna. I andra fall kan det bli fråga om att rikta skadeståndskrav mot fondbolaget eller någon annan enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler. Om det skulle bli aktuellt för att rikta ett skadeståndskrav mot ett fondbolag med stöd av 47 § eller t.ex. på grund av oaktsamhet vid förvaltningen av fondens medel skulle bolaget kanske kunna invända att myndigheten inte hade lidit någon skada, efter- som den finansiella risken bärs av pensionsspararna. Mot ett krav från en pensionssparare skulle bolaget kunna invända att 47 § gäller bara till förmån för fondandelsägarna och att bolaget inte heller står i något av- talsförhållande till pensionsspararen. Det är inte självklart att dom- stolarna skulle godta sådana invändningar, men också andra frågor in- ställer sig. Det gäller både vem som skall ha rätt att föra skadeståndstalan vid domstol och till vem ett skadeståndsbelopp skall betalas. Oavsett vem som för talan står det klart att det inte kan godtas att ska- deståndsbelopp betalas direkt till pensionsspararen. Beloppet måste be- talas till myndigheten för att läggas till grund för pen- sionsspararens pension. Om pensionsspararen redan har börjat ta ut sin pension, bör myndigheten dock betala ut det belopp som kan beräknas belöpa till honom. Vad sedan gäller talerätten kan först faststlås att en talan av detta slag rimligen måste avse hela den skada som drabbat pensionsspararna, alltså inte bara den skada som drabbat en enskild pensionssparare. Det är därför naturligt att talan i första hand skall föras av . Om myndigheten inte vill föra någon talan, bör dock en pensionssparare ha rätt att föra talan om skadestånd till myndigheten. Något tillägg i bestämmelsen att den enskilde skall anses som fondandelsägare, såsom föreslagit, behövs inte. Även i det fall spararen för talan bör den avse hela den skada som har drabbat pensionsspararna. Regler av detta slag finns i 4 kap. 19 och 20 §§ konkurslagen, 15 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385) och 5 kap. 5 § bankrörelselagen (1987:617). 20.3 och byte av fond Regeringens förslag: När premiepensionsrätt har fastställts för ett visst år skall pensionsspararen kunna välja fond. Om pensionsspara- ren inte anmäler något val av fond men har anmält val av fond eller bytt fond, skall medlen placeras i den eller de fonder i vilka me- del senast har placerats för hans räkning. Pensionsspararen får när som helst byta fond. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslog dock att den enskilde skulle göra ett nytt aktivt val av fond . Remissinstanserna: och Statens löne- och pensionsverk (SPV) är positivt inställda till utredningens förslag. Statskontoret, , (), , , i (LO) och () motsätter sig förslaget om att den försäkrade , när pensionsrätten fastställts, skall välja fond. Remissinstanserna anser att en sådan ordning i realiteten riskerar att öka andelen s.k. ickeväljare och gör premiepensionssparandet svårt att överblicka. De förespråkar i stället att en enskilds val av fond bör gälla till vidare, vilket också skulle medföra lägre administrationskostnader. Samtliga som yttat sig i frågan har förklarat sig vara positivt inställda till att den enskilde får betala kostnader vid byte av fond. Skälen för regeringens förslag: När premiepensionsrätt har fastställts för ett visst år skall pensionsspararen kunna välja fond. En blankett för val av fond bör därför tillställas honom i samband med underrättelsen om fastställd pensionsrätt. Det får överlåtas till att bestämma hur pensionsspararna bör ha på sig att välja fond. I lagen bör tas in ett särskilt bemyndigande som gör det möjligt för myndigheten att meddela närmare föreskrifter om förfarandet vid val och byte av fond. När valet har gjorts, skickar den enskilde tillbaka blanketten till Pre- miepensionsmyndigheten, som ombesörjer att medlen förs över från den tillfälliga förvaltningen till den valda fonden. Medlen förs inte över separat för varje individ utan som en klumpsumma för pensionssparare som valt den aktuella fonden. Det innebär bl.a. att fondförvaltarna inte får kännedom om vilka personers sparande de förvaltar. Under remissbehandlingen har från flera håll framförts kritik mot ut- redningens förslag att pensionsspararen måste göra ett nytt val av fond . Enligt remissinstanserna bör en enskilds val av fond gälla tills vidare. Regeringen instämmer i vad remissinstanserna anfört. Många pensionssparare kommer att vilja ha de nya medlen placerade i fonder som redan tillförts medel för deras räkning. En ordning där de enskilda måste göra ett nytt val av fond ter sig mot den bakgrunden opraktisk. Pensionsspararnas önskemål kan emellertid antas vara av skiftande karaktär. Vissa kan vilja ha de nya medlen placerade i den eller de fonder som senast tillförts medel för deras räkning medan andra kan vilja ha dessa medel placerade i samtliga fonder som tillförts medel för deras räkning, antingen i proportion till innehavet i respektive fond eller med en viss andel av medlen. Att täcka in samtliga dessa varianter i lagstift- ningen låter sig inte göras. Enligt regeringens mening får det anses vara mest förenligt med den genomsnittlige pensionsspararens intressen att de nya medlen placeras i den eller de fonder som senast tillförts medel för hans räkning. Om fler än en fond senast har tillförts medel för pensionsspararens räkning, bör medlen fördelas mellan fonderna i förhållande till värdet av innehavet i varje fond (jfr avsnitt 26.2). För de s.k. ickeväljarna som inte pekar ut en placering och som inte heller tidigare valt eller bytt till värdepappersfond ansvarar en nyinrättad sjunde fondstyrelse inom Allmänna pensionsfonden för förvaltningen av premiereservmedlen (se nästa avsnitt). Med hänsyn till den stora betydelse som valet av fond har för den framtida pensionens storlek måste pensionsspararen kunna flytta sitt sparande mellan olika fonder. Ett sådant byte kan avse hela tillgodohavandet i en viss fond eller en del av detta. Pensionsspararen skall då underrätta om sitt önskemål, varvid myndigheten säljer andelar i den fond som skall lämnas och köper andelar i den nya fonden. Inom privat fondförsäkring är det vanligt med en begränsning av an- talet fonder som försäkringstagaren får ha medlen placerade i. Erfaren- heterna från privat fondförsäkring visar dock att de flesta försäkrings- tagare har medlen placerade i endast ett fåtal fonder. Av systemtekniska skäl bör antalet fonder begränsas som pensions- spararen får ha medlen placerade i.