prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — Den största delen av stöden finansieras helt eller delvis av den europeiska gemenskapens jordbruksfond, men det finns även statliga åtgärder som finansieras nationellt. Marknadsstöden till jordbruket är obligatoriska i och med EU medlemskapet och finansieras helt ifrån EG budgeten. Inom området miljö- och strukturåtgärder finns större utrymmen för nationella avvägningar och prioriteringar än inom marknadsstöden. För vissa miljö- och strukturstöd som delfinansieras av EG har exempelvis nationella program med regionala inslag och insatser utarbetats. Jordbrukssektorn har en särskild betydelse för gles- och landsbygden. En livskraftig jordbruksnäring i hela landet bidrar till regional utjämning av sysselsättning och välfärd. Totalt sett utgår av direktstöden till de sju skogslänen. Detta skall jämföras med att av befolkningen bor i området samt att av jordbruksproduktionen finns där. I anslutningsfördraget till EU finns dessutom särskilda möjligheter att bidra till regional balans genom nationella stöd i norra . I enlighet med anslutningsfördraget lämnas långsiktigt stöd på nationell nivå för att säkerställa jordbruksverksamheten i de norra regionerna. Statens samlade resurser för regional utveckling Sammantaget innebär den lämnade redovisningen att staten finansierar betydande insatser, vilka har stor betydelse för utvecklingen i regionerna. är dessa 77 respektive . Ett överslag på länsnivå visar att statens samlade resurser för regional utveckling i flertalet län låg i intervallet 1,5 . I nedanstående tabell anges statens samlade resurser för regional utveckling så som de har kunnat definieras utifrån och anslag uppdelade på olika politikområden. Vidare särredovisas anslag som inte är permanenta, nämligen inom utbildningspolitiken och kretsloppsmiljarden samt lokala investeringsprogram inom miljöpolitiken. Tabellen ska i första hand ses som en exemplifiering av inom vilka områden staten anslår medel med betydelse för den regionala utvecklingspolitiken. För att få en bättre överblick och tydligare synliggöra statens samlade resurser för regional utveckling avser regeringen att uppdra åt att göra återkommande sammanställningar som underlag till bl.a. arbetet med regionala utvecklingsstrategier. Statens samlade resurser för regional utveckling (mkr) Varav icke pe r- Utgifts- Politik- manenta anslag område område 1997 1998 1997 1998 14 Arbetsmarknadspolitik 27 594 23 144 16 Utbildnings- och forskningspolitik 19 Transportpolitik 12 847 10 518 23 Jordbrukspolitik 12 Regionalpolitik 4 050 3 487 24 Närings- och handels- 1 499 973 politik 20 Miljöpolitik 255 1 Summa regionala utvecklingsresurser 77 360 72 278 2 797 4 516 Huvuddelen av de medel som identifierats utgör insatser där information om förhållanden och överblick från den nationella nivån behövs för att ta beslut och prioritera mellan olika möjliga användningar. Dessutom är det betydelsefullt att varje region i sitt långsiktiga utvecklingsarbete tar hänsyn till och samordnar de egna verksamheterna med de statliga. Regeringen återkommer i avsnitt 9 med en redovisning av hur en del av dessa resurser i ökad utsträckning kan samordnas inom ramen för en regional näringspolitik. 5 Mål och riktlinjer Regeringens förslag: De övergripande regionalpolitiska målen om hållbar ekonomisk tillväxt, rättvisa och valfrihet skall ligga fast. För att nå de regionalpolitiska målen skall åtgärder vidtas inom många olika samhällsområden. De särskilda regionalpolitiska medlen skall utnyttjas mer flexibelt. Det övergripande målet för den regionala näringspolitiken skall vara att utifrån de förutsättningar som finns i varje region stimulera en hållbar ekonomisk tillväxt som kan bidra till fler och växande företag och därmed ökad sysselsättning för både kvinnor och män. Regeringens bedömning: Det regionala utvecklingsarbetet bör även i fortsättningen baseras på en långsiktig utvecklingsstrategi för varje län. Betydelsen av dessa strategier bör öka. Statens insatser bör synliggöras och samordnas bättre med andra åtgärder. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I syfte att åstadkomma en hållbar ekonomisk tillväxt samt rättvisa och valfrihet i olika avseenden mellan kvinnor och män i hela landet skall ytterligare instaser inom regionalpolitiken göras. Regional utveckling skall i ökad utsträckning bygga på fördjupade länsvisa utvecklingsstrategier. Sektorsövergripande näringspolitiska insatser skall i ökad utsträckning föras ned till den lokala och regionala nivån. Tillväxtförutsättningar, arbetstillfällen och tillgången till kommersiell och offentlig service är ojämnt fördelade mellan olika delar av landet. Regionalpolitiken skall motverka regionala obalanser. Förändringar i omvärlden har ökat betydelsen av konkurrenskraftiga miljöer som grund för företags tillväxt och kunskapsutveckling. Varje region bör byggas efter långsiktiga strategier, som utnyttjar dess styrkor och minskar dess svagheter. Företagens miljö liksom människors livsmiljö i vid mening skall förbättras. En regional utvecklingsstrategi skall svara mot en helhetssyn på samhällsutvecklingen där en god ekonomisk, social och kulturell utveckling kan förenas med hänsyn till ekologiska förutsättningar och likvärdiga förutsättningar för kvinnor och män. Det ska vara möjligt att arbeta och bo i alla delar av landet. En ny regional näringspolitik skall främja en hållbar ekonomisk tillväxt i alla regioner genom en samordning och effektivisering av olika åtgärder inom flera politikområden, så att regionernas förutsättningar för konkurrenskraftig produktion av varor och tjänster tas till vara och utvecklas. På dessa sätt skall den traditionella regionalpolitiken, ett förstärkt regionalt utvecklingsarbete i länen och den nya regionala näringspolitiken bygga vidare på den tradition av tillväxtskapande arbete och framtidssatsningar, av solidaritet och sammanhållning som präglar det svenska samhället. Regionalpolitik för rättvisa, valfrihet och tillväxt med ekonomisk tillbakagång talet minskade sysselsättningen och arbetslösheten ökade kraftigt. minskade ekonomiska aktivitet och statsfinanserna visade kraftiga underskott. Efter en framgångsrik budgetsanering har ekonomin nu stabiliserats och gynnsamma villkor för tillväxt och sysselsättning skapats. Låg inflation, låg ränta och en stabil valuta gynnar investeringar och bidrar till att stärka företagens konkurrenskraft i hela landet. Den ekonomiska tillbakagången har dock påverkat svagare regioner negativt. I ett redan tidigare utsatt läge med befolkningsminskning och minskande skatteunderlag, ökar risken för försämringar i välfärdssystemen. Befolkningsminskning påverkar också lokala och regionala marknader negativt. De övergripande regionalpolitiska målen påverkar målen och verksamheten inom flera politikområden och utgiftsområden. Inom statsbudgetens utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling avsätts ekonomiska resurser huvudsakligen till näringslivsinriktade åtgärder. Inom utgiftsområdet har successivt olika former av stöd till företag tillkommit för att förbättra tillväxtförutsättningarna i prioriterade regioner. De regionalpolitiska stödmedlen är inriktade på att minska olika hinder som föreligger för företagens utveckling. Det är dock viktigt att utgå från en helhetssyn på företagens situation och att utnyttja tillgängliga resurser mer flexibelt. Regeringens inriktning är därför att anpassa det regionalpolitiska företagsstödet för att tillgodose behovet av ökad flexibilitet i stödgivningen. Detta måste dock ske inom ramen för internationella förpliktelser, i första hand de stödregler som tillämpas inom den Europeiska Gemenskapen. Ca 20 000 nya arbetstillfällen beräknades tillkomma i de regionalpolitiska stödområdena på grund av beslut om olika former av företagsstöd under /96. Även om detta är önskade och viktiga effekter, verkar denna del av regionalpolitiken på marginalen. Det är den sammantagna effekten av utvecklingen inom olika samhällsområden, som avgör regioners utveckling. Förutsättningarna för statliga och andra offentliga verksamheter förändras. Statens styrning har utvecklats i syfte att öka effektivitet och delegera ansvar. Utgiftsminskningar har genomförts som en del i att återskapa balans mellan statens utgifter och intäkter. Det är åtgärder som syftar till att säkerställa en väl fungerande offentlig verksamhet , men som medfört oönskade regionala effekter på kort sikt. Marknader inom bl.a. inrikesflyg, post-, tele- och energitjänster har omreglerats för att nå en högre effektivitet, som även tar till vara den tekniska utvecklingen och konkurrensförhållanden inom berörda områden. För mer perifera regioner har förändringarna i vissa fall lett till försämringar, eller risk för försämringar, i tillgängligheten till kommersiell och offentlig service, medan mer centrala regioner ofta kunnat dra nytta av den ökade konkurrensen i form av ökad valfrihet och lägre priser. Mot bakgrund av de ökade regionalpolitiska problem, som uppkommit som ett resultat av det tidiga 1990 talets kraftigt ökande arbetslöshet, negativa ekonomiska tillväxt och underbalanserade statsfinanser, finns det anledning att ytterligare betona de regionala fördelnings- och tillväxtkonsekvenserna. Många olika politikområden måste samverka för att förstärka förutsättningarna i de utsatta regionerna och därigenom förbättra den regionala balansen. En god ekonomi, tillgång till en god infrastruktur för transporter, utbildning och kultur för flickor, kvinnor, pojkar och män är några av de faktorer, som avgör om de regionalpolitiska målen kan nås. Samverkan mellan offentliga verksamheter måste öka så att helhetsbedömningar vad avser regionala konsekvenser av olika sektorsbeslut kan göras. Förutsättningarna för näringslivsutveckling skiljer sig i flera avseenden åt mellan tätorter och gles- och landsbygd. Tillgången till kommersiell och offentlig service är exempelvis mycket begränsad i gles- och landsbygd. Genom särskilda insatser, för att understödja engagemang och sammanhållning i gles- och landsbygd, kan förutsättningarna för tillväxt och sysselsättning för både kvinnor och män, liksom tillgänglighet till service, förbättras. Åtgärder behöver vidtas såväl för att stärka de traditionella näringarna, som för att bättre utnyttja gles- och landsbygdens förutsättningar för kunskapsintensiv produktion. Den pågående serviceavvecklingen i gles- och landsbygd kan bromsas och servicen utvecklas genom bättre konsekvensanalyser, genom att förtydliga det regionalpolitiska ansvaret hos respektive sektor samt genom att stimulera och ställa krav på att utforma samordnade och lokalt anpassade servicelösningar. I och med medlemsskapet i den Europeiska Unionen har också kommit att bli tillgängliga för delar av . Det har inneburit att mer resurser kunnat satsas på regional utveckling i . Det har också fört med sig ett mer utvecklat regionalt partnerskap med ett ökat samarbete mellan olika intressenter i näringsliv och samhälle. Det är mycket viktigt att hanteringen av strukturfondsfinansierade, likväl som andra utvecklingsprojekt, är obyråkratisk och smidig. Handläggningstider måste minimeras och beslutsgången förenklas. Vidare måste det långsiktiga målet vara att inom ramen för budgeten för strukturpolitiken ska erhålla en rättvis andel av tilldelningen av regionalpolitiska resurser inom EU. Inför den kommande programperioden, som börjar , behöver EG:s regional- och strukturpolitik förändras, bl.a. för att underlätta en smidig och obyråkratisk hantering, men också för att underlätta en utvidgning av EU med fler medlemsstater. Insatsområdena behöver koncentreras och programarbetet förenklas. Förstärkta länsvisa utvecklingsstrategier Behovet av att arbeta med långsiktiga strategier i det regionala utvecklingsarbetet ökar. Samhället befinner sig i en brytningstid då många förändringsprocesser pågår. Utvecklingen sker i snabb takt och ett ständigt pågående strategiskt utvecklingsarbete är en förutsättning för att kunskapen hålls aktuell och kan utgöra en plattform för framtidsdiskussioner mellan de regionala och lokala aktörerna. Regionala strategier bygger på olika lokala miljöers förutsättningar. Sammanhållningen och tillvaratagandet av både kvinnors och mäns kunskaper och skaparkraft i den lokala miljön är en stark drivkraft för tillväxt. Regionala strategier är också viktiga för avvägningar mellan regioners behov och nationella mål. För att öka medvetenheten om vilka betydande resurser staten ställer till förfogande för näringslivets utveckling i olika regioner skall dessa synliggöras på ett tydligare sätt än . Genom väl utvecklade och genomförda regionala strategier kan dessa resurser användas på ett effektivare sätt. Ökad tillväxt och sysselsättning i alla regioner regional näringspolitik I takt med den framväxande kunskapsekonomin ökar regionernas och den lokala miljöns betydelse för tillväxt och sysselsättning. Avregleringar och internationalisering av marknader och produktionsförutsättningar innebär en ökad konkurrens om kunder och produktionsfaktorer. Informationsteknikens snabba utveckling och breda tillämpning ökar behovet av kunskapsmiljöer, av nätverk och av sociala och kulturella system. Attityder och engagemang är starka drivkrafter för företagstillväxt. Sammantaget innebär detta nya utmaningar för näringspolitiken, som måste utvecklas ytterligare för att bättre ta vara på tillväxt- och sysselsättningsförutsättningar i alla delar av landet. Produktionsförutsättningarna varierar mellan olika delar av landet. Utvecklingen mot globalt friare handels- och produktionsflöden ställer ökade krav på regionala och lokala miljöer. Samhällets insatser för att främja uthållig tillväxt måste därför i ökad utsträckning svara mot företagsamhetens förutsättningar i olika regioner. Varje region behöver ges bättre förutsättningar att stimulera utveckling och anpassningsförmåga utifrån sin ofta unika näringslivskultur. Genom medvetna åtgärder kan företagens utvecklingsmiljö och konkurrensförutsättningar förbättras. Utvecklingen förutsätter en nära samverkan mellan olika parter. En väl utvecklad dialog, på lokal, regional och nationell nivå, mellan samhälle och företag, är en viktig del i en god utvecklingsmiljö. ekonomiska tillväxt kommer därmed i allt högre grad att påverkas av förmågan till samverkan och samordning i och mellan olika regioner. En regional näringspolitik är en naturlig del i arbetet för att skapa ett ekologiskt hållbart genom att den också syftar till en god hushållning med landets resurser. Utvecklingsprojekt skall alltid bedömas med hänsyn tagen även till miljö- och hållbarhetsaspekter. En ny regional näringspolitik, som samordnar åtgärder inom olika politikområden och som bygger på regionala förutsättningar, ska formas utifrån insikten om bygdernas och regionernas växande betydelse som bas för ekonomiska tillväxt. För att bättre svara mot det framväxande kunskapssamhällets förutsättningar skall därför bl.a, utbildnings-, forsknings-, kommunikations-, arbetsmarknads-, miljö-, kultur- och näringspolitiken få en tydligare regional uppgift. De olika statliga medel som har betydelse för näringslivsutveckling, vad som senare i denna proposition beskrivs som det statliga regionala tillväxtkapitalet, skall samordnas bättre och i ökad utsträckning vara tillgängligt för beslut på den regionala nivån. Det övergripande målet för den nya regionala näringspolitiken skall vara att utifrån de förutsättningar som finns i varje region, stimulera uthållig ekonomisk tillväxt, som kan bidra till fler och växande företag och därmed ökad sysselsättning. 6.1 Allmänna utgångspunkter Regeringens bedömning: En politik för regional utjämning av levnadsförhållandena mellan olika delar av och mellan olika orter i länen, regionalpolitiken, har utvecklats som en del av välfärdssamhället. Regionalpolitiken står åter inför minst lika stora utmaningar som när den infördes talet som en reaktion på den stora befolkningsutflyttning från skogslänen som ägde rum . Regionalpolitik bedrivs av såväl samhällsekonomiska som fördelningspolitiska skäl. Den bidrar till ett effektivare utnyttjande av samhällskapitalet, till en jämnare fördelning av välfärden samt till ökad valfrihet för enskilda människor i arbete och boende. Den i jämförelse med andra länder framgångsrika politiken på detta område har bidragit till att bevara den tradition av solidaritet och sammanhållning som präglat det svenska samhället. Det tidiga 1990 talets svaga ekonomiska utveckling, kombinerad med de senaste årens nödvändiga besparingar inom välfärdssystemet, verkar i centraliserande riktning. Tillsammans med bl.a. krafter inom den alltmer internationaliserade ekonomin utsätter detta näringslivet i många små och medelstora orter för ökade påfrestningar. Det är nödvändigt att förstärka de regionalpolitiska insatserna inom främst den stora regionalpolitiken. Regeringen avser att låta analysera regionalpolitikens hittillsvarande effekter samt de framtida förutsättningarna för att upprätthålla regional balans i . Skälen för regeringens bedömning: Regional utjämning - regionalpolitik En viktig grundläggande utvecklingsförutsättning för en region är den existerande infrastrukturen i form av t.ex. hamnar, järnvägar, vägar, flygplatser samt små och stora samhällen. Infrastrukturen är viktig för den ekonomiska tillväxten bl.a. därför att den påverkar möjligheterna att ta till vara naturresurserna i olika områden. Den påverkar i stor utsträckning också utvecklingen i olika regioner genom att den binder samman landets olika delar och ger förutsättningar att tillgodose näringslivets behov av kontakter m.m. I modern tid har olika regioners utveckling också påverkats av en ibland naturgiven, ibland slumpmässig, lokalisering av industrier samt lokaliseringen av större samhälleliga institutioner som högre utbildningsanstalter, administrativa centra, stora sjukhus etc. Att på olika sätt främja den ekonomiska tillväxten i en nation som helhet är naturligtvis av central betydelse för ett lands ledning. Exempel på aktuella åtgärder med detta syfte inom ramen för det regionala utvecklingsarbetet i är framtagande av utvecklingsstrategier för ett län och det förslag till ny regional näringspolitik som regeringen senare återkommer till ( avsnitt 9). Regional näringspolitik i alla regioner är en del i ett arbete för regional utveckling. Den regionala näringspolitiken ligger härigenom även som grund för en regional utjämningspolitik regionalpolitiken. I detta perspektiv är en politik för regional utjämning ett komplement till åtgärder för regional utveckling eftersom den i stor utsträckning har samma syfte och delvis arbetar med samma typer av åtgärder. Den har dock härutöver en annan dimension, en koppling till välfärdssamhället och dess ökade hänsynstagande inte bara till ekonomiska utan också till mänskliga värden. Inom begreppet regional utjämning skiljs ibland mellan mellanregional och inomregional utjämning. Vid analys av mellanregional utjämning görs en jämförelse mellan olika landsdelar eller andra större regioner, t.ex. län eller regionalpolitiska stödområden. Vid inomregional analys avses vanligen förhållandena inom ett län. En politik för regional utjämning utformades i främst som en reaktion på den stora befolkningsutflyttning som under 1950- och 1960 talen skedde från norra . På grund av det stora behovet av att bygga upp den under ödelagda industrin i och det stigande välståndet i under 1950- och 1960 talen ökade efterfrågan på både svenska industriprodukter och massproducerade konsumtionsvaror. Detta medförde bl.a. ett starkt ökat arbetskraftsbehov inom industrisektorn. Följden blev en snabb urbanisering och minskning av sysselsättningen inom jord- och skogsbruket. Eftersom produktiviteten inom industrin var högre än inom jord- och skogsbruket medförde denna omflyttning av sysselsättningen att den genomsnittliga produktiviteten i ekonomin ökade och därmed erhölls en högre ekonomisk tillväxt. ledde den tekniska utvecklingen till en koncentration av varuproduktionen till allt större anläggningar och färre orter. Stora delar av landet som var starkt beroende av jord- och skogsbruket avfolkades och åtskilliga orter förlorade viktiga arbetsplatser eller blev beroende av sysselsättningen vid en eller ett par stora industrier. Den stora befolkningsutflyttningen från framförallt de s.k. skogslänen som ägde rum och de stora omställningskrav detta medförde för både enskilda människor och samhället blev av sociala och regionalpolitiska skäl svåra att acceptera. De ledde också till ekonomisk överhettning och stora investeringsbehov i storstäderna. Det beslut om införande av statliga bidrag och lån, s.k. lokaliseringspolitiskt stöd, till investeringar i norra som tog kan sägas ha varit starten för den moderna regionala utjämningspolitiken. Syftet med denna aktiva lokaliseringspolitik var bl.a. att främja en sådan lokalisering av näringslivet, att landets tillgångar av kapital och arbetskraft blir fullt utnyttjade och fördelas så att ett snabbt ekonomiskt framåtskridande främjas . Detta företagsstöd kom sedan successivt att kompletteras med fler stödformer. Under 1970- och 1980 talen stabiliserades befolkningsutvecklingen i de regionalpolitiska stödområden i vilka lokaliseringsstöd kunde lämnas. Detta berodde till en del på den expansion inom industrin som ägde rum , men främst på den kraftiga expansion som ägde rum i den offentliga sektorn över hela landet. Sysselsättningsökningen inom denna sektor var relativt jämnt spridd över landet och kom härigenom att balansera den fortsatta minskningen inom andra näringar. Befolkningen i gles- och landsbygden samt i norra inland minskade även successivt, men i övrigt ökade den i flertalet både mindre, medelstora och främst stora orter. Som exempel på nya regionalpolitiska åtgärder som vidtogs kan nämnas den utlokalisering av ca 10 000 arbetstillfällen från 43 statliga myndigheter som skedde från till 16 olika orter i landet talet. 1980 talet präglades i detta avseende av s.k. paketlösningar för olika regioner som drabbades av den intensifierade strukturomvandlingen inom industrin. När de första företagen fick problem av denna karaktär inriktades statens åtgärder på att stödja dessa enskilda företag, men då insatserna i de flesta fall inte innebar någon långsiktig lösning, övergick statsmakterna till att vidta mer generella åtgärder för att etablera nya företag och skapa en bra utvecklingsmiljö i de regioner som drabbats. talet påbörjades också en aktiv politik för att påverka den växande tjänstesektorns lokalisering genom s.k. lokaliseringssamråd. En strategiskt viktig del av regionalpolitiken under är utbyggnaden av universitet och högskolor i alla delar av . Som en följd av främst de stora ekonomiska problem som drabbades av talets början har den relativt stabila befolkningsutvecklingen i landets olika delar under 1970- och 1980 talen nu återigen förbytts till kraftiga befolkningsomflyttningar. är det således inte bara i glesbygd, landsbygd samt små och medelstora kommuner som folkmängden minskat kraftigt. Som exempel på de senaste årens negativa befolkningsutveckling kan nämnas att när utflyttningen från de s.k. skogslänen var som störst minskade befolkningen med 9 900 personer (). respektive 1997 har samma län minskat sin befolkning med sammanlagt 10 400 respektive 13 700 personer. En del av minskningen beror på minskat födelseöverskott men en stor del på ökad utflyttning. var det vidare bara i fem av län som invånarantalet ökade. I norra var det bara två städer, och , som ökade sin folkmängd. Stora industriorter som t.ex. och har fått vidkännas kraftiga befolkningsminskningar. En närmare redogörelse för den hittillsvarande befolkningsutvecklingen i landet har lämnats tidigare (avsnitt 4.4.2). Vad beträffar framtiden anger gällande befolkningsprognoser från länsstyrelserna att befolkningen i skogslänen kommer att vara i stort sett oförändrad fram .