prop · GL0390D1 · 1998-01-01 00:00:00 — Hänvisningen till naturvårdslagen har ändrats till . Med den andra punkten avses s.k. skyddsdikning. Härmed avses dikning som utförs efter skogsavverkning i avsikt att hindra att grundvattnet stiger över den nivå som förelåg före avverkningen. För markavvattning krävs alltid tillstånd enligt . Skyddsdikning faller dock inte under definitionen av markavvattning, eftersom åtgärden inte vidtas i syfte att varaktigt öka markens lämplighet för något visst ändamål. Regeringen kan dock med stöd av 11 kap. 13 § MB föreskriva att tillstånd krävs för andra åtgärder än markavvattning som utförs för att avvattna mark, i de fall åtgärden kan förväntas få en bestående negativ effekt på djur- och växtlivet. Om sådan tillståndsplikt införs bortfaller anmälningsplikten. 17 § Tillstånd till avverkning i svårföryngrad skog eller skyddsskog får inte ges, om avverkningen medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Avverkningen får dock tillåtas, om det vidtas sådana åtgärder att olägenheterna från annan verksamhet upphör eller minskar så att möjligheterna att uppfylla miljökvalitetsnormen ökar i inte obetydlig utsträckning. Regeringen eller den myndighet --- en vägnätsplan. I nuvarande lydelse av paragrafen ges ett bemyndigande att föreskriva att tillstånd inte får ges inom ett visst eller vissa områden för avverkning av svårföryngrad skog. Ett nytt första stycke har tillförts paragrafen. Enligt detta får tillstånd normalt inte ges till avverkning i svårföryngrad skog eller skyddsskog, om avverkningen medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Tillägget kommenteras i avsnitt 17.2. Det nuvarande första stycket utgör härefter det andra stycket. 19 § I fråga om rätt till ersättning för skada till följd av ett beslut enligt 18 § första eller andra stycket gäller bestämmelserna i 25 kap. 6 § och 31 kap. 2 §, 4 § första stycket, 6 §, 7 § första stycket första meningen, 8 § första meningen, 9, 12 och 13 §§, 15 § första stycket första meningen och andra stycket, 31 § tredje stycket samt 32 och 33 §§ . Vad som i dessa bestämmelser sägs om miljödomstol skall i stället gälla fastighetsdomstol. Paragrafen ger rätt till ersättning när avverkning av fjällnära skog hindras eller försvåras genom beslut enligt 18 § skogsvårdslagen. Ett antal hänvisningar till naturvårdslagen (1964:822) har ändrats till motsvarande bestämmelser i . Hänvisning sker dessutom till den nya regeln i 31 kap. 6 § MB, som innebär att ersättningen skall minskas med ett belopp som motsvarar vad fastighetsägaren är skyldig att tåla utan ersättning. Enligt gällande rätt betalas ersättning för hela den skada som fastighetsägaren lider när den s.k. kvalifikationsgränsen är överskriden, dvs. när pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. När däremot en inskränkning inte är så ingripande att den pågående markanvändningen avsevärt försvåras utgår inte någon ersättning. Enligt 31 kap. 6 § MB skall avdrag göras för ett belopp som motsvarar ersättning för skada upp till kvalifikationsgränsen. Skälen för detta redovisas i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 1, s. 546 ff). Av paragrafen framgår att det även i fortsättningen är fastighetsdomstolen som prövar om ersättning skall utgå enligt skogsvårdslagen. 32 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i ärenden enligt denna lag skall göras en analys av vilken inverkan nya metoder för skogens skötsel och nya skogsodlingsmaterial har på miljön. Föreskrifterna får innebära att en sådan analys skall göras av den som avser att använda en ny metod eller ett nytt skogsodlingsmaterial. I paragrafen ges bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar. Denna term har ersatts med uttrycket analys. Motiven för detta framgår av avsnitt 5 och 17.2. Denna lag träder i kraft . Ärenden som har inletts före denna lags ikraftträdande skall handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Bestämmelserna i 17 § första stycket i dess nya lydelse skall dock tillämpas . I fråga om rätt till ersättning på grund av ett beslut som har meddelats före denna lags ikraftträdande gäller äldre bestämmelser i 19 §. Punkt 2 och 3 i övergångsbestämmelserna har utformats enligt Lagrådets förslag. Dessa punkter kommenteras i avsnitt 17.2. 32.14 Jordabalken 1 kap. Fastighet och dess gränser 6 § Har fastighet blivit skild från angränsande vattenområde genom att stranden förskjutits, har fastighetens ägare rätt att nyttja området mellan fastigheten och vattnet under förutsättning att området är av ringa omfattning och att dess ägare icke lider skada eller olägenhet av betydelse. Fastighetens ägare har därvid samma rätt som enligt 2 kap. 7 § lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet tillkommer strandägare. I paragrafen finns en bestämmelse om rätt att nyttja område mellan en fastighet och vatten, när en tidigare strandfastighet har förlorat kontakten med vattnet. En hänvisning till 2 kap. 6 § vattenlagen (1983:291) har ändrats till 2 kap. 7 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. 3 kap. Rättsförhållanden mellan grannar 3 § Den som ämnar utföra eller låta utföra grävning eller liknande arbete på sin mark skall vidta varje skyddsåtgärd som kan anses nödvändig för att förebygga skada på angränsande mark. Bestämmelser om ersättning för skador till följd av grävning eller liknande arbete finns i 32 kap. . Medför skyddsåtgärd uppenbarligen högre kostnad än den skada som åtgärden avser att förebygga, får åtgärden underlåtas. Skadan skall dock ersättas enligt bestämmelserna i 32 kap. . Om det begärs, skall säkerhet enligt vad som sägs i 2 kap. utsökningsbalken ställas hos för ersättningen innan arbetet börjar. Är byggnad --- av tomträttshavaren. I paragrafen ställs krav på skyddsåtgärder för att förebygga skada på angränsande mark vid grävning eller liknande arbete. I paragrafen har ett par hänvisningar till miljöskadelagen ändrats till 32 kap. . 7 kap. Allmänna bestämmelser om nyttjanderätt, servitut och rätt till elektrisk kraft 3 § Av fastighetsägaren --- nyttja fastigheten. Vad fastighetsägaren enligt en skriftlig överenskommelse med staten eller en kommun angående naturvården inom ett visst område (naturvårdsavtal) förbundit sig att tillåta eller tåla skall vid tillämpningen av denna balk och andra författningar i sin helhet anses som en nyttjanderätt. Paragrafens andra stycke är nytt. Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag. I bestämmelsen ges s.k. naturvårdsavtal sakrättsligt skydd. I bestämmelsen talas om att regler om nyttjanderätt i såväl jordabalken som annan lagstiftning skall tillämpas vid naturvårdsavtal. I avsnitt 18.2 sker en genomgång av de viktigare reglerna om nyttjanderätt. I flera fall kommenteras hur dessa regler skall tillämpas när ett naturvårdsavtal föreligger. De parter som kan sluta ett sakrättsligt skyddat naturvårdsavtal är, förutom markägaren, stat och kommun. Det är viktigt att naturvårdsavtalet klart anger det område som avtalet avser. Den geografiska avgränsningen får betydelse bl.a. vid en eventuell fastighetsreglering. Om en fastighet besväras av en nyttjanderätt får nämligen enligt 7 kap. 29 § JB rättigheten därefter utövas på område, som genom regleringen överförs till fastigheten. Detta skall dock inte gälla, om rättighetens utövning är begränsad till en viss del av fastigheten. Det är vidare viktigt att ersättningsfrågorna regleras noga i avtalet. En sådan avtalsreglering får särskild betydelse om ett naturvårdsavtal senare skulle upphöra till följd av fastighetsreglering. De lagbestämmelser som finns om hur de ekonomiska förhållandena skall regleras mellan olika sakägare vid en sådan förrättning torde nämligen inte alltid tillförsäkra staten eller kommunen ersättning för alla nedlagda kostnader (jfr främst 5 kap. 12 § fastighetsbildningslagen och 7 kap. 30 § andra stycket jordabalken). 33 § Har jordägaren utgivit ersättning för markavvattning enligt eller lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet eller för byggande av enskild väg enligt anläggningslagen (1973:1149), får jordägaren uppsäga avtalet, om arrendatorn icke medger skälig höjning av arrendeavgiften. Uppsägning skall ske från det företaget fullbordades. Paragrafen innehåller en regel om rätt att säga upp avtal om jordbruksarrende. En hänvisning till vattenlagen (1983:291) har ändrats till och lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Denna lag träder i kraft . Vad som stadgas om naturvårdsavtal i 7 kap. 3 § andra stycket skall inte gälla i fråga om avtal som har ingåtts före denna lags ikraftträdande. Punkt 2 i övergångsbestämmelserna kommenteras i avsnitt 18.2. 32.15 Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet 5 b § Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall 2 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § tillämpas. En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd att uppföra, inneha eller driva en kärnteknisk anläggning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i andra ärenden om tillstånd enligt denna lag skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning. När det gäller förfarandet för att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen och kraven på denna samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. . Enligt paragrafens hittillsvarande lydelse får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att det i ärenden om tillstånd enligt kärntekniklagen skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning som möjliggör en samlad bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på miljön och hälsan. Paragrafen kompletteras nu i första stycket med en bestämmelse om att allmänna hänsynsregler och regler om miljökvalitetsnormer skall tillämpas vid prövning av ärenden enligt kärntekniklagen. Genom att verksamhet och anläggningar som omfattas av kärntekniklagen ofta är att betrakta som miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. MB, och ibland också vattenverksamhet enligt 11 kap. MB, blir det dessutom enligt 1 kap. 2 § MB aktuellt att tillämpa balkens allmänna och särskilda hushållningsbestämmelser i 3 och 4 kap. I andra stycket har införts ett krav på att miljökonsekvensbeskrivning skall finnas i ärenden om tillstånd att uppföra, inneha eller driva kärnteknisk anläggning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i andra ärenden om tillstånd enligt kärntekniklagen föreskriva att det skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning. Förutom vad gäller sådana ärenden där ett obligatoriskt krav på miljökonsekvensbeskrivning nu blir gällande, motsvarar bemyndigandet i styckets andra mening nuvarande 5 b § kärntekniklagen. Paragrafens tredje stycke innehåller en generell hänvisning till 6 kap. MB som innehåller bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivning. Frågor som gäller miljökonsekvensbeskrivningens syfte och innehåll samt formerna för utarbetandet av en sådan beskrivning berörs i avsnitt 19.2. Dessutom ger reglerna i ytterligare ledning beträffande dessa frågor. De närmare motiven till bestämmelser redovisas i prop. 1997/98:45, del 1, s. 272 ff och del 2, s. 54 ff. Denna lag träder i kraft . Ett ärende om tillstånd skall handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser, om ärendet har inletts före denna lags ikraftträdande. Bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i skall dock tillämpas . Övergångsbestämmelserna kommenteras i avsnitt 19.2. 32.16 Strålskyddslagen (1988:220) 22 a § Vid prövning av ärenden enligt denna lag eller vid meddelande av villkor med stöd av 27 § skall 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § tillämpas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i ärenden om tillstånd enligt denna lag skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. som möjliggör en samlad bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och vatten samt andra resurser. Enligt paragrafens nuvarande lydelse har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigats att ställa krav på att en miljökonsekvensbeskrivning skall inges i ett ärende enligt strålskyddslagen om det bedöms erforderligt. Som en följd av införandet av har paragrafen kompletterats och arbetats om. Den som bedriver verksamhet med strålning skall iaktta bestämmelserna i . och strålskyddslagen gäller enligt huvudregeln parallellt. Det betyder t.ex. att regler om val av bästa möjliga teknik, val av plats för verksamheten samt skyldighet att iaktta bl.a. resurshushållningsprincipen också skall gälla för den som bedriver verksamhet med strålning. För att miljökvalitetsnormer enligt skall bli ett effektivt instrument i miljöarbetet måste hänsyn till normerna också tas vid tillämpningen av strålskyddslagen. Dessutom bör bestämmelsen i 16 kap. 5 § MB, som innebär att tillstånd inte får meddelas för ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds, iakttas vid tillämpningen av strålskyddslagen. I detta avseende har därför denna paragraf i strålskyddslagen kompletteras med en regel i första stycket som anger att vid prövning av ärenden enligt strålskyddslagen skall bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § MB tillämpas. Det bör observeras att detta också gäller de fall då regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (SSI) meddelar strålskyddsvillkor med stöd av 27 § strålskyddslagen i samband med en prövning enligt kärntekniklagen. I andra stycket, där miljökonsekvensbeskrivningar behandlas, har införts en hänvisning till 6 kap. . Frågor som gäller miljökonsekvensbeskrivningens syfte och innehåll samt formerna för utarbetandet av en sådan beskrivning berörs i avsnitt 20.2. Dessutom ger reglerna i ytterligare ledning beträffande dessa frågor. De närmare motiven till bestämmelser redovisas i prop. 1997/98:45, del 1, s. 272 ff och del 2, s. 54 ff. 27 § Om ett --- regeringens prövning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i ärende om villkor som enligt första stycket underställs regeringens prövning skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. . I paragrafen finns regler om strålskyddslagens samordning med kärntekniklagen och upprättande av miljökonsekvensbeskrivning när strålskyddsvillkor skall meddelas i anslutning till prövning enligt sistnämnda lag. Som en följd av införande har i paragrafens andra stycke införts en hänvisning till 6 kap. MB. Frågor om miljökonsekvensbeskrivningar behandlas i avsnitt 20.2. Dessutom ger reglerna i ytterligare ledning beträffande dessa frågor. De närmare motiven till bestämmelser redovisas i prop. 1997/98:45, del 1, s. 272 ff och del 2, s. 54 ff. 30 § Efter åtagande av en kommun får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer överlåta åt den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet att i ett visst avseende utöva tillsynen. Det som sägs i första stycket gäller inte verksamhet som utövas av Försvarsmakten, , eller . I fråga om sådan verksamhet får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer efter åtagande av generalläkaren överlåta åt denne att i ett visst avseende utöva tillsynen. Om överlåtelse av tillsynen sker enligt denna paragraf, skall vad som sägs i lagen om tillsynsmyndighet gälla även en sådan nämnd som avses i första stycket eller generalläkaren. Enligt paragrafens hittillsvarande lydelse har ett bemyndigande att överlåta tillsynsansvaret endast avsett överlåtelse till kommuner. Genom tillägg och redaktionell omarbetning av paragrafen blir det också möjligt att överlåta tillsynsansvaret till generalläkaren. Ändringen kommenteras närmare i avsnitt 20.2. 42 § Beslut i särskilda fall enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut i frågor som avses i 27 § eller 30 § andra stycket överklagas dock hos regeringen. Prövningstillstånd krävs --- till kammarrätten. Föreskrifter om --- av regeringen. Beslut som meddelats --- annat bestäms. I paragrafen finns regler om överklagande av beslut enligt strålskyddslagen. Genom att det i 30 § har tillskapats en möjlighet att överlåta tillsyn enligt strålskyddslagen till generalläkaren har första stycket i förevarande paragraf kompletterats. I linje med vad som gäller på område enligt 18 kap. 1 § MB skall generalläkarens tillsynsbeslut enligt strålskyddslagen överklagas hos regeringen. Denna lag träder i kraft . Ett ärende om tillstånd skall handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser, om ärendet har inletts före denna lags ikraftträdande. Bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i skall dock tillämpas . Övergångsbestämmelserna har kommenterats i avsnitt 20.2. 32.17 Fiskelagen (1993:787) 3 § Denna lag skall inte tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om älvs fiskeområde eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap. . Om samernas --- särskilda bestämmelser. I paragrafens första stycke stadgades tidigare att fiskelagen inte skall tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter om älvs fiskeområde eller föreskrifter som meddelats med stöd av naturvårdslagen (1964:822). Som framgår av av avsnitt 21 har hänvisningen till föreskrifter meddelade med stöd av naturvårdslagen ändrats till en hänvisning till föreskrifter meddelade med stöd av 7 eller 8 kap. . En övergångsbestämmelse har knutits till ändringen. 20 § Regeringen eller --- avsevärt försvåras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att det i ärenden enligt denna lag skall finnas en analys av vilken inverkan fiskemetoder och utsättande av fiskarter har på miljön. Föreskrifterna får innebära att en sådan analys skall göras av den som avser att använda metoder eller sätta ut fiskarter. I paragrafens andra stycke har begreppet miljökonsekvensbeskrivning ersatts med begreppet analys. Motiven för detta framgår av avsnitt 5 och 21. 37 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. utan lov fiskar i vatten där annan har enskild fiskerätt, 2. utan någon myndighets tillstånd enligt denna lag fiskar där sådant tillstånd behövs, eller 3. sätter ut eller placerar ett fiskeredskap eller en anordning i strid med vad som gäller om fiskådra döms till böter eller fängelse , om inte annat följer av 41 §. I ringa --- till ansvar. I paragrafens första stycke har den fjärde punkten, i vilken straffbelades brott mot fiskeförbud som har meddelats för visst område i anledning av företag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande äldre lag upphävts. De närmare motiven för detta framgår av avsnitt 21. Denna lag träder i kraft . Föreskrifter som har meddelats med stöd av naturvårdslagen (1964:822) skall vid tillämpningen av den nya lydelsen av 3 § anses som föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap. . Punkt 2 i övergångsbestämmelserna har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordar. 32.18 Lagen (1995:1667) om skatt på naturgrus 1 § Skatt (naturgrusskatt) skall betalas till staten enligt denna lag för brutet naturgrus om utvinningen av naturgruset sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov och 1. sker med stöd av tillstånd som har lämnats enligt 11 kap. eller vattenlagen (1983:291), eller 2. kräver tillstånd enligt 12 kap. . I paragrafen anges i vilka situationer naturgrusskatt skall betalas. Vissa ändringar har gjorts till följd av att tillståndsplikten för grustäkter numera regleras i 11 och 12 kap. MB. Förutsättningarna för skatteplikt är desamma som . I 11 kap. MB finns bestämmelser om tillståndsplikt för vattenverksamhet. Med vattenverksamhet avses i bl.a. grävning i vattenområden. I 12 kap. MB finns bestämmelser om bl.a. täkter. För täkt för annat ändamål än markinnehavarens husbehov krävs enligt huvudregeln alltid tillstånd. Undantag gäller dock för åtgärder som kräver tillstånd enligt 11 kap. MB, åtgärder som kräver tillstånd enligt lagen (1966:314) om kontinentalsockeln samt täkt av torv som bearbetningskoncession har lämnats för enligt lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter. En förutsättning för att skatt skall betalas är att utvinningen sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov. Avgörande vid denna bedömning är om materialet används inom fastigheten för dess eget behov och inte avyttras (RÅ 1993 ref. 4). En tredje punkt i paragrafen har strukits. Enligt denna skulle naturgrusskatt betalas även vid täkt på annans mark enligt 38 § väglagen (1971:948). Väglagens täktbestämmelse har emellertid tagits bort, se avsnitt 7.2. Om det vid lagändringarnas ikraftträdande pågår någon sådan täkt kommer skattskyldigheten för utvinningen att upphöra. 4 § Skattskyldig är den som exploaterar en naturgrustäkt. Har föreskrifter om skyldighet att lämna uppgift om vem som är exploatör av täkten meddelats med stöd av 12 kap. 5 § andra stycket , är tillståndshavaren tillsammans med exploatören skattskyldig för tiden till dess sådan uppgift har lämnats. I paragrafen anges vem som är skattskyldig. Av det första stycket framgår att den som exploaterar täkten är skattskyldig. Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag. I paragrafens andra stycke har en hänvisning till 18 a § andra stycket naturvårdslagen (1964:822) ändrats till att avse motsvarande bestämmelse i . Av punkt 2 i övergångsbestämmelserna framgår att föreskrifter meddelade med stöd av naturvårdslagen skall anses meddelade med stöd av balken. Bestämmelsen i dess nya lydelse skall därför gälla även när föreskrifter om uppgiftsskyldighet har lämnats med stöd av naturvårdslagen. Denna lag träder i kraft . Föreskrifter som har meddelats med stöd av 18 a § andra stycket naturvårdslagen (1964:822) skall vid tillämpningen av den nya lydelsen av 4 § andra stycket anses som föreskrifter som har meddelats med stöd av 12 kap. 5 § andra stycket . Punkt 2 i övergångsbestämmelserna har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordar. 32.19 1 kap. mål och tillämpningsområde 7 § I fråga om renhållning inom vissa vägområden och angränsande områden gäller 26 § väglagen (1971:948). I fråga om framförande av luftfartyg i överljudsfart och luftfartygs miljövärdighet gäller 1 kap. 2 a § och 3 kap. 1 § luftfartslagen (1957:297). I fråga om framdragande och begagnande av rörledning gäller i vissa fall 23 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar. Paragrafen är ny. I den erinras om bestämmelser i andra lagar som begränsar möjligheten att ingripa med stöd av . I det första stycket hänvisas till 26 § väglagen (1971:948). Enligt nämnda paragraf skall vägområden för allmänna vägar hållas i ett sådant skick att olägenheter för människors hälsa förebyggs eller avhjälps och så att skäliga trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Detsamma skall gälla i fråga om mark till en bredd av intill parkeringsplats eller rastplats som är väganordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Inom områden med detaljplan skall det sagda dock gälla endast områden för motorväg eller motortrafikled. Enligt paragrafen får ytterligare krav i fråga om renhållning inom nämnda områden inte ställas med stöd av . I det andra stycket hänvisas till 1 kap. 2 a § luftfartslagen (1957:297). Enligt bestämmelsen får luftfartyg inte inom svenskt territorium framföras med överljudsfart. Om det finns synnerliga skäl får dock regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge undantag från förbudet. I samband med detta får anges på vilka villkor luftfarten får äga rum. Ytterligare krav i fråga om framförande av luftfartyg i överljudsfart får enligt paragrafen inte ställas med stöd av . Vidare hänvisas i det andra stycket till 3 kap. 1 § luftfartslagen. Enligt bestämmelsen skall luftfartyg vara miljövärdiga när de används vid luftfart. Ett luftfartyg anses miljövärdigt, om det är konstruerat, byggt, utrustat och hållet i stånd på ett sådant sätt att det inte orsakar skada genom buller eller luftförorening eller genom annan liknande störning. Ytterligare krav i fråga om luftfartygs miljövärdighet får enligt paragrafen inte ställas med stöd av . I det tredje stycket hänvisas till 23 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar.