prop · GL0325 · 1998-01-01 00:00:00 — Utredningen anser att bör ställa sig allmänt skeptiskt till ett nytt ERM-arrangemang som syftar till stabila växelkurser mellan och utanförstående länder. För del förefaller det från rent ekonomisk utgångspunkt vara mest fördelaktigt att bibehålla nuvarande penningpolitiska strategi med rörlig växelkurs och in- flationsmål. bör trovärdigheten för denna uppläggning stärkas genom institutionella reformer i syfte att öka oberoende. Vidare hävdar utredningen att en politisk bedömning måste läggas till den ekonomiska bedömningen ovan. Om vid ett icke-deltagande i valutaunionen vill behålla möjligheten att senare gå över till den gemensamma valutan kan detta tala för ett deltagande i 2. Därutöver kan en politisk kostnad tillkomma därför att det kan uppfattas som om möjligheten hålls öppen för vad andra länder kan betrakta som konkurrensdeprecieringar av den svenska kronan. Remissinstanserna och delar utredningens bedömning att det bästa för svensk ekonomi vore att bibehålla nuvarande system. Skulle detta visa sig vara orealistiskt och blir tvunget att välja mellan ett deltagande i valutaunionen och 2, anser att ett deltagande i valutaunionen skulle vara att fördra. Ett antal remissinstanser ifrågasätter däremot utredningens pre- att bibehålla nuvarande penningpolitiska strategi med rörlig växelkurs och inflationsmål framför ett deltagande i valutaunionen eller 2. () anser att utredningen underskattar nackdelarna av att stå utanför valutaunionen med åt- följande risk för växelkursfluktuationer mot euron. Detta oavsett om har en fritt flytande växelkurs eller deltar i något slag av ERM-arrangemang. SAF hänvisar till att bilden av som en motsträvig europé förmodligen skulle förstärkas, med ytterligare negativa konsekvenser för våra möjligheter till inflytande, om inte bara väljer att stå utanför valutaunionen utan dessutom avstår från att delta i 2. Vidare tvivlar (), , och på att det skulle vara möjligt att bibehålla rådande system med rörlig växelkurs och inflationsmål efter valutaunionens upprättande. framhäver att deltagande i 2 visserligen kommer att vara frivilligt, men att medlemsländerna enligt fördraget skall behandla valutapolitiken som en fråga av gemensamt intresse och att starka förväntningar finns att de länder som inte deltar i valutaunionen skall ansluta sig till 2. Vidare påpekas att den nuvarande inriktningen av penning- och valutapolitiken har varit i funktion och att det i vissa avseenden har förelegat mycket gynnsamma förutsättningar för en inflations- bekämpande politik . ifrågasätter möjligheten till att kunna upprätthålla den nuvarande regimen; detta mot bakgrund av att målet att förverkliga valutaunionen är inskrivet i fördraget och att ett definitivt svenskt nej till valutaunionen av den anledningen inte skulle vara realistiskt. Därutöver hänvisas till att flertalet länder i EU har goda erfarenheter med en målmedveten fastkurspolitik. De har trots perioder med spekulation mot valutan funnit att en stabil växelkurs är önskvärd och ändamålsenlig. Detta synsätt vägledde också den svenska ekonomiska politiken. Under förutsättning att den ekonomiska politiken är väl avvägd i stort, framhävs att en fast växelkurs skulle kunna vara ett intressant alternativ för den svenska kronan. Från hävdas att valet av växelkursregim inte är det mest centrala för att klara av de allvarliga problemen i svensk ekonomi. För att skall kunna öka sin utvecklingskraft och återta sin position som ledande ekonomi krävs att en rad reformer genomförs. Framför allt måste skattetrycket och skatteskillnaderna minska och arbetsmarknaden reformeras oavsett vilken växelkurs- regim vi väljer. Frågan om deltagande i valutaunionen Betänkandet Vid en sammanvägning talar enligt utredningens bedömning de ekonomiska argumenten emot ett svenskt deltagande i valutaunionen. De politiska argumenten talar sammantagna för ett deltagande. Utredningens helhetsbedömning av såväl de ekonomiska som de politiska argumenten utmynnar i att de faktorer som talar emot ett svenskt deltagande redan från starten är starkare än de som talar för. Utredningen betonar fyra huvudskäl till sitt ställningstagande: Det är ett stort risktagande att delta i valutaunionen med nu- varande höga arbetslöshet. På lång sikt finns det inget som talar för att arbetslösheten skulle påverkas av ett deltagande i valutaunionen. Däremot ökar sannolikheten för stora variationer i sysselsättningen. Detta måste bedömas som mycket negativt när arbetslösheten är oacceptabelt hög redan i utgångsläget. Den statsfinansiella situationen är fortfarande sådan att ett del- tagande i valutaunionen innebär stora risker. En minskning av produktionen och en ökning av arbetslösheten skulle kunna leda till en sådan försämring av de offentliga finanserna att ytterligare effektivitetsminskande skattehöjningar och smärtsamma ingrepp i offentliga utgifter skulle bli nödvändiga. Det krävs tid för en bred, saklig och allsidig debatt i EMU-frågan. I annat fall riskerar det beslut som fattas att inte uppfattas som legitimt. Detta kan utsätta det politiska systemtet för svåra påfrestningar. Till en början bedömer utredningen det som sannolikt att flera andra EU-länder av olika skäl kommer att stå utanför valutaunionen. Därmed minskar effektivitetsvinsterna med ett svenskt deltagande. blir de politiska kostnaderna för av att skjuta upp ett beslut om inträde förmodligen inte oacceptabla. är utredningen mer positiv till ett svenskt deltagande i valutaunionen. Ett eventuellt svenskt beslut att inte inträda bör formuleras som att vi siktar på deltagande när förutsättningarna finns. Om arbetslösheten pressas tillbaka och den statsfinansiella situationen blir mer stabil, påverkas utredningens bedömning av ett deltagande i kraftigt positiv riktning. blir sannolikt de politiska kostnaderna i form av förlorat inflytande inom EU större ju längre väntar med ett inträde och ju fler andra länder som inträder. Effektivitetsvinsterna av en gemensam valuta blir också större om handelsutbyte med de länder som deltar i valutaunionen ökar. Remissinstanserna Av de totalt 54 inkomna remissyttrandena har 36 instanser valt att ta ställning till huvudfrågan huruvida bör delta eller stå utanför valutaunionen. Av dessa anser 25 att bör delta från starten , 7 organisationer förordar att vänta och se medan 4 instanser uttrycker åsikten att helt bör avstå från deltagande. Övriga 18 instanser har valt att inte uttryckligen ta ställning till den övergripande frågan om skall delta i valutaunionen eller inte. Ett antal remissinstanser motiverar ett svenskt deltagande från starten med att den samhällsekonomiska effektiviteten höjs genom valuta- unionens bildande. Däribland återfinns , Lant- brukarnas , , Statskontoret, SAF, , , , och fullmäktige i riksbank. Ett annat argument som anförs för deltagande från , är att utrymmet för att kunna bedriva en självständig ekonomisk politik utanför valutaunionen bedöms som litet. Detta hävdar bl.a. , , , , , , och fullmäktige i riksbank. Aktiefrämjandet, , , , , och fullmäktige i Riksbank förordar ett deltagande i valutaunionen från start för att säkra ett större politiskt inflytande i EU. Den politiska kostnaden av att stå utanför valutaunionen bedöms bli alltför hög. Valutaunionens effekter på den finansiella sektorn i landet framhålls av , , , och fullmäktige i riksbank. Det framhävs bl.a. att kreditinstitutens kapital- försörjning skulle bli sämre och att det finns en risk för att handeln i svenska värdepapper förskjuts till andra marknadsplatser, om inte inför den gemensamma valutan. Därutöver framförs uppfattningen att genom medlemskap i är avtalsmässigt bundet till att delta i valutaunionen. Bland de instanser som hänvisar till detta återfinns bl.a. , , och . De remissinstanser som föreslår att inte bör delta i valuta- unionen från starten hänvisar bl.a. till arbetsmarknadsapekter. anser att den nuvarande arbetslöshetsnivån i är för hög, att arbetskraftens rörlighet är för låg och att dessa problem bör lösas innan träder in i valutaunionen. () anser att svensk ekonomi sannolikt inte är mogen för ett inträde i valutaunionen på kort sikt. Vidare anser LO att ett svenskt deltagande i valutaunionen inte är tillräckligt debatterat och demokratiskt förankrat bland medborgarna för att ha legitimitet. En anledning till att bl.a. , och inte förordar ett svenskt deltagande från den 1 januari1999 är att de inte anser sig hinna vidta nödvändiga praktiska anpassningsåtgärder. Folkrörelsen: Nej till EU befarar att ett deltagande i valutaunionen skulle medföra kostnader för ytterligare arbetslöshet. Vidare anser folkrörelsen att EMU är ett odemokratiskt projekt. EU-kritiska Rådet framhåller därutöver att de ekonomiska argumenten för ett deltagande inte är entydiga. Vidare anser Folkrörelsen att EMU i första hand är ett politiskt projekt och befarar att valutaunionen utgör ett avgörande steg mot ett federalt med gemensam finanspolitik. Även EU-kritiska Rådet hyser farhågor för en utveckling i federalistisk riktning. Rådets förordning 97/1466/EG av om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (EGT L 209, , s.1.) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 103.5 i detta, med beaktande av kommissionens förslag , i enlighet med det i artikel 189c i fördraget angivna förfarandet , och med beaktande av följande: 1. Stabilitets- och tillväxtpakten grundar sig på målet med sunda offentliga finanser som ett medel att stärka förutsättningarna för prisstabilitet och för en stark varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning. Stabilitets- och tillväxtpakten består av denna förordning, som syftar till att förstärka övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken, av rådets förordning (EG) nr 1467/97 som syftar till att påskynda och förtydliga tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott samt av Europeiska rådets resolution av om stabilitets- och tillväxtpakten i vilken det, i enlighet med artikel D i Fördraget om Europeiska unionen, ges fasta politiska riktlinjer för en strikt och punktlig tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten och i synnerhet för en anslutning till det medelfristiga målet med offentliga finanser som är nära balans eller i överskott, som alla medlemsstater har åtagit sig att respektera, och att vidta de korrigerande åtgärder som avser de offentliga finanserna som de anser vara nödvändiga för att uppnå målen i sina stabilitets- och konvergensprogram så snart de får information som pekar på betydande, faktiska eller förväntade av- vikelser från det medelfristiga budgetmålet. Under den tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen (EMU) har medlemsstaterna enligt artikel 104c i fördraget en otvetydig skyldighet att undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser. Enligt artikel 5 i protokoll nr 11 som är fogat till fördraget om vissa bestämmelser angående Förenade och skall artikel 104c.1 inte tillämpas på , om det inte går över till den tredje etappen. Skyldigheten enligt artikel 109e.4 att sträva efter att undvika alltför stora underskott skall fortsätta att tillämpas på . En anslutning till det medelfristiga målet med offentliga finanser som är nära balans eller i överskott kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att hantera normala konjunkturvängningar och hålla underskottet i de offentliga finanserna inom referensvärdet på av BNP. Det multilaterala övervakningsförfarandet enligt artikel 103.3 och 103.4 bör kompletteras med ett system med en tidig varning genom vilket rådet på ett tidigt stadium kan varna en medlemsstat om behovet av att vidta nödvändiga korrigerande åtgärder som avser deoffentliga finanserna för att förebygga att underskottet i den offentliga sektorns finanser blir alltför stort. Det multilaterala övervakningsförfarandet enligt artikel 103.3 och 103.4 bör alltjämt användas för att övervaka alla områden inom den ekonomiska utvecklingen i varje medlemsstat och inom gemenskapen, liksom även den ekonomiska politikens överensstämmelse med de allmänna ekonomiska riktlinjer som nämns i artikel 103.2. För att övervakning av denna utveckling skall kunna ske är det lämpligt att information läggs fram genom ett stabilitets- och konvergensprogram. Man bör bygga vidare på de nyttiga erfarenheterna av konvergensprogram under den ekonomiska och monetära unionens två första etapper. De medlemsstater som inför de gemensamma valutan, nedan kallade deltagande medlemsstater , skall i enlighet med artikel 109j ha uppnått en hög grad av varaktig konvergens och framför allt en hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn. Upprätthållande av sunda offentliga finanser i dessa medlemsstater kommer att vara nödvändigt för att stödja prisstabilitet och förstärka förutsättningarna för varaktig tillväxt i produktion och inom sysselsättning. Det är nödvändigt att de deltagande medlemsstaterna lägger fram medelfristiga program, nedan kallade stabilitetsprogram . Det huvudsakliga innehållet i sådana program bör fastställas. De medlemsstater som inte inför den gemensamma valutan, nedan kallade icke deltagande medlemsstater , kommer att behöva föra en politik som syftar till att uppnå en hög grad av varaktig konvergens. Det är nödvändigt att dessa medlemsstater lägger fram medelfristiga program, nedan kallade konvergensprogram . Det huvudsakliga innehållet i sådana program bör fastställas. I sin resolution av om införande av en växelkursmekanism i tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen gav fasta politiska riktlinjer enligt vilka en växelkursmekanism, nedan kallad 2, upprättas under den tredje etappen av EMU. Sådana icke deltagande medlemsstaters valutor som ansluts till 2 kommer att få en centralkurs gentemot euron, vilket ger en referenspunkt när det gäller att avgöra om dessa staters politik är tillräcklig. 2 kommer även att hjälpa till att skydda dem och de medlemsstater som inför euron från obefogat tryck på valuta- marknaderna. För att rådet skall kunna övervaka på ett ändamålsenligt sätt, bör icke deltagande medlemsstater som inte ansluter sig till 2 i konvergensprogrammen likväl presentera sin politik som skall vara inriktad på stabilitet för att på så sätt undvika avvikelser i växel-kurserna från de reala jämviktsväxelkurserna och alltför stora nominella växelkursfluktuationer. Varaktig konvergens i grundläggande ekonomiska faktorer ätt ett villkor för hållbar växelkursstabilitet. Det är nödvändigt att fastställa en tidsplan för att lägga fram och uppdatera stabilitets- och konvergensprogrammen. Med tanke på öppenhet och för att de som deltar i den allmänna debatten skall vara välinformerade är det nödvändigt att medlems- staterna offentliggör sina stabilitets- och konvergensprogram. När rådet granskar och övervakar stabilitets- och konvergens- programmen, särskilt det medelfristiga budgetmålet eller den målinriktade anpassningsbanan för att uppnå detta mål, bör det beakta relevanta konjunkturmässiga och strukturella särdrag i varje medlemsstats ekonomi. I detta sammanhang bör särskild uppmärksamhet ägnas åt betydande avvikelser i de offentliga finanserna från budgetmålen med offentliga finanser som är nära balans eller i överskott. Det är lämpligt att rådet ger en tidig varning för att förebygga att ett underskott i en medlemsstats offentliga finanser blir alltför stort. Vid ihållande avvikelser när det gäller budgeten är det lämpligt att rådet förstärker sin rekommendation och offentliggör den. För icke deltagande medlemsstater kan rådet ge rekommendationer om åtgärder som bör vidtas för att ge effekt åt konvergensprogrammen. Både konvergens- och stabilitetsprogrammen leder till att förutsättningarna för ekonomisk konvergens enligt artikel 104c i fördraget uppfylls. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 I denna förordning föreskrivs regler för innehåll, framläggande, granskning och övervakning av stabilitets- och konvergensprogram som en del i den multilaterala övervakning som rådet genomför för att på ett tidigt stadium förebygga att ett alltför stort underskott uppstår i den offentliga sektorns finanser och för att främja övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken. Artikel 2 I denna förordning aves med deltagande medlemsstater de medlemsstater som inför den gemensamma valutan i enlighet med fördraget och med icke deltagande medlemsstater de som inte har infört den gemensamma valutan. Artikel 3 1. Varje deltagande medlemsstat skall till rådet och kommissionen lämna den information som är nödvändig för den regelbundna multilaterala övervakningen enligt artikel 103 i fördraget genom ett stabilitetsprogram, vilken utgör en väsentlig grund för prisstabilitet samt för en stark varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning. I ett stabilitetsprogram skall följande information lämnas: a) Det medelfristiga målet med offentliga finanser som är nära balans eller i överskott och anpassningsbanan för överskottet/underskottet i den offentliga sektorns finanser för att uppnå detta mål samt den förväntade utvecklingen av den offentliga sektorns skuldkvot. b) De huvudsakliga antagandena om den förväntade ekonomiska utvecklingen och viktiga ekonomiska variabler som är relevanta för förverkligandet av stabilitetsprogrammet, såsom utgifterna för de offentliga investeringarna, real bruttonationalprodukt (BNP)-tillväxt, sysselsättning och inflation. c) En beskrivning av de budgetmässiga och andra vidtagna och/eller planerade ekonomisk-politiska åtgärder för att uppnå programmets mål, samt i fråga om de viktigaste budgetåtgärderna, en bedömning av deras kvantitativa effekter på budgeten. d) En analys av hur förändringar i de huvudsakliga ekonomiska an- tagandena kan komma att påverka de offentliga finanserna och skuldsättningen. Information om utvecklingen av kvoten för överskott/underskott, i den offentliga sektorns finanser, skuldkvoten och de huvudsakliga ekonomiska antaganden som anges i punkterna 2 a och 2 b skall lämnas på årsbasis och skall utöver innevarande år och föregående år även omfatta minst . Artikel 4 1. Stabilitetsprogrammen skall läggas fram före . Därefter skall uppdaterade program läggas fram . En medlemsstat som inför den gemensamma valutan skall lägga fram ett stabilitetsprogram efter det att rådet har beslutat om dess deltagande i den gemensamma valutan. Medlemsstaterna skall offentliggöra sina stabilitetsprogram och uppdaterade program. Artikel 5 1. Rådet skall, på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som upprättas genom artikel 109c i fördraget inom ramen för den multilaterala övervakningen enligt artikel 103, granska om det mdedelfristiga budgetmålet i stabilitets- programmet ger en säkerhetsmarginal för att säkerställa att ett alltför stort underskott undviks, om de ekonomiska antaganden som stabilitetsprogrammet bygger på är realistiska och om de vidtagna och/eller föreslagna åtgärderna är tillräckliga för att nå den målinriktade anpassningsbanan att uppnå det medelfristiga budgetmålet. Rådet skall dessutom granska om innehållet i stabilitetsprogrammet underlättar en närmare samordning av den ekonomiska politiken och om den berörda medlemsstatens ekonomiska politik är förenlig med de allmänna ekonomiska riktlinjerna. Rådet skall utföra den granskning av stabilitetsprogrammet som anges i punkt 1 efter det att programmet har lagts fram. Rådet skall, på rekommendation av kommissionen och efter att ha hört den kommitté som upprättas genom artikel 109c, avge ett yttrande om programmet. Om rådet, i enlighet med artikel 103, anser att målen för och innehållet i ett program bör skärpas, skall rådet i sitt yttrande uppmana den berörda medlemsstaten att anpassa sitt program. Uppdaterade stabilitetsprogram skall granskas av den kommitté som upprättas genom artikel 109c på grundval av kommissionens bedömningar; vid behov får uppdaterade program också granskas av rådet i enlighet med förfarandet i punkterna 1 och 2 i denna artikel. Artikel 6 1. Rådet skall, som en del i den multilaterala övervakningen enligt artikel 103.3, övervaka genomförandet av stabilitetsprogrammen på grundval av information som de deltagande medlemsstaterna till- handahåller och bedömningar som görs av kommissionen och den kommitté som upprättas genom artikel 109c, särskilt med sikte på att fastställa betydande faktiska eller förväntade avvikelser i de offentliga finanserna från det medelfristiga budgetmålet eller den anpassningsbana för att uppnå målet som anges i programmet för över- skottet/underskottet i den offentliga sektorns finanser. Om rådet fastställer betydande avvikelser i de offentliga finanserna från det medelfristiga budgetmålet eller anpassningsbanan för att uppnå detta, skall det i syfte att ge en tidig varning för att förebygga att ett alltför stort underskott uppstår, lämna en rekommendation enligt artikel 103.4 till den berörda medlemsstaten att vidta nödvändiga anpassningsåtgärder. Om rådet vid sin följande övervakning anser att avvikelsen i de offentliga finanserna från det medelfristiga budgetmålet eller från anpassningsbanan för att uppnå detta består eller förvärras skall rådet, i enlighet med artikel 103.4 i fördraget, lämna den berörda medlemsstaten en rekommendation att vidta korrigerande åtgärder och får dessutom enligt nämnda artikel offentliggöra sin rekommendation. Artikel 7 1. Varje icke deltagande medlemsstat skall till rådet och kommissionen lämna den information som är nödvändig för den regelbundna multilaterala övervakningen enligt artikel 103 genom ett konvergensprogram, som utgör en väsentlig grund för prisstabilitet samt för en stark varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning. I ett konvergensprogram skall följande information lämnas, särskilt när det gäller variabler med anknytning till konvergens: a) Det medelfristiga målet med offentliga finanser som är nära balans eller i överskott och anpassningsbanan för överskottet/underskottet, i den offentliga sektorns finanser för att uppnå detta mål, den förväntade utvecklingen av den offentliga sektorns skuldkvot och de medelfristiga målen för den monetära politiken samt sambandet mellan dessa mål och pris- och växelkursstabilitet. b) De huvudsakliga antagandena om den förväntade ekonomiska utvecklingen och viktiga ekonomiska variabler som är relevanta för förverkligandet av konvergensprogrammet, såsom utgifterna för de offentliga investeringarna, real BNP-tillväxt, sysselsättning och inflation. c) En beskrivning av de budgetmässiga och andra vidtagna och/eller planerade ekonomisk-politiska åtgärder för att uppnå programmets mål, samt i fråga om de viktigaste budgetåtgärderna en bedömning av deras kvantitativa effekter på budgeten. d) En analys av hur förändringar i de huvudsakliga antagandena kan komma att påverka de offentliga finanserna och skuldsättningen. Information om utvecklingen av kvoten för överskott/underskott i den offentliga sektorns finanser, skuldkvoten och de huvudsakliga ekonomiska antaganden som anges i punkterna 2 a och 2 b skall lämnas på årsbasis och skall utöver innevarande år och föregående år även omfatta minst . Artikel 8 1. Konvergensprogrammen skall läggas fram före . Därefter skall uppdaterade program läggas fram . Medlemsstaterna skall offentliggöra sina konvergensprogram och uppdaterade program. Artikel 9 1.