prop · GL0368 · 1998-01-01 00:00:00 — På samma sätt som gäller för sådana strategiska produkter som omfattas av artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 (se särskilt artikel 4.2) bör exportören därför också i nu aktuella fall åläggas en underrättelseskyldighet. Underrättelseskyldigheten bör, i likhet med vad som gäller enligt artikel 4.2 i rådsförordningen, inskränkas till fall där exportören känner till att produkterna är avsedda för det aktuella ändamålet. En sådan underrättelseskyldighet bör föreligga så snart som exportören har fått kännedom om förhållandena, dvs. Det innebär inte att exportören är skyldig att undersöka den tilltänkta användningen. Ofta torde emellertid den tilltänkta användningen vara känd, t.ex. när det är fråga om anbudsgivning i samband med upphandling. I promemorian har föreslagits att underrättelseskyldighet också skall föreligga när exportören känner till att produkterna kan vara avsedda för det aktuella ändamålet. Kritik har under remissbehandlingen riktats mot förslaget i denna del av bl.a. rättssäkerhetsskäl. Regeringen kan i allt väsentligt ansluta sig till de synpunkter som sålunda har framförts. Promemorians förslag i denna del bör därför inte genomföras. ISP bör vara den myndighet som skall underrättas. På samma sätt som följer av artikel 4.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 bör ISP efter en sådan underrättelse besluta om tillstånd skall krävas för exporten. RÅ har invänt att det finns en klar risk för att vid prövning av ett enskilt fall skulle komma att finna att den föreslagna utformningen av underrättelseskyldigheten strider mot artikel 6 i . I artikel 6 i finns bl.a. bestämmelser om vilka rättigheter enskilda har som har blivit anklagade för brott. Den som är misstänkt för brott skall inte behöva bidra till utredningen eller bevisningen i målet genom att göra medgivanden eller tillhandahålla belastande material. Det är åklagaren som skall bevisa den tilltalades skuld, och den tilltalade har rätt att inte uttala sig alls och är inte skyldig att på något sätt underlätta åklagarens uppgift. Av intresse i sammanhanget är dom i målet mot . Klaganden i målet var misstänkt för valutabrott och hade vid vite ålagts att till myndigheterna överlämna vissa handlingar om sina tillgångar i utlandet. Föreläggandet innebar att man sökte tvinga klaganden att tillhandahålla bevis om brott som denne misstänktes ha begått. ansåg att detta stred mot artikel 6 i konventionen. När det gäller den föreslagna underrättelseskyldigheten är situationen en annan. En exportör som själv har varit involverad i en otillåten export eller vidareexport av krigsmateriel kan avstå från att leverera delar och komponenter till den aktuella materielen. Genom att avstå från exporten slipper han också att underrätta ISP. Någon konflikt med artikel 6 i bör därför inte föreligga. anser att underrättelseskyldigheten också bör omfatta de produkter som avses i 2 § 11 i lagen om strategiska produkter. Underrättelseskyldighet för exportören i dessa fall följer dock direkt av artikel 4.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. 7 Återkallelse av tillstånd Regeringens förslag: Som villkor för återkallelse av tillstånd till utförsel eller export skall gälla att tillståndshavaren har åsidosatt en föreskrift i rådets förordning (EG) nr 3381/94 eller i lagen om strategiska produkter eller en föreskrift, ett villkor eller en bestämmelse som har meddelats med stöd av lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian har dock inte kopplingen generellt gjorts till tillstånd enligt rådsförordningen och åsidosättandet av föreskrifter i rådsförordningen. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttryckligen berört frågan om återkallelse. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 får de behöriga myndigheterna i en medlemsstat i enlighet med förordningen vägra att utfärda exporttillstånd. De får också återkalla, tillfälligt upphäva eller ändra ett exporttillstånd som de en gång har lämnat. När tillstånd vägras, återkallas, tillfälligt upphävs eller avsevärt begränsas skall myndigheterna bl.a. informera de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna om det. Villkoren för en återkallelse regleras däremot inte i rådsförordningen. Enligt 8 § första stycket lagen om strategiska produkter kan tillstånd enligt 3 och 5 6 §§ återkallas, om tillståndshavaren har åsidosatt en föreskrift i lagen eller föreskrift, villkor eller bestämmelse som har meddelats med stöd av lagen eller om det finns andra särskilda skäl till återkallelse. Genom de förslag som läggs fram införs krav på tillstånd till export enligt rådsförordningen också i andra fall än som avses i 3 § i dess nuvarande lydelse. Villkoren för återkallelse i 8 § bör gälla också för återkallelse av sådana tillstånd. Detsamma bör gälla för återkallelse av tillstånd till export enligt artikel 4.1 och 4.2 samt tillstånd till utförsel enligt artiklarna 19 21 i samma rådsförordning. Bestämmelserna om återkallelse i 8 § första stycket bör därför ändras i enlighet med det sagda. I rådsförordningen finns också vissa bestämmelser om vad en exportör skall iaktta, t.ex. i artiklarna 14 och 19. Ett åsidosättande av sådana föreskrifter bör också kunna föra med sig återkallelse av ett meddelat tillstånd. 8 Överklagande Regeringens förslag: Beslut att vägra tillstånd till export av produkter som är eller kan vara avsedda att användas som delar eller komponenter till krigsmateriel som olagligen befinner sig i tredje land skall inte kunna överklagas. Detsamma skall gälla beslut att vägra exporttillstånd enligt artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 och beslut som leder till krav på exporttillstånd. En myndighets beslut om att återkalla tillstånd och beslut om att genomföra kontroller och förelägga vite skall däremot kunna överklagas. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Bara en remissinstans har uttryckligen uttalat sig i frågan, nämligen Hovrätten över och . Hovrätten anser att frågan bör övervägas om inte beslut i ett ärende om att kräva tillstånd för export enligt den föreslagna bestämmelsen bör kunna överklagas. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 a § lagen om strategiska produkter får beslut av en annan myndighet än regeringen att återkalla ett tillstånd överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Andra förvaltningsbeslut enligt lagen eller rådets förordning (EG) nr 3381/94 får inte överklagas. Det innebär att beslut om att vägra exporttillstånd inte får överklagas. Frågan huruvida krav på tillgång till domstolsprövning gör sig gällande också vid beslut om att avslå en tillståndsansökan togs upp av Lagrådet i samband med de senaste ändringarna i lagen om strategiska produkter (se prop. 1995/96:31 s. 91 f). Lagrådet uttalade i det sammanhanget att det rådde en viss oklarhet om vad som kunde föranleda att en fråga om civila rättigheter uppkom. Lagrådet uttalade vidare att om det skulle befinnas att inte bara återkallelsefrågor utan också frågor om beviljande av tillstånd under vissa förutsättningar var av den karaktären att domstolsprövning krävdes i någon form, det torde bli nödvändigt att se över problemet i hela dess vidd. I det ovan nämnda lagstiftningsarbetet framhöll regeringen (a. prop. s. 34) att utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska överväganden skall fälla utslaget i tillståndsärendena och att enskilda intressen, t.ex. ett företags intresse av att få avsättning för sina produkter, inte skall vägas in vid prövningen av en ansökan. Lagrådet har i sitt yttrande över det nu remitterade lagförslaget på nytt tagit upp frågan. Enligt Lagrådet kan det starkt ifrågasättas om inte läget med den nu föreslagna utvidgningen av lagen till att omfatta också produkter med i hög grad civila användningsområden förändrats så att en möjlighet bör öppnas också för överklagande av beslut att vägra tillstånd. Regeringen vill med anledning av Lagrådets synpunkter framhålla följande. Enligt 1 a § lagen om strategiska produkter är huvudregeln att tillstånd till export skall lämnas. Bara för det fall att ett tillstånd till export skulle strida mot utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen skall tillstånd vägras. Den bedömning som skall göras är således inskränkt till frågan om ett tillstånd strider mot dessa intressen. Någon avvägning mellan dessa intressen och enskildas intressen av att få bedriva ekonomisk verksamhet skall inte göras. Någon anledning att för den nu föreslagna utvidgningen av lagen införa andra kriterier för bedömningen av en tillståndsansökan föreligger enligt regeringens mening inte. Ett beslut att vägra exporttillstånd i fall som omfattas av det förslag som läggs fram bör därför inte heller kunna överklagas. Hovrätten över och har ansett att man bör överväga om ett beslut att kräva tillstånd skall kunna överklagas. Vad det här är fråga om är dels beslutet att lämna information, dels det beslut om krav på exporttillstånd som skall fattas med anledning av att en exportör har underrättat ISP om en tilltänkt export av det aktuella slaget (jfr avsnitten 5 och 6). Genom att informera exportören om dessa förhållanden kommer enligt förslaget ett tillståndskrav att gälla för den tilltänkta exporten. I praktiken innebär informationen ett förbud mot export utan tillstånd. Beslutet att lämna en sådan information grundar sig visserligen på en bedömning av produkternas tilltänkta användning och en bedömning av om krigsmaterielen har exporterats utan tillstånd eller om materielen har vidareexporterats i strid mot ett lämnat tillstånd. Frågan huruvida detta i verkligheten är fallet kommer emellertid att bedömas på nytt i samband med prövningen av ansökan om tillstånd. Om exportören i sin tillståndsansökan kan visa att produkterna skall användas för något annat ändamål eller att krigsmaterielen inte olagligen befinner sig i tredje land, föreligger inget hinder mot export. En sådan export kan nämligen inte anses strida mot våra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen. Det efterföljande tillståndsförfarandet kan alltså sägas tjäna samma syfte som ett överklagande av det beslut som föranleder tillståndskravet. Från rättssäkerhetssynpunkt finns det således inte något behov att införa en möjlighet till överklagande i dessa fall. Det finns inte något folkrättsligt bindande avgörande som slår fast att sådana beslut som det här är fråga om, dvs. beslut att vägra exporttillstånd eller beslut som leder till krav på exporttillstånd, skulle anses beröra sådana civila rättigheter eller skyldigheter som enligt artikel 6 i är av den karaktären att domstolsprövning krävs. Mot denna bakgrund finns det inte något behov av att införa en möjlighet att överklaga sådana beslut till domstol. Detsamma bör enligt regeringens mening gälla beslut om information eller krav på tillstånd enligt artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Enligt den nuvarande lagen om strategiska produkter har dels den myndighet som skall ta emot deklaration, dels tillsynsmyndigheten rätt att för kontroll och tillsyn få tillträde till lokaler m.m. där verksamhet bedrivs. Lagrådet anser det inte tillfredsställande att så ingripande åtgärder som det är fråga om inte skall kunna angripas och förordar därför att sådana beslut skall kunna överklagas. Lagrådet anser av samma skäl att beslut om vitesföreläggande, som kan ges enligt 15 § i den nuvarande lagen om strategiska produkter, skall kunna överklagas. Regeringen kan för sin del ansluta sig till Lagrådets uppfattning att beslut av dessa slag bör kunna överklagas. En sådan möjlighet bör därför införas i lagen. 9 Tillämpningsområdet för lagen om strategiska produkter Regeringens förslag: Lagen om strategiska produkter görs direkt tillämplig på alla de produktslag som är uppräknade i 2 § lagen om strategiska produkter och på sådana produkter som i det enskilda fallet är eller kan vara avsedda att användas som delar eller komponenter till sådan krigsmateriel som har förts ut ur landet eller som har vidareexporterats i strid mot ett tillstånd. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot att lagen om strategiska produkter görs direkt tillämplig på alla de produkter som är uppräknade i dess 2 §. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 § lagen om strategiska produkter gäller lagen i den utsträckning regeringen föreskriver sådana produkter som räknas upp i sammanlagt elva punkter i paragrafen. Lagtekniken i 2 § lagen om strategiska produkter, dvs. att regeringen skall föreskriva i vilken utsträckning lagen skall tillämpas på sådana produkter som räknas upp i 2 §, hänger samman med de produktförteckningar som är bilagda förordningen om strategiska produkter och har sin bakgrund i de förhållanden som gällde innan blev medlem i Europeiska unionen. Det kan ifrågasättas om den använda tekniken att låta regeringen bestämma i vilken utsträckning lagen skall tillämpas på de uppräknade produkterna är ändamålsenlig efter medlemskap i unionen. Regeringen skall ju dessutom enligt 3 § första stycket lagen om strategiska produkter föreskriva vilka produkter som omfattas av krav på tillstånd till utförsel enligt rådsförordningen. I förteckningarna i förordningen om strategiska produkter anges specifikt vilka produkter enligt 2 § som lagen och rådets förordning (EG) nr 3381/94 tillämpas på och vilka produkter som därmed omfattas av tillståndskrav enligt lagen och rådsförordningen. Andra strategiska produkter omfattas av ett sådant tillståndskrav direkt på grund av rådsförordningen (t.ex. produkter som avses i artikel 4.1) eller, som i fall som det nu aktuella, på grund av regler som en medlemsstat har beslutat med stöd av artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Det anförda ger vid handen att lagen lämpligast bör göras direkt tillämplig på alla de produkter som är uppräknade i 2 § samt på de produkter som berörs av förslagen i det föregående om krav på exporttillstånd för produkter som är eller kan vara avsedda att användas för krigsmateriel som olagligt exporterats till ett annat land (avsnitten 5 och 6). Genom att lagen görs direkt tillämplig på de uppräknade produkterna måste vissa justeringar göras i nuvarande 5 och 6 §§. Till denna fråga återkommer regeringen i författningskommentaren (till 10 och 12 §§). 10 Straff Regeringens förslag: Bestämmelserna om varusmuggling och försök till det i lagen om straff för varusmuggling skall tillämpas på all export utan tillstånd enligt rådets förordning (EG) nr 3381/94. En exportör som åsidosätter sin skyldighet att underrätta om att en tilltänkt export avser produkter som är avsedda att användas för krigsmateriel som olagligen befinner sig i utlandet, skall dömas till böter eller fängelse . Detsamma skall gälla den som åsidosätter sin underrättelse- eller uppgiftsskyldighet enligt artiklarna 4.2, 19.1 a och 19.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 eller sin arkiveringsskyldighet enligt artiklarna 14.2 och 19.2 i rådsförordningen. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorian innehåller inte något förslag om straff för den som åsidosätter sin uppgiftsskyldighet enligt artikel 19.1 a och 19.2 i rådförordningen eller sin arkiveringsskyldighet enligt samma förordning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 17 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 skall varje medlemsstat vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa en korrekt tillämpning av samtliga bestämmelser i förordningen. Medlemsstaterna skall särskilt fastställa påföljder vid överträdelse av bestämmelserna i förordningen eller av de bestämmelser som antas för dess tillämpning. Export och utförsel utan tillstånd Lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen) gäller bl.a. vid utförsel utan tillstånd, om tillståndskravet är reglerat i lag eller författning. Däremot torde varusmugglinglagen inte vara direkt tillämplig om tillståndskravet är reglerat i en EG-förordning. Vidare är enligt EG:s terminologi begreppet export reserverat för sådan utförsel från medlemsstaterna som sker till tredje land, dvs. till ett land utanför i den mening som följer av rådets förordning (EG) nr 3381/94 är därför inte till alla delar straffbelagt enligt varusmugglingslagen, som bara tillämpas på införsel till och utförsel från . Export kan nämligen ske från ett annat än . Enligt artikel 7 i rådsförordningen skall exporttillstånd alltid ges av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där exportören är etablerad. Detta gäller alltså också för de fall då de varor som skall exporteras befinner sig i ett annat . Mot denna bakgrund har i 3 a § första stycket lagen om strategiska produkter tagits in en bestämmelse som innebär att bestämmelserna om varusmuggling och försök därtill i varusmugglingslagen skall tillämpas på export utan tillstånd av produkter som enligt 3 § omfattas av krav på tillstånd enligt rådets förordning (EG) nr 3381/94. Enligt 3 § meddelar regeringen föreskrifter om vilka produkter som skall omfattas av ett sådant krav på tillstånd. Eftersom exporten kan ske från ett annat bör i lagen om strategiska produkter även tas in en bestämmelse som innebär att bestämmelserna om varusmuggling och försök därtill i varusmugglingslagen skall tillämpas på sådan export som avses med förslagen i det föregående (se avsnitten 5 och 6). I det föregående har föreslagits att bestämmelserna i 2 § lagen om strategiska produkter skall göras direkt tillämpliga. Som en följd av detta bör export utan tillstånd enligt artikel 4 i rådsförordningen också uttryckligen omfattas av varusmugglingslagen. Åsidosättande av skyldigheter enligt rådsförordningen I det föregående (avsnitt 6) har föreslagits en underrättelseskyldighet för en exportör som känner till att produkter som är tilltänkta för export är avsedda att användas som delar eller komponenter till krigsmateriel som olovligen befinner sig i tredje land. På samma sätt som ett åsidosättande av motsvarande skyldighet enligt artikel 4.2 i rådsförordningen, bör ett åsidosättande av den nu föreslagna underrättelseskyldigheten kunna straffas. En bestämmelse om detta bör därför föras in i lagen. Även ett åsidosättande av den uppgiftsskyldighet som följer av artikel 19.1 a eller 19.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 liksom den som åsidosätter sin arkiveringsskyldighet enligt 18 § i lagen om strategiska produkter och artiklarna 14.2 eller 19.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 bör kunna straffas. Bestämmelser om detta bör därför föras in i lagen. 11 Vissa definitioner Regeringens förslag: Begreppen strategiska produkter, export, exportör och exportdeklaration definieras i lagen om strategiska produkter. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget. ISP anser dock att i definitionen av strategiska produkter uttrycket militära ändamål bör exemplifieras. anser att det är angeläget att begreppen krigsmateriel, dubbelanvändningsteknologi och strategiska produkter ges en klar och entydig definition. () anser att ordet strategiska i definitionen av strategiska produkter kunde utvecklas för tydlighets skull. Skälen för regeringens förslag: I 2 a § lagen om strategiska produkter (ändrad senast 1994:718) definieras vissa begrepp som används i lagen. Definitioner av vissa begrepp finns också i artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. En del av dessa begrepp återfinns också i lagen om strategiska produkter. Det gäller begreppen strategiska produkter, som visserligen i den svenska översättningen av rådsförordningen benämns "varor med dubbla användningsområden", export och exportör. I artikel 2 i rådsförordningen definieras även begreppet exportdeklaration som bl.a. används i definitionen av begreppet exportör. För att det inte skall råda någon som helst tvekan om att begreppen i den svenska lagstiftningen har samma innebörd som i rådsförordningen och för att underlätta tillämpningen av lagen om strategiska produkter, bör begreppen definieras också i den svenska lagen. ISP anser att begreppet militära ändamål i definitionen av begreppet strategiska produkter bör exemplifieras. FOA anser att begreppet strategiska i samma definition bör utvecklas. har föreslagit att begreppen krigsmateriel och dubbelanvändningsteknologi också definieras. Med anledning av dessa synpunkter vill regeringen framhålla följande. Syftet med definitionerna är att underlätta tillämpningen av lagstiftningen, som i detta fall kompletterar rådets förordning (EG) nr 3381/94. Begreppet strategiska produkter har en etablerad användning i . Begreppet används emellertid inte i rådsförordningen. I denna används begreppet varor med dubbla användningsområden. Med båda dessa begrepp menas och måste menas samma sak. Det är av den anledningen som en definition av begreppet strategiska produkter som överensstämmer med rådsförordningens definition bör föras in i lagen. Att ytterligare definiera begreppet strategiska eller begreppet militära ändamål kan knappast komma att underlätta tillämpningen av lagen. Detta särskilt som de produkter som omfattas av lagen anges i 2 § och i regeringens föreskrifter om vilka produkter som skall omfattas av rådsförordningens tillståndskrav. I övrigt styrs tillämpningen av lagen när det gäller strategiska produkter av ändamålet för den tilltänkta användningen av produkten (jfr artikel 4 i rådsförordningen och regeringens förslag i avsnitten 5 och 6). Begreppet dubbelanvändningsteknologi används överhuvudtaget inte i lagen och behöver därför inte definieras. När det gäller begreppet krigsmateriel används det i den föreslagna lagen bara i samband med lagstiftningen om krigsmateriel. Någon tvekan om begreppets innebörd, nämligen att det är fråga om sådan krigsmateriel som omfattas av krigsmateriellagstiftningen, kan därför knappast föreligga. Enligt regeringens mening behöver begreppet därför inte definieras särskilt. I nuvarande 2 a § definieras begreppet tillhandahållande, varmed förstås bl.a. försäljning, lån eller gåva. Lagrådet har påpekat att uppräkningen inte innehåller förfarande genom byte, något som annars är vanligt i den civilrättsliga lagstiftningen. Någon förklaring till varför man utelämnat bytestransaktioner här eller måhända valt att dra gränsen vid sådana transaktioner har inte gått att få fram genom de förarbeten som har föregått bestämmelsen. Regeringen kan med anledning av Lagrådets påpekande i denna del konstatera att begreppet tillhandahållande definieras på samma sätt i lagen om strategiska produkter som i lagen om krigsmateriel. Att låta begreppet omfatta även byte kräver närmare överväganden som inte kan göras i detta sammanhang. 12 En ny lag om strategiska produkter Regeringens förslag: Den nuvarande lagen om strategiska produkter ersätts med en helt ny lag med samma namn. Promemorians förslag: Frågan har inte behandlats i promemorian. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttatalat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Lagen om strategiska produkter trädde i kraft . har den ändrats åtta gånger. De ändringar som föreslås i denna proposition för med sig de nionde ändringarna sedan lagens tillkomst. Genom alla ändringar i lagen har det blivit nödvändigt att använda sig av bokstavsbeteckningar till paragrafnumren i stor utsträckning. Genom de tillägg som har gjorts vid olika tillfällen har lagens disposition inte blivit helt ändamålsenlig. För att få en enhetlig numrering, ändamålsenlig disposition och en mer lättillgänglig text bör lagen ersättas med en ny lag. Förslaget innebär att hänvisningarna till den nuvarande lagen om strategiska produkter måste ändras i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut, lagen (1992:1300) om krigsmateriel och lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen.