prop · GL0387 · 1998-01-01 00:00:00 — Kulturarbetsdele- gationens uppgift är att fastställa policy för kriterierna för inskrivning vid och ge ramar för hur åtgärderna skall användas. Det är också delegationens uppgift att följa upp rollfördelningen mellan arbets- marknads- och kulturpolitiken. En växande strukturell obalans Jag har inlett beskrivningen av mina krav med förslaget att stärka . Det beror till en del på att det är en förutsättning att målgruppen och åtgärderna begränsas för att återge kulturarbetsförmedlingen dess legitimitet bland konstnärerna. Men framför allt för att det är nödvändigt om man skall lyckas lösa det främsta problemet - överetableringen av konstnärer och de samhälleliga kostnader som följer av den. fanns 19 000 konstnärssökande inskrivna vid arbetsförmedlingar. Av dessa var knappt hälften inskrivna vid . Drygt hälften fanns vid andra arbetsförmedlingar men fick i stor utsträckning åtgärder riktade mot kulturarbetsmarknaden. Sett ur ett kulturpolitiskt perspektiv använder arbetsmarknadspolitiken mycket stora belopp. Den bidrar därmed till överetablering av konstnärer och den förstör marknaden för de etablerade konstnärerna. Och i det långa loppet kostar detta samhället mycket stora resurser som de problem som finns på marknaden för konstnärer permanentas. Detta förhållande är ohållbart. Självfallet måste arbetsmarknadspolitiken lägga resurser på denna väx- ande grupp arbetssökande. Men blir det själva kärnpunkten i det problem som orsakat mitt uppdrag - att kultursektorn blivit allt mer beroende av arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadspolitiska medel upprätthåller ett kulturutbud som annars inte skulle finnas. De arbetslösa får åtgärder inom kultursektorn där deras kompetens tas tillvara. Dessvärre kan dessa åtgärder tränga ut arbetstillfällen för den etablerade kärnan av konstnärer. De fungerar också som en att stanna i yrket trots att den sökande aldrig får några uppdrag inom konsten mellan åtgärderna. I stället hamnar man i en rundgång av åtgärder och arbetslöshet. Detta visas också av en undersökning som AMS gjort för utredningen. Omkring 5 000 arbetslösa konstnärer trädde in i åtgärder åren 1992-93. Av dessa som lämnade arbetslöshet i samband med åtgärden var tillbaka i arbetslöshet , ; och . Min slutsats blir att många av dessa konstnärer finns utanför kret- sen av de etablerade konstnärerna trots att de är inskrivna vid . En överetablering av konstnärligt verksamma genom aktiva arbets- marknadsåtgärder drar i hög grad med sig stigande kostnader för passiva bidrag. Arbetsmarknadsåtgärder räcker inte som kvalificering för a- kassa, men de räcker för återinträde i kassan. Eftersom kulturarbets- marknaden inte räcker till för alla som vill verka på den kommer dessa åtgärder snarare att befästa långtidsarbetslösheten än motverka den. Arbetslöshetsförsäkringen blir en yrkesförsäkring och inte en omställ- ningsförsäkring. Och mängden åtgärder förstärker dessutom den struktu- rella obalansen på kulturarbetsmarknaden i stället för att motverka den. Arbetsmarknadsmedlen svarar för en växande andel av statens totala resurser till konst och konstnärer. är proportionerna enligt min mening inte längre rimliga. Mot till kultur svarar med - i passivt stöd och i aktiva åtgärder. Det innebär att av statens totala satsningar på konst sker via arbetsmarknadspolitiken. I ingen annan sektor av arbetsmarknaden är arbetsmarknadspolitiken så dominant. Slår styrningen av dessa medel fel motverkar den hela den statliga kulturpolitiken. Det är mot den bakgrunden jag lägger mina övriga förslag. Med en gemensam syn på vilka som är konstnärer och vilken deras arbetsmark- nad är kan arbetsmarknads- och kulturpolitiken samverka för att stoppa en okontrollerbar kostnadsutveckling. Det krävs insatser från bägge politikområdena för att bryta obalansen. Det ena området kan inte lyckas utan det andra. Därför ligger mina förslag också inom båda dessa områ- den. Med mina förslag skulle arbetsmarknadspolitikens totala kostnader inom kultursektorn reduceras med i aktiva åtgärder och med ytterligare i passivt stöd i takt med att den övriga arbetsmarknaden stärks. Av de 225 miljoner kro- nor som går till inomkonstnärliga åtgärder bör merparten, 200 mil- joner kronor, kortsiktigt inriktas på stöd för kulturintresserade att söka sig nya yrkesidentiteter. Avstår man från de begränsningar jag föreslår kommer kostnaden i arbetsmarknadspolitiken, dvs. såväl aktiva som passiva åtgärder, att fort- sätta att öka från nuvarande höga nivå oavsett konjunkturerna på arbets- marknaden i övrigt. Den strukturella obalans som arbetsmarknadspoliti- ken bidragit till påverkas obetydligt av dessa konjunktursvängningar. Det är mot den bakgrunden jag anser det fullt möjligt och ekonomiskt försvarbart att redan nu överföra till ett antal nya åtgärder i samverkan mellan arbetsmarknadspolitiken och kulturpolitiken för att förstärka förmedlingen av konstnärernas arbete. Åtgärderna ger, om de genomförs fullt ut, en nettobesparing för staten. Arbete åt konstnärer får ett direktanslag från AMS om för åtgärder anpassade till konstnärerna. får ytterligare för riktad verksamhet. Producentstöd till Dans-Produktion-Service, DPS, om 3 miljoner kro- nor. Ett Rådgivningscenter för dansare inrättas vid i och får i årligt anslag. Centrumbildningarnas förmedlande verksamhet får . Vid fördelningen av stödet skall behovet att återskapa centrumbild- ningarnas regionala organisation beaktas. En tredje anställningsform inom teatern stöds med . För förstärkning av förmedling av konstnärers arbete och inkomster överförs från till Kul- turdepartementet. Pengarna förstärker de åtgärder som föreslås i betän- kandet Generella konstnärsstöd. Åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken Dans-Produktion-Service. DPS har varit framgångsrikt i att skapa sys- selsättning och publik till professionella koreografer och dansare. Min bedömning är att DPS är en intressant ny form av samverkan och mark- nadsföring av dans som aktivt medverkar till att bredda marknaden för den nutida dansen. får att användas för årligt stöd till DPS Dansares yrkeskarriär slutar . Det är inte ovanligt att de tvingas avbryta sin yrkeskarriär ännu tidigare på grund av skador. Dansarna har många värdefulla erfarenheter och en kompetens som kan vara till stor nytta på andra arbetsområden. Med en aktiv hjälp att finna nya yrkes- vägar minskar omställningstiden med stora kostnader för sjukskrivning och arbetslöshetsersättning. Jag föreslår därför att anslås för att upprätta ett rådgivningscenter för dansare vid i . Centrumbildningarna bedriver en kvalificerad, inomkonstnärligt gene- rerad förmedling av konstnärligt arbete. Jag föreslår att AMS avsätter maximalt för att fördela på Centrumbildningarna. En förutsättning för ett centrum skall få anslag är att det också har anslag från . AMS kulturarbetsdelegation skall yttra sig över fördelningen av medlen före beslut. Medel till kulturpolitiken Jag föreslår att överförs från Arbetsmarknadsdepar- tementet till för att finansiera åtgärder för förmed- ling av konstnärernas arbete och för att förstärka deras inkomster. har utrett frågan om ett generellt stöd till konstnärer. Utredningens arbete har tydligt visar att konstnärerna före- drar stöd som ökar deras möjligheter att leva av sitt arbete framför gene- rella bidrag. Därmed sammanfaller många av förslagen i den utredningen med min strävan att lösa strukturproblemen på den konstnärliga arbetsmarknaden. Om kulturpolitiken förbättrar förmedlingen av konst- närers arbete och ökar deras möjligheter till försörjning minskar trycket på arbetslöshetsförsäkringen och på åtgärdsmedlen inom arbetsmark- nadsverket. Jag vill peka på några områden som är särskilt viktiga för att minska trycket på arbetsmarknadspolitiken. Genom ökade arrangörs- och turnéstöd till musiker, skådespelare och dansare kan dessa utövande konstnärer återfå en del av den arbetsmark- nad som gått förlorad . Allt för ofta har dessa turnéer ersatts av eller framträdande av andra mindre etablerade konstnärer. En hårdare styrning från AMS av sådana åtgärder i kombina- tion med turnéstöd motverkar amatöriseringen av kulturlivet. Bildkonstnärens problem är ett försörjningsproblem som i hög grad arbetsmarknadspolitiken tvingas lösa. De utgör också den största gruppen av konstnärer inskrivna vid arbetsförmedlingen, drygt 10 1996. En utställningsersättning som också omfattar grafisk konst, fotografier, installationer, konsthantverk, formgivning och experimentell konst, bidrar till att fler bildkonstnärer kan få försörjning av sitt yrke. Det är från arbetsmarknadens utgångspunkter den främsta åtgärden för att förbättra konstnärernas försörjningsmöjligheter. Ett nytt statligt verk- samhetsbidrag till organisationer med utställningsverksamhet och ett statligt stöd till förhyrning av utställningslokaler skulle ytterligare bidra till att förmedla resultatet av konstnärens arbete. Svensk teater är allt för beroende av arbetsmarknadspolitiken. En vikande ekonomi har gjort att teatrarna valt att använda medarbetare som kan få arbetsmarknadspolitiskt stöd. Strukturgrepp som kan återskapa en balans inom teatern där konstnärer återigen kan finna sin försörjning genom ersättning för arbete är angelägna. Ett turnéstöd enligt ovan bidrar till att förbättra möjligheterna till uppdrag för de turnerande fria grup- perna. Dessutom stöder jag förslaget om ett särskilt verksamhetsstöd till de fria teatrarna och stöden för ny svensk dramatik. Parterna inom teatern har lagt fram ett förslag om en tredje anställ- ningsform vars syfte är att avlasta a-kassan och öka de frilansande skå- despelarnas trygghet. Men förslaget har också ett kulturpolitiskt mål - att öka den konstnärliga friheten på teatern genom att underlätta att ta in fri- lansare på olika former av kontrakt.. De 200 frilansande skådespelare som skall erbjudas tjänstgöring hos de statligt stödda institutionsteatrarna har återkommande perioder av arbetslöshet med ersättning från kassan. Genom att de anställs i den föreslagna nya organisationer sker en besparing i a-kassan. Jag föreslår att maximalt överförs som finansiering av förslaget. Med dessa samlade åtgärder finns förutsättningar att bryta den onda cirkeln i konstnärernas arbetsmarknad som innebär att ju mer pengar som satsas på att bereda konstnärer försörjning i sitt yrke desto fler kommer till för att slåss om pengarna så att konstnärernas situation förvärras i stället för att förbättras. Också flödet av ständigt ökade arbetsmark- nadsmedel till kultursektorn bryts genom förslagen. Sammanfattning av betänkandet Generella konstnärsstöd (SOU 1997:184) Utredningen har haft i uppdrag att utforma ett förslag om ett nytt gene- rellt ekonomiskt stöd till konstnärliga yrkesutövare. Olika alternativ har övervägts. Material har insamlats från andra länder. Konstnärernas eko- nomiska förhållanden har kartlagts i en särskild undersökning. En analys har gjorts av hur konstnärerna påverkas av olika regelverk utanför kul- turområdet, nämligen skatter och avgifter, arbetsmarknadsstöd och andra trygghetssystem. Enligt direktiven skall det nya stödet ha ett tydligt kulturpolitiskt syfte, det skall vara generellt så att det kan prövas mot vissa objektiva kriterier, minska yrkesverksamma konstnärers beroende av icke konstnärliga försörjningsarbeten, ges till i verklig mening konstnärligt verksamma, dvs. till konstnärer som kan uppfylla vissa kvalitetskriterier samt vara inkomstprövat. Generellt sett har konstnärerna låga inkomster av sitt konstnärliga arbete. I genomsnitt kommer endast omkring en femtedel av konstnärers inkomster från det konstnärliga arbetet. Resten kommer från olika s.k. brödjobb . Konstnärernas sammanlagda bruttoinkomster är också låga, , vilket motsvarar av genomsnittet för befolkningen totalt sett. Skillnaderna kan vara relativt stora mellan konstnärsgrupperna. Bildkonstnärerna är den grupp som har de lägsta bruttoinkomsterna, i genomsnitt, vilket motsvarar av genomsnittet för befolkningen i övrigt. Kartläggningen av konstnärernas antal, verksamhetsinriktning och inkomster redovisas i kapitel 2 samt i en separat bilaga. Den grundläggande orsaken till konstnärers låga inkomster och för- sörjningssvårigheter är den obalans som råder på konstnärernas arbets- marknad, en obalans som har tilltagit . som antalet personer som vill försörja sig på konstnärligt arbete har fortsatt att öka så har efterfrågan på deras tjänster sjunkit, bl.a. som en följd av att de offentliga anslagen har skurits ner och företagens satsningar på det kulturella området har minskat. Det övergripande syftet för statens konstnärspolitiska insatser är att skapa sådana villkor för de professionella konstnärerna att de kan basera sin försörjning på ersättning för utfört konstnärligt arbete (prop. 1996/97:3). Detta syfte leder i första hand till åtgärder som kan underlätta för konstnärer att etablera sig på sin marknad, nå sin publik eller kund- krets och få full ersättning för det arbete de utför och de verk de produ- cerar. I vår utrednings uppdrag har legat att undersöka om ett nytt generellt inkomststöd till konstnärerna kan lindra problemen med de låga och ojämna inkomsterna så att de yrkesverksamma konstnärernas beroende av icke konstnärliga försörjningsarbeten kan minska. En del av dessa problem hör samman med att skatteregler, arbetsmarknadsstöd och olika socialförsäkringar inte är anpassade till de särskilda inkomst- och arbets- förhållanden som konstnärer lever och verkar under. I kapitel 4 har vi gjort en analys av ett flertal av dessa regelverk. Vi har identifierat ett antal systembrister och föreslår att en särskild utredning tillsätts för att ta fram förslag som förbättrar de egenföretagande konstnärernas ställning på socialförsäkringsområdet och närliggande områden. Vi gör också bedömningen att det är mycket som talar för att skattereglerna är ett verkningsfullt instrument för kulturpolitiken. Ifrån andra länder har vi hämtat exempel på hur konstnärsstöd är ut- formade. Dessa redovisas i kapitel 5. Särskilt de generellt verkande stö- den har kartlagts. Vi konstaterar att det finns generella ekonomiska stöd till konstnärer i flera länder. I och används främst skat- tesystemet för att ge ett särskilt stöd till konstnärer. I och lämnas stödet främst via socialförsäkringssystemet. I Neder- länderna har man behandlat ett regeringsförslag om ett nytt direkt bidrag till konstnärer. Där finns ett generellt ekonomiskt stöd inom ramen för socialbidragsgivningen. I våra nordiska grannländer, och är man däremot i färd med att bygga ut de selektiva stödformerna. Enligt direktiven skulle vi analysera och bedöma om det är möjligt att bearbeta de tidigare utredningsförslagen om egenavgiftsfond och konst- närstillägg. I kapitel 6 redovisar vi denna analys, som vi sedan bygger vidare på vid utformningen av reglerna för den inkomstförstärkning som vi menar skulle kunna vara ett fungerande system, men som vi ändå avråder från att införa. I kapitel 7 konstaterar vi att det är fullt möjligt att införa ett system med generellt verkande inkomstförstärkning för egenföretagande konst- närer som uppfyller ett antal objektiva kriterier för kvalitet, yrkesverk- samhet m.m., som är inkomstprövat och som i varje fall i viss mån skulle minska yrkesverksamma konstnärers beroende av icke konstnärliga försörjningsarbeten. (Den närmare utformningen av stödet finns redovi- sad i kapitel 7). Trots detta vill vi inte rekommendera att denna form av stöd införs. Och det beror främst på två orsaker. Dels har de ekonomiska beräkningarna visat att den budgetram som kan disponeras, netto och brutto, inte räcker till ett bidrag på mer än brutto, före skatt och avgifter. Det är tvek- samt om ett bidrag i den storleksordningen på något nämnvärt sätt kan skapa förutsättningar för konstnärer att minska sina brödjobb , från vilka de har inkomster på i genomsnitt tio gånger så mycket, alltså när- mare . Den andra orsaken är att konstnärerna själva är mycket tveksamma till ett bidrag av detta slag. De vill ogärna bli en grupp som är mer bidragberoende än andra medborgare i sam- hället. De föredrar i stället att statens stöd inriktas på att öka de i verklig mening yrkesverksamma konstnärernas möjligheter att få ersättning för det arbete de utför och som ger dem tillfälle att visa och framföra sina verk inför en publik. Av dessa skäl vill vi inte rekommendera att denna form av inkomstförstärkning införs, även om det vore både tekniskt och administrativt fullt möjlig. Vårt förslag till generellt verkande stöd blir i stället insatser som kan underlätta de i verklig mening yrkesverksamma konstnärernas möjlig- heter att nå sin publik och erhålla full ersättning för det arbete de utför och de verk de producerar, ett paket för ökad efterfrågan på konstnärers arbete . Förslaget presenteras i kapitel 8. Det har utformats så att vart och ett av leden mellan den yrkesverksamma konstnären och hans/hennes publik skall stärkas. Förslagen kommer också genom sin utformning (bl.a. turnéstöd, arran- görsstöd, ökat stöd till Länsmusiken, till kollektivverkstäder m.m.) att bli en viss motvikt till den starka koncentration av kulturutbudet som finns till storstadsområdena. Vidare har förslagen utformats så att de överensstämmer med de behov som den Konstnärliga arbetsmarknadsutredningen har identifierat och de förslag till förändring av det arbetsmarknadspolitiska stödet som denna utredning presenterar. Där föreslås att överförs från till för att finansiera åtgärder för förmedling av konstnärers arbete och förstärkning av deras inkomster. Med detta tillskott växer vår medelsram till 84 miljoner kro- nor. Våra förslag innebär att av det ökade stödet på totalt skall merparten, ca , gå till förmedlande insat- ser av olika slag. Förslagen har utformats med hänsyn tagen till de skilda verksamhets- förutsättningar som råder mellan de olika konstnärsområdena. De mark- nadsmässiga villkoren och inkomst- och utgiftsförhållandena skiljer sig starkt åt mellan olika konstformer och mellan olika konstnärsyrken. De insatser som behövs för att förstärka förmedling av och ersättning för de konstnärliga arbetena behöver därför anpassas till de specifika förutsätt- ningar som gäller för respektive konstnärsområde. Vid utformningen av stöden har vi också tagit hänsyn till vilka ersätt- ningar som redan finns och vilka andra eventuella stöd respektive grupp redan åtnjuter. Insatserna har därmed blivit olika stora för de olika områ- dena. För Bildområdet föreslås , för Ton också , för Ord och för Scen . Stöden föreslås inbegripa utökade utställningser- sättningar, turnestöd, arrangörsstöd, bidrag till centrumbildningar, stöd till fonogramutgivning, förhyrning av utställningslokaler, kollektivverk- städer, till svenska konstnärers utställningar utomlands och annat inter- nationellt utbyte m.m. Med den sammansättning av åtgärder för de olika konstnärsgrupperna som här föreslås bedömer vi att konstnärerna får en väsentligt större chans att uppnå det som de så klart förespråkat, nämligen att kunna leva av sitt arbete i stället för av bidrag. Det innebär också att förslagen full- följer den senaste kulturpropositionens inriktning på att skapa sådan vill- kor för de yrkesverksamma konstnärerna att de kan basera sin försörjning på ersättning för utfört konstnärligt arbete. Sammanfattning av betänkandet Fonogramersättning (SOU 1997:140) Uppdraget I våra direktiv anger regeringen att vi skall utarbeta ett förslag till ett regelsystem avseende en offentligrättslig avgift på vidareförsäljning av konst som inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd. Denna del av vårt uppdrag har vi redovisat i delbetänkandet En fond för unga konst- närer (SOU 1997:106). Enligt direktiven skall vi också utreda formerna för ersättning till upphovsmän för utlåning av fonogram och lägga fram de förslag som behövs. Den sistnämnda delen av vårt uppdrag behandlas i detta betänkande. Upphovsrätten och biblioteksutlåningen Enligt 2 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) omfattar upphovsrätten till ett verk en ensam- rätt för upphovsmannen att förfoga över verket genom att göra det till- gängligt för allmänheten genom försäljning, uthyrning, utlåning eller annan spridning av verket. I 19 § upphovsrättslagen anges inskränkningar i denna s.k. spridnings- rätt. Av bestämmelsen framgår bl.a. att när ett exemplar av t.ex. ett litte- rärt verk med upphovsmannens samtycke har överlåtits, exemplaret får spridas vidare. Denna inskränkning - som brukar kallas att spridnings- rätten konsumeras - innebär alltså att den som har köpt ett exemplar av ett överlåtet litterärt verk kan överlåta exemplaret vidare eller låna ut det utan samtycke från upphovsmannen. Det är denna reglering som utgör den rättsliga grunden för den fria biblioteksutlåningen. Upphovsmannen har inte någon rätt till ersättning enligt det upphovsrättsliga regelsystemet för den utlåning av exemplar som sker genom bibliotek. För utlåningen av litterära verk på folk- och skolbiblioteken betalas emellertid en offentligrättslig ersättning till upphovsmännen enligt bestämmelserna i förordningen (1962:652) om . Denna reglering omfattar dock inte bibliotekens utlåning av musikaliska verk, dvs. musiktryck (noter m.m.) och ljudupptagningar av sådana verk. Vårt förslag Vi anser att det av såväl rättviseskäl som kulturpolitiska skäl skall införas en offentligrättslig ersättningsordning som omfattar utlåningen av musik- fonogram från folk- och skolbiblioteken. Vilka bör omfattas av rätten till ersättning? Vi föreslår att såväl upphovsmän som utövande konstnärer skall ersättas för folk- och skolbibliotekens utlåning av musikfonogram. Detta innebär alltså att kompositörer och textförfattare skall få ersättning vid utlåning av deras verk. Även den som har översatt eller bearbetat (arrangerat) ett verk skall få ersättning. Detsamma skall gälla de personer som har fram- fört verken på de utlånade ljudupptagningarna, de s.k. utövande konst- närerna (t.ex. musiker, sångare och dirigenter). Rätten till ersättning skall - i likhet med vad som gäller övriga stödformer på kulturområdet - till- komma ersättningsberättigade som har sin huvudsakliga konstnärliga verksamhet i eller som är stadigvarande bosatta i landet. Hur bör storleken på den totala ersättningen beräknas? Vi föreslår att statsanslaget skall beräknas med hjälp av ett grundbelopp per hemlån av fonogram med musik och omfattningen av den ersätt- ningsberättigade utlåningen. Anslaget räknas sedan fram som produkten av grundbeloppet och omfattningen av fonogramutlåningen. Ersättning skall utgå för varje kalenderår och beräknas på antalet hemlån för kalen- deråret före det år ersättningen avser. Fördelningen av ersättning Vi anser att fördelningen av ersättningar skall ske enligt upphovsrättsliga principer, dvs. ersättningen till t.ex. en viss upphovsman skall göras beroende av utlåningen av hans eller hennes verk. När det gäller admi- nistrationen av ersättningar föreslår vi att upphovsrättsorganisationerna och hanterar de belopp som skall fördelas. Organi- sationerna skall var och en inom sitt område bestämma hur ersättningar skall fördelas mellan de ersättningsberättigade. De skall därvid följa de principer som gäller för de upphovsrättsliga ersättningarna. Det skall dock finnas en övre gräns för hur mycket en ersättningsberättigad för ett visst år skall kunna uppbära i ersättning. Genomförandet av förslaget Enligt våra direktiv skall vårt förslag rymmas inom ramarna för statens insatser på det konstnärspolitiska området för . Detta innebär att finansieringen av systemet måste ske genom en omfördelning av resurserna inom utgiftsområdet. Vi föreslår att de medel som utnyttjas för systemet med bibliotekser- sättning även skall användas för att finansiera den föreslagna ersättnings- ordningen. Vi bedömer att förslaget bör kunna genomföras med verkan från .