prop · GL0365 · 1998-01-01 00:00:00 — Av andra stycket följer att en och samma fråga med avseende på samma skattskyldig inte får prövas såväl i som i allmän förvaltningsdomstol. Motsatsvis finns det således inte något hinder mot att ansöker om förhandsbesked i en fråga som angår en skattskyldig som motsvarande fråga förekommer i ett till allmän förvaltningsdomstol överklagat mål med en annan skatt- skyldig som part. Stycket blir tillämpligt när skattemyndigheten har meddelat ett taxe- rings- eller beskattningsbeslut beträffande den fråga som är aktuell för en förhandsbeskedsprövning. Som närmare redogjorts för i avsnitt 6.4.1 kan under dessa omständigheter ansöka om förhandsbesked intill dess beslutet har omprövats samt överklagandet överlämnats till och anhängiggjorts vid länsrätten. Enligt tredje stycket får avvisa en ansökan utan att den har kommunicerats med motparten. När så är lämpligt skall sökanden beredas tillfälle att avhjälpa bristen (jfr 8 §). Reglerna angående avvisning tillämpas naturligtvis främst i samband med att förfarandet inleds. Det är emellertid ingenting som hindrar att det vid behov beslutas om avvisning först långt efter denna tidpunkt. Att Skatterättsnämndens beslut om avvisande av ansökan inte får över- klagas framgår av 23 §. 13 § Mot bakgrund av vad Lagrådet anfört har i paragrafen tagits in en be- stämmelse som reglerar följden av att den enskilde som är Riksskatte- verkets motpart i förhandsbeskedsärendet inte längre vidhåller det yrkan- de eller den ansökan som han framställt hos skattemyndigheten. Vid sådant förhållande skall förhandsbeskedsärendet förfalla. Det kan nämligen hävdas att det inte längre föreligger någon rättslig tvist mellan det allmänna och den enskilde, vilket är en förutsättning för Riksskatte- verkets ansökan om förhandsbesked (se avsnitt 6.3.1 och kommentaren till 6 §). Förhandsbeskedsärendet skall då avskrivas från vidare hand- läggning. Med hänsyn till att denna situation kan uppstå såväl i som i Regeringsrätten har efter lagrådsföredragningen den ändringen gjorts i lagtexten att det är förhandsbeskedsärendet som förfal- ler och inte ansökan om förhandsbesked. Handläggning 14 § Paragrafen reglerar frågor om handläggningen i . Den har sin motsvarighet i 6 § första stycket första meningen och andra stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor. Förhandsbeskedet 15 § Första stycket innehåller en allmän bestämmelse som gäller det lämnade förhandsbeskedets utformning i den del som kan sägas vara själva dom- slutet. Att på ett närmare sätt beskriva hur bestämmelsen skall tillämpas låter sig inte göra. Av bestämmelsen följer också att förhandsbeskedet skall vara motiverat. Bestämmelser om motivering finns i 20 § förvalt- ningslagen (1986:223). Regeln ersätter 7 § andra stycket lagen om förhandsbesked i taxerings- frågor. Andra stycket reglerar frågan om underrättelse till part angående för- handsbeskedet. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 8 § lagen om för- handsbesked i taxeringsfrågor. Med hänsyn dels till vikten av att upplysning om att ett förhandsbesked vunnit laga kraft bör finnas så snabbt som möjligt, dels till den i förhål- lande till nuvarande regler förkortade överklagandetiden (se 22 § andra stycket) görs ingen ändring av reglerna om delgivning. 16 § I paragrafen finns bestämmelser om förhandsbeskedets bindande verkan (se avsnitt 6.3.1). Innehållet har hämtats från 11 § lagen om förhands- besked i taxeringsfrågor och 6 kap. 5 § lagen om punktskatter och pris- regleringsavgifter. Språkliga justeringar har gjorts. Några ändringar i sak är inte åsyftade förutom vad gäller det som enligt nuvarande bestämmel- ser gäller om begränsning av giltighetstiden för ett förhandsbesked om punktskatt. Denna bestämmelse om tidsbegränsning har tagits bort (se avsnitt 6.5.1). Avgift, kostnad och ersättning 17 § I paragrafen finns regler om avgift för ett förhandsbesked. Enligt första stycket får ta ut en avgift för ett för- handsbesked om direkt skatt. Lagrådet har anfört att övervägande skäl får anses tala för att en sådan avgift inte är en skatt och inte heller en sådan betungande utgift som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen. Regeringen kan då utan bemyndigande meddela föreskrifter i ämnet. Vi delar Lagrådets uppfattning. Mot bakgrund härav föreslås inte i den nya lagen några närmare regler om avgiftens bestämmande. Sådana be- stämmelser finns nu i 12 § första stycket lagen om förhandsbesked i taxe- ringsfrågor. Regeringen avser att reglera de nu diskuterade frågorna i förordningsform. I förhållande till förslaget i promemorian skall inte heller fortsätt- ningsvis någon avgift utgå för ett förhandsbesked som avser indirekt skatt (se avsnitt 6.4.2). Att Skatterättsnämndens beslut om avgift inte får överklagas framgår av 23 §. I andra stycket anges en situation då avgiften skall betalas tillbaka, nämligen då Regeringsrätten undanröjer ett förhandsbesked på grund av att det inte borde ha lämnats. Motsvarande bestämmelse finns nu i 12 § tredje stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor. 18 § Enligt paragrafen kan en sökande förpliktas ersätta den kostnad som uppkommer till följd av att eller Regeringsrätten gör en undersökning av en vara eller anlitar en sakkunnig. Bestämmelsen är tillämplig när fråga är om skatt som avses i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter och motsvarar 6 kap. 2 § sista meningen den lagen. 19 § Paragrafen som innehåller bestämmelser om indrivning ersätter bestäm- melsen i 12 § andra stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor om att avgiften får tas ut genom utmätning. Av första stycket framgår att paragrafen är tillämplig på avgift enligt 17 §. I förhållande till nuvarande regler innebär paragrafen den ändringen att den också är tillämplig beträffande sådan kostnad som avses i 18 §. Vidare hänvisas till lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Av andra stycket följer att överlämnande av ett belopp för indrivning är att anse som exekutionstitel i fråga om det överlämnade beloppet. 20 § I paragrafen erinras om att bestämmelser om ersättning av allmänna me- del till en enskild som är motpart i ett förhandsbeskedsärende finns i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Vilandeförklaring 21 § I paragrafen har tagits in en bestämmelse som anger att en allmän för- valtningsdomstol får vilandeförklara ett mål helt eller delvis om en i målet ingående fråga har samband med en fråga som är föremål för för- handsbeskedsprövning. Domstolen skall för varje överklagat mål, där bestämmelsen kan komma att aktualiseras, göra en individuell bedömning av om likhet finns mellan den fråga som domstolen har att pröva och den fråga som eller Regeringsrätten har att bedöma. Regeln omfat- tar inte bara den skattskyldige som är part i förhandsbeskedsärendet. Den är också tillämplig på en skattskyldig i vars överklagade skattemål ingår någon fråga som har samband med en fråga som är föremål för en förhandsbeskedsprövning avseende en annan skattskyldig. Det skall i detta sammanhang påpekas att domstolen bör, om förutsätt- ningarna för vilandeförklaring är uppfyllda, fatta ett formellt beslut om vilandeförklaring. Att domstolens beslut om vilandeförklaring inte får överklagas framgår av 23 §. Överklagande 22 § Av första stycket följer att ett förhandsbesked får överklagas hos Rege- ringsrätten och att det inte krävs prövningstillstånd där. Andra stycket reglerar tiden för ett överklagande. Överklagandet skall ha kommit in till från den dag klaganden fick del av beskedet. Detta innebär att klagofristen överens- stämmer med vad som i allmänhet gäller inom förvaltnings- och förvalt- ningsprocessrätten. Enligt 15 § andra stycket skall förhandsbeskedet del- ges parterna. Ett av syftena med att låta ansöka om förhandsbesked är att påskynda prejudikatbildningen. Med hänsyn härtill bör Riksskatte- verket ha möjlighet att föra upp varje ärende till Regeringsrätten (se av- snitt 6.5.2). I tredje stycket föreskrivs därför att får överklaga ett förhandsbesked oavsett utgången i och även om någon ändring inte yrkas. Det innebär för det första att Riks- skatteverket kan överklaga till den enskildes förmån. För det andra inne- bär det att verket, med vidhållande av sin inställning i , kan överklaga och yrka att nämndens avgörande skall fast- ställas. Härigenom ges möjlighet att föra upp ett ärende till Regeringsrätten, i de fall verket vunnit bifall till sin talan i och den enskilde väljer att inte överklaga förhandsbe- skedet. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 23 § I paragrafen anges vilka beslut som inte får överklagas. Den gäller i fråga om avvisande av ansökan enligt 12 §, avgift enligt 17 §, kostnad enligt 18 § samt vilandeförklaring enligt 21 §. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Den föreslagna lagen avses träda i kraft . När den nya lagen träder i kraft upphör lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor att gälla. Detta framgår av punkt 1. I punkt 2 anges huvudregeln att den nya lagen skall tillämpas även när det gäller sådana förfaranden som redan inletts när lagen träder i kraft. Av punkt 3 följer att sådan kostnad som avses i 18 § inte får lämnas för indrivning om ansökan om förhandsbesked kommit in till före ikraftträdandet av den nya lagen. Såvitt gäller tidsfristen för ett överklagande finns en skillnad mellan den nya lagen och den nuvarande lagen om förhandsbesked i taxerings- frågor. För att någon tvekan inte skall uppstå föreskrivs i punkt 4 att äldre bestämmelser fortfarande skall gälla i fråga om tidsfristen för ett över- klagande om förhandsbeskedet har lämnats före ikraftträdandet. 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter 1 kap. 7 § Ändringen i första stycket föranleds av att möjligheten för Statens jord- bruksverk och att lämna förhandsbesked slopas (se avsnitt 6.2). 5 kap. 5 § Tillägget i paragrafen innebär att beskattningsmyndigheten kan bevilja anstånd med betalning av skatt om skatten ifråga är föremål för prövning i ett förhandsbeskedsärende som initierats av , se avsnitt 6.4.1. Härutöver har efter föredragningen i Lagrådet en språklig justering gjorts. 6 kap. 1 § Första stycket ersätts av 5 § första stycket lagen om förhandsbesked i skattefrågor. Bestämmelsen som rör och Fiskeri- verket slopas. Det innebär att dessa myndigheter inte längre får lämna förhandsbesked. Andra och tredje styckena ersätts av 5 § andra stycket samma lag. 2 § Paragrafen ersätts av 7 §, 8 § andra stycket och 18 § lagen om förhands- besked i skattefrågor. 3 § Första stycket ersätts av 12 § första stycket lagen om förhandsbesked i skattefrågor. Andra stycket första meningen ersätts av 14 § första stycket samma lag. Bestämmelsen i andra meningen om att kan uppdra åt viss tjänsteman att företräda verket avses flyttas till en ny förordning om förhandsbesked i skattefrågor. 4 § Paragrafen har ansetts obehövlig, varför den slopas. 5 § Paragrafen ersätts av 16 § lagen om förhandsbesked i skattefrågor. Be- stämmelsen om begränsning av förhandsbeskedets giltighetstid till har slopats, se avsnitt 6.5.1. 8 kap. 1 § I andra stycket har, med anledning av att samtliga regler om förhands- besked samlas i en ny lag, stadgandet om att ett beslut om avvisande av ansökan om förhandsbesked inte får överklagas tagits bort. Bestämmel- sen återfinns i 23 § lagen om förhandsbesked i skattefrågor. 7 § Paragrafen ersätts av 22 § lagen om förhandsbesked i skattefrågor. 9.3 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) 68 § Paragrafen och rubriken närmast före den slopas med anledning av att möjligheten att begära förhandsbesked beträffande skatt som tas ut enligt fordonsskattelagen tas bort, se avsnitt 6.2. 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. 1 § Ändringen i första stycket, som har behandlats i avsnitt 6.4.3, innebär att lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. blir tillämplig i och Regeringsrätten i de förhandsbe- skedsärenden där är sökande och den enskilde är verkets motpart. När det gäller förhandsbeskedsärenden initierade av kan det antas att den aktuella skattefrågan är komplicerad och att rätts- läget är oklart. Den skattskyldige torde därför i allmänhet finna för gott att anlita juridiskt biträde eller ombud i ärendet. Mot bakgrund av att för- handsbesked skall lämnas i sådana frågor som är av vikt för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning, dvs. prejudikatmål, bör regelmässigt den skattskyldige som haft kostnader för ombud eller biträde, utredning eller annat som skäligen behövts beviljas ersättning för kostnaderna i enlighet med vad som stadgas i 3 § 2. 10 § I paragrafen har gjorts ett tillägg som innebär att beslut i ersättningsfrågan skall, i likhet med vad som gäller för förhands- beskedet, överklagas hos Regeringsrätten. 9.5 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 21 kap. 1 § Paragrafen ersätts av 5 § första stycket lagen om förhandsbesked i skatte- frågor. 2 § Paragrafen ersätts av 7 § första stycket och 9 § andra stycket lagen om förhandsbesked i skattefrågor. 3 § Paragrafen ersätts av ett flertal stadganden i lagen om förhandsbesked i skattefrågor och sedermera i en förordning härom. 9.6 Förslaget till lag om ändring av skattebetalningslagen (1997:483) 17 kap. 2 § I det nya andra stycket har intagits en bestämmelse som ger skattemyn- digheten möjlighet att bevilja anstånd med inbetalning av den skatt som är föremål för prövning i ett förhandsbeskedsärende som initierats av , se avsnitt 6.4.1. I det tidigare andra stycket som har blivit ett tredje stycke framgår för hur anstånd får beviljas. Av bestämmelsen följer att tiden för anstånd som beviljas med anledning av att ansökt om förhandsbesked får bestämmas till längst efter den dag då beskedet lämnades. 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. 2 § Bestämmelsen i första stycket om behörig myndighet har ändrats så att den hänvisar till skattebetalningslagens (1997:483) regler om behörighet att fatta beslut. Den har också renodlats till att gälla endast ackord. Mot- svarande bestämmelse i fråga om skuldsanering tas i stället in i 4 §. I andra stycket som är nytt, föreskrivs att skattemyndigheten får upp- dra åt kronofogdemyndigheten att fatta beslut i ackordsfrågan. Beträf- fande skälen för att nu införa denna möjlighet och kriterierna för bedöm- ningen hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 7.2). 3 § I första stycket har det förts in ett andra led, av vilket det följer att ett ackordsförslag inte får antas, trots att det är ekonomiskt fördelaktigt för det allmänna, om det med hänsyn till gäldenärens personliga förhållan- den eller av annan anledning framstår som olämpligt från allmän syn- punkt. Härigenom görs det tydligt att prövningen inte kan inskränka sig till enbart en ekonomisk jämförelse av utfallet mellan ackord och ett exekutivt förfarande. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3) är brottsligt eller annat mot samhället illojalt förfarande från företagsledningens sida exempel på sådana omständigheter som kan föranleda att ett ackordsförslag inte antas, trots att det är till fördel för det allmänna i snävt ekonomisk mening. Finns det förutsättningar för att ådöma företagsledaren näringsförbud talar det starkt mot ackord, även om grunden för näringsförbudet inte är brott. Även andra omständigheter än sådana som är direkt hänförliga till företagsledningen kan tänkas in- verka på bedömningen, t.ex. att konkurrensförhållandena är sådana att det framstår som stötande att godta ackordet. Den bestämmelse om förutsättningarna för att godta ett förslag till fri- villig skuldsanering som funnits i tredje stycket har i stället arbetats in i 5 §. 4 § I sin nya lydelse reglerar paragrafen uppgiften att företräda staten som borgenär vid skuldsanering. Uppgiften flyttas nu från skattemyndigheten till kronofogdemyndigheten. Med nedsättning av fordran avses att staten helt eller delvis efterger sin fordran i det första, oreglerade steget av skuldsanering. Någon motsvarighet till den bestämmelse om inhämtande av yttrande från kronofogdemyndigheten i ackordsärenden som tidigare fanns i para- grafen föreslås inte. De föreskrifter om samråd mellan myndigheterna som kan behövas i den nya ordningen med ett mellan skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten delat ansvar bör kunna ges i förordnings- form eller genom föreskrifter som utfärdas av . 5 § I paragrafen i dess nya lydelse regleras förutsättningarna för att sätta ned statens fordran i det första, oreglerade steget av skuldsanering eller att godta ett förslag om frivillig skuldsanering i det andra steget. I båda situationerna gäller att förutsättningarna för skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) skall vara uppfyllda. Det ställs däremot inte något krav på att uppgörelsen skall vara till fördel för det allmänna. Genom kopplingen till skuldsaneringslagen avgränsas kretsen av gäldenärer som kan komma i fråga. Sålunda omfattas inte näringsidkare, annat än i den mycket begränsade utsträckning som följer av 4 a § skuldsaneringslagen. Avsikten är inte att kronofogdemyndigheten i det första steget skall göra någon egen utredning. Myndigheten skall i detta skede endast med- verka i uppgörelser där det står klart att skuldsaneringslagens krav är uppfyllda. Förslaget skall normalt ha utarbetats med hjälp av kommunens rådgivare eller på något annat tillförlitligt sätt. Behövs en närmare utred- ning bör ansökningen avslås. Det kan då i stället bli aktuellt med frivillig skuldsanering hos kronofogdemyndigheten (det andra steget). Vid ned- sättning krävs att även övriga berörda borgenärer medverkar. Kravet att dessa gör motsvarande eftergift innebär att alla fordringar i princip skall sättas ned i proportion till beloppet. För det andra steget (och steg tre) ändras inte förutsättningarna jämfört med vad som gällt enligt 3 § tredje stycket. 6 § I paragrafen, som är ny, har den bestämmelse om överklagandeförbud som tidigare fanns i 5 § tagits in utan någon ändring. Tillämpliga delar av sammanfattningen i delbetänkandet Översyn av skatteflyktslagen Reformerat förhandsbesked (SOU 1996:44) I betänkandet föreslår kommittén vissa ändringar i bl.a. lagen (1951:442) om förhandsbesked i taxeringsfrågor. Förslagen i denna del samman- fattas på följande sätt. Reformerat förhandsbesked Det är varken möjligt eller lämpligt att utforma skattelagstiftningen så att alla olika tänkbara situationer förutses och samtliga oklarheter undanröjs. Prejudikatbildningen inom skatterätten utgår därför ett mycket betydelse- fullt komplement till lagstiftningen. I ovissa skattefrågor är snabba klar- lägganden till gagn för rättslivet i allmänhet och för den enskildes rätts- säkerhet i synnerhet. Prejudikaten från Regeringsrätten ökar effektivite- ten i rättstillämpningen och avlastar skattemyndigheter och domstolar. Kommittén har studerat följande metoder att påskynda prejudikatbild- ningen på skatteområdet. Förbättrad förtursbehandling inom taxeringsprocessen. Överlämnande av fråga från länsrätt till Regeringsrätten. förslag om tolkningsbesked i skattefrågor (Ds Fi 1987:1). Vår uppfattning är att införandet av en möjlighet för det allmänna att initiera förhandsbeskedsprövningar i vissa fall är den enda verkningsfulla vägen för att på ett effektivt och påtagligt sätt påskynda prejudikatbild- ningen på skatteområdet. Härigenom skapas också förutsättningar för att bringa klarhet i ovissa skattefrågor utan att skattemyndigheten behöver fatta beslut till den enskildes nackdel. För att uppnå bästa möjliga samordning och säkerställa att de frågor som väljs ut för en förhandsbeskedsprövning lämpar sig för en sådan prövning bör det allmännas framställningar göras av . Förfarandet bör i allt väsentligt anpassas till det nuvarande förhandsbe- skedsinstitutet. Till skillnad från de förhandsbesked som meddelas efter ansökan av enskild har det allmänna att utgå ifrån omständigheter i ett enskilt ärende som efter yrkande eller ansökan av den enskilde är föremål för skatte- myndighetens bedömning. För att ett förhandsbesked skall få lämnas efter framställan av det allmänna krävs att frågan angår en enskild och att den är av vikt för enhetlig lagtolkning och rättstillämpning. Den enskilde skall således betraktas som part i förfarandet. För att den skattskyldige inte skall åsamkas oskäliga kostnader bör han i normalfallet tillerkännas ersättning för kostnader enligt lagen (1989:479) om ersättning för kost- nader i ärenden och mål om skatt, m.m. Vi föreslår att det allmänna ges möjlighet att initiera förhandsbe- skedsprövningar i ärenden som rör samtliga skatter som enligt nuvarande ordning kan prövas förhandsbeskedsvägen och som handläggs av som första instans. Ikraftträdande Vi föreslår att de lagförslag som följer av våra överväganden träder i kraft . Tillämpliga delar av lagförslagen i delbetänkandet Översyn av skatteflyktslagen Reformerat förhands- besked (SOU 1996:44) 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:442) om förhands- besked i taxeringsfrågor Härigenom föreskrivs att 1, 5 6, 8 9, 11 12 §§ lagen (1951:442) om förhandsbesked i taxeringsfrågor skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Förhandsbesked får, om det är av synnerlig vikt för någon, efter an- sökan lämnas angående viss fråga, som avser sökandens taxering till inkomstskatt, statlig inkomstskatt, statlig förmögenhetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel eller särskild löneskatt på pensions- kostnader samt fråga rörande tillämpning av lagen (1951:763) om statlig inkomstskatt på ackumulerad inkomst. Gäller ansökningen fråga om tillämpning av lagen (1995:575) mot skatteflykt får förhandsbesked meddelas, om det är av vikt för sökanden. I frågor som avses i första stycket får förhandsbesked också meddelas, om det är av vikt för enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning. Vad som har sagts i första stycket första meningen och andra stycket skall också tillämpas, när ägare till fastighet önskar erhålla förhandsbe- sked angående viss fråga, som avser taxering av fastigheten. Detsamma gäller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare. Förhandsbesked får också läm- nas efter ansökan av Riksskatte- verket avseende en fråga som angår en enskilds taxering eller skattebe- räkning i sådant avseende som av- ses i första eller tredje styckena om det är av vikt för en enhetlig lag- tolkning eller rättstillämpning. Som förutsättning gäller härvid att frå- gan härrör från ett yrkande eller en ansökan som den enskilde fram- ställt till skattemyndighet. Bestämmelser om rätt att erhålla förhandsbesked finns också i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, fordonsskatte- lagen (1988:327) och mervärdesskattelagen (1994:200). 5 § En ansökan om förhandsbesked skall vara skriftlig. Ansökningen får inte ges in senare än den dag, då deklaration senast skall avlämnas till ledning taxering som frågan avser. En ansökan om förhandsbesked skall vara skriftlig. En ansökan av enskild får inte prövas om den kommit in senare än den dag då deklaration senast skall avlämnas till ledning taxering som frågan avser. En ansökan av får inte prövas om den fråga ansö- kan avser har överklagats till all- män förvaltningsdomstol. Om fråga i ansökan av Riks- skatteverket inte längre angår den enskilde förfaller ansökan. Vid ansökningen skall fogas all den utredning i ärendet, som står sökanden till buds. Sökanden kan föreläggas att komma in med de ytterligare upplysningar, som nämnden anser sig behöva för att meddela förhandsbesked. I föreläggandet skall det tas in en upplysning om att ansökningen annars kan komma att avvisas. 6 § Om ansökningen inte avvisas enligt 7 § första stycket, skall yttrande in- hämtas i ärendet. får uppdra åt en tjänsteman vid en skattemyndighet att företräda verket.