prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — att det markerats att de inblandade personerna kan vara av både kvinnligt och manligt kön. Vidare har vissa andra språkliga förändringar skett. 6 kap. 12 § Ändringen innebär att det är straffbart att underlåta att anmäla eller på annat sätt avslöja våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri som är å färde. Den allmänna bestämmelsen om underlåtenhet att avslöja brott återfinns i 23 kap. 6 § . Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14.2. 21.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor Lagens rubrik ändras till lag (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Ändringen innebär att det ingrepp som beskrivs i paragrafen i fortsätt- ningen skall benämnas som könsstympning. Paragrafen har dessutom formulerats om något för att förtydliga att förbudet omfattar samtliga ingrepp som kan komma i fråga. Ändringarna innebär ingen förändring i sak av lagens omfattning. Paragrafens första stycke ändras så att straffet för normalbrottet bestäms till fängelse i högst och det blir inte längre möjligt att döma någon till böter för detta brott. Eftersom ett ingrepp av det slag som det är fråga om här alltid medför svår kroppsskada har detta kriterium tagits bort som en omständighet som innebär att brottet skall anses som grovt. Vidare har det lägsta straf- fet för grovt brott höjts till fängelse . Detta följer av andra stycket. Genom ändringen i tredje stycket införs en möjlighet att döma även för förberedelse eller stämpling till brott mot denna lag samt den som un- derlåter att avslöja sådant brott. 21.3 Förslag till lag om förbud mot köp av sexuella tjänster Förbudet omfattar den som mot ersättning skaffar sig en tillfällig sexuell förbindelse, det vill säga den som köper prostitutionstjänster. Formule- ringen att mot ersättning skaffa sig en tillfällig sexuell förbindelse an- knyter till bestämmelsen om koppleri i 6 kap. 8 § och inne- börden och tolkningen av uttrycket bör vara densamma som där. Denna bestämmelse har kommenterats i prop. 1983/84:105. För straffansvar för koppleri krävs dock i regel att det är fråga om mer än en sexuell förbin- delse. Något sådant krav uppställs inte i den nya lagen. Det räcker alltså för straffansvar enligt denna lag att vid ett enstaka tillfälle skaffa sig en tillfällig sexuell förbindelse. Med ersättning avses såväl ekonomisk er- sättning som ersättning av annat slag t.ex. alkohol eller narkotika. Även den som erbjuder ersättning men som sedan inte erlägger den utlovade ersättningen får anses ha skaffat sig den tillfälliga sexuella förbindelsen mot ersättning, om den utlovade ersättningen var en förutsättning för den sexuella förbindelsen. Med sexuell förbindelse avses främst samlag men det räcker även med annat sexuellt umgänge. Enligt doktrinen (Jareborg, Brotten, 2 uppl. s. 319) torde nakenposering inte omfattas av begreppet sexuell förbin- delse. Förbudet enligt denna lag är sekundärt i förhållande till bestämmelsen i om förförelse av ungdom (6 kap. 10 § ). om gärningen omfattas av förbudet i är det dess bestämmel- ser som är tillämpliga. Om gärningen däremot inte kan anses som förfö- relse av ungdom skall gärningen i stället bedömas enligt denna lag. Påföljden för brott mot denna lag är densamma som för förförelse av ungdom, dvs. böter eller fängelse . Brott enligt den nya lagen bör dock i normalfallet anses ha ett lägre straffvärde än förfö- relse av ungdom. Även om det i och för sig kan vara svårt att bevisa när försök till brott enligt denna lag föreligger bör ändå bestämmelser om för- sök i 23 kap. vara tillämpliga också på detta brott. Liknande bevissvårig- heter torde för övrigt föreligga även vid tillämpningen av 6 kap. 10 § och de överväganden som gjorts i det sammanhanget bör kunna tillämpas även i detta fall. Försökspunkten torde i vart fall vara uppnådd när ett erbjudande om betalning har lämnats. Ansvar för försök förutsätter därutöver att det föreligger fara för att handlingen skulle ha lett till brottets fullbordan eller att sådan fara varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter. Köp av sexuella tjänster förutsätter i allmänhet någon form av medver- kan från den som erbjuder den tillfälliga sexuella förbindelsen, men det är bara den som mot ersättning skaffar sig den sexuella förbindelsen som skall straffas. Något ansvar för medverkan enligt 23 kap. 4 § kan därför inte komma i fråga beträffande säljaren . 21.4 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 8 a § I denna nya paragraf klargörs att ett av socialnämndens ansvarsområden är att stödja och hjälpa kvinnor som är eller har varit utsatta för våld i hemmet. Detta följer redan av 5 § men precis som det finns särskilda be- stämmelser för vissa andra grupper i socialtjänstlagen införs nu en sär- skild bestämmelse härom. Med uttrycket är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet avses kvinnor som lever eller har levt tillsammans med en man som systematiskt utsätter henne för miss- handel och andra övergrepp t.ex. av det slag som omfattas av den nya bestämmelsen i om kvinnofridsbrott. Något krav på att mannen skall vara dömd eller ens polisanmäld för något sådant brott finns givetvis inte, utan tvärtom skall socialnämnden kunna erbjuda hjäl- pinsatser av olika slag på ett mycket tidigt stadium till en kvinna som behöver det. Det kan t.ex. vara fråga om att ordna en tillfällig bostad till en kvinna som utsatts för misshandel i hemmet och som inte utan risk för fortsatt misshandel kan återvända hem. Det kan också vara behov av hjälp i form av rådgivning e.dyl. eller kanske en stödperson/kontaktper- son som polisutredning eller rättegång pågår. Det är viktigt att är lyhörd för vad kvinnor som befinner sig i en misshandelssituation kan vara i behov av. vet inte kvinnan själv om vilka möjligheter hon har att få stöd och hjälp. Social- tjänsten måste därför aktivt erbjuda hjälp av olika slag. I ansvar ligger också att själv ta initiativet till kontakter med en kvinna om nämnden får kännedom om att en misshandelssituation föreligger. Detta kan bli känt för socialnämnden t.ex. efter ett polisingripande om det finns minderåriga barn i hemmet eller om polisen anmäler till socialnämnden att det förekommer misshandel i ett hem. är det naturligtvis av yttersta vikt att socialnämnden är försiktig vid sådana kontakter så att inte kvinnans situation förvärras ytterligare. 21.5 Förslag till lag om ändring i jämställdhetslagen (1991:433) 6 § I första stycket förtydligas att arbetsgivaren är skyldig att vidta aktiva åtgärder för att förebygga och förhindra sexuella trakasserier. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.3. Arbetsgivarens åtgärder att förebygga och förhindra sexuella trakasse- rier skall ingå som ett led i det målinriktade arbetet för att aktivt främja jämställdheten i arbetslivet. Av 11 § jämställdhetslagen framgår också att de arbetsgivare som skall upprätta jämställdhetsplaner även i det sammanhanget skall överväga vilka åtgärder som är behövliga på arbetsplatsen för att just förhindra och förebygga sexuella trakasserier. I Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter om åtgärder mot kränkande särbehandling (AFS 1993:17) finns bestämmelser om hur arbetsgivaren därvidlag kan agera. Arbetet skall planeras och organiseras så att kränkande särbehandling så långt som möjligt förebyggs (2 §). Av 3 § framgår att arbetsgivaren skall klargöra att kränkande särbehandling, dvs. även sexuella trakasserier, inte kan accepteras i verksamheten. I 4 § anges att det hos arbetsgivaren skall finnas vissa rutiner. I de till före- skrifterna fogade Allmänna råden ges vägledning om t.ex. generella in- satser för att förebygga kränkande särbehandling. För att förebygga och förhindra sexuella trakasserier skall arbetsgiva- ren i vart fall i någon form utarbeta och anta ett förhållningssätt, en policy eller riktlinjer som klargör att sexuella trakasserier inte accepteras på arbets- platsen, göra detta förhållningssätt, denna policy eller dessa riktlinjer kända för arbetstagarna och utarbeta rutiner för hur sexuella trakasserier och anmälningar om sexuella trakasserier skall hanteras på arbetsplatsen. På större arbetsplatser kan det finnas skäl att ha någon eller några per- soner utsedda till vilka arbetstagare kan vända sig för stöd och råd. Vilka åtgärder i övrigt som den enskilde arbetsgivaren bör vidta och på vilket sätt arbetsgivarens förhållningssätt, policy eller riktlinjer skall doku- menteras måste dock i stor utsträckning bero på arbetsplatsens storlek och andra lokala förhållanden. Större krav måste kunna ställas på arbets- givare med många anställda. För de arbetsgivare som är skyldiga att upp- rätta en jämställdhetsplan skall inom ramen för den redogöras för hur frågan hanteras hos arbetsgivaren. Därutöver finns i EU kommissionens Code of Practice som finns bilagd kommissionens rekommendation av om skydd för kvinnors och mäns integritet på arbetsplatsen (OJ nr L 49, 24.2.92, s. vägledning för både arbetsgivare och de fackliga organisa- tionerna om hur de kan bidra till att motverka sexuella trakasserier. I andra stycket införs en definition av begreppet sexuella trakasserier. Med sexuella trakasserier avses sådant ovälkommet uppträdande av sexuell natur eller annat ovälkommet uppträdande grundat på kön som kränker arbetstagarens integritet i arbetet. Förslaget har behandlats i av- snitt 17.2. Det handlar om ovälkomna dvs. oönskade beteenden och handlingar. Det är den som utsätts för ett beteende eller en handling som avgör om beteendet eller handlingen är önskvärd eller inte. Det är det oönskade i beteendet eller i handlingen som skiljer sexuella trakasserier från ett vän- skapligt uppträdande som är välkommet och ömsesidigt. Det är inte möj- ligt att ange exakt på vilket sätt den drabbade skall visa att motpartens handlande eller uppträdande inte är önskvärt. Det är dock viktigt att den som blir utsatt för det oönskade beteendet faktiskt gör klart för den som trakasserar att beteendet inte accepteras. Det kan ske muntligt. Den drab- bade som inte orkar eller vågar konfrontera den som trakasserar kan välja att i ett brev tala om för personen att beteendet inte är önskvärt. Den drabbade kan vända sig till någon förtroendeperson på arbetsplatsen och be att få hjälp, men det är då viktigt att vederbörande förvissar sig om att budskapet framförs till den som trakasserar. I vissa fall kan omständig- heterna vara sådana att det utan särskilda åtgärder från den drabbades sida måste ha stått klart för den som vidtagit en handling att denna varit oönskad och därför är ett sexuellt trakasserande. Sexuella trakasserier kan innefatta många olika beteenden. Gemensamt för dem är att det är handlingar som påverkar och därmed kränker indivi- dens rätt till personlig integritet och självbestämmande. Sexuella trakas- serier kan innefatta fysiskt, verbalt eller icke verbalt uppträdande. Fy- siskt uppträdande av sexuell natur är oönskad fysisk kontakt t.ex. berö- ring, klappande, nypande eller strykningar mot en annan persons kropp men även så grova handlingar som våldäkt eller försök till våldtäkt. Ver- balt uppträdande av sexuell natur kan vara ovälkomna förslag eller på- tryckningar om sexuell samvaro. Det kan handla om ständiga förslag till social aktivitet utanför arbetsplatsen trots att det står klart att sådana för- slag är ovälkomna. Uppvaktning som sker på ett stötande sätt är ett annat exempel. Menande anmärkningar och anspelningar av sexuell natur eller kommentarer med ett anstötligt språk är ytterligare exempel på verbalt uppträdande. Sådana beteenden som angetts definierar den kränkta personens roll på arbetsplatsen som sexualobjekt snarare än som arbets- kamrat. Icke verbalt uppträdande av sexuell natur kan handla om att visa pornografiska bilder, föremål eller skrivet material. Det kan handla om att vissla, stirra eller göra gester som är anstötliga. Sådana beteenden kan få personer att känna sig osäkra och hotade. Det undergräver deras ställning på arbetsplatsen när de försöker umgås med sina arbetskamrater som kollegor med respekt för varandra. Annat uppträdande grundat på kön handlar om beteenden som svärtar ner eller förlöjligar eller som är skrämmande eller fysiskt förnedrande för en arbetstagare på grund av hennes eller hans kön som t.ex. könsbaserade förolämpningar och stö- tande kommentarer om utseende eller klädsel. Ett sådant beteende kan skapa en arbetsmiljö som är kränkande för den som blir utsatt. Många av beteendena eller handlingarna utgör också brottsliga gär- ningar. De straffstadganden som kan komma ifråga är t.ex. förolämpning, ofredande, sexuellt ofredande och sexuellt utnyttjande. 22 a § Bestämmelsen är ny. I paragrafen anges att när en arbetsgivare får kän- nedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för sexuella tra- kasserier av en annan arbetstagare skall arbetsgivaren i första hand utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna. Utredningsåtgär- derna skall syfta till att ta reda på de närmare omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna. Arbetsgivaren skall också i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta sexu- ella trakasserier. Om arbetstagaren underlåter att vidta åtgärder är arbets- givaren skadeståndsskyldig enligt 27 a §. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.4. En första förutsättning för att arbetsgivaren skall vara skyldig att vidta åtgärder är att arbetsgivaren får kännedom om att arbetstagaren anser sig ha blivit utsatt för sexuella trakasserier. Detta kan ske genom att arbets- tagaren själv vänder sig till arbetsgivaren. Arbetsgivaren kan också själv iaktta något som denne uppfattar som sexuella trakasserier eller av någon annan, t.ex. en arbetskamrat få kännedom om att arbetstagaren anser sig ha blivit utsatt för sexuella trakasserier och fråga arbetstagaren om så är fallet. Den som anser sig vara utsatt för sexuella trakasserier kan själv- klart också vända sig till sin fackliga organisation vilken kan göra arbets- givaren uppmärksammad på problemet. Den fackliga organisationen kan också som ombud för arbetstagaren tala med arbetsgivaren. Arbetsgiva- ren är dock inte vid skadeståndsansvar skyldig att vidta åtgärder utan att arbetstagaren bekräftar att hon eller han anser sig ha blivit utsatt för sexuella trakasserier. När arbetsgivaren fått kännedom om att arbetstagaren anser sig sexu- ellt trakasserad skall arbetsgivaren vidta utredningsåtgärder. Vilka ut- redningsåtgärder som skall vidtas får bedömas från fall till fall och är beroende av händelseförloppet i det enskilda fallet. En arbetsgivare skall dock utan dröjsmål ta reda på de närmare omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna. Detta bör ske i första hand genom samtal med den som anser sig sexuellt trakasserad. Detta framgår även av Arbe- tarskyddsstyrelsens Allmänna råd om tillämpning av föreskrifterna om åtgärder mot kränkande särbehandling i arbetslivet (AFS 1993:17) där det anges att ett lämpligt första steg är att konfidentiellt samtala men den som utsätts för kränkande särbehandling. Lämpligen bör frågan även ut- redas genom samtal med den eller de som utpekas som trakasserande. Självklart måste arbetsgivarens agerande ske med den diskretion som situationen kräver. Endast om det framstår som uppenbart att det inte förekommit några sexuella trakasserier kan arbetsgivaren anses befriad från skyldigheten att vidta utredningsåtgärder. Arbetsgivaren kan inte låta utredningen stanna vid att konstatera att ord står mot ord. Arbetsgivaren bör bilda sig en egen uppfattning om rik- tigheten i de uppgivna sexuella trakasserierna. I arbetsgivarens utred- ningsskyldighet kan dock inte anses ingå att också ta slutlig ställning till vem av de båda parterna som talar sanning, i de fall arbetstagarna lämnar helt oförenliga uppgifter och förhållandena även i övrigt är för oklara. De inblandade bör kunna hänvisas till de utredningsmöjligheter som kan erhållas genom samhällets försorg eller erbjudas av de fackliga organisa- tionerna. I utredningsskyldigheten ingår dock att följa utvecklingen och medverka i det utredningsarbete som kan följa. Förutom den inledande utredningsskyldigheten är arbetsgivaren också skyldig att i förekommande fall av sexuella trakasserier vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta sexuella trakasserier. Vad som menas med förekomande fall är kommenterat i avsnitt 17.4. Vid fall av sexuella trakasserier är det angeläget att arbetsgivaren seriöst lyssnar på den utsatta arbetstagarens berättelse och hur hon eller han själv ser på sin arbetssituation. Med ledning av detta och med beaktande av de önskemål arbetstagaren kan ha om frågans fortsatta hantering bör arbetsgivaren överväga vilka åtgärder som kan bli aktuella. I arbetsgiva- rens uppgifter kan givetvis ingå flera moment. Behovet av stöd- och hjälpinsatser bör särskilt uppmärksammas. Detta framhålls också tydligt i Arbetarskyddsstyrelsens Allmänna råd och kommentaren till 6 § i före- skrifterna. I de Allmänna råden anges också att problemen bör behandlas snabbt, relevant och respekterande samt att problemlösningar bör sökas genom samtal och åtgärder som syftar till att förbättra arbetsförhållan- dena. Vilka åtgärder som skäligen kan krävas är beroende av omständighe- terna i det enskilda fallet som t.ex. trakasseriernas art och omfattning, arbetsplatsens storlek och utformning samt arbetsstyrkans sammansätt- ning. Arbetsgivaren kan med beaktande av allmänna principer om an- ställningstrygghet och anställningsskydd vidta olika åtgärder. I första hand kan det vara fråga om tillsägelser och uppmaningar. Därefter kan det bli fråga om varningar, omplaceringar och ytterst uppsägning av den som trakasserar. Detta är dock bedömningar som bl.a. får göras utifrån anställningsskyddslagens regler. Det är angeläget att arbetsgivaren fortlöpande håller de aktuella ar- betstagarna informerade om vilka åtgärder arbetsgivaren har för avsikt att vidta och om de ställningstaganden denne gör. I detta ingår att naturligt- vis också lämna besked, om arbetsgivaren inte avser att vidta några yt- terligare åtgärder. Begreppen arbetsgivare och arbetstagare har samma innebörd som när de används i annan arbetsrättslig lagstiftning. Arbetstagare är således alla med ett anställningsförhållande hos arbetsgivaren oavsett om de därut- över också i vissa avseenden är arbetsgivarrepresentanter. Detta innebär att en och samma fysiska person i en situation kan vara representant för arbetsgivaren, t.ex. personalchef som får kännedom om sexuella trakas- serier, och i en annan situation vara arbetstagare, den som trakasserar. 27 a § Paragrafen är ny. Den anger att om arbetsgivaren inte vidtar nödvändiga åtgärder enligt 22 a § är arbetsgivaren skyldig att utge allmänt - ideellt - skadestånd. Det kan antas att den som sexuellt trakasserat en arbetskamrat i vissa fall upphör med sina trakasserier av den anledningen att arbetsgivaren får kännedom om trakasserierna. Skadeståndsskyldighet inträder inte i de fall trakasserierna slutar i och med att arbetsgivaren får denna kännedom. 28 § I paragrafen har tillförts att även ett skadestånd enligt den nya 27 a § kan jämkas. Specialmotivering till nuvarande lydelse av 28 § finns i prop. 1978/79:175 s. 141 f. Sammanfattning av betänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) Olika åtgärder har vidtagits för att öka stödet till brottsof- fer. Det finns emellertid alltjämt ett stort behov av insatser. Inte minst gäller detta i fråga om stöd och hjälp till kvinnor som utsatts för våld och andra övergrepp samt åtgärder för att förhindra en upprepning av våldet och för att förebygga våld mot kvinnor. Betänkandet innehåller förslag till åtgärder som griper in på flera olika samhällsområden. Vi föreslår lagändringar på ett flertal områden, men konstaterar att lagstiftning inte ensam kan lösa det samhälls- problem som våld mot kvinnor utgör. En betydande del av våra förslag tar därför sikte på olika myndigheters handläggning av ärenden med an- knytning till våld mot kvinnor. Vi lämnar också åtskilliga rekommenda- tioner för hur myndigheterna bör förhålla sig till kvinnovåld. Vi fokuse- rar särskilt det våld som män utövar mot närstående kvinnor. Internationellt (kapitel 2) Kapitel 2 behandlar det internationella samfundets aktiviteter när det gäller olika frågor som rör våld mot kvinnor. Vi anser att det är viktigt att informera allmänheten om de uttalanden som görs i internationella sammanhang, och som syftar till att bekämpa våld mot kvinnor. Detta har en informerande och utbildande funktion och förstärker allmänhetens medvetenhet om att våld mot kvinnor är ett allvarligt samhälleligt pro- blem. Vi har låtit översätta och publicerar i betänkandet (del B) några betydelsefulla FN- och Europarådsdokument om åtgärder för att be- kämpa våld mot kvinnor. Vi föreslår att internationella dokument som rör våld mot kvinnor fortsättningsvis översätts till svenska och publice- ras. Åtgärder för att öka kunskapen om omfattningen av våldet mot kvin- nor (kapitel 3) i kapitel 3 redovisas statistiska uppgifter om våldet mot kvinnor. Våldet mot kvinnor är i stor utsträckning dolt, och den officiella statis- tiken visar endast en mindre del av våldsbrotten mot kvinnor. I kapitlet föreslås olika åtgärder som bör kunna ge ett bättre underlag för att skatta omfattningen av våldsbrott som riktar sig mot kvinnor. Härigenom kan även kostnaderna för mäns våld mot kvinnor skattas och ett bättre un- derlag erhållas för åtgärder som behövs. Kriminalstatistiken bör enligt vår mening förbättras i väsentliga avse- enden. Sålunda bör statistiken över anmälda brott, framför allt brotten enligt 3, 4 och 6 kap. , i större utsträckning könsuppdelas. Denna statistik bör i ökad utsträckning också ge information om offrets ålder, nationalitet och relation till gärningsmannen. På motsvarande sätt bör statistiken över lagförda personer innehålla uppgifter om brottsoffer, dessas kön, ålder, nationalitet och relation till gärningsmannen. Även den statistik som finns beträffande brott mot lagen (1988:688) om besöksförbud behöver kompletteras. Statistiken bör också ge ökad kunskap om skadestånden vid våldsbrott förövade mot kvinnor och belysa omfattningen av frihetsberövanden vid brott som avser våld mot kvinnor. Vi föreslår vidare att en brottsofferundersökning avseende våld mot kvinnor skall genomföras. En sådan undersökning bidrar till att man bättre kan skatta den verkliga brottslighetens storlek. Detta kan i sin tur bidra till att kunskapen om våldet mot kvinnor ökar liksom kunskaperna om sambandet mellan våldet och andra samhällsfaktorer. En brottsof- ferundersökning kan också visa på var resurser bör sättas in för att det våld som kvinnor utsätts för skall kunna bekämpas. Åtgärder som kan motverka våld mot kvinnor (kapitel 4) I kapitel 4 redovisas några historiska linjer och några utgångspunkter för sättet att se på våld mot kvinnor. Vi konstaterar i kapitlet att forskningen om våld mot kvinnor måste ut- vecklas. Vi föreslår att regeringen uppdrar åt lämplig myndighet att ut- arbeta en plan för hur en sådan utveckling skall kunna komma till stånd. Sambandet mellan våldspornografi och våld mot kvinnor är föga belyst i forskningen. Ytterligare forskning på det området bör kunna ge ett bättre underlag för att bedöma behovet av att kriminalisera innehav av våldspornografi. Det behövs en ökad medvetenhet hos allmänheten om det samhälls- problem som våld mot kvinnor utgör. I bl.a. och produ- ceras TV-information som sammanställts av myndigheterna för att upp- lysa allmänheten om omfattningen av och orsaker till våld mot kvinnor. Man har ansett att de kampanjer som har genomförts haft en positiv på- verkan på allmänhetens attityder till sådant våld. Vi föreslår att rege- ringen tar initiativ till en liknande kampanj i . I skolan liksom i annat ungdomsarbete måste man vara uppmärksam på det våld som flickor och kvinnor utsätts för.