prop · GL0363 · 1998-01-01 00:00:00 — För nu nämnda företag en EEIG eller en utländsk filial samt för ut- omlands bosatta fysiska personer bör i princip samma lämplighetskrav ställas på deras företrädare som på andra juridiska personers företrädare. Författningstexten bör därför kompletteras med en bestämmelse som täcker dessa rättssubjekt. Om någon av de prövade personerna byts ut, skall som ovan nämnts den nye personens lämplighet prövas. En motsvarande prövning bör ske när en ansvarig person tillkommer utan att en företrädare lämnar sitt ansvarsområde. Bestämmelserna i nuvarande 7 § YTL bör därför justeras i enlighet härmed. Vad den trafikansvariges ansvarsområde omfattar anges inte i författningstexten. Det föreslås nu preciserat och kan helt kort uttryckas så att denne har ett särskilt ansvar för att verksamheten utövas i enlighet med gällande regler och god branschsed samt på ett trafiksäkert sätt. Därutöver anges att ansvaret förutsätts omfatta hela verksamheten och således inte endast själva trafiken. 7.2 Yrkeskunnande Regeringens förslag: Kravet på yrkeskunnande tas in i lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Länsstyrelserna i , respek- tive samt och Svenska Åkeriför- bundet förordar alla att det införs ett auktorisationsförfarande för kurs- anordnare. Skälen för regeringens förslag: De olika branschorganisationerna, liksom vissa fristående utbildare, driver kurser för blivande tillstånds- havare. Sådan utbildning tillhandahålls av bl.a. , och . Fram t.o.m. stod de också för examinationen efter genomgången ut- bildning. Enligt de nuvarande bestämmelserna i 5 a § YTF är det Väg- verket som anger kraven för blivande tillståndshavare och som också examinerar dessa. Flera remissinstanser har framfört kritik mot denna ordning. I stället har föreslagits att i utbildningskraven bör referera till en viss angiven kunskapsmassa och/eller ge litteraturhänvisningar till vad en blivande tillståndshavare skall inhämta för att kvalificera sig. Man menar att borde auktorisera kursanordnare som står för kurser med visst angivet innehåll och att såsom nu föreskrivs i 5 a § YTF sedan skulle ha hand om examinationen, som då blir en uppfölj- ning av själva utbildningen. De föreskrifter som meddelat är mycket detaljerade. Inom varje delområde föreskrivs, utifrån de riktlinjer som EG-reglerna drar upp, klara kunskapskrav för såväl gemensamma som branschskiljande avsnitt. För att uppnå ett godkänt resultat krävs godkänt på samtliga delprov, som dock kan genomföras vid olika tillfällen. Det ställs inte krav på viss utbildning eller att utbildning skett hos en viss kursanord- nare. Det avgörande är i stället att man med godkänt resultat klarar de olika delmomenten i kunskapsproven. Eftersom endast har gått sedan EG-reglerna infördes i den svenska lagstiftningen är det regeringens uppfattning att den ordning som gäller bör prövas och utvärderas, som eventuella änd- ringar och förbättringar fortlöpande får ske inom ramen för bemyndigande. Auktorisation av kursanordnare vilket i och för sig är möjligt enligt EG-reglerna eller annan nyordning bör därför inte ske . För att understryka vikten av att tillståndshavaren har det föreskrivna yrkeskunnandet bör dock den grundläggande bestämmelsen härom tas in i lagen. I bestämmelserna bör också uttryckligen anges att kravet på yrkes- kunnande även skall anses uppfyllt av den som kan förete ett bevis om yrkesmässig kompetens som har utfärdats av en annan EG-medlemsstat enligt rådets direktiv /26/EG. 7.3 De ekonomiska kraven Regeringens förslag: De ekonomiska kapitalkraven höjs väsentligt och tas in i lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker höj- ningen av kapitalkraven. anser att kapitalkraven skall skärpas ytterligare och att företag i åkeri- och taxi- branschen skall drivas i aktiebolagsform. , Industriför- bundet, , och avstyrker däremot förslaget. anser att kravet på att fortlöpande uppfylla de ekonomiska kraven måste kunna underlåtas vid särskilda fall och anser att den fortlöpande bedömningen mer skall ta sikte på om företaget i rätt tid fullgör sina ekonomiska skyldigheter än om en viss kapitalbas före- ligger. Samfundet anser vidare att det är en brist att kapitalkraven inte åtföljs av några företagsekonomiska bedömningar eller konsekvens- analyser särskilt avseende de etablerade åkerierna. Även m.fl. anser att kapitalkravet kortvarigt borde få underskridas, eventuellt med en viss tidsfrist för att återställa kapitalet. Flera remissinstanser anser att man i större utsträckning skall begagna systemet med s.k. revisorsintyg. Några remissinstanser anser att reg- leringen av kapitalbeloppens storlek även fortsättningsvis skall tas in i yrkestrafikförordningen. menar att ett trafik- företag vid starttillfället samt vid utökning av verksamheten skall kunna styrka kravet på ekonomiska resurser medan det i övrigt bör vara till- räckligt att företaget fullgör sina förpliktelser mot samhället. Vidare anser och att det krävs särregler för företag som har tillstånd till flera trafikslag. Från flera remissinstanser har efterfrågats mer detaljerade regler för hur de olika begreppen skall tolkas. Skälen för regeringens förslag: De svenska ekonomiska kraven motsvarar de minimikrav på ekonomiska resurser som följer av rådets direktiv /26/EG. Enligt nu gällande regler i 5 § YTF skall således som ett minsta krav vid bedömningen av den sökandes ekonomiska resurser gälla att sökanden förfogar över ett kapital och reserver om per fordon eller per ton av högsta tillåtna vikt för fordon som avses användas vid godstrafik respektive per sittplats i fordon som avses användas vid persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst. Om den sökande inte på annat sätt kan visa att företaget uppfyller dessa krav på ekonomiska resurser får tillsynsmyndigheten som bevis på sådana resurser godta bekräftelse eller försäkran av en bank eller något motsvarande kvalificerat institut. Sådan bekräftelse eller försäkran får lämnas i form av en bankgaranti eller i annan liknande form. Grundtanken bakom införandet av de ekonomiska kraven inom EU har varit att eftersträva en likabehandling av näringsidkare på transport- området i de olika länderna. För de enskilda ländernas del tillkommer syftet att ge tillståndsmyndigheten ett verktyg för att kontrollera att en sökande har möjligheter att driva en transportverksamhet på ett ekono- miskt försvarbart sätt. ger det sökanden en chans att redan före driftstarten få en överblick över sina egna förutsättningar att driva rörel- sen vidare efter ett inledande skede. EU:s krav på ekonomiska resurser omfattar inte taxiverksamhet och generellt sett kan kapitalkrav dessutom ha negativa effekter ur etable- ringssynpunkt och därmed för konkurrenstrycket i branschen i fråga. Taxiverksamheten bör trots detta omfattas av ett förhöjt kapitalkrav. Att ett förhöjt kapitalkrav förordas för taxibranschen beror bl.a. på att rege- ringen anser det nödvändigt att åtgärda de omfattande problem med skatteundandraganden som har noterats inom taxi. Dessa problem är sär- skilt svårhanterbara p.g.a. vissa särdrag inom branschen. Här kan t.ex. nämnas att taxiföretagen inte har några fasta försäljningsställen samt att etableringströskeln med nuvarande regler är relativt låg. Ett driftskapital krävs för att starta en rörelse. Förutom kostnaden för fordonet, som ofta är den största posten, är det fråga om kostnader för fordonsförsäkring, transportförsäkring, skatt och drivmedel samt vissa administrativa kostnader, såsom avgift för tillstånd samt i förekommande fall kostnad för anslutning till en beställningscentral eller en last- bilscentral. Dessa kostnader betalas i samband med att rörelsen startar och måste självfallet beräknas utanför kostnaden för själva fordonet. I beräkningsunderlaget räknar tillståndsmyndigheterna in anskaff- ningskostnaden för fordonet och således inte endast storleken på rörel- sens reserver under löpande drift. Det bör vidare betonas att myndig- hetens prövning vid en ansökan om att utöka transportverksamheten med ytterligare fordon skall omfatta hela rörelsen och inte enbart det tillkom- mande fordonet. Valfriheten enligt gällande regler att i stället för det fasta beloppet per fordon bestämma beloppskravet utifrån en viss summa per ton av högsta tillåtna vikt för fordon i godstrafik respektive visst belopp per sittplats i fordon i persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst medför i många fall alltför låga beloppskrav. Den bestämmelsen bör därför mönstras ut. De ekonomiska kraven bör i stället bestämmas enbart till fasta belopp per fordon. Detta är även i överensstämmelse med förslaget till ändring av direktivet 96/26/EG (se avsnitt 6.4). Utredningen har föreslagit att de ekonomiska kraven bör differentieras efter typen av trafik, bl.a. mot bakgrund av att såväl EG-reglerna som andra nordiska länders regler inte omfattar taxitrafik eller lättare gods- trafik. Utredningen har härvid föreslagit att för godstransporter med fordon som har en tillåten totalvikt överstigande och för person- transporter med fordon som är inrättade för flera än nio personer in- klusive föraren, som ett minsta krav skall gälla att sökanden förfogar över kapital och reserver om för vart och ett av de två första fordonen och för varje tillkommande fordon. För godstransporter med fordon som har en tillåten totalvikt av högst och för persontransporter med fordon som är inrättade för högst nio personer inklusive föraren har utredningen föreslagit att som ett minsta krav skall gälla att sökanden förfogar över ett kapital och reserver om för vart och ett av de två första fordonen och för varje tillkommande fordon. gäller de svenska bestämmelserna alla tillståndshavare och dessa åläggs i princip samma beloppsmässiga krav. Även om det är möjligt att differentiera de ekonomiska kraven på olika sätt medför en sådan ordning alltid gränsdragningsproblem. På grund härav och då EG-reglerna, enligt förslaget till ändring av direktivet, avsevärt kommer att förenklas är det regeringens uppfattning att det nuvarande enhetliga systemet bör bestå. Vad gäller beloppsgränsen kan konstateras att minimikravet för fordon som omfattas av direktivet 96/26/EG kan förväntas komma att höjas till 9 000 ecu för det första fordonet och därefter 5 000 ecu för varje till- kommande fordon (se avsnitt 6.4). Redan på grund härav måste således de svenska beloppsgränserna för sådana fordon avsevärt höjas. Även om en ordning med höga krav på den tunga trafiken kan tyckas mer rimlig på grund av att det i en sådan typ av verksamhet redan i starten krävs ett högre kapital för att rent faktiskt anskaffa fordon m.m. för rörelsen har utredningen visat att det även för de lättare fordonens del finns motiv för en rejäl höjning av beloppskravet (se t.ex. s. 182 i betänkandet). Regeringen föreslår således att som ett minsta krav för alla slag av yrkesmässig trafik skall gälla att sökanden förfogar över kapital och reserver om för ett fordon och för varje därutöver tillkommande fordon. De nu föreslagna höjningarna av beloppen ligger dessutom väl i linje med det förslag till höjning av minimibeloppen som förhandlats fram inom EU. Kapitalkraven innebär bl.a. att den som köper ett fordon på avbetalning eller leasar fordonet inte kan tillgodoräkna sig fordonets värde som tillgång utan denne får i stället visa att han har tillgångar av annat slag. Andelen enbilsåkare är stor på såväl gods- som taxisidan. Den som startar en trafikrörelse börjar vanligen med ett fordon. Vid en ansökan om utökning av fordonsparken finns därför intäkter från det första fordonet att påvisa för tillståndsmyndigheten och redovisningshandlingar över utfallet kan företes. När skall prövningen ske? En viktig fråga är de ekonomiska förutsättningarna skall föreligga. Vid tiden för ansökan eller fortlöpande? I praktiken utförs kontrollen av de ekonomiska förutsättningarna när en ansökan om trafiktillstånd prövas. Enligt regeringens förslag bör tydligare fastslås att de ekonomiska förutsättningarna skall föreligga fortlöpande över tiden och att det är den prövade som skall styrka att detta krav är uppfyllt. Bakgrunden till kravet är att tillståndshavaren skall kunna driva rörelsen vidare efter det första inledande skedet med ett kontinuerligt arbetande kapital. Det ligger därför i sakens natur att kapitalkraven skall vara fort- löpande uppfyllda. Hur skall prövningen ske? Av Statskontorets rapport (1993:15) Om taxi och annan yrkestrafik avseende förhållandena före ikraftträdandet av de EG-anpassade reglerna framgår att kraven på sökandens ekonomiska lämplighet, t.ex. avseende tillgångar, skuldbelopp, finansieringsmöjligheter m.m. uppvisade stora skillnader länsstyrelserna emellan. Endast ca tio länsstyrelser gjorde således närmare ekonomiska bedömningar av sökandens förutsättningar att driva verksamheten. De ovan föreslagna beloppen för vilka kapitalkrav som skall ställas är minimibelopp och har utformats så att den ekonomiska prövningen i normalfallet kan koncentreras till en undersökning av om dessa krav är uppfyllda eller inte. Härigenom förenklas prövningen och skapas förut- sättningar för enhetlighet olika tillståndsmyndigheter emellan. En hel- hetsbedömning utesluts emellertid inte. Bilden av sökan- dens/tillståndshavarens ekonomi kan nämligen vid en sådan bedömning te sig så ogynnsam att man måste säga sig att företaget inte kan drivas på de premisser som har angetts. Detta kan t.ex. vara fallet där verksam- heten till större delen är byggd på lånat kapital med korta betalnings- frister eller oförmånliga villkor i övrigt eller rent av att uppgivna till- gångar är fiktiva. I sådana och andra fall med stor skuldbelastning kan det föreligga särskilda skäl att inte nöja sig med att kapitalkravet är upp- fyllt. En prövning grundad på en helhetssyn får då göras, varvid det kan finnas skäl att djupare undersöka vari det uppgivna kapitalet består. Regeringens förslag innehåller inte något krav på att tillgångarna skall vara av visst slag och inte heller något krav på att eget kapital skall vara av viss storlek. Såsom tillgång räknas exempelvis en fastighet som ingår i rörelsen, fordon och andra inventarier. Som tillgång räknas även ett garantiåtagande eller motsvarande från en bank. Tillgångarna skall vid kalkylen tas upp till det verkliga värdet. I fråga om skulder tillmäts restförda skulder särskilt intresse. Det förtjänar att understrykas att det bör finnas alternativa möjligheter att visa att kapitalkravet är uppfyllt. Detta kan ske genom företeende av redovisningshandlingar, självdeklaration med bilagor, revisorsintyg etc. Att en utfästelse om kredit eller en garantiutfästelse från en bank före- ligger får visas genom intyg från denna. När det är fråga om en nystartad rörelse kan sökanden exempelvis redovisa ingångskostnader och tillgängliga medel, som styrks av ett intyg från en bank jämte ett intyg om fordonets eller fordonens värde, och ett intyg om att fordonet är betalt. Ett fordons värde får jämföras med even- tuella lån sökanden tagit för anskaffningen. Om t.ex. fordon eller andra tillgångar tillförs ett nybildat aktiebolag som startar en rörelse bör en godkänd eller auktoriserad revisor intyga dels att tillgångarna appor- tegendomen verkligen har tillförts bolaget, dels att dessa har åsatts ett korrekt värde och att egendomen kan antas bli till nytta för bolagets verk- samhet (jfr 2 kap. 9 § andra stycket 4 ABL). Vid en ansökan om utökning av fordonsantalet i en rörelse kan en eko- nomisk beräkning ske med stöd av årsredovisningshandlingar, som visar rörelsens status. Sökanden bör vara skyldig att ge in handlingar som underlag för den bedömning som prövningsmyndigheten skall göra av sökandens ekonomiska möjligheter att starta och driva verksamheten. bör allt efter omständigheterna utnyttja möjlig- heterna att skaffa sig den information som behövs. Vad gäller företeende av t.ex. finansieringsplan eller budget kan nämnas att en del länsstyrelser anser att sådana handlingar skall företes. En budget kan i förekommande fall utvisa ingångskostnader, tillgängliga medel m.m. som ett komplement till övriga handlingar. Det bör dock framhållas att det är tveksamt i vad mån en sådan kan läggas till grund för bedömningen av en rörelse, eftersom det är fråga om uppskattade siffror med ett tänkt utfall, där risken naturligen är stor att uppgifterna kan anpassas till de krav prövningsmyndigheten ställer upp. Nyttan med en budget som grund för bedömningen av en ansökan om tillstånd är således inte självklar. I speciella fall kan en budget dock ha ett visst värde, såsom i vissa tillsynssituationer. När det är fråga om utökning av en rörelse med ytterligare fordon kan en finansieringsplan, dvs. en plan över hur sökanden avser att få investerings- och driftskapital för utök- ningen, vara av ett visst värde för tillståndsmyndigheten. Myndigheten bör därför vara oförhindrad att kräva in även en sådan plan för att kunna konstatera att utökningen kan finansieras. Vidare kan ett intyg eller en verifikation över storleken av visst uppgivet kapital och hur detta har anskaffats vara av intresse. Från länsstyrelsehåll har framhållits att det kan medföra svårigheter att tillämpa reglerna om ekonomiska krav, så till vida att de årsredovisningar och andra handlingar som prövningsmyndigheten har tillgång till ofta är för gamla och inte visar den aktuella situationen samt i övrigt kan vara svåra att tolka och bedöma. Regeringen vill i det avseendet betona att länsstyrelserna i tillsynsarbetet bör få kräva in de handlingar som verkligen behövs för tillsynen. Det är även viktigt att författningstexten utformas så att sökanden har alternativa möjligheter att visa sin ekono- miska förmåga. Hur länsstyrelsernas prövning av solvenskraven rent faktiskt bör gå till samt i vilken omfattning och på vilket sätt länsstyrel- serna bör ställa krav avseende företeende av handlingar kan lämpligen överlämnas till för att behandlas i föreskrifter och allmänna råd. Det sista ledet i den nu gällande författningstexten om kapitalkravet (5 b § sista stycket YTF) handlar om bekräftelse eller försäkran av en bank eller något motsvarande kvalificerat institut . Bestämmelsen har föranlett diskussioner om att, liksom i andra nordiska länder, införa bruket av ett intyg från en sökandes eller tillståndshavares revisor om sökandens ekonomiska status. Ett sådant intyg eller en förklaring från revisorns sida skulle innebära, att revisorn undersöker om sökanden har reella tillgångar eller medel för verksamheten. Å ena sidan kan hävdas att användningen av ett revisorsintyg eller revisorsförklaring medför att revisorn, som har tystnadsplikt beträffande klientens ekonomiska ställ- ning, dras in i en bedömning som kan medföra en lojalitetskonflikt. Vidare kan hävdas att en revisorsförklaring innebär att tillstånds- eller tillsynsmyndigheten därmed skulle frånhända sig det egna ansvaret för bedömningen av en ansökan till någon annan än myndigheten. Å andra sidan kan hävdas att man med en revisors hjälp kan förväntas få en mera yrkesmässig bedömning av en rörelses verksamhet och resultat än vad prövningsmyndigheten av resursskäl kan åstadkomma. Beträffande de rörelser som drivs i aktiebolagsform kan även framhållas till skydd för aktiekapitalet. För en revisor, som redan är väl förtrogen med ett bolags ekonomiska förhållanden, kan ett intyg ses som ett led i revisorns löpande arbete med företaget. Även beträffande den kostnads- mässiga aspekten för det enskilda företaget att få ett sådant revisorsintyg finns det en klar fördel i förhållande till den mera kostsamma bankgaran- tin. Det är regeringens mening att fördelarna med ett intyg av revisor överväger. Flera remissinstanser har även uttalat sig för en sådan möjlig- het. Det bör emellertid betonas att kravet på revisorsintyg är alternativt, dvs. det är endast ett av flera sätt för sökanden att visa rörelsens ekono- miska bärkraft. Stommen i den ekonomiska bedömningen måste vara beloppskraven, medan redovisningshandlingar, intyg eller försäkran från en bank eller en revisor utgör hjälpmedel vid tillståndsgivning och till- synsarbete. Regeringen föreslår därför att det öppnas en möjlighet för prövningsmyndigheten att som bevis på ekonomiska resurser förutom en bekräftelse eller försäkran av en bank eller liknande institut, dvs. en utfästelse om en framtida kredit även få godta ett intyg från en godkänd eller auktoriserad revisor. Beträffande en sökandes möjligheter att på annat sätt än genom sedvan- liga redovisningshandlingar styrka sin ekonomiska status gäller som nämnts enligt 5 b § YTF, att tillståndsmyndigheten som bevis på ekonomiska resurser får godta en bekräftelse eller försäkran av en bank eller ett motsvarande kvalificerat institut, i form av en bank- garanti eller i annan liknande form. En bankgaranti utgörs av en borgens- förbindelse, där banken går i borgen såsom för egen skuld. Garantin ställs ut till en förmånstagare, till vilken den utlovade betalningen sker för den händelse tillståndshavaren inte själv kan uppfylla sina ekono- miska förpliktelser. När det gäller kravet på ekonomiska resurser enligt 5 b § YTF kan noteras, att den bankgaranti som avses i författnings- texten i direkt översättning från EG-direktivet dock i juridisk mening inte är någon borgen, eftersom den inte har någon förmånstagare och inte innehåller något direkt åtagande för banken. Konstruktionen skiljer sig också från viss annan lagstiftning där ekonomiska garantier förekommer. Enligt t.ex. resegarantilagen (1972:204) skall den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor, innan han marknadsför en paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten skall bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse, som fullgörs vid anfordran. Säkerheten får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som erlagts för en paketresa, som blir inställd eller av annan anledning inte blir av, eller för att betala uppehälle, återresa och eventuell ersättning till resenärer när reseföretaget inte förmår fullgöra sina åtaganden i samband med en resa som har påbörjats. En sådan garanti ställs således ut med Kammarkollegiet som förmånstagare och med åtagande för banken att till Kammarkollegiet betala garantibeloppet, som tas i anspråk för even- tuell betalning till resenären. Ett annat exempel på en bankgaranti som ställs ut med en myndighet som förmånstagare för fullgörandet av visst betalningsansvar utgör naturvårdslagens (1964:822) krav på säkerhet vid täkttillstånd. Ett sådant tillstånd får enligt 18 § naturvårdslagen beviljas endast om sökanden har ställt säkerhet för de villkor som skall gälla för tillståndet, såsom återställande av naturen sedan täktverksamheten har avslutats. När det i 5 b § YTF ställs krav på en bekräftelse eller en försäkran av en bank eller ett motsvarande kvalificerat institut, i form av en bank- garanti eller i annan liknande form, får lydelsen i stället förstås så, att det är fråga om att banken ger en garanti för att vid behov bistå tillstånds- havaren med det kapital som krävs för driften av verksamheten, om denne skulle komma i ekonomiskt trångmål. I realiteten innebär detta således att banken utfäster sig att, när behov uppstår, bevilja en kredit i någon form, vanligen såsom checkräkningskredit. Det är alltså inte fråga om att utfästa sig att till en viss förmånstagare ge ut vissa belopp, t.ex. att till staten betala in skatter och avgifter, eller att till en leverantör eller annan affärspartner svara för en viss uppkommen skuld. Någon ändring i nu angivna innebörd av bankgarantisystemet på yrkestrafikområdet föreslås inte. De krav som i ekonomiskt hänseende ställs på den som ansöker om till- stånd till yrkesmässig trafik eller den som redan innehar ett sådant till- stånd är av avgörande betydelse för vederbörandes möjligheter att driva sin yrkesverksamhet.