prop · GL0342 · 1998-01-01 00:00:00 — Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om tullens möjligheter att i underrättelse- och spaningsverksamhet registrera uppgifter om all- varlig brottslig verksamhet i underrättelseregister och analysregister samt uppgifter om begångna brott i spaningsregister. Vissa uppgifter som kan komma att omfattas av rapporter som förs in av andra stater motsvaras, som nämnts, inte av något befintligt svenskt dataregister. Detta gäller bl.a. vissa uppgifter som kan komma att omfattas av rapporter enligt artiklarna 96.2 b samt 99.2 a, b, och 3, som kan vara av underrättelsekaraktär. Beträffande inrättande och förande av personregister finns allmänna bestämmelser i datalagen (1973:289). Med personregister avses register, förteckning eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatisk databehandling (ADB) och som innehåller personuppgift som kan hänföras till den som avses med uppgiften. Reglerna är avsedda att skydda mot otillbörliga intrång i enskildas personliga integritet. Enligt datalagen får personregister inrättas endast av den som har fått licens av Datainspektionen. För vissa register krävs dessutom Data- inspektionens tillstånd. Sådant krav på tillstånd gäller för personregister som skall innehålla uppgifter som allmänt sett kan antas medföra särskild risk för intrång i den personliga integriteten. Tillstånd krävs i enlighet härmed bl.a. för personregister som innehåller uppgifter om att någon misstänks eller har dömts för brott eller har undergått påföljd och andra liknande uppgifter. Om inrättandet av ett register har beslutats av riks- dagen eller regeringen (s.k. statsmaktsregister) behövs dock inte Data- inspektionens tillstånd. I förhållande till dagens regler kommer således de uppgifter om personer, som via den tekniska stödfunktionen kommer att inflyta i den svenska nationella enheten, att utgöra ett personregister i den mening som avses ovan. Registret kommer i flera fall att innehålla sådana upp- gifter som, enligt vad som nämnts ovan, kräver endera Data- inspektionens tillstånd eller författningsstöd. Med beaktande av vad som uttalats i samband med riksdagsbehandlingen av propositionen om offentlighet, integritet och ADB bör utgångspunkten vara att registret skall ha stöd i lag (prop. 1990/91:60, bet. 1990/91:KU11). Pågående lagstiftningsarbete antogs och rådets direktiv om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. Det omfattar all behandling av personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg liksom annan behandling än automatiserad av personuppgifter som ingår i eller kommer att ingå i ett register. Syftet med direktivet är att det skall skapas en gemensam hög nivå på integritetsskyddet vilket i sin tur skall leda till att personuppgifter skall kunna flöda fritt mellan medlemsländerna. Medlemsstaterna får inom den ram som anges i direktivet närmare precisera villkoren för när behandling av person- uppgifter får förekomma. Sådana preciseringar får dock inte hindra det fria flödet av personuppgifter inom unionen. har på regeringens uppdrag analyserat på vilket sätt direktivet skall införlivas i svensk rätt samt lagt fram förslag till en ny lag på området. I betänkandet Integritet Offentlighet Informations- teknik (SOU 1997:39) har bl.a. lämnat förslag till persondatalag. Med utgångspunkt i det förslaget har regeringen föreslagit en ny personuppgiftslag (prop. 1997/98:44). Den föreslagna lagen inne- håller generella riktlinjer för all behandling av personuppgifter. Därmed avses i stort sett allt man kan göra med sådana uppgifter, exempelvis samla in, söka, bevara och sprida uppgifter. Den föreslagna lagen omfattar behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad, dvs. i första hand datoriserad. Även behandling av sådana uppgifter (på papper) kan dock omfattas av lagen, nämligen om uppgifterna skall ingå i en strukturerad samling av personuppgifter vilka är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Det nämnda direktivet gäller endast på gemenskapsrättens område. Utanför detta torde således falla bl.a. sådan behandling av person- uppgifter som utförs av polisen m.fl. för att t.ex. upprätthålla allmän ordning eller för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Den föreslagna personuppgiftslagen kommer dock, på samma sätt som den nuvarande datalagen, att få en generell räckvidd. Den kommer även att gälla behandling av personuppgifter inom polisen, om inte avvikande bestämmelser meddelas i polisdatalagen, som föreslagits av . Även polisregisterförfattningarna har som nämnts varit föremål för en översyn. (Ju 1995:01) arbete har skett med ut- gångspunkt i de riktlinjer för registerstrukturen som anges i regeringens proposition 1994/95:144 Riktlinjer för registreringen av påföljder m.m. har i delbetänkandet Kriminalunderrättelseregister DNA-register (SOU 1996:35) och slutbetänkandet Polisens register (SOU 1997:65) bl.a. lämnat förslag till lag om det allmänna belastningsregistret; det registret föreslås inne- hålla uppgifter om påföljd för brott och liknande uppgifter lag om misstankeregister; registret föreslås innehålla uppgifter om den som fyllt och som är skäligen misstänkt för något brott i eller för något annat brott för vilket svårare straff än böter är föreskrivet lag om polisens behandling av personuppgifter m.m. (polisdatalag) som innehåller dels allmänna bestämmelser om behandling av person- uppgifter i polisens verksamhet, dels särskilda bestämmelser om kriminalunderrättelseregister, DNA-register, fingeravtrycks- och signale- mentsregister, register över kvarstående brottsmisstankar, register som förs för övervakning av personer samt andra register. Behov av ny lagstiftning Den nya lagstiftning som föreslås ersätta datalagen, i förening med de särskilda författningar för polisens del som har före- slagit, förväntas utgöra ett rättsligt stöd för sådan behandling av person- uppgifter som ett deltagande i SIS och upprättandet av den nationella enheten kommer att medföra när det gäller uppgifter som kommer att flyta in i det från andra stater. Det torde dock krävas särskilda regler om att upprätta det , eftersom detta förutsätter en teknisk och rättslig konstruk- tion som inte förekommer på annat håll. Regeringen bedömer att det behövs en särskild lag för detta ändamål. I denna lag bör man också föra in en bestämmelse som reglerar det förhållandet att uppgifter som kommer från andra länder automatiskt kommer att ingå även i det . Frågan om vilka myndigheter som skall ha tillgång till uppgifter i SIS bör också regleras. Regler om vilka uppgifter som eventuellt skall lämnas från svenska polisregister till SIS däremot bör finnas i de författningar som styr dessa register. De begränsningar av hänsyn till den enskildes integritet som har gällt vid införing i och användning av svenska register för främst personefterlysning kan alltså behållas också vid införande av s.k. rapporter i SIS för sådana ändamål. Användningen av SIS kräver inga ändringar i dessa avseenden. Med detta synsätt kommer användningen av SIS inte att aktualisera en mer ingripande svensk registrering än vad som finns . Den enskildes berättigade anspråk på integritet kommer alltså i oförminskad omfattning att skyddas också inom ramen för Schengen- samarbetet. 7.5.2 Skydd för personuppgifter och säkerhet för uppgifter i Schengens informationssystem (artiklarna 102 118) Artikel 102 Artikel 102 innehåller regler som begränsar användningen av uppgifter i SIS. Uppgifterna får till att börja med endast utnyttjas för de ändamål som angivits för var och en av de rapporter som avses i artikel 95 100 (artikel 102.1). För att uppgifter i en viss rapport, dvs. en registrering i SIS av en person på spärrlistan eller av en begäran om verkställighet av ett visst förfarande, skall få användas för ett ändamål som avses i ett annat slag av rapport krävs dels att det finns grundad anledning att avvärja en förestående allvarlig fara för den allmänna ordningen och säkerheten eller en stor risk antingen för statens säkerhet eller för grovt brott, dels att tillstånd ges i förväg av den rapporterande staten (artikel 102.3). Uppgifterna får aldrig användas för administrativa ändamål (artikel 102.4). Kopiering av registrerade uppgifter får, enligt artikel 102.2, endast ske i tekniskt syfte, i den mån det krävs för direkt inhämtande av uppgifter av de myndigheter som handhar gränskontroller, utlänningskontroll och ärenden som gäller viseringar och uppehållstillstånd. Rapporter från andra Schengenstater får inte kopieras från den nationella delen av SIS till andra nationella datafiler. Förhållande till svenska regler Bestämmelser som liknar den som finns i artikel 102, om att uppgifter som en stat lämnar till en annan stat inte får användas för annat än vissa ändamål, är vanliga i internationella överenskommelser. Enligt svensk rätt är dock myndigheternas möjligheter att använda uppgifter i all- mänhet inte begränsade på detta sätt. För sådana begränsningar krävs nämligen särskild lagstiftning. Ett exempel på sådan lagstiftning utgör lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. Av 1 § i den lagen framgår att om en svensk myndighet har fått upplysningar eller bevismaterial från en främmande stat för att användas vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott och om det på grund av en överenskommelse med den främmande staten gäller villkor som begränsar möjligheten att utnyttja materialet, skall den svenska myndigheten följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. har antagit en lagändring som innebär att bestämmelsen även skall omfatta uppgifter som skall användas i underrättelseverksamhet om brott (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98:JuU2, rskr 1997/98:22). Sekretesslagen innehåller en hänvisning till denna lag (1 kap. 4 § sekretesslagen). Andra exempel är lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden och lagen (1973:431) om utredning angående brott mot utländsk tullag. De uppgifter som svenska myndigheter kommer att kunna motta från andra stater genom SIS bedöms i stor utsträckning komma att omfattas av lagen med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brott- målsområdet. Emellertid finns exempel på att uppgifter enligt Schengen- konventionen kan överlämnas i helt andra syften än som anges i denna lag. Hit hör uppgifter om personer som skall införas på spärrlista (artikel 96) samt uppgifter om försvunna personer och personer som med hänsyn till sin egen säkerhet bör tillfälligt omhändertas (artikel 97). Eftersom sådana uppgifter endast får användas för de syften som avses med framställningen från den främmande staten krävs kompletterande lag- regler som förhindrar att uppgifterna används av svenska myndigheter för andra syften, exempelvis för att utreda misstanke om brott. Artikel 103 För att kontrollera utlämnandet av uppgifter skall varje Schengenstat se till att i genomsnitt var tionde överföring av personuppgifter registreras i SIS nationella del av den myndighet som svarar för registret. Registre- ringen får endast användas för denna kontroll och skall raderas . Artikel 104 Artikel 104 reglerar frågor om tillämplig lag när en framställning registreras i SIS och skall verkställas av en mottagande stat. Om inte annat föreskrivs i skall den rapporterande statens nationella lag tillämpas på rapporten (artikel 104.1), den enskilda Schengenstatens nationella lag gälla i fråga om de uppgifter som registreras i den nationella delen av SIS (artikel 104.2) samt nationell lag hos den verkställande Schengenstaten tillämpas beträffande verkställighet av ett förfarande som begärs i en rapport. Om föreskriver annat än att den verkställande statens nationella lag skall tillämpas på förfarandet, skall likväl befogenheterna vid förfarandet regleras av nationell lag hos den anmodade staten (artikel 104.3). Artiklarna 105 106 Enligt artikel 105 ansvarar den rapporterande Schengenstaten för uppgifternas riktighet, aktualitet och laglighet vid registreringen i SIS. I artikel 106 finns bestämmelser om ändringar m.m. av uppgifter i SIS. Det är bara den Schengenstat som fört in en uppgift i SIS (rapporterande stat) som är berättigad att göra ändringar, komplettera, korrigera eller radera de uppgifter som den låtit införa (artikel 106.1). En annan Schengenstat som känner till omständigheter som föranleder misstanke om att någon uppgift är felaktig från rättslig eller saklig synpunkt, skall underrätta den rapporterande Schengenstaten. Denna är då skyldig att kontrollera den meddelade uppgiften och om det är nöd- vändigt rätta eller radera den (artikel 106.2). Om staterna inte kan komma överens, skall den part som inte är upphov till rapporten remittera ärendet till den gemensamma tillsynsmyndigheten (artikel 106.3). Förhållande till svenska regler Bestämmelser om rättelse av felaktiga uppgifter finns i 8 § datalagen. Den registeransvarige är i allmänhet skyldig att rätta, ändra eller utesluta oriktiga och missvisande personuppgifter som ingår i ett personregister. Den föreslagna personuppgiftslagen (prop. 1997/98:44) innehåller regler om skyldighet för den personuppgiftsansvarige att vidta alla rimliga åtgärder för att utplåna eller rätta sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka person- uppgifterna behandlas. Vidare innehåller den regler om krav på den personuppgiftsansvarige att se till att de personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och, om det är nödvändigt, aktuella. Detta bedöms som tillräckligt för att motsvara de krav som ställs på uppgifters riktighet och skyldighet att korrigera uppgifter enligt artikel 105 106. Ingen av artiklarna bedöms därför kräva lagändringar. Artikel 107 Artikel 107 innehåller bestämmelser om informationsutbyte m.m. mellan Schengenstater när en stat står i begrepp att rapportera en person som redan är föremål för en rapport i SIS. Den Schengenstat som avser att införa den nya rapporten skall träffa överenskommelse med den Schengenstat som fört in den första rapporten, om hur rapporterna skall kombineras. Kommentar Det informationsutbyte som föreskrivs i artikel 107 hänger samman med att två framställningar kan vara oförenliga. Ett exempel är att en begäran om förvarstagande för utlämning är oförenlig med en begäran om hemlig övervakning. Det finns också en prioriteringsordning för de olika framställningar som kan bli aktuella. Kontakterna handhas av de berörda Schengenstaternas SIRENE-kontor. Artikel 108 Inrättande av SIRENE-kontoren regleras i artikel 108. Varje Schengen- stat skall utse en myndighet som har huvudansvaret för den nationella delen av SIS (artikel 108.1). Det är genom den myndigheten som varje Schengenstat skall göra sina rapporter (artikel 108.2). Det är också den myndigheten som skall ansvara för att den nationella delen av SIS fungerar på ett tillfredsställande sätt och vidta åtgärder som garanterar att bestämmelserna i följs (artikel 108.3). Schengen- staterna skall meddela sig med varandra om vilken myndighet som skall vara SIRENE-kontor genom depositarien (artikel 108.4). Artikel 109 Artikel 109 reglerar den enskildes rätt att få tillgång till uppgifter i SIS. En enskild persons rättighet att få tillgång till de uppgifter som finns registrerade om honom eller henne i SIS skall höra under lagen hos den Schengenstat som den enskilde vänder sig till. Om det föreskrivs i den nationella lagen, skall den nationella tillsynsmyndighet som avses i artikel 114.1 avgöra om uppgifterna får lämnas ut och på vilka villkor. En Schengenstat som inte har registrerat den aktuella rapporten i SIS får endast lämna ut information om sådana uppgifter efter det att den rapporterande Schengenstaten har fått tillfälle att ta ställning till frågan om utlämnande. En begäran om utlämnande av uppgifter till den berörde skall avslås om det kan skada verkställigheten av en åtgärd som rapporten avser, eller om någon annan persons rätt och frihet måste skyddas. Uppgifter får aldrig lämnas ut under pågående begärd hemlig övervakning. Förhållande till svenska regler Enligt svensk rätt har en person i allmänhet rätt att få ta del av uppgifter som registrerats om honom eller henne. Enligt 10 § datalagen skall den registeransvarige på begäran av en enskild minst en gång lämna underrättelse om innehållet i personuppgifter som innefattar upplysningar om honom. Från denna regel görs några undantag. Ett undantag är att den registrerade inte har rätt att ta del av uppgifter som enligt en författning eller enligt myndighets beslut som har meddelats med stöd av en författning inte får lämnas ut till honom. Regeringens förslag till person- uppgiftslag innehåller motsvarande bestämmelser (prop. 1997/98:44). Regler om sekretess i sekretesslagen tar över reglerna om under- rättelseskyldighet enligt datalagen. Emellertid gäller enligt sekretesslagen med några få undantag att en person har rätt att ta del av uppgifter om sig själv. 14 kap. 4 § sekretesslagen stadgar att sekretess till skydd för en enskild inte gäller i förhållande till den enskilde själv och att den i övrigt kan helt eller delvis efterges av honom. Undantag från denna regel kan dock följa av andra bestämmelser i sekretesslagen. En sådan bestämmelse finns i 7 kap. 17 § som handlar om sekretess för uppgifter i kriminal- och polis- register. Sekretessen enligt denna paragraf är absolut och gäller även i förhållande till den enskilde själv. I slutbetänkande (SOU 1997:65, se även avsnitt 6.5.1) föreslås dock att den absoluta sekretessen enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen upphävs, så att uppgifter ur polis- och kriminalregister skall kunna lämnas ut efter skadeprövning. För belastnings- och misstankeregister samt för uppgifter i polisregister om att en person är dömd för brott, misstänks för eller har varit misstänkt för brott, kan antas ägna eller ha ägnat sig åt brottslig verksamhet eller kan komma att begå allvarliga brott, föreslås ett omvänt skaderekvisit gälla vid skade- prövningen. Det innebär att uppgifter skall få lämnas ut bara om det står klart att utlämnandet inte kan vålla men för den registrerade eller någon honom närstående. Andra uppgifter i polisregister skall enligt förslaget omfattas av ett rakt skaderekvisit, dvs. sekretess skall gälla om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. är det den person om vilken information finns som förfogar över sekretessen. Så är dock inte alltid fallet. Sekretessen kan gälla till förmån också för tredje man, t.ex. någon som har gjort en anmälan mot den andre eller som annars kan bli utsatt för hot från denne (se bl.a. 9 kap. 17 § sekretesslagen). I så fall kan inte den som i första hand berörs av uppgifterna utan vidare få kännedom om dem. I 5 kap. 1 § sekretesslagen finns regler till skydd för det allmännas brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet. Sekretess gäller för en uppgift om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. I 9 kap. 17 § finns en korresponderande bestämmelse till skydd för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Uppgifter som hänför sig till polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande verksamhet kan också skyddas genom bestämmelsen i 2 kap. 1 § om utrikessekretess. De båda sistnämnda bestämmelserna innehåller ett rakt skaderekvisit. har i sitt slutbetänkande (SOU 1997:65) föreslagit att sekretessen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen skall förstärkas när det gäller Säkerhetspolisens verksamhet för att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terrorism, på så sätt att sekretess skall gälla om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verk- samheten skadas om uppgiften röjs. Det föreslås alltså ett omvänt skaderekvisit. Enligt är det huvudsakligen innehållet i nationell lagstiftning som skall styra rätten till information. Emellertid görs vissa undantag från denna regel. Frågan är om undantagen kräver ändringar i sekretesslagen. Att den Schengenstat som har registrerat en rapport i SIS skall ges tillfälle till ställningstagande innan uppgifter lämnas ut, bör inte tolkas så att svenska myndigheter skulle vara helt bundna av vad myndigheterna i den främmande staten har för uppfattning i frågan. (Mot en sådan tolkning talar den omständigheten att det i flera artiklar, t.ex. artikel 102, föreskrivs att den främmande staten skall ge tillstånd till en åtgärd, innan den får vidtas.) Emellertid kommer den främmande statens uppfattning att spela roll vid den skadeprövning som skall göras enligt bestämmelsen om utrikessekretess. Någon ändring i sekretesslagen torde därför inte behövas. Föreskriften att uppgifter inte får lämnas ut under pågående begärd hemlig övervakning innebär absolut sekretess i förhållande till den registrerade. Varken 2 kap. 1 §, 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § sekretess- lagen föreskriver absolut sekretess. Varje skadeprövning torde emellertid i praktiken leda till att det är uteslutet att uppgifter lämnas ut till den registrerade under pågående hemlig övervakning . Några lagändringar bedöms därför inte behövas. Beträffande övriga angivna undantag bedöms svensk lag uppfylla konventionens krav. (Jfr bl.a. 2 kap. 1 §, 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen.) Enligt artikel 109 skall vidare den nationella tillsynsmyndigheten av- göra om uppgifter får lämna ut till enskilda och på villka villkor, om det föreskrivs i den nationella lagen. Enligt den svenska offentlighetsprincipen är det i regel den myndighet som förvarar en handling som prövar en begäran om att handlingen eller uppgifter ur den skall lämnas ut (jämför 2 kap. 14 § tryckfrihets- förordningen). Det finns därför inte anledning att införa en special- reglering av innebörd att tillsynsmyndigheten skall pröva frågor om utlämnande av uppgifter. Någon lagstiftning är således inte påkallad. Artikel 110 Av artikel 110 framgår att vem som helst kan begära rättelse av felaktiga sakuppgifter som berör honom själv, eller radering av uppgifter om honom som är felaktiga från rättslig synpunkt. Förhållande till svenska regler Se ovan under artikel 105 106. Artikel 111 Artikel 111 reglerar enskildas rätt att föra talan om rättelse, radering, upplysningar eller ersättning på grund av uppgifter i en rapport som berör honom. I varje Schengenstat skall enskilda kunna vända sig till domstol eller behöriga myndigheter med sådan talan (artikel 111.1). Schengen- staterna är skyldiga att verkställa slutliga beslut som fattats av en domstol eller myndighet i en sådan fråga (artikel 111.2). Kommentar Enligt artikel 106 är det bara den stat (i praktiken det SIRENE-kontor) som har registrerat en rapport i SIS som kan rätta eller radera felaktiga uppgifter. Eftersom enskilda enligt artikel 111.1 skall kunna få till stånd en prövning angående rättelse o.d. på varje Schengenstats territorium, har Schengenstaterna i artikel 111.2 åtagit sig att verkställa varandras domar eller beslut i dessa avseenden. Förhållande till svenska regler Den föreslagna personuppgiftslagen föreskriver skyldighet för den personuppgiftsansvarige att se till att personuppgifter är riktiga, om nöd- vändigt aktuella m.m. samt att rätta, blockera eller utplåna person- uppgifter bl.a. om de är felaktiga. Den enskilde kan enligt allmänna principer i svensk rätt klaga på en statlig myndighets beslut att vägra rätta eller radera en felaktig uppgift. Överklagande skall ske till närmast högre myndighet och i sista hand till regeringen. (Jfr 35 § verksförordningen [1995:1322].) Svenska myndigheter står under tillsyn av ombudsmän () och Justitiekanslern ().