prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. Det finns inget krav på att ett beslut om skatt skall ha fattats för att varor skall få omhändertas. Det står alltså tullmyndighten fritt att först omhänderta varorna och sedan besluta om skatten eller tvärtom. Omhändertagande får ske om det finns en påtaglig risk att den skattskyldige inte kommer att betala skatten. Det krävs alltså att det finns en konkret risk för utebliven betalning i det särskilda fallet. Påtaglig risk att skatten inte kommer att betalas får bl.a. anses föreligga om den skattskyldige är restförd för skatt eller inte har fast adress i . Att ges befogenhet att omhänderta skattepliktiga varor och inte beskattningsmyndigheten beror på att det är tullmyndigheterna som med stöd av inregränslagen kontrollerar privatinförseln av alkohol- och tobaksvaror. Den som är skattskyldig enligt privatinförsellagen skall om införseln görs på bemannad tullplats deklarera detta genom att lämna en deklaration till tulltjänsteman. I sådana fall och då skattepliktig vara påträffas vid kontroll skall besluta om skatten. Någon skyldighet att betala skatten i samband därmed finns dock inte. får dock uppbära skatten, vilket innebär att en skattskyldig som vill undvika ett omhändertagande har möjlighet att betala skatten till . Bestämmelsen om omhändertagande skall tillämpas även om varorna deklareras och alltså inte enbart om skattepliktiga varor påträffas vid kontroll. Uttrycket införs skattepliktig vara i första stycket täcker alltså både varor som påträffas vid kontroll och varor för vilka deklaration lämnas till . I andra stycket föreskrivs att omhändertagen vara inte får lämnas ut förrän skatt och avgift som har påförts enligt denna lag har betalats. Detta gäller oavsett om skatten och avgiften har förfallit till betalning. I andra stycket föreskrivs också att omhändertagandet skall upphävas om skatten eller avgiften betalas eller om beslutet att påföra skatt och avgift upphävs. 11 § Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om förverkande av omhändertagen vara. I paragrafen anges att omhändertagna skattepliktiga varor får förverkas om skatt och avgift som påförts enligt denna lag inte har betalats inom en månad räknat från den dag då beslutet om skatt vann laga kraft. Beslut om förverkande fattas av . 12 § Enligt paragrafen, som är ny, skall skyldighet att betala skatt som påförts enligt denna lag bestå även efter det att varorna har förverkats. Motivet för en sådan ordning utvecklas i avsnitt 16.3. 13 § I paragrafen, som är ny, föreskrivs att alkohol- och tobaksvara som har förverkats skall förstöras genom försorg. 17 § Genom ändringen i första stycket ges rätt att överklaga beslut enligt lagen. Ändringen i andra stycket innebär att beskattningsmyndigheten förlorar sin partsroll när överklagar ett beslut enligt lagen. I tredje stycket regleras möjlighet att överta beskattningsmyndighetens talan. I de flesta fall kommer beskattningsmyndigheten att vara den enskildes motpart när denne har överklagat till länsrätten eller kammarrätten. Att beskattningsmyndigheten är den enskildes motpart följer av andra stycket. kan dock alltid överta beskattningsmyndighetens roll som part. Det gäller både när beskattningsmyndigheten själv har överklagat och när myndigheten är den enskildes motpart. Ett övertagande kan ske i exempelvis mål av principiellt intresse. När inträder i målet förlorar beskattningsmyndigheten sin partsroll. har också möjlighet att överklaga i beskattningsmyndighetens ställe. I fjärde stycket föreskrivs att för det allmännas talan i Regeringsrätten. 18 § I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om muntlig förhandling i mål om omhändertagande, förverkande och särskild avgift. Bestämmelsen har utformats med ledning av 8 § i betalningssäkringslagen. Övergångsbestämmelserna Bestämmelserna innebär bl.a. att får från beskattnings- myndigheten ta över uppgiften att föra det allmänna talan i ärenden eller mål som avser förhållanden före ikraftträdandet. 24.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 3 § I lagen görs ett tillägg så att det framgår att lagen är tillämplig även när det gäller teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. 7 § Ändringen är föranledd av att anmälningsskyldigheten i privatinförsellagen ersätts av en deklarationsskyldighet. 24.5 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137) 2 § De uppgifter som framkommer vid tullmyndigheternas kontroller enligt lagen om punktskattekontroll avseende alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter kommer att ha betydelse även för skattemyndigheternas beskattningsverksamhet samt vid prövningen av och tillsynen över bl.a. upplagshavare. I ett nytt andra stycke har därför tagits in en bestämmelse om att tullregistret även får användas för dessa ändamål. 3 § I punkten 4 har tagits in en bestämmelse om att tullmyndigheterna skall få registrera uppgifter om kontroll enligt lagen om punktskattekontroll avseende transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall få registreras skall regleras i förordning. De uppgifter som är aktuella är uppgift om påträffad punktskattepliktig vara, plats och tidpunkt för transportkontroll samt uppgifter från ledsagardokument. beslut i samband med transportkontroller, beslut om omhändertagande och transporttillägg får registreras med stöd av punkt 7. Med stöd av punkt 12 får uppgifter om fysiska och juridiska personers identitet registreras. I punkt 13 har tagits in en bestämmelse om att förutom transportmedel får även container och tank registreras. Ändringen i punkt 10 föranleds av den nya regionindelningen av skatteförvaltningen. 6 § I syfte att ge möjlighet att utöva inflytande på rättsutvecklingen föreslås i avsnitt 15.6 att verket skall kunna överklaga beslut enligt den nya lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. I ett nytt andra stycke har därför tagits in bestämmelser om att skall få ha terminalåtkomst till uppgifter om transportkontroller m.m. Även skattemyndigheten behöver ha tillgång till dessa uppgifter. Uppgifterna behövs för prövning och tillsyn över upplagshavare, skatteupplag och registrerade varumottagare samt revisions- och annan kontrollverksamhet. De skattemyndigheter som utöver i behöver terminalåtkomst till tullregistret är skattemyndigheterna i , och län. Dessa skattemyndigheter utför revision av punktskatter. Terminalåtkomsten får endast avse uppgifter som registrerats i samband med kontroller enligt lagen om punktskattekontroll avseende transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. 8 § De uppgifter som registreras om transportkontroller och beslut i samband med sådana skall gallras på samma sätt som övriga uppgifter i registret. 24.6 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 1 kap. 1 § I förtydligande syfte har lagts till att lagen även innehåller de materiella bestämmelserna för införsel av alkoholdrycker, se 4 kap. 2 §. 4 kap. 2 § Den allmänna bakgrunden till tilläggen i paragrafens andra stycke framgår av avsnitt 13.1. Genom tilläggen vidgas något möjligheten till införsel av spritdrycker, vin och starköl. Enligt andra stycket 4 får spritdrycker, vin och starköl föras in i landet av enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild person, som har fyllt och som flyttar till , om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Det är utan betydelse om den inflyttande har haft hemvist här i landet eller ej. Det skall dock vara fråga om byte av bostadsort. Vidare anges i andra stycket 5 att rätt till införsel också föreligger för enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild person som har fyllt och som har förvärvat dryckerna genom arv eller testamente, om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Med uttrycket yrkesmässig befordran avses postbefordran eller annan liknande befordran, t.ex. genom transportföretag. Det har inte i alkohollagen föreskrivits någon mängdmässig begränsning avseende rätten till införsel. Någon sådan begränsning finns inte heller i fråga om s.k. resandeinförsel, jämför paragrafens andra stycke punkten 2. Den som hävdar rätt till införsel enligt punkterna 4 och 5 har naturligtvis bevisbördan för att förutsättningarna för införseln är uppfyllda. Denne skall m.a.o. kunna styrka genom skriftlig dokumentation i form av flyttintyg, testamente eller dylikt att dryckerna verkligen utgör flyttgods eller arvegods. Av den allmänna motiveringen framgår också att tull och skatt skall erläggas vid införsel från tredje land, se avsnitt 13.1. 24.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt 16 § I paragrafens sista stycke anges att bestämmelsen i första stycket även omfattar sådana överföringar som sker utan vinstsyfte och som inte utgör gåvoförsändelser. Detta innebär att t.ex. en försändelse med tobaksvaror från en privatperson i ett medlemsland till en privatperson i ett annat medlemsland är att anse som distansförsäljning även om avsändaren inte gör någon ekonomisk vinst på detta, förutsatt att det inte är fråga om en ren gåva. Skatt tas inte ut på gåvoförsändelser. I fall som avses i sista stycket gäller inte bestämmelsen i andra stycket om att säljare skall företrädas av en av beskattningsmyndigheten godkänd representant. Inte heller gäller registreringsskyldighet enligt 18 §. Reglerna om ställande av säkerhet för betalning av skatten i första stycket gäller däremot även i dessa fall. 22 § I sista stycket anges att den som överför skattepliktig vara enligt 16 § sista stycket skall lämna deklaration för varje avsänd leverans. Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast efter det att varorna avsänts. 24.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter 1 § Ändringen i punkt 1 föranleds av den nya regionindelningen av skatteförvaltningen. I en ny punkt 6 har tagits in en bestämmelse om att lagen skall tillämpas om skatt som påförts med stöd av 3 kap. 5 § lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter återbetalas. 24.9 Förslaget till lag om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. Definitioner 1 § I paragrafen definieras begreppen torg- och marknadshandel samt upp- låtelsetillfälle. I första stycket anges att med torg- och marknadshandel avses all handel utom sådan som en näringsidkare stadigvarande bedriver i permanenta lokaler eller i omedelbar anslutning till dessa. Lagen är alltså tillämplig vid försäljning som sker från torg, gator, marknader, mässor, loppmarknader, tillfälligt utnyttjade lokaler eller liknande. Den skall gälla oavsett om försäljningen bedrivs inomhus eller utomhus, i lokaler eller liknande som utnyttjas vid enstaka tillfällen eller , från försäljningsstånd, fordon eller andra anordningar som ställs upp. Försäljningen behöver inte ske yrkesmässigt. Vad som försäljs saknar också betydelse. Stycket har utformats mot bakgrund av vad Lagrådet anfört. I andra stycket anges att med upplåtelsetillfälle avses varje tillfälle då en viss plats för torg- och marknadshandel upplåts till en viss person. Med viss person avses såväl fysisk som juridisk person. Denna definition behövs för att tolkningssvårigheter inte skall uppstå vid tillämpningen av 5 §; kontrollavgift skall få tas ut för varje upplåtelsetill- fälle där skyldighet enligt 2 § inte fullgjorts. Platsupplåtarens skyldigheter 2 § I paragrafen anges de skyldigheter som åvilar den som upplåter plats för torg- och marknadshandel. Paragrafen behandlas i avsnitt 22.2 och 22.3. I första stycket anges de åtgärder platsupplåtaren är skyldig att vidta i samband med platsupplåtelsen. Det saknar betydelse om platsupplåtaren är ägare till den aktuella platsen eller om denne upplåter plats i andra hand. Skyldigheterna aktualiseras oavsett om ersättning eller inte skall utges för upplåtelsen. Det spelar heller ingen roll om den som önskar få plats upplåten till sig avser att själv bedriva torg- och marknadshandel på platsen eller att hyra ut platsen i andra hand. Med upplåtelse avses den civilrättsliga upplåtelsen mellan exempelvis en markägare och en torghandlare. I fråga om upplåtelse av offentlig plats som kräver polisens tillstånd enligt ordningslagen (1993:1617) kan det göras gällande att det är polisen som är tillståndsupplåtare (se t.ex. , Kommunala avgifter, 1984, s. 179 ff.). Det är dock inte denna typ av upplåtelse som avses i första stycket. Skyldigheten enligt detta stycke innebär att platsupplåtaren skall anteckna uppgifter om namn eller firma, person- eller organisationsnummer, adress samt telefonnummer för den som platsen upplåts till och för dennes företrädare. Om den som önskar få plats upplåten till sig är innehavare av F-skattsedel kan platsupplåtarens skyldigheter i stället fullgöras genom att den som platsen upplåts till överlämnar en kopia av sitt F-skattebevis. Detta hindrar i och för sig inte att en kopia av F-skattsedeln överlämnas. F-skattsedeln innehåller vissa uppgifter som inte framgår av F-skattebeviset. Emellertid är de uppgifter som anges på F-skattebeviset tillfyllest för att platsupplåtaren skall anses ha fullgjort sin skyldighet. Eftersom platsupplåtaren inte ges någon befogenhet att kontrollera lämnade uppgifter mot exempelvis någon form av legitimationshandling får upplåtaren ta uppgiftslämnarens uppgifter för goda. Naturligtvis skall av anteckningarna framgå också vilken plats som upplåts och för vilken tid platsen upplåts. Som Lagrådet anfört är det en självklarhet att om den som platsen upplåts till eller dennes företrädare saknar person- eller organisationsnummer, sådant nummer inte behöver antecknas. Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag med det tillägget att kopia av F-skattebeviset och alltså inte beviset i original kan överlämnas till platsupplåtaren. I andra stycket anges att platsupplåtaren skall bevara inhämtade upp- gifter i . Genom tredje stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, ges möjlighet för skattemyndigheten att förelägga platsupplåtaren att överlämna inhämtade uppgifter om platsupplåtelser. Vidare ges skattemyndigheten möjlighet att förena föreläggandet med vite. Revision och kontrollbesök 3 § I paragrafen finns en revisionsbestämmelse. får be- sluta om revision för att kontrollera att den som upplåter plats för torg- och marknadshandel fullgjort sina skyldigheter enligt 2 §. Regeln be- skrivs i avsnitt 22.3. 4 § I paragrafen finns bestämmelser om skattemyndighetens kontroll av dem som bedriver torg- och marknadshandel. I syfte att identifiera en person som bedriver eller kan antas bedriva sådan handel får skattemyndigheten göra s.k. kontrollbesök. Vid ett sådant besök får myndigheten också kontrollera eventuellt innehav av F-skattsedel och ställa frågor om verksamheten. Vid en kontroll enligt denna paragraf är det inte fråga om någon fullständig granskning av verksamheten som vid en revision. Därför har också myndighetens befogenheter vid kontrollen begränsats. Det ligger i sakens natur att skattemyndigheten i förväg inte behöver veta namnet på den eller de som skall kontrolleras. Det är ju det främsta syftet med kontrollen att ta reda på vem eller vilka som bedriver handel på exempelvis en marknadsplats vid ett visst tillfälle. Mot bakgrund härav är det inte möjligt att skattemyndighetens beslut om kontrollbesök tar sikte på en i förväg till namnet utpekad torg- och marknadshandlare. Någon sanktion kopplad till skattemyndighetens kontrollbefogenheter finns inte. För att tydliggöra syftet med kontrollen har paragrafen justerats efter föredragningen i Lagrådet. Kontrollavgift 5 § I paragrafen finns bestämmelser om en administrativ sanktionsavgift, som skall påföras den platsupplåtare som inte fullgjort skyldigheten enligt 2 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4. Som framgår av första stycket skall avgiften tas ut för varje upplåtel- setillfälle där skyldigheten inte fullgjorts. Begreppet upplåtelsetillfälle har definierats i 1 § andra stycket. Härmed avses varje tillfälle då en viss plats för torg- och marknadshandel upplåts till en viss person. Varje upp- låtelse vid t.ex. en marknad är ett upplåtelsetillfälle. Om någon vid en marknad upplåter två platser är det således fråga om två upplåtelser. Det torde kunna uppkomma situationer då antalet platsupplåtelser, beträffande vilka platsupplåtaren inte fullgjort sina skyldigheter, inte exakt kan fastställas. Vid sådant förhållande får skattemyndigheten uppskatta antalet upplåtelser. Vid en prövning i allmän förvaltningsdomstol är det skattemyndigheten som har bevisbördan för att antalet upplåtelser uppgår till i vart fall det av myndigheten påstådda antalet. Lagrådet har pekat på frågan om inte en vägran från en platsupplåtares sida att lämna ut anteckningar rörande upplåtna platser kan föranleda såväl kontrollavgift som ett med vite förenat föreläggande att lämna ut uppgifterna. Vidare har Lagrådet ifrågasatt om det inte finns anledning att helt slopa möjligheten att påföra kontrollavgift såvitt gäller underlåtenheten att lämna ut bevarade anteckningar. Enligt regeringens mening har kontrollavgiften respektive vitet olika ändamål. Vitet är, till skillnad mot avgiften, inte att se som någon sanktion. Mot bakgrund härav bör det finnas möjlighet att använda båda instituten med avseende på samma platsupplåtare. Det följer av allmänna principer att avgiften eller vitet inte är en sådan kostnad för intäkternas förvärvande som får dras av vid beräkningen av upplåtarens skattepliktiga inkomst. I andra stycket finns bestämmelser om befrielse från avgiften. Be- stämmelsen är avsedd att tillämpas på samma sätt som motsvarande be- stämmelser på andra skatteområden, som exempelvis bestämmelsen om befrielse från särskild avgift i 5 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324). Förfarandet 6 § I första stycket anges huvudregeln att det är skattemyndigheten i den region (intill utgången av skattemyndigheten i det län) där torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits som fattar beslut enligt lagen. Regeln beskrivs i avsnitt 22.5. I andra stycket har intagits en regel som gör det möjligt att flytta be- slutsbehörigheten mellan två skattemyndigheter. Bestämmelsen har ut- formats med 2 kap. 5 § första stycket skattebetalningslagen (1997:483) som förebild. Förutsättningen för att beslutanderätten skall få överlämnas är att den andra myndigheten går med på det samt att överlämnandebeslutet inte medför avsevärda besvär för den som beslutet rör. Vad som skall anses medföra avsevärda besvär för den enskilde måste avgöras från fall till fall, men rent generellt kan sägas att det bör röra sig om en mer påtaglig olägenhet. 7 § I första stycket anges vilka beslut meddelade av skattemyndigheten som inte får överklagas. Det gäller beslut om revision och om kontrollbesök samt om föreläggande vid vite. Andra stycket innehåller en hänvisning till bestämmelserna i skattebe- talningslagen (1997:483) vad gäller fråga om dels debitering och betal- ning av kontrollavgift, dels förfarandet i övrigt. Det innebär att beslut om kontrollavgift överklagas hos länsrätten. Av allmänna forumregler följer att beslutet skall överklagas hos den länsrätt inom vars domkrets beslutet har fattats. Av hänvisningen till skattebetalningslagens bestämmelser följer också att skattemyndigheten kan uppdra åt en annan skattemyndighet att i all- män förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden under förutsättning att den andra myndigheten går med på det. kan ta över uppgiften att föra det all- männas talan i allmän förvaltningsdomstol. Vidare kan verket överklaga ett beslut av länsrätt eller kammarrätt även om verket inte har fört det allmännas talan i målet. Det är som för det all- männas talan i Regeringsrätten. kan uppdra åt en tjänsteman vid en skattemyndighet att företräda verket i allmän förvalt- ningsdomstol. Mot bakgrund av att grundläggande bestämmelser om muntlig för- handling finns i 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) saknas skäl att, som kommittén föreslagit, ta in någon särskild bestämmelse härom i lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. 24.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 1 § Genom tillägget i andra stycket görs lagen tillämplig även vid revision enligt lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. och för kontroll av att föreläggande enligt samma lag fullgjorts riktigt och fullständigt. 24.11 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 1 kap. 1 § Tillägget i första stycket punkt 6 innebär att lagen gäller i fråga om den kontrollavgift som skattemyndigheten kan påföra den platsupplåtare som inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 § lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. 22 kap. 11 § Av punkt 8, som är ny, följer att det alltid krävs prövningstillstånd av kammarrätten vid överklagande av länsrättens beslut enligt lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. Även beslut enligt skattebetalningslagen som fattas senare under förfarandet, exempelvis i fråga om debitering och betalning, omfattas av kravet på prövningstillstånd. 24.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (19997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 1 § Ändringen är föranledd av att det föreslås att lagen (1996:598) om kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineraloljeprodukter, alkohol och tobak skall upphöra att gälla då den nya lagen om punktskattekontroll träder i kraft. Sammanfattning av betänkandet Punktskattekontroll av alkohol, tobak och mineralolja m.m. I betänkandet förelår kommittén att det införs en ny lag om punktskattekontroll m.m. avseende alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Kommittén lämnar även förslag om identitetskontroll och särskild skattekontroll beträffande tillfällig handel. Förslagen sammanfattas på följande sätt. Punktskattekontrollfrågor I samband med att Europeiska gemenskapen (EG) /93 införde den inre marknaden försvann i princip möjligheten till traditionella gränskontroller mellan medlemsstaterna. När inträdde i den Europeiska unionen (EU) behövdes därför nya kontrollmöjligheter på punktskatteområdet. inkom också rapporter om omfattande skattefusk vid införsel av alkohol- och tobaksvaror samt mineraloljeprodukter. Det bör understrykas att våra förslag syftar till att förbättra möjligheterna till skattekontroll och skatteindrivning; de bör således inte blandas ihop med förslag som tar sikte på brottsbekämpning. En annan sak är att förslag som leder till effektivare skattekontroll i förlängningen också leder till att flera skattebrott och annan ekonomisk brottslighet upptäcks. Vårt uppdrag har bestått i att skapa ett system för effektiv punktskattekontroll avseende alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Våra förslag omfattar både den yrkesmässiga hanteringen, inklusive distansförsäljning, och införseln för privat bruk. Förslagen avseende kontroll av införsel för privat bruk bygger till viss del på våra förslag avseende kontroll av den kommersiella hanteringen. I vissa fall har dock särlösningar valts. Vi har valt att behandla frågor om kontroll av införsel för privat bruk i ett separat kapitel. Även förslagen rörande kontroll av användningen av märkta mineraloljeprodukter redovisas i ett eget kapitel. Man kan säga att vårt förslag till ny lagreglering beträffande punktskattekontrollverksamhet vilar på fyra pelare, nämligen möjligheten att göra fysiska kontroller, möjligheten att säkra skatteindrivningen, möjligheten att på ett tidigt stadium få tillgång till relevant information samt möjligheten till effektiva sanktioner.