prop · GL0390 · 1998-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen i 12 kap. 1 § tredje stycket MB att tillstånd inte krävs för täkt av torv för vilken bearbetningskoncession har lämnats enligt torvlagen kommer därefter att innebära att någon tillståndsprövning med stöd av överhuvudtaget inte kommer att ske för sådana täkter. Före torvlagens tillkomst prövades verksamheten enligt både naturvårdslagen och dåvarande minerallag. Dubbelprövningen avskaffades för att systemet skulle bli enklare och smidigare (prop. 1984/85:120 s. 328). Att nu dessutom avskaffa den prövning som sker enligt miljöskyddslagen är ett ytterligare steg i denna riktning. Avskaffandet av tillståndsplikten enligt får inte innebära att det tas mindre miljöhänsyn. Det är viktigt att nödvändig miljöhänsyn i fortsättningen tas vid koncessionsprövningen enligt torvlagen. Detta åstadkoms genom att relevanta bestämmelser i görs tillämpliga vid koncessionsprövningen. Denna lösning är särskilt lämplig med tanke på att , som kommer att ha erfarenhet av att tillämpa , är prövningsmyndighet enligt torvlagen. När dubbelprövningen i naturvårdslagen och minerallagen av utvinning av energitorv avskaffades anfördes att den hänsyn som tidigare skulle tas enligt naturvårdslagen fortsättningsvis skulle tas enligt den nya torvlagen (prop. 1984/85:120 s. 328 f). När införs stärks miljökraven på täkter. Detta kommer att gälla även täkter som koncessionsprövas enligt torvlagen. I nästa avsnitt kommer att behandlas vilka bestämmelser i som skall tillämpas vid koncessionsprövning enligt torvlagen. Torvlagens anpassning till Regeringens förslag: Vid koncessionsprövning skall allmänna hänsynsregler och bestämmelser om hushållning och miljökvalitetsnormer tillämpas. Vid prövning av bearbetningskoncession skall ytterligare bestämmelser i och i lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet tillämpas, bl.a. om miljökonsekvensbeskrivningar, miljöorganisationers talerätt och markavvattningssakkunniga. Undersökningskoncession skall inte längre kunna förenas med rätt för innehavaren att senare få bearbetningskoncession. skall kunna bestämma nya villkor om en verksamhet medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Möjligheten avskaffas att kräva säkerhet för att villkor i koncessionen skall uppfyllas. I stället införs en regel om att en koncession skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. Om en verksamhetsutövare inte uppfyller sin skyldighet att vidta återställningsåtgärder, skall få meddela vitesföreläggande och kronofogdemyndigheten särskild handräckning. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att lagtexten bör erinra om att hänsynsregler gäller för verksamheten. bör enligt bestämmelsen om att "andra författningar" skall iakttas tas bort, eftersom den är förvirrande. anser att torvlagen bör kompletteras med ett krav på att beakta förbud mot mark-avvattning enligt 11 kap. 14 § . Även är inne på denna tanke. Det finns enligt () skäl att redan vid beslut om undersökningskoncession avgöra om prövning skall ske enligt lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Torvlagens bestämmelse om villkor i koncession bör enligt och utformas på samma sätt som i flera andra lagar. att koncessionen skall kunna förenas med de villkor som behövs för att begränsa eller motverka olägenheter för människors hälsa eller skada på omgivningen, främja en hållbar hushållning med naturresurser samt skydda andra allmänna intressen och enskild rätt. Vidare bör enligt verket införas en möjlighet att ompröva koncessionsvillkor. påpekar att förutsättningarna för att meddela nya villkor inte är utformade på samma sätt som i andra lagar. () anser inte att sak-ägarbegreppet genom motivuttalanden till skall ändras. och anser att ordet efterbehandling bör användas i stället för återställning. Enligt bör ställande av säkerhet för efterbehandling vara obligatoriskt. i påpekar att det är oklart vad som skall hända med säkerheter som har ställts för att villkor skall uppfyllas. Skälen för regeringens förslag Tillämpning av och lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet vid koncessionsprövning enligt torvlagen I det förra avsnittet konstaterade regeringen att ett antal bestämmelser i skall tillämpas vid koncessionsprövning enligt torvlagen. Denna slutsats grundades främst på att någon särskild tillståndsprövning enligt balken normalt inte kommer att ske. Regeringen övergår härefter till frågan vilka bestämmelser i som bör göras tillämpliga. Skillnad bör göras mellan prövningen av undersökning och prövningen av bearbetning. Som framgår av föregående avsnitt sker den största miljöpåverkan vid bearbetning. Det finns därför anledning att tillämpa fler regler i vid prövningen av bearbetningskoncession. För att säkerställa att tillräckliga miljöhänsyn tas måste de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB bli tillämpliga vid koncessionsprövningen. Eftersom reglerna gäller för verksamhetsutövaren redan vid undersökning, förutsatt att undersökningen riskerar att påverka miljön, är det lämpligt att reglerna tillämpas även vid prövningen av undersökningskoncession. Hushållningsbestämmelserna i 2 och 3 kap. naturresurslagen har arbetats in i 3 och 4 kap. MB. Liksom tidigare skall dessa tillämpas vid prövning av såväl undersöknings- som bearbetningskoncession. Hänvisningen till naturresurslagen måste därför ersättas med en hänvisning till balken. Även den allmänna regeln i 5 kap. 3 § MB att prövningsmyndigheter skall säkerställa att miljökvalitetsnormer uppfylls bör enligt regeringens uppfattning tillämpas vid all koncessionsprövning. Vad gäller prövningen av bearbetningskoncession bör enligt regeringens uppfattning ytterligare bestämmelser i balken tillämpas. Detta gäller bl.a. bestämmelserna i 6 kap. MB om miljökonsekvensbeskrivningar, planer och annat beslutsunderlag. I 12 kap. 2 § MB finns en bestämmelse att vid prövning av ansökan om tillstånd till täkt behovet av materialet skall vägas mot skador på djur- och växtliv samt miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får enligt bestämmelsen inte lämnas till en täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. Som framgår av föregående avsnitt har torvtäkter typiskt sett stor påverkan på miljön. Eftersom täkten normalt sker i områden där den biologiska mångfalden är stor är denna påverkan väl så stor som påverkan av täkter som tillståndsprövas enligt . Bestämmelsen i 12 kap. 2 § MB bör därför tillämpas även vid prövning av bearbetningskoncession enligt torvlagen. Torvtäkter kan orsaka föroreningar och störningar som omfattas av miljökvalitetsnormer. Exempelvis kan en norm för kväve påverkas av en i täkten ingående markavvattning. Bestämmelsen i 16 kap. 5 § MB om att tillstånd inte får meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds bör därför tillämpas i ärenden enligt torvlagen om bearbetningskoncession. Vidare bör enhetliga processuella sakägarbegrepp tillämpas i ärenden om bearbetningskoncession enligt torvlagen. Detta är nödvändigt för att rätten att överklaga miljöbeslut angående torvtäkter inte skall inskränkas när tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen avskaffas. har nämligen miljöskyddslagen ett bredare sakägarbegrepp än torvlagen. Det har inte varit möjligt att i lagtext precisera vem som är sakägare. I stället används i 16 kap. 12 § MB uttrycket "den som domen eller beslutet angår, om avgörandet har gått honom eller henne emot". I sak samma uttryck finns redan i 22 § förvaltningslagen (1986:223). Det kan tyckas onödigt att i torvlagen införa en hänvisning till 16 kap. 12 § MB, när denna paragraf har samma innebörd som motsvarande paragraf i förvaltningslagen. Om inte hänvisningen finns skall ju den likalydande bestämmelsen i förvaltningslagen tillämpas. Syftet med att trots detta hänvisa till är att visa att balkens sakägarbegrepp skall gälla. Motivuttalanden om balkens sakägarbegrepp (prop. 1997/98:45, del 1, s. 482 ff) samt rättspraxis beträffande detta bör således vara vägledande. Regeringen anser vidare att miljöorganisationer bör få överklaga beslut om bearbetningskoncession. Detta är motiverat mot bakgrund av att en sådan rätt skulle ha förelegat vid en miljöprövning enligt miljöskyddslagen (1969:387), om denna prövning inte hade avskaffats. Ett viktigt inslag i torvtäkt är markavvattning. I lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet finns bestämmelser för markavvattning som inte i första hand avser påverkan på miljön. Det är nödvändigt att vid prövningen av ärenden om bearbetningskoncession tillämpa 1 kap. (inledande bestämmelser), 2 kap. (rådighet över vatten m.m.), 3 kap. (markavvattningssamfälligheter) samt 7 kap. 21 27 och 29 §§ (markavvattningssakkunniga). Regeringen anser däremot inte att 7 kap. 19 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet skall tillämpas vid koncessionsprövningen. Enligt denna skall i tre situationer överlämna ärenden till miljödomstolen. De angivna situationerna är att det framställs yrkande om (1) att även någon annan än sökanden skall delta i markavvattningen, (2) särskild tvångsrätt enligt 28 kap. 10 § MB och (3) ersättning enligt 31 kap. 16 § MB eller inlösen enligt 31 kap. 17 § MB. Vad gäller den första situationen har regeringen visserligen ansett det vara mindre lämpligt att prövar frågor om flera personers deltagande i markavvattning i de fall det råder oenighet mellan dessa (jfr prop. 1997/98:45, del 1, s. 476). När sådana frågor uppkommer skall ärendet därför lämnas över till miljödomstol. Det kan tyckas saknas skäl att se annorlunda på saken när markavvattningen innebär att en torvmosse skall dräneras inför framtida brytning av energitorv. Trots detta anser regeringen att något överlämnande inte bör ske i dessa situationer. Ett överlämnande skulle innebära att miljödomstolen fick överta hela koncessionsprövningen enligt torvlagen och alltså frågor i en lagstiftning som den annars aldrig tillämpar. Detta skulle ske i endast enstaka fall, varför domstolen inte skulle få någon bredare erfarenhet av lagen. Vad gäller den andra och tredje situationen har torvlagen egna bestämmelser om tvångsrätt och ersättning som alltjämt bör gälla. Frågor om ersättning skall enligt dessa bestämmelser prövas av fastighetsdomstol. Regeringen stannar därför för lösningen att ge större befogenheter vid prövningen av markavvattning i ärenden enligt torvlagen än i andra markavvattningsärenden. handläggning underlättas om den får möjlighet att tillkalla markavvattningssakkunniga. En sådan möjlighet bör därför införas. Enligt 4 § torvlagen får undersökningskoncession förenas med rätt för innehavaren att senare få bearbetningskoncession för fyndigheten eller företräde framför annan till sådan koncession. Paragrafen bör ses över, eftersom den innebär att den miljöprövning som skall ske vid prövningen av bearbetningskoncession inte får leda till att koncession vägras i de fallen där undersökningskoncessionen har förenats med rätt till bearbetningskoncession. Enligt regeringens mening bör paragrafen ändras så att den medger endast rätt att förena undersökningskoncession med rätt för innehavaren att få företräde framför annan till bearbetningskoncession. I praktiken är det för övrigt just en sådan rätt som beviljas (jfr prop. 1984/85:120 s. 327). Som anför bör en möjlighet införas att ompröva befintliga villkor. Förutsättningarna för att ompröva villkor och meddela nya villkor bör enligt regeringens mening utformas efter mönster i . Detta innebär bl.a. att kan bestämma nya villkor om verksamheten medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Enligt 13 § torvlagen skall koncessionshavaren, om inte särskilda skäl föranleder annat, åläggas att ställa säkerhet för att villkor till skydd för naturmiljön, andra allmänna intressen eller enskild rätt skall uppfyllas. Om säkerheten visar sig otillräcklig får bestämma att ytter- ligare säkerhet skall ställas. Villkoren i en koncession kan förmodas vara av en sådan art att det ofta är svårt att åsätta dem ett ekonomiskt värde. När en koncessionshavare inte fullgör sina skyldigheter enligt föreskrivna villkor kan koncessionen återkallas med stöd av 17 §. En sådan påföljd torde vara ett effektivare påtryckningsmedel än en risk att inte få tillbaka en ställd säkerhet. Skyldigheten att ställa säkerhet för villkor kan därför utgå. Av större vikt skulle vara att kunna ålägga koncessionshavaren att ställa säkerhet för fullgörande av återställningsåtgärder. Ett sådant krav finns i 4 kap. 6 § minerallagen (1991:45) men saknas i torvlagen. Även i 16 kap. 3 § MB ges en möjlighet att förena tillstånd med krav på säkerhet för kostnaderna för återställningsåtgärder. Regeringen föreslår därför att torvlagens bestämmelser om återställningsåtgärder sedan verksamheten har upphört kompletteras med att koncessionen skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. Det är naturligtvis särskilt angeläget att återställningsåtgärder sker vid större ingrepp i naturen. I sådana fall bör huvudregeln vara att säkerhet skall ställas. Det är enligt i oklart vad som skall ske med säkerheter som har ställts enligt äldre bestämmelser. Enligt regeringens uppfattning skall sådana säkerheter bestå. har dock inte möjlighet att med stöd av den äldre lydelsen av 13 § kräva ytterligare säkerhet. Om verksamhetsutövaren inte iakttar sin skyldighet att vidta återställningsåtgärder, bör få meddela vitesföreläggande. Vidare bör kronofogdemyndigheten kunna meddela särskild handräckning. Enligt 6 § lagen om införande av skall ärenden som har inletts före balkens ikraftträdande handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Reglerna om miljökvalitetsnormer skall dock tillämpas . Denna ordning bör gälla även i ärenden enligt torvlagen. Det avgörande blir alltså om ansökan har gjorts den dag som ändringarna träder i kraft. En sådan bestämmelse får betydelse bl.a. vad gäller miljökonsekvensbeskrivningar. Den som avser att ge in en ansökan närmast efter balkens ikraftträdande får ha en sådan framförhållning att denne ser till att balkens krav är uppfyllda när ansökan görs. Som framgår ovan behövs en särskild övergångsbestämmelse om säkerheter som har ställts enligt äldre bestämmelser. I övrigt kan inte regeringen se något behov av övergångsbestämmelser. Följaktligen bör miljökvalitetsnormer kunna ligga till grund för nya eller ändrade villkor i koncessioner som har meddelats före lagändringarnas ikraftträdande. Lagen (1966:314) om kontinentalsockeln Kontinentalsockellagens förhållande till Regeringens förslag: Kontinentalsockellagen och gäller parallellt på Inga begränsningar införs i möjligheten att ingripa med stöd av , när balken är tillämplig. skall gälla även utanför den svenska territorialgränsen inom anläggningar och säkerhetszoner. Tillståndsprövning enligt skall dock inte behöva ske när tillståndsprövning har skett enligt kontinentalsockellagen, om inte regeringen har bestämt annat. allmänna hänsynsregler skall gälla även när utforskning och utvinning sker utanför den svenska territorialgränsen på andra platser än inom anläggningar och säkerhetszoner. Vid tillståndsprövning skall ett antal bestämmelser i tillämpas. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag skulle dock utforskning och utvinning inom anläggningar och säkerhetszoner utanför territorialgränsen tillståndsprövas enligt även i de fall där tillståndsprövning har skett enligt kontinentalsockellagen. Remissinstanserna: tillstyrker förslagen. geologiska undersökning (SGU) anför att 9 och 11 kap. bör undantas från tillämpning inom anläggningar och säkerhetszoner utanför territorialgränsen. anför att i vart fall försiktighetsprincipen i 2 kap. 3 § MB bör gälla vid utläggande av undervattenskablar och rörledningar utanför territorialgränsen. Skälen för regeringens förslag: (MB) är enligt grundläggande rättsliga principer tillämplig på svenskt territorium (prop. 1997/98:45, del 2, s. 11). I enstaka fall kan tillämpningsområdet sträcka sig utanför svenskt territorium. Detta kan följa av balkens egna regler eller av annan lag, exempelvis lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Kontinentalsockellagen är tillämplig på dels den del av kontinentalsockeln som ligger inom allmänt vattenområde, dvs. på svenskt territorium, dels den del av sockeln utanför territorialgräns som regeringen bestämmer i enlighet med den i antagna konventionen om kontinentalsockeln. Inom allmänt vattenområde gäller och kontinentalsockellagen parallellt. Detta innebär att den som på en sådan plats bedriver verksamhet enligt kontinentalsockellagen är skyldig att iaktta , exempelvis de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Som framgår av avsnitt 4.2 kan det dock bli aktuellt att begränsa möjligheten att ingripa med stöd av , om kontinentalsockellagen har bestämmelser som inte är förenliga med bestämmelser i balken. bedömning finns det emellertid inga sådana bestämmelser i kontinentalsockellagen. På den del av kontinentalsockeln som ligger utanför svenskt territorium gäller däremot enligt huvudregeln bara kontinentalsockellagen. Vid bedömningen i vilken utsträckning reglerna i ändå skall gälla utanför svenskt territorium måste internationell rätt beaktas. Utan stöd i denna kan inte utsträcka sin jurisdiktion utanför svenskt territorium. Som nämnts antogs 1958 i konventionen om kontinentalsockeln. Motsvarande regler återfinns numera också havsrättskonvention. Havsrättskonventionen trädde i kraft och ratificerades av . I fortsättningen hänvisas endast till artiklar i havsrättskonventionen. Dessa har dock vanligen motsvarigheter i konventionen om kontinentalsockeln. Även konvention om skydd av miljö och den ännu ej ikraftträdda konventionen i samma ämne har bestämmelser som handlar om utvinning av kontinentalsockelns naturtillgångar. Konventionerna ger inte staterna någon generell jurisdiktion utanför territorialhavet. Staterna skall däremot enligt artikel 4 i respektive konvention genomföra bestämmelserna inom sitt territorialhav och, såvitt avser konvention, sina inre vatten. En kuststat utövar enligt artikel 77 i havsrättskonventionen suveräna rättigheter över kontinentalsockeln i syfte att utforska den och utvinna dess naturtillgångar. Av detta följer att staten kan sätta upp regler för hur utforskning och utvinning skall gå till. Kontinentalsockellagen innehåller dock inte någon hänsynsregel för utforskning och utvinning. En sådan finns däremot i 6 § kontinentalsockelförordningen (1966:315). Enligt regeringens mening bör de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB gälla även när utforskning och utvinning sker utanför den svenska territorialgränsen. I kontinentalsockellagen bör därför föreskrivas att balkens allmänna hänsynsregler skall gälla även vid denna verksamhet. En sådan regel har stöd i artikel 77 i havsrättskonventionen. Av nästa avsnitt framgår att de allmänna hänsynsreglerna skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen av utforskning och utvinning. En kuststat har enligt havsrättskonventionen rätt att uppföra, underhålla och driva de anläggningar som fordras för utforskning av kontinentalsockeln och utvinning av dess tillgångar. Kuststaten får upprätta säkerhetszoner kring anläggningarna. Anläggningarna är enligt konventionen underkastade kuststatens jurisdiktion. Det sägs däremot inte uttryckligen att zonerna är underkastade strandstaternas jurisdiktion men däremot att erforderliga åtgärder får vidtas i zonerna för anläggningarnas skydd. Avsikten torde i första hand vara att den stat som i kraft av konventionen gett tillstånd till anläggningen och verksamheten skall ha makt att upprätthålla ordning och säkerhet på anläggningen. Den bedömningen gjordes emellertid vid kontinentalsockellagens tillkomst att regeln (som även finns i konventionen om kontinentalsockeln) också inbegriper befogenhet för strandstaten att tillämpa annan nationell lagstiftning på anläggningen (prop. 1966:114 s. 54). Av intresse i sammanhanget är dessutom att det enligt artikel 194 i havsrättskonventionen åligger staterna att inom säkerhetszonen vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det inte uppkommer skada. Enligt nuvarande lydelse av 10 och 10 a §§ kontinentalsockellagen skall svensk lag tillämpas inom anläggningar och säkerhetszoner utanför territorialgränsen. Undantag gäller dock för bestämmelserna i miljöskyddslagen (1969:387), minerallagen (1991:45), vattenlagen (1983:291) samt jakt- och fiskelagstiftningen. Motivet till att undanta vattenlagen och miljöskyddslagen var att de allmänna intressen som kan beröras i tillräcklig mån kunde tillgodoses vid tillståndsgivningen enligt kontinentalsockellagen (jfr prop. 1966:114 s. 55). Regeringen får trots undantagen bestämma som villkor för ett tillstånd att prövning enligt miljöskyddslagen skall ske. Därefter gäller miljöskyddslagen för verksamheten. Sedan miljöskyddslagen och vattenlagen har arbetats in i måste 10 och 10 a §§ kontinentalsockellagen ses över. Det är enligt regeringens mening inte lämpligt att generellt föreskriva att inte skall tillämpas inom anläggningar och säkerhetszoner utanför territorialgränsen. Ett sådant undantag skulle vara vidare än , eftersom balken innehåller regler även på andra områden än de som omfattas av miljöskyddslagen och vattenlagen. Det ligger i stället nära till hands att, som SGU har varit inne på, endast undanta balkens kapitel om miljöfarlig verksamhet (9 kap.) och vattenverksamhet (11 kap.). Regeringen ifrågasätter dock om det finns några skäl för att undanta delar av balken. Om man vill vara säker på att allmänna intressen beaktas bör hela gälla. Av intresse är att något motsvarande undantag inte görs i den senare tillkomna lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, vilken har en liknande bestämmelse (se avsnitt 16). Vid ekozonslagens införande uttalades att erfarenheterna skulle få visa om undantag trots allt borde införas även i denna lag (prop. 1992/93:54 s. 55). Något sådant behov har inte visat sig. Genom att hela balken görs tillämplig kan mer kraftfullt uppfylla kravet i artikel 194 i havsrättskonventionen att inom säkerhetszonen vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att inte föroreningar uppkommer. Ett av huvudsyftena med är att förenkla regelsystemet. En sådan förenkling kan bl.a. innebära att flera separata tillståndsprövningar för en verksamhet ersätts av en tillståndsprövning. Att generellt föreskriva att skall gälla inom anläggningar och säkerhetszoner utanför territorialgränsen skulle dock innebära att en eller två nya tillståndsprövningar införs. Det är därför lämpligt att föreskriva att någon tillståndsprövning enligt inte skall ske när regeringen har tillståndsprövat verksamheten enligt kontinentalsockellagen. Nödvändiga villkor för att säkerställa att t.ex. föroreningar inte uppkommer kommer att intas i regeringens beslut. I vissa fall kan det ändå vara lämpligt att miljöfarlig verksamhet tillståndsprövas enligt 9 kap. MB. En möjlighet att bestämma om detta finns i 10 a § kontinentalsockellagen. Denna möjlighet bör finnas kvar. I 10 § kontinentalsockellagen undantas också minerallagen och jakt- och fiskelagstiftningen. Det ligger inte inom ramen för detta lagstiftningsärende att överväga om även dessa lagar bör undantas. Regeringen stannar därför för att föreslå att skall gälla inom anläggningar och säkerhetszoner utanför den svenska Som framgår av nästa avsnitt skall ett antal bestämmelser i tillämpas vid tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen. Kontinentalsockellagens anpassning till Regeringens förslag: Vid tillståndsprövning av utforskning och utvinning skall allmänna hänsynsregler tillämpas. Vid tillståndsprövning av utforskning och utvinning skall hänsyn tas till miljökvalitetsnormer. När miljökonsekvensbeskrivningar upprättas skall regler tillämpas.