prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Ett problem med de svenska reglerna är dock att de endast reglerar transporter från och alltså inte transporter till eller genom . I dessa fall finns det alltså inget krav i svensk lagstiftning på att transporten skall åtföljas av ledsagardokument och i förekommande fall bevis om ställd säkerhet. Detta är en brist som försvårar kontrollarbetet. I syfte att införa ett generellt krav på att cirkulationsdirektivets bestämmelser skall gälla för samtliga transporter på svenskt territorium föreskrivs i andra stycket att transporter av punktskattepliktiga varor på vilka lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. Det bör påpekas att kravet i cirkulationsdirektivetet på att transporter skall åtföljas av ledsagardokument endast gäller transporter mellan medlemsstater och att det inte heller i de svenska lagarna föreskrivs att interna transporter skall åtföljas av ledsagardokument. En transport som omfattas av bestämmelserna i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi skall bedömas enligt dessa regler. Faller transporten utanför regleringen i nämnda lagar skall dock transporten bedömas enligt cirkulationsdirektivets regler. Som exempel kan följande anges. Obeskattade varor avsänds av en dansk upplagshavare. Mottagare är en finsk upplagshavare. Varorna skall passera . En sådan transport omfattas inte av kraven på ledsagardokument i lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi. Däremot skall transporten enligt artikel 18 i cirkulationsdirektivet åtföljas av ett ledsagardokument. Bestämmelsen i andra stycket innebär att motsvarande krav förs in i den svenska lagstiftningen. Bestämmelsen innebär också att det i svensk lag förs in krav på ledsagardokument när varor som t.ex. släppts för konsumtion i transporteras via till för kommersiella ändamål. I andra stycket föreskrivs också att transporter av punktskattepliktiga varor på vilka lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi inte är tillämpliga skall omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. En upplagshavare i som säljer obeskattade varor till annan svensk upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EU-land skall enligt nämnda lagar ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan påföras honom i eller i annat EU-land innan leveransen av de skattepliktiga varorna påbörjas. Av samma lagar följer att den som utan att vara upplagshavare eller varumottagare för in eller tar emot skattepliktiga varor, som skall användas för annat än privat bruk, skall ställa säkerhet för betalning av skatten. Den som bedriver distansförsäljning från ett annat EU-land till kunder i skall innan transporten från det andra EU-landet påbörjas ställa säkerhet för skattens betalning. Bestämmelserna om säkerhet i lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi grundar sig i likhet med bestämmelserna om ledsagardokument på artiklar i cirkulationsdirektivet. Som framgår av redovisningen i föregående stycke reglerar de svenska bestämmelserna om säkerhet dock endast upplagshavares transporter från eller till en annan upplagshavare i . När det gäller transporter av punktskattepliktiga varor som släppts för konsumtion och varor som sålts genom distansförsäljning är förhållandet det omvända. I dessa fall finns det alltså i svensk lag inga krav på säkerhet om transporten avgår från och inte heller för sådana transporter genom . Cirkulationsdirektivet uppställer dock krav på säkerhet i nu berörda fall. I syfte att införa ett generellt krav på att cirkulationsdirektivets bestämmelser om säkerhet skall gälla för samtliga transporter på svenskt territorium föreskrivs i andra stycket att transporter av punktskattepliktiga varor på vilka av lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. En transport som omfattas av bestämmelserna i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi skall alltså bedömas enligt dessa regler. Faller transporten utanför regleringen i nämnda lagar skall transporten dock bedömas enligt cirkulationsdirektivets regler. För att illustrera den förändring som bestämmelsen i andra stycket innebär kan exemplet ovan användas. Enligt bestämmelsen skall det finnas säkerhet för transporten mellan den danska och finska upplagshavaren. Detsamma gäller transporten mellan och av varor som släppts för konsumtion. Vidare kommer det till skillnad från att finnas krav på säkerhet om en distansförsäljare i transporterar punktskattepliktiga varor via till en kund i . Lagrådet har yttrat att avgörande för tillämpningen av åtskilliga paragrafer är om en transport sker i strid med förevarande paragraf. I författningskommentaren till 3 kap. 5 § i lagrådsremissen påpekas att smärre fel i ett ledsagardokument inte skall innebära att transporten inte sker i strid med 1 kap. 6 §. Enligt Lagrådets mening torde detta motivuttalande få betydelse även vid tillämpningen 2 kap. 6 § och 5 kap. 1 och 2 §§. Lagrådet påpekar dock att ett sådant undantag från skyldigheterna enligt förevarande paragraf inte framgår av lagtexten. Skall undantaget gälla, måste enligt Lagrådets mening en uttrycklig bestämmelse om detta ställas upp. Lagrådet anser att bestämmelsen lämpligen kan tas in som ett tredje stycke i förevarande paragraf och ges lydelsen att en transport inte anses ha skett i strid med första eller andra stycket om ett ledsagardokument som åtföljer transporten innehåller endast smärre brister. Mot bakgrund av vad Lagrådet yttrat föreskrivs i tredje stycket att en transport inte anses ha skett i strid med första eller andra stycket om ett ledsagardokument som åtföljer transporten innehåller endast smärre brister. Det kan t.ex. röra sig om att vissa fält i dokumentet inte är ifyllda eller att uppgifterna i dokumentet är otydliga. Visar det sig efter kontroll att uppgifter i dokumentet är direkt felaktiga får dock transporten anses ske i strid med förevarande paragraf. Som exempel kan nämnas att den mottagare som anges i dokumentet inte existerar eller inte har beställt varorna. Ett annat exempel är att det felaktigt anges att mottagaren är registrerad som upplagshavare. Det bör påpekas att tredje stycket enbart avser bedömningen av om kravet på ledsagardokument är uppfyllt. Om ett ledsagardokument innehåller endast smärre brister men föreskriven säkerhet har inte ställts innebär det givetvis att transporten sker i strid med förevarande paragraf. Yrkesmässiga vägtransporter 1 § Av paragrafens första stycke framgår att transportkontroll endast får ske för att kontrollera om vägtransport av punktskattepliktiga varor sker i enlighet med 1 kap. 6 §, dvs. om ledsagardokument och säkerhet finns. Rätten att företa transportkontroller är begränsad till vägtransporter som är eller kan antas vara yrkesmässiga. Uttrycket är eller kan antas vara yrkesmässig transport har hämtats från transportkontrollagen. Genom den valda begränsningen avses att privata transporter skall falla utanför lagens tillämpningsområde. Med yrkesmässiga transporter avses transporter som har kopplingar till yrkesmässig verksamhet. Det torde regelmässigt finnas skäl anta att transporter som utförs med tung lastbil är yrkesmässiga. Av andra meningen i första stycket följer att transportkontroll endast kan ske under pågående transport och då varor på-, av- eller omlastas i direkt anslutning till transport. En transport är pågående även om kortare uppehåll görs under transporten. Vad beträffar kontroller då varor på-, av- eller omlastas i direkt anslutning till transport är den typiska situationen att varorna under en transport byter transportmedel, men det skall också vara möjligt att företa en transportkontroll när varorna lastas på i början av en transport eller lastas av i slutet av en transport. I andra stycket föreskrivs att transportkontroll får genomföras på område som inte är tillgängligt för allmänheten. Uttrycket område som inte är tillgängligt för allmänheten har hämtats från 28 kap. 10 § och skall ha samma innebörd som i den bestämmelsen. Som exempel på sådana områden kan nämnas inhägnade gårdar och fabriksområden. Begränsningarna i första stycket gäller även när transportkontroll genomförs på område som inte är tillgängligt för allmänheten, vilket innebär bl.a. att kontroll endast får ske i direkt anslutning till transport. Det bör påpekas att uttrycket område som inte är tillgängligt för allmänheten inte omfattar lokaler. En transportkontroll kan alltså aldrig genomföras i en lokal. 2 § I paragrafen regleras tullens befogenheter vid transportkontroll. Paragrafen stämmer i stort sett överens med 5 § transportkontrollagen. Vid utformningen av paragrafen har även viss ledning hämtats från 7 § inregränslagen. Tullen får med stöd av paragrafen undersöka såväl själva transportmedlet som behållare, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan förvaras under transport. I begreppet under transport ingår även situationer då varorna tillfälligt är placerade i anslutning till transportmedlet, exempelvis vid omlastning. Tullen får också eftersöka och granska ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet och andra handlingar som kan vara av betydelse för beskattningen samt undersöka och ta prov på varorna. Tullen får vid granskning använda de tekniska hjälpmedel som finns i transportmedlet. Härvid avses inte enbart de tekniska hjälpmedel som behövs för granskning av upptagning för automatisk databehandling utan alla tekniska hjälpmedel. 3 § I paragrafen finns bestämmelser om verkställighet av beslut om transportkontroll. Bestämmelsen är tänkt att tillämpas i fall där en transportkontroll inte kan genomföras på grund av att den enskilde vägrar att ge tullen möjlighet att undersöka transportmedlet och lasten samt då den enskilde saknar möjlighet eller befogenhet att medverka till att kontrollen kan genomföras. I sådana fall får tullen öppna transportmedel, container m.m. och bereda sig tillträde till områden som inte är tillgängliga för allmänheten. Bestämmelsen skall ses tillsammans med 1 och 2 §§ där det anges när en transportkontroll får genomföras och vad som får undersökas. Enligt paragrafen får tullmyndighet även försegla transportmedel m.m. samt spärra av område som inte är tillgängligt för allmänheten. Denna befogenhet kan t.ex. användas då de tjänsteman som genomför kontrollen tillfälligt behöver lämna kontrollstället. I andra stycket föreskrivs att polisen skall lämna den handräckning som behövs för kontrollen. Det förtjänar att nämnas att tidsbegränsningen i 8 § även gäller när en tullmyndighet måste vidta åtgärder enligt denna paragraf. Den omständigheten att t.ex. en tullmyndighet begär handräckning från polisen innebär alltså inte att transportkontrollen får pågå i . 4 § I paragrafen stadgas att förare är skyldig att stanna på anmaning som ges av tjänsteman vid tullmyndighet. Med förare förstås självfallet förare av fordon. 5 § Paragrafen behandlar förares skyldighet att legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet. En motsvarande bestämmelse finns i 4 § första stycket transportkontrollagen. En skillnad i förhållande till bestämmelsen i transportkontrollagen är dock att det inte krävs att föraren visar upp en godkänd legitimationshandling utan det är tillräckligt att han på ett godtagbart sätt styrker sin identitet. 6 § I paragrafen anges att förare är skyldiga att se till att föreskrivna ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet följer med transporten. Skälen för en sådan ordning redovisas i avsnitt 9.4. Vid transportkontroll skall föraren tillhandahålla tullmyndighet dokumenten. 7 § I paragrafen regleras enskildas skyldigheter vid transportkontroll. Paragrafen har utformats med ledning av 13 § inregränslagen. Enligt första stycket skall förare av fordon eller ägare till vara som skall kontrolleras ge tullmyndighet tillfälle att undersöka vara och transportmedel och utan kostnad tillhandahålla varuprov. Att tullmyndigheten skall ges tillfälle att undersöka vara och transportmedel innebär bl.a. att enskild är skyldig att öppna låsta utrymmen och att bereda tullmyndigheten tillträde till plats som inte är tillgänglig för allmänheten. Av första stycket följer också att förare eller ägare till vara som skall kontrolleras skall svara för den transport som behövs för kontrollen samt för uppackning och återinpackning av vara. Det innebär t.ex. att föraren är skyldig att flytta fordonet en kortare sträcka från den plats där fordonet stoppats om tullen inte anser att det är lämpligt att kontrollen utförs där. I andra stycket föreskrivs att skyldigheten enligt första stycket 1 endast skall gälla i den utsträckning som enskild förfogar över det som skall undersökas. Bestämmelsen innebär exempelvis att en förare inte kan åläggas att öppna låsta utrymmen om han saknar möjlighet eller befogenhet att göra det. Detsamma gäller när fråga är om att ålägga en enskild att bereda tullmyndighet tillträde till ett inhägnat område. Enligt tredje stycket skall den som åsidosätter skyldighet enligt första stycket ersätta staten för dess kostnader på grund härav. En motsvarande bestämmelse finns i 13 § andra stycket inregränslagen. Ersättningsskyldigheten skall dock kunna efterges helt eller delvis om det framstår som oskäligt att ta ut ersättningen. Det är omständigheterna i det enskilda fallet som skall avgöra om ersättningsskyldigheten skall efterges helt eller delvis. Det kan exempelvis framstå som oskäligt att kräva att enskild skall ersätta kostnader som uppkommit på grund av omständigheter som han inte kunnat råda över. 8 § I paragrafen föreskrivs att en transportkontroll inte får pågå än . En transportkontroll får anses påbörjad när förare av fordon hörsammat en anmaning att stanna. Omhändertagande 9 § I första stycket anges grundförutsättningarna för omhändertagande av vara, handling, container och tank. Som första förutsättning gäller att en punktskattepliktig vara påträffats vid transportkontroll. Dessutom krävs att det finns anledning att anta att transporten sker i strid med 1 kap. 6 §, dvs. att det inte finns ledsagardokument och säkerhet i den utsträckning som följer av lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi samt cirkulationsdirektivet. Detta är den lägsta misstankegrad som förekommer i svensk rätt, vilket innebär att en förhållandevis svag misstanke är tillräcklig för att ett omhändertagande skall kunna ske. Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera om punktskatt skall betalas i och vem som i så fall är skattskyldig. Varor som redan beskattats i kan alltså inte omhändertas. Av 13 § tredje stycket följer att tullmyndigheten inte får besluta om skatt för varor som omfattas av ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter som meddelades innan varorna omhändertogs (se även avsnitt 25.2 och kommentaren till 1 kap. 3 a §). I många fall torde det redan under en transportkontroll vara möjligt att avgöra om punktskatt skall betalas i . Ordalydelsen i första stycket innebär dock att ett omhändertagande kan ske enbart för att kontrollera vem som är skattskyldig. Andra stycket har tillkommit med anledning av vad Lagrådet yttrat om förevarande paragraf (se avsnitt 11.2). I andra stycket anges ytterligare förutsättningar utöver de som anges i första stycket för att annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas transporteras i strid med 1 kap. 6 § och handlingar skall få omhändertas. Förutsättningarna i första stycket måste alltså vara uppfyllda för att nämnda egendom och handlingar skall kunna omhändertas. Därutöver krävs att omhändertagandet behövs för sådan kontroll som avses i första stycket, dvs. för kontroll av om punktskatt skall betalas i och vem som i så fall är skattskyldig för de punktskattepliktiga varor som kan antas ha transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas ha transporterats i strid med 1 kap. 6 § kan även omhändertas om det finns anledning att anta att egendomen döljer punktskattepliktiga varor. Anledning att anta att så är fallet får anses föreligga bl.a. i fall tullen gått igenom delar av en last och hittat punktskattepliktiga varor i t.ex. en container eller låda som enligt uppgift inte skall innehålla sådana varor. De delar av lasten som tullen inte har hunnit gå igenom ordentligt bör i sådana fall kunna omhändertas med stöd av andra stycket 2. När det gäller handlingar bör det påpekas att om det är möjligt och lämpligt att kopiera handlingen i fråga i stället för att omhänderta den bör detta självklart göras. Av tredje stycket följer att bestämmelserna i 2 § om tullens befogenheter vid transportkontroll och i 3 § om verkställighet av beslut om transportkontroll skall gälla i tillämpliga delar när tullmyndighet beslutat att ett omhändertagande skall ske. Som framgår av 3 § förändrar dock ett omhändertagande den enskildes skyldighet att medverka vid kontroll enligt denna lag. Efter ett omhändertagande har den enskilde t.ex. ingen allmän skyldighet att ge tullmyndighet tillfälle att undersöka omhändertagen vara. En tullmyndighet har dock, trots att den enskildes skyldighet att medverka inskränkts, rätt att öppna låsta utrymmen m.m. Detta följer av hänvisningen till 3 §. I fjärde stycket föreskrivs att ett beslut om omhändertagande får verkställas . 10 § I paragrafen anges vad ett omhändertagande av vara omfattar utöver själva varan och handlingen. Med emballage, behållare och förvaringsmaterial avses det som den punktskattepliktiga varan förvaras i. 11 § I paragrafen anges vilka skyldigheter enskilda har att medverka vid kontroll enligt denna lag efter det att punktskattepliktig vara m.m. har omhändertagits. Som redan nämnts är denna skyldighet inte lika omfattande som vid en transportkontroll. Skälen härför redovisas i avsnitt 11.4. Enligt första stycket 2 är förare eller ägare till egendom som är omhändertagen skyldig att ansvara för transport av omhändertagen egendom från platsen där transportkontrollen genomförts. Enligt andra stycket avser denna skyldighet endast transport som sker i direkt anslutning till omhändertagandet. Det innebär att en förare inte är skyldig att utföra transporten om tullmyndigheten väljer att fortsätta kontrollen på den plats där transportkontrollen genomfördes och först senare väljer att flytta egendomen. En förare bör i samband med att ett omhändertagande meddelas få besked om tullmyndigheten avser att flytta den omhändertagna egendomen. I tredje stycket finns en bestämmelse om ersättningsskyldighet av samma innebörd som 7 § tredje stycket. 12 § I första stycket finns bestämmelser om förfarandet med omhändertagen egendom. Det är tullmyndigheterna som ansvarar för förvaringen av egendom som är omhändertagen. Myndigheterna kan dock uppdra åt annan att sköta förvaringen. Det kan t.ex. vara fråga om att förvara mineraloljeprodukter på en oljedepå. Det bör påpekas att tullmyndigheterna har det yttersta ansvaret för förvaringen även om annan fått i uppdrag att sköta förvaringen. Tullmyndigheterna ansvarar alltså för den skada som kan drabba ägaren vid felaktig förvaring. Detta hindrar dock inte att myndigheterna i sin tur kan rikta regresskrav mot uppdragshavaren. I andra stycket anges vilka krav som ställs på tullmyndigheternas förvaring av omhändertagen egendom. 13 § I första stycket ges tullen befogenhet att besluta om skatt på omhändertagen punktskattepliktig vara. Som förutsättning härför skall gälla att skattskyldighet föreligger enligt lagarna om skatt på alkohol, tobak eller energi, att skattskyldighet har inträtt, och att varan har transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Eftersom punktskatter är renodlade objektskatter är det i regel möjligt att beräkna skatten utan att man vet vem som är skattskyldig. Det är med andra ord tillräckligt att skattskyldighet föreligger och att skattskyldigheten inträtt för att skatten skall kunna beräknas. Det ligger dock i sakens natur att beslut om skatt inte kan fattas om det inte är utrett vem som är skattskyldig. Någon särskild bestämmelse härom har därför inte ansetts nödvändig. Huruvida skattskyldighet föreligger och om skattskyldigheten har inträtt skall prövas enligt bestämmelserna i lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi. Är det fråga om punktskattepliktiga varor som förts in till måste alltså skattskyldighet ha inträtt vid införseln till eller vid ett tidigare skede. När annan än upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant från annat EU-land till för in eller tar emot punktskattepliktiga varor, som skall användas för annat än privat bruk, inträder skattskyldigheten när varorna förs in till . Vid distansförsäljning från annat EU-land till kunder i inträder skattskyldigheten när leverans sker. I vilka fall skattskyldighet skall anses ha inträtt kommenteras även i avsnitt 11.5. Den tredje förutsättningen, att varorna skall ha transporteras i strid med 1 kap. 6 §, måste bedömas dels enligt lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi, dels enligt cirkulationsdirektivets bestämmelser. Att ledsagardokument saknas eller att säkerhet inte är ställd innebär självfallet att förutsättningen är uppfylld. När det gäller ledsagardokument bör det dock påpekas att smärre fel i dokumentet inte skall innebära att transporten sker i strid med de svenska lagarna eller cirkulationsdirektivet. Se vidare kommentaren till 1 kap. 6 §. När bestämmelsen kan bli tillämplig kan åskådliggöras med följande exempel. Punktskattepliktiga varor som släppts för konsumtion i en annan medlemsstat har förts in till för kommersiella ändamål av någon som inte är upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant och det är inte fråga om distansförsäljning. Enligt lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi skall den skattskyldige, innan varorna transporteras från det andra EU-landet, anmäla varorna till beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för skattens betalning. Av artikel 7 i cirkulationsdirektivet följer att transporten av varorna skall åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Är dessa krav inte uppfyllda har varorna transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Enligt lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi inträdde skattskyldigheten när varorna fördes in till . Om det dessutom går att fastställa vem som är skattskyldig skall den tullmyndighet som omhändertagit varorna påföra skatt på varorna. I andra stycket föreskrivs att skatt enligt denna paragraf skall tas ut enligt de skattesatser som anges i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi. Skälet till att det inte hänvisas till nämnda lagar i sin helhet är att skatt som tullmyndigheten beslutar om med stöd av denna paragraf inte skall tas ut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Ett sådant beslut utgör alltså inget beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Beträffande mineraloljeprodukter finns skilda skattesatser beroende på användningsområde. Skattesatsen för olja som används för uppvärmning är betydligt lägre än skattesatsen för olja som används för fordonsdrift. För att skattemässigt skilja på olja med olika användningsområden tillämpas ett system med märkning. Den lågbeskattade oljan skall vara märkt och får inte användas för fordonsdrift (se 2 kap. 1 och 9 §§ lagen om skatt på energi). Vid märkningen används en kombination av märk- och färgämnen i sådan mängd att oljan får en grön färg. Tillsats av dessa märk- och färgämnen är en förutsättning för att den lägre skattesatsen skall tas ut. Det nu sagda innebär att om omhändertagen olja inte är märkt enligt de svenska reglerna skall tullen alltid påföra skatt enligt den högre skattesatsen. Tredje stycket har tillkommit med anledning av vad Lagrådet yttrat om förevarande paragraf (se vidare avsnitt 11.5).