prop · GL03169 · 1998-01-01 00:00:00 — En elev kan också befrias från undervisning i en eller flera kurser, s.k. reducerat program. I bägge fal- len är det rektor som beslutar. 6.2 En ny struktur för nationella program Regeringens förslag: En ny gemensam struktur för nationella och specialutformade program införs. Definitionen av begreppet gymna- siepoäng ändras så att antalet gymnasiepoäng för en kurs skall utgöra ett mått på kursens studieomfattning. Samtliga nationella och specialutformade program i gymnasieskolan skall omfatta 2 500 gymnasiepoäng. På ett nationellt eller specialutformat program skall kärnämnena omfatta 750 gymnasiepoäng. Lokalt tillägg slås samman med ramen för individuella val. Det poängutrymme som därmed upp- står skall användas för kurser som eleven väljer. Specialarbete tas bort. Specialisering inom nationella program skall göras genom val av inriktning. Inriktningarna kan vara nationellt eller lokalt utformade. En behörig sökande, som söker till ett nationellt program under åbe- ropande av att det inom det sökta programmet anordnas en nationellt fastställd inriktning som inte erbjuds av hemkommunen, skall jäm- ställas med en behörig sökande som är hemmahörande i den kommun som anordnar utbildningen. Begreppet gren utgår. Undervisningen i gymnasieskolan skall kunna läggas ut än och efter regeringens medgivande även . Regeringens bedömning: Omfattningen av gymnasieskolans och den gymnasiala vuxenutbildningens kurser bör vara 50, 100, 150 eller 200 gymnasiepoäng. Definitionen av gymnasiepoäng bör ändras på samma sätt för gym- nasial vuxenutbildning. Arbetsgruppens förslag: Sammanfaller i stort med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som kommenterat arbets- gruppens förslag är de flesta positiva. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att de nationella programmens uppbyggnad skall vara lätta överskåda och alla program skall ha samma struktur. Varje program måste kunna för- bereda för såväl arbetsliv som studier. En modern gymnasieskola skall vara uppbyggd efter dagens behov och vara så konstruerad att den är flexibel och framtidsinriktad. I en programutformad gymnasieskola skall eleven utifrån sina framtidsplaner och intressen kunna välja inriktning och kurser. Det bör, enligt regeringens mening, finnas likvärdiga valmöj- ligheter inom varje program. Om en elev väljer ett program och vill byta studieinriktning skall detta vara möjligt. Det kan antingen ske senare i gymnasieskolan eller i gymnasial vuxenutbildning. Genom att kurserna i gymnasial vuxenutbildning är desamma som i gymnasieskolan kan en elev efter gymnasieskolan vid behov studera vidare i de ämnen som krävs t.ex. för en viss yrkesutbildning eller för högskolestudier. Förslagen och bedömningarna i detta avsnitt har dessa utgångspunkter. Gymnasieskolans läroplan, programmål och kursplaner fokuserar mer på kunskapskvaliteter än på innehåll och tid. Urvalet av stoff, hur stoffet skall organiseras och vilka arbetssätt och arbetsformer som används är lärarnas och elevernas gemensamma ansvar. Det är utifrån elevens möjlighet att nå målen som undervisningstiden, arbetssättet och arbets- formerna skall bestämmas. Timplaner har av tradition haft en mycket styrande roll i skolans var- dag. Dagar, veckor och terminer har styrts av schemat med timplanen som rättesnöre. Den flexibilitet och individualisering som dagens skola skall präglas av kräver ett annat tänkande än en nationell styrning av tiden i de olika ämnena. Genom riksdagsbeslutet med anledning av propositionen Vissa skolfrågor m.m. (prop. 1995/96:206, bet. 1996/97:UbU5, rskr. 1996/97:15) har begreppet minsta garanterad undervisningstid i gymnasieskolan ändrats så att det endast avser den totala tiden för ett program. För enskilda ämnen däremot har begreppet ersatts med riktvärden för undervisningstiden i kurser motsvarande vad som redan gällde för gymnasial vuxenutbildning. För varje ämne mot- svarar därvid antalet gymnasiepoäng den undervisningstid som angivits som ett riktvärde för ämnet. Detta innebär att kommunerna har rätt att öka eller minska timtalen beroende hur mycket undervisning eleverna behöver för att uppnå de kunskapsmål som anges i respektive kursplan. Timplanen anger, som framhållits ovan, riktvärden per ämne. Rege- ringen anser att det nu finns skäl att ta ytterligare ett steg genom att skilja mellan gymnasiepoäng och undervisningstid. Enligt regeringens bedöm- ning bör antalet gymnasiepoäng för en kurs i högre utsträckning än nu ange kursens studieomfattning samt beräknade arbetsinsats och inte vara ett mått på det antal lektioner som erbjuds eleverna. omfattar flertalet program totalt 2 370 gymnasiepoäng. Endast tre program (det estetiska programmet, naturvetenskapsprogrammet och samhällsveten- skapsprogrammet) omfattar ett lägre poängtal (2 150). Eftersom gym- nasieskolan är treårig alla nationella program förutsätts kunna läsas på lika bör antalet gymnasiepoäng vara lika på samtliga program. För grundläggande behörighet till högskolan krävs att eleverna har minst betyget Godkänd på kurser omfattande av ett programs totala omfattning uttryckt i gymnasiepoäng. Det betyder att kraven varie- rar mellan programmen, så att det för elever på program med omfatt- ningen 2 150 gymnasiepoäng fordras 1 935 gymnasiepoäng medan det för elever från program med yrkesämnen krävs 2 135 gymnasiepoäng. Regeringen anser att alla nationella program i gymnasieskolan skall omfatta samma antal gymnasiepoäng. Då kan antalet gymnasiepoäng bli ett mått på omfattningen och den beräknade arbetsinsatsen relaterat till målen för gymnasieskolans kurser. Ett reviderat poängsystem bör grun- das på en starkare koppling till arbetsinsatsen för eleverna och mindre på antalet lektioner. Det vore dock olyckligt om antalet gymnasiepoäng för ett nationellt program förändras allt för mycket i förhållande till dagens situation. Därför föreslår regeringen att ett reviderat poängsystem skall utgå från att varje veckas heltidsstudier bör motsvara i genomsnitt 25 gymnasiepoäng, dvs. 5 gymnasiepoäng per dag. En gymnasieutbildning kan i princip sägas bedrivas under 100 effektiva veckor. Detta innebär att gymnasieskolan med en ny definition av gymnasiepoäng omfattar 2 500 gymnasiepoäng. Samma omfång uttryckt i gymnasiepoäng skall även gälla specialutformade program. Jämfört med dagens system blir förändringen till 2 500 gymnasiepoäng inte särskilt stor. För programmen med yrkesämnen blir skillnaden i poäng mindre än exempelvis för naturvetenskapsprogrammet. Å andra sidan finns det skäl att ge vissa ämneskurser ett högre poängtal, t.ex. kurser i matematik. finns fem kurser i matematik enligt nedan- stående tabell. Kurserna B-E bör - med tanke på målen i kursplanerna och på den arbetsinsats som därmed krävs av eleverna - ges ett högre poängtal. Med dagens urvalsregler till högskolan har både betyget på en kurs och omfattningen, uttryckt i gymnasiepoäng, betydelse. Ju mer omfattande en kurs är, desto större betydelse har betyget för kursen. Enligt regeringens bedömning är det rimligt att de kurser som har störst betydelse för högskolestudier får en ökad betydelse vid urvalet till högskolan. Detta gäller bl.a. de mest kvalificerade kurserna i matematik. Genom en revision av antalet gymnasiepoäng kan en sådan effekt erhållas. Regeringen avser att ge i uppdrag att göra en översyn av kursernas omfattning samt att tillsammans med lösa eventuella övergångsproblem. Elevens rätt till undervisning En höjning av antalet gymnasiepoäng till 2 500 innebär inte att kraven höjs eller att antalet undervisningstimmar bör förändras. Olika elever be- höver olika för att nå utbildningsmålen i kurserna. Enligt regeringens bedömning bör varje elev få möjlighet att bli minst godkänd i de kurser som ingår i programmet. Undervisningen bör också ge möjlighet att nå högre betyg än Godkänd. Skolhuvudmännen bör sträva efter att erbjuda alla elever den undervisning som behövs för att förvärva de kunskaper som gymnasieskolan skall ge. För att säkra en miniminivå av lärarledd undervisning på ett nationellt eller specialutformat program bör begreppet garanterad undervisningstid finnas kvar på samma nivå som gäller, dvs. 2 370 undervisnings- timmar för program med yrkesämnen och 2 150 för övriga program. Antalet garanterade undervisningstimmar är därmed den minsta tid som skall erbjudas eleverna. En särskild bestämmelse om elevernas rätt till denna miniminivå bör tas in i en ny paragraf, 5 kap. 4 d §, i skollagen. Hur undervisningstiden fördelas på ämnen och kurser ansvarar skolhu- vudmannen för. Likaså bör det, enligt regeringens mening, vara möjligt för skolhuvudmannen att anpassa undervisningen till eleverna genom att lägga ut undervisningen . I vissa fall kan det vara motiverat att erbjuda ett nationellt eller specialutformat program än med bibehållande av den garanterade undervisnings- tiden. Regeringen bör kunna medge att styrelsen får besluta om att utbildningen får fördelas än tre läsår. En ändring av denna innebörd bör göras i 5 kap. 3 §. Elevens rätt att få undervisning motsvarande det garanterade antalet undervisningstimmar för programmet samt övriga effekter av regeringens förslag måste följas upp och utvärderas. Skolhuvudmännen har, enligt regeringens bedömning, skyldighet att följa upp och att kunna redovisa att varje elev får den undervisning som han/hon har rätt till. På nationell nivå ligger uppföljning och utvärderingen av elevens rätt till undervisning på . pågår ett tillsynsarbete genom med anledning av att vissa kommuner använder sig av s.k. lärarlösa lektioner. Regeringen menar att undervisning är ett arbete som planeras av lärare och elever tillsammans och som eleverna genomför under lärares ledning. Om så inte är fallet kan verksamheten inte ingå i den garanterade undervisningstiden. Något sådant som s.k. lärarlösa lektioner kan således inte betraktas som undervisning. Regeringen avser att se över gymnasie- förordningen i syfte att tydliggöra elevernas rätt till undervisning och kraven på lärarledd undervisning. Det kan dock i vissa fall finnas vissa skäl att minska den garanterade undervisningstiden. Det kan bl.a. gälla för elever som följer kurser på distans, där elevens lärande i större utsträckning än i traditionell under- visning sker på egen hand. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen att fastställa en lägre undervisningstid för sådan utbildnings- verksamhet. Ett bemyndigande med den innebörden bör tas in i 5 kap. 4 d § skollagen. Regeringen bör få bemyndigande att föreskriva om garanterad undervisningstid för specialutformade program. En ny struktur för ett nationellt eller specialutformat program Avsikten med riksdagsbeslutet om den reformerade gymnasie- skolan var att skapa ett överskådligt och variationsrikt utbildningsutbud, som skulle göra alla ungdomar motiverade att skaffa sig en gymnasieutbildning. Eleverna skulle i större utsträckning än tidigare få sina utbildningsval tillgodosedda, i första hand i fråga om program och grenar men även genom val av kurser. Då de nationella programmen har olika uppbyggnad försvåras överblicken och jämförbarheten mellan programmen. Genom regeringens förslag om en revidering av defini- tionen av gymnasiepoäng skapas förutsättningar till mer genomskinlig programstruktur enligt följande figur. En struktur av detta slag innebär flera fördelar. Bl.a. åskådliggörs pro- grammens uppbyggnad tydligare genom att alla program får samma struktur. Regeringen föreslår att den totala ramen för kurser i kärnämnen skall utgöra samma andel av ett nationellt program som . Genom att poängtalet för ett program höjs till 2 500 bör kurserna i kärnämnena till- sammans omfatta 750 gymnasiepoäng. Val av inriktning inom ett nationellt program Uppbyggnaden av ett program som figuren (s.30) visar kommer att bestå av tre huvudblock: kärnämneskurser, karaktärsämneskurser samt ett block för individuellt val av kurser. Inom blocket med karaktärsämnen ingår, som regeringen föreslår i avsnitt 10 Examen på gymnasial nivå, också ett examensarbete. Inom ramen för karaktärsämnesblocket finns, utöver examensarbetet, tre olika typer av kurser: kurser som är gemensamma, dvs. obligatoriska för alla som följer programmet kurser som ger en inriktning, t.ex. en viss, mer specifikt yrkesför- beredande profil kurser som är valbara inom blocket. Detta innebär att olika specialiseringar inom ett program kan göras dels genom val av inriktning, dels genom val av kurser inom inriktningen. I samband med att programmen får en ny struktur bör begreppet inriktning enligt regeringens uppfattning ersätta det nuvarande begreppet grenar. Detta förslag stöds av huvuddelen av remissinstanserna. De kurser som utgör en inriktning bör kunna vara olika många på olika program och i vissa fall även vara gemensamma för flera program. Exempelvis bör en inriktning mot datateknik kunna finnas både på elpro- grammet och naturvetenskapsprogrammet, liksom att en inriktning mot handel skall kunna finnas på flera program. En inriktning bör i de flesta fall kunna variera från ca 300 till 1 000 gymnasiepoäng, vilket motsvarar en studietid på en till tre terminer. Enligt regeringens bedömning kommer antalet inriktningar att bli något fler än nuvarande antal grenar. En elevs möjlighet att komma in på en nationell inriktning bör jäm- ställas med vad som gäller för nationell gren. Lokala grenar bör ersättas med lokala inriktningar. Dagens system med riksrekryterande lokala grenar blir riksrekryterande inriktningar. De gemensamma kurserna i karaktärsämnena kan sägas utgöra den karaktäristiska grunden för ett program, som tillsammans med kärnäm- neskurserna blir den grund som minst skall svara mot programmålen. Kurserna som ingår i en inriktning bidrar till att komplettera och fördjupa programmålen. Ett specialutformat program har i sig samma struktur som ett nationellt program enligt regeringens förslag. Innehållet i blocket med karaktärs- ämneskurser är, när det gäller ett sökbart specialutformat program för en grupp av elever, en fråga för skolhuvudmannen att besluta om. Be- träffande specialutformade program som bygger på individens önskan om en särskilt utformad gymnasieutbildning, kan man i princip säga att blocket med karaktärsämneskurser och det individuella valet tillsammans utgör elevens val. Ett specialutformat program ger i det senare fallet samma fria studievalsmöjligheter som i gymnasial vuxenutbildning. Bestämmelserna om möjlighet till riksrekrytering för specialutformade program består. De nationella programmens innehåll och omfattning Enligt gällande bestämmelser anger timplanerna i bilaga 2 till skollagen (1985:1100) de ämnen som skall finnas i gymnasieskolan och riktvärden för deras omfattning. Timplanerna anger vilka ämnen som ingår i respek- tive program. Karaktärsämnena på naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet är väl definierade i timplanerna. För program med yrkesämnen anges däremot karaktärsämnena som ett enda ämnesblock och programmen betecknas i timplanerna som övriga program . Det estetiska programmet intar i detta avseende en mellanställ- ning. Timplanernas utformning kan ge sken av att gymnasieskolan egent- ligen består av endast naturvetenskapsprogrammet och samhällsveten- skapsprogrammet eller att det är dessa program som utgjort mönstret för den reformerade gymnasieskolan. Detta kan också tolkas som en värdering, där de program som har en traditionellt studieförberedande karaktär verkar vara viktigare än de andra. Övriga program kan ses som en gemensam grupp som ger sken av att skillnaderna mellan dem inte skulle vara så stora. Så är dock inte fallet. Det är större skillnad mellan två program med yrkesämnen, t.ex. omvårdnadsprogrammet och industri- programmet än mellan naturvetenskapsprogrammet och samhällsveten- skapsprogrammet. Som regeringen framhöll i den nationella utvecklings- planen behövs en uppluckring av den fasta ämnesstrukturen i de två senare programmen som ger eleverna större valmöjligheter. Denna be- dömning delas av flertalet remissinstanser. Naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet ger , jämfört med andra program, minst möjligheter till val av kurser. Många elever (totalt ca. ) väljer naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet. Samti- digt vill många elever gärna göra andra kombinationer, än vad som är möjligt inom ramen för dessa program, utan att därför välja ett special- utformat program. Regeringens bedömning är att båda dessa program till sin struktur behöver öppnas, så att elever kan välja utbildningskombina- tioner som miljökunskap, ekonomi, humaniora, naturvetenskap etc. Programmål och timplaner bör utformas så att detta blir möjligt. Det kan även gälla behovet av gemensamma ingångar på det naturvetenskapliga och det samhällsvetenskapliga programmet. Regeringen har i detta avsnitt föreslagit hur de nationella programmens struktur skall se ut. Mot bakgrund av regeringens förslag i det föregående bör timplanerna för de nationella programmen i sitt nuvarande utseende ändras så att alla program beskrivs i en form som mer liknar den som gäller för övriga program. Begreppet timplan blir för gymnasie- skolans del missvisande då undervisningstiden inte anges. I stället för timplaner i bilaga 2 till skollagen bör utbildningens omfattning anges i en poängplan med följande utformning. För att åstadkomma den modulisering av kursernas omfång som regeringen föreslår bör antalet gymnasiepoäng justeras för samtliga kärn- ämnen utom svenska. Denna justering torde inte behöva medföra någon justering i kursplanerna. Enligt gällande bestämmelser fastställer regeringen kursplanerna för kärnämneskurser och fastställer övriga nationella kurser. Regeringen bedömer att i fortsättningen även bör fastställa kursplaner för kärnämneskurser. I vilka ämnen det skall finnas kärnäm- neskurser för gymnasieskolan är dock en fråga för att besluta om. I vilka ämnen det bör finnas karaktärsämneskurser och deras omfattning bör fatta beslut om. Regeringen har uppdragit åt att utarbeta förslag till reviderade programmål samt att utarbeta kurser och inriktningar för det estetiska programmet, naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet. Uppdraget skall vara slutfört . Programmen skall utformas så att de ger behörig- het för studier vid högskolan i minst lika stor omfattning som . I den nationella utvecklingsplanen skrev regeringen att alltför korta kurser i gymnasieskolan innebär en onödig splittring och små möjligheter för eleverna att se helheter och samband. Undervisningstid och gymna- siepoäng har sammanfallit. har vid utarbetandet av kursplaner lagt fast antalet gymnasiepoäng per kurs. är 30 gym- nasiepoäng den kortaste kurslängden i gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning. utveckling (SOU 1997:107) uttrycker tillfredsställelse över den i utvecklingsplanen avise- rade översynen av kärnämnen med litet antal gymnasiepoäng. Kommittén påpekar dock att problemet med små yrkeskurser kvarstår. Arbetet i kurser med liten omfattning är enligt många lärare stressande. Lärare känner sig pressade av att hinna med kursen och anser sig inte ha tid att informera om kursplanen eller om vad som fordras av eleverna för att nå olika betygsnivåer eller att låta eleverna få inflytande över hur undervis- ningen läggs upp. Korta kurser medför också att en oproportionellt stor del av kurstiden behövs för kunskapskontroll, vilket bl.a. innebär att läraren i högre grad måste förlita sig till enbart skriftliga prov för att kunna bedöma elevernas kunskaper. Regeringen finner inte skäl att föreslå införande av bestämmelser i skollagen om omfattningen av en kurs. Det bör ankomma på regeringen att bedöma om sådana be- stämmelser skall tas in i gymnasieförordningen. Enligt regeringens upp- fattning bör ingen kurs ha mindre omfattning än 50 gymnasiepoäng. Det förs ofta fram önskemål från gymnasieskolor om att kurserna i gymnasieskolan skall moduliseras för att underlätta schemaläggning och utbud av kurser. Frågan diskuterades även av Arbetsgruppen för en kursutformad gymnasieskola (Ds 1995:78), som ansåg att det bl.a. skulle bli lättare för eleverna att få ihop de kurser som krävs för en fullständig gymnasieutbildning. kan en elev vara tvungen att läsa ytterligare en kurs för att denne teoretiskt sett saknar 5 poängenheter för att uppnå 2 150 gymnasiepoäng på t.ex. naturvetenskapsprogrammet. Enligt regeringens mening skulle en modulisering av kurserna medföra de fördelar som nämnts ovan. Regeringen bedömer att kurserna i gym- nasial utbildning bör ha en omfattning om 50, 100, 150 eller 200 gymnasiepoäng. Mer omfattande kurser än 200 gymnasiepoäng bör som regel inte förekomma. avses att få i uppdrag att utveckla en modulisering enligt ovan som en del i verkets kontinuerliga kursplane- arbete. Regeringen bedömer att en sådan modulisering i princip bör vara klar . Lokalt tillägg, specialarbete m.m. Lokalt tillägg är ett exempel på att den nuvarande definitionen av gym- nasiepoäng är otydlig. I princip är lokalt tillägg en korsning mellan tidsresurstänkande och målstyrningstänkande. Lokalt tillägg skall enligt nuvarande bestämmelser, beroende av program, omfatta 80-110 gym- nasiepoäng. Styrelsen för utbildningen skall besluta om lokala tillägg. Lokalt tillägg kan vara en eller flera kurser. Det kan även innebära att undervisningstiden för ett eller flera ämnen inom respektive nationella program utökas. Vidare kan på tid för lokalt tillägg anordnas annan utbildning än sådan som anordnas på kurser eller som specialarbete, t.ex. information om alkohol, narkotika och tobak (). Lokalt tillägg kan även användas till att erbjuda ämnesanknuten praktik. Denna form av praktik bör kunna ersättas med APU, eftersom även elever på det estetiska programmet, naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet fr.o.m. kan erbjudas APU. Att lokalt tillägg kan användas till att utöka undervisningstiden, ofta kallad ämnesförstärkning , är i princip ett sätt att ge elever stödunder- visning. Enligt gymnasieförordningen (8 kap. 1 §) skall för elever som har behov av extra stöd i skolarbetet stödundervisning anordnas . Regeringen vill understryka att ett borttagande av lokalt tillägg inte innebär att skolornas skyldighet upphör att erbjuda elever, som behöver det, mer undervisningstid. Regeringen anser att det utrymme i ett nationellt program som kallas lokalt tillägg skall användas för elevens eget val. Detta innebär att nuvarande omfattning av det individuella valet i gymnasieskolan bör öka till 300 gymnasiepoäng. I kapitel 10 Examen på gymnasial nivå föreslår regeringen att ett examensarbete skall inrymmas inom ramen för karaktärsämnen. In- förande av en gymnasieexamen, där ett examensarbete utgör en viktig del, gör att specialarbetet kommer i en annan dager än . Specialarbetet skall enligt gymnasieförordningen ge eleverna tillfälle att fördjupa sig inom något kunskapsområde som ingår i elevens studieväg och att träna sig i att arbeta på ett undersökande sätt. Inom gymnasial vuxenutbildning finns inte specialarbete. Skälet till detta är att det arbetssätt som skall prägla specialarbetet bör finnas inom varje kurs. Detta är ett synsätt som Skolledarna också framfört i sitt remissvar. Regeringen föreslår att specialarbetet i gymnasieskolan tas bort. Konsekvenser för gymnasial vuxenutbildning Den gymnasiala vuxenutbildningen erbjuds inte som program utan de studerande väljer kurser och i vissa fall delkurser inom ramen för en individuell studieplan. Grundläggande är dock att gymnasial vuxen- utbildning ger samma kompetens och behörighet som utbildning i gymnasieskolan. I den mån en studerande önskar slutbetyg i komvux, vilket inte förekommer särskilt ofta, omfattar det nu 1 970 gymnasie- poäng oavsett vilken inriktning utbildningen har.