prop · GL0389 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringen verkar i arbetet på upprättandet av en internationell permanent brottmålsdomstol för att grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna, som förekommer systematiskt och i stor skala, skall falla under domstolens jurisdiktion och därmed bli ett internationellt brott jämställt med krigsförbrytelse. Till skillnad från situationen beträffande mänskliga rättigheter finns inte något självklart politiskt forum för att diskutera och granska brott mot den internationella humanitära rätten i interna väpnade konflikter. Det finns hos vissa stater ett motstånd mot att använda existerande fora, t.ex. eller kommission för mänskliga rättigheter, eller att inrätta något nytt forum för att diskutera brott mot den humanitära rätten. arbetar för att existerande fora utnyttjas för att diskutera också dessa frågor, samt för att något slags övervakningsmekanism för brott mot den humanitära rätten inrättas. verkar således för att övergrepp mot civilbefolkningen begångna av såväl stater som större oppositionsgrupper på detta sätt granskas av det internationella statssamfundet. I vissa situationer har de icke-statliga väpnade grupperna en sådan kontroll över en del av landets territorium att de kan utföra sammanhängande och samordnade militära operationer. Sådana situationer regleras av tilläggsprotokoll II. Inom dessa områden har regeringen ingen eller liten kontroll och oppositionsgrupperna agerar genom sin makt över folket och områdets resurser som om de vore staten. I viss mån kan de sägas vara en regering de facto. Medan den humanitära rätten är relevant i sådana situationer har de internationella reglerna för de mänskliga rättigheterna inte kunnas tillämpas. Respekt för de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten förutsätter medvetenhet och kunskap om dem. kommer därför att fortsätta att stödja insatser för att sprida kunskap om dessa regler bland såväl soldater som allmänhet och, där så är möjligt, även bland väpnade grupper. Parternas skyldighet att tillåta hjälpsändningar till krigets offer regleras i tilläggsprotokoll och har också bekräftats genom beslut av . verkar aktivt för att denna skyldighet skall respekteras av de stridande parterna. I samband med humanitärt arbete, inte minst i samband med väpnade konflikter och flyktingsituationer, skall kvinnors och unga flickors utsatthet vad gäller bl.a. sexuellt våld uppmärksammas liksom behovet av att utbilda kvinnliga socialarbetare och kvinnliga poliser/vakter, både bland den utländska personalen, i mottagarlandet och bland flyktingar. Effektiva insatser förutsätter kvinnornas medverkan i planering och beslut. Barns situation i krig och särskilt barns utnyttjande som soldater uppmärksammas särskilt av i bilaterala och multilaterala kontakter. Regeringen kommer att fortsätta arbeta för olika sätt att stärka det internationella skyddet för konfliktutsatt befolkning och för att den folkrättsliga basen för det humanitära agerandet i interna konflikter stärks. En process inleds därför för att effektivisera samarbetet med och stödet till de större humanitära aktörerna och enskilda organisationerna. 10.5 verkar särskilt för ett heltäckande, grundläggande skydd i form av allmänna humanitära grundregler (standards of humanity) verkar för en klarare rättighetssituation såväl i fred som under väpnad konflikt. Den humanitära rätten utvecklades för internationella konflikter mellan stater och är i stora delar inte anpassad för situationer där icke-statliga aktörer dominerar. Till detta kommer att få stater är beredda att erkänna att en intern konflikt pågår i landet och därmed att den humanitära rätten är tillämplig. Många länder hänvisar bestämt till principen om icke-inblandning i interna angelägenheter för att komma ifrån det internationella strålkastarljuset. De höga kraven för tillämplighet i andra tilläggsprotokoll gör att detta protokoll sällan är tillämpligt i dagens konflikter. Om en regering i en sådan situation väljer att sätta en rad skyldigheter i konventionerna om de mänskliga rättigheterna ur kraft innebär detta i praktiken att de enda tydliga regler som finns kvar är gemensamma artikel 3. kommer att verka för en större internationell insyn i situationer där regimen på detta sätt satt delar av de mänskliga rättigheterna ur kraft. De nordiska länderna driver frågan om allmänna humanitära grundregler kallade "standards of humanity", med förslag om entydiga, lätt tillgängliga regler som skall vara tillämpliga för alla aktörer i alla situationer, såväl i fred som i krig. De skall vara enkla att förstå, förmedla och använda för både soldater, rebeller, civila, internationella organ och humanitära organisationer. FN:s general- sekreterare utreder denna fråga på uppdrag av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna och väntas lägga fram en studie . Regeringen kommer att fortsätta arbeta för en sådan allmän värdegrund för alla situationer. De mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten utgör tillsammans det grundläggande skyddet för civilbefolkningen i områden av intern väpnad konflikt och ställer krav på de stridande parterna. kommer därför fortsatt att: verka för en ökad respekt för de existerande skyddsreglerna verka för ett heltäckande, grundläggande skydd också i de situationer som inte täcks av existerande skyddsregler (standards of humanity) arbeta för att grova, omfattande och systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna skall falla under den planerade internationella permanenta brottmålsdomstolens jurisdiktion verka för större internationell insyn i situationer där regimen satt stora delar av reglerna om de mänskliga rättigheterna ur kraft (s.k. derogering) verka för att de stridande parterna respekterar skyldigheten att tillåta hjälpsändningar till nödlidande civilbefolkning arbeta för att brott mot den internationella humanitära rätten tas upp och diskuteras i internationella fora uppmuntra och stödja insatser för att sprida kunskap om de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten särskilt uppmärksamma grova övergrepp mot kvinnor och flickor under väpnade konflikter särskilt arbeta för att främja och skydda barnets rättigheter i väpnade konflikter 10.6 De mänskliga rättigheternas roll i fredsprocessen och i fredsbevarande operationer kommer att fortsatt verka för att återupprättandet av respekten för de mänskliga rättigheterna ingår som en central komponent i fredsförhandlingar och internationella fredsbevarande insatser. Erfarenheter från fredsprocesserna i och visar på svårigheterna men också möjligheterna att bedriva ett sådant arbete för mänskliga rättigheter under pågående konflikt och i fredsprocessen. I arbetade FN för en överenskommelse om mänskliga rättigheter redan före själva fredsavtalet. På så sätt blev ansträngningarna att förbättra respekten för mänskliga rättigheter en del av ansträng- ningarna att lösa konflikten. FN sågs därigenom av befolkningen genom sin närvaro bidraga till att påtagligt minska våldet. Förhoppningar och förväntningar skapades, som i sin tur ledde till ökade interna krav på respekt för de mänskliga rättigheterna. Mandatet för alla fredsbevarande insatser i FN liksom i de regionala organisationerna bör innehålla en tydlig plikt att respektera och främja de mänskliga rättigheterna. Ett sådant ansvar gäller samtliga medlemmar av den fredsbevarande gruppen, såväl militär som civil personal. Utvecklingen av demokratiska institutioner är särskilt viktig i återuppbyggnadsarbetet. I detta ingår att skapa ett fungerande rättsväsende och en professionell, opartisk polismakt. Stöd till enskilda organisationer och oberoende media är i många fall angelägna priori- teringar. Fredsbevarande liksom alla insatser under återuppbyggnads- skedet bör också lägga vikt vid genomförandet av ekonomiska och sociala rättigheter för att på så vis lägga en långsiktig grund för rättvisa och fred. Ofta finns lokala aktörer som motverkar sådana insatser, vilket ställer särskilda krav på flexibilitet i stödarbetet. Erfarenheter från konfliktförebyggande och fredsbevarande arbete bör tas tillvara av FN och andra regionala organisationer. Mandaten för FN:s olika bistånds- och utvecklingsorgan i konflikt- områden bör utvecklas för att tydligt avspegla dessa organs ansvar för att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna i de länder där de verkar. Viktigt är också att all FN-personal, inklusive de fredsbevarande styrkorna ges utbildning i mänskliga rättigheter. 10.7 Dilemman i fredsarbetet: försoning eller upprättelse? En av de avgörande frågorna är hur tidigare förbrytelser mot mänskliga rättigheter hanteras i fredsprocessen. En allmän amnesti kan påskynda fredsavtalet, medan de långsiktiga effekterna av att inte göra upp med tidigare övergrepp kan bli ett hot mot fredens hållbarhet. (Se också avsnitt 7.2 om strafflöshet, sid. Olika länder har hanterat detta problem med olika metoder. Amnesti för övergrepp begångna under konflikten kan, som i ett par latinameri- kanska länder, ges i ett tidigt skede av fredsprocessen. Detta kan skapa risk för att sanningen om vad som inträffade inte kommer fram. I tillsattes en med mandat att söka blott- lägga sanningen och därefter, när alla fakta lagts på bordet, erbjuda amnesti åt personer som begått övergrepp i samband med konflikten. Behovet av politisk stabilitet kan i vissa lägen tala för tidiga amnestier. är det viktigt att offren och deras familjer ges upprättelse. Detta kan vara avgörande också i strävan att åstadkomma nationell försoning. Det finns en smärtgräns där freden inte blir hållbar om över- grepp sopas under mattan; fred och rättigheter är nödvändiga delar av samma helhet. Ytterligare ett dilemma ligger i det humanitära biståndets behov av opartiskhet och neutralitet för genomförande av arbete i konfliktområden. Detta har lett till att FN-organisationer ofta hållit sig på avstånd från programmen för mänskliga rättigheter, oroliga över att ett närmare samarbete skulle kunna få negativa konsekvenser för genomförandet av deras "egentliga" uppdrag. Till en del kan detta bero på FN-personalens bristande utbildning om mänskliga rättigheter samt en ofullständig förståelse för att endast respekten för mänskliga rättigheter kan skapa de långsiktiga förutsättningar som krävs för att biståndsinsatserna skall nå hållbara resultat. Respekten för de mänskliga rättigheterna skall vara ett centralt inslag i fredsförhandlingar och fredsbevarande insatser kommer därför att: arbeta för att mandaten för alla fredsbevarande insatser innehåller en tydlig plikt att respektera och främja de mänskliga rättigheterna bidra till att erfarenheter från såväl konfliktförebyggande som fredsbevarande verksamhet uppmärksammas av andra internationella organisationer verka för att mandaten för FN:s bistånds- och utvecklingsorgan utvecklas för att inkludera ett ansvar för stärkandet av de mänskliga rättigheterna arbeta för att öka kunskapen om de mänskliga rättigheterna bland såväl militär som civil personal underställd och FN 11 FN och de mänskliga rättigheterna: Integration och effektivisering 11.1 bekräftar principerna om mänskliga rättigheter 1993 i började för- beredas efter det slut. Det visade sig emellertid att andra ideologiska och politiska skillnader nu främst mellan vissa länder i Syd och dem i Nord fortfarande försvårade överenskommelser. Den deklar- ation och det handlingsprogram som till slut kunde antas bekräftade i huvudsak vad som dittills beslutats både i fråga om normerna och övervakningsmekanismerna. Detta var i och för sig inte oviktigt mot bakgrund av att många av instrumenten och processerna hade beslutats av ett FN med betydligt färre medlemmar; sedan den allmänna förklaringen antogs har medlemsantalet mer än fördubblats. De följande var några av de viktigare besluten på : Rättigheternas universalitet bekräftades. Det klargjordes att det är en legitim angelägenhet för det inter- nationella samfundet att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Kvinnors mänskliga rättigheter betonades som en integrerad och oskiljbar del av de universella rättigheterna. Barns rättigheter och betydelsen av dem bekräftades likaså. Betydelsen av de ekonomiska och sociala rättigheterna underströks liksom att alla rättigheter är ömsesidigt beroende och del av samma helhet. I diskussionen om rätten till utveckling nåddes enighet om att den enskilda individen är det väsentliga subjektet i all utveckling och om att utveckling underlättar åtnjutandet av rättigheterna som bristen på utveckling inte kan rättfärdiga kränkningar. Det slogs fast att demokrati, utveckling och respekt för de mänskliga rättigheterna är inbördes beroende och förstärkande. FN-systemet uppmanades att väsentligt öka resurserna för de program som syftar till att stärka rättsstaten, demokratin och de mänskliga rättigheterna. FN-organ och -program som relaterar till mänskliga rättigheter uppmanades att samarbeta och integrera rättighetsaspekten i sina program. 11.2 Världskonferenserna markerade betydelsen av barns och kvinnors rättigheter Utöver har flera andra större världskonferenser också diskuterat aspekter av de mänskliga rättigheterna: Toppmötet om barn i 1990 tog ett väsentligt steg för att driva idén om barnets rättigheter och uppmanade alla stater att ratificera den då överenskomna konventionen om barnets rättigheter. Jämställdhet mellan könen, kvinnors rättigheter och rätten till reproduktiv hälsa betonades på världskonferensen om befolkning och utveckling i . Demokratiskt styre, respekt för mänskliga rättigheter för alla, rätten till utveckling och vikten av det civila samhället underströks i den deklaration och det handlingsprogram som antogs vid toppmötet om social utveckling i . Flera av de konkreta åtaganden för att åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män som antogs vid fjärde världskonferensen om kvinnor i utgör en uppföljning av beslut. Ett konkret handlingsprogram antogs. Rätten till bostad behandlades på konferensen om boende (Habitat II) i . Genom de beslut som regeringarna fattade vid världskonferenserna åtog de sig att vidta åtgärder. De olika FN-organen och -programmen skall ta hänsyn till konferensbesluten inom sina respektive verksamheter. De stora världskonferenserna ger, bl.a. genom hänvisningar till de mänskliga rättigheterna, uttryck för en global, gemensam värdegrund. 11.3 Rättigheterna är centrala i generalsekreterarens reformprogram Generalsekreterare har presenterat ett program för förnyelse av och program som till en del utgår från världskonferenserna. Han föreslår däri att de mänskliga rättigheterna integreras i alla väsentliga aktiviteter och program inom FN. Genom reformpaketet tillsattes fyra exekutivkommittéer för att samordna FN-programmen för följande områden: fred och säkerhet; ekonomiska och sociala frågor; utvecklingssamarbete; och humanitära frågor. Mänskliga rättigheter betecknas som ett tvärgående program som skall integreras i alla de fyra exekutivkommittéernas arbete. Högkommissarien inbjuds nu till deras möten och hennes sambandskontor vid högkvarteret i skall förstärkas. Särskilt betonas vikten av Högkommissariens medverkan i det fredsbevarande arbetet, inklusive återuppbyggnaden av krigshärjade länder. Vidare betonas att en analys av situationen avseende de mänskliga rättigheterna skall integreras i FN-systemet för tidig varning. Mänskliga rättigheter skall ses som en nyckelaspekt i fredsskapande och fredsbyggande arbete och vara ett viktigt övervägande i samband med humanitära operationer. En rad organ inom FN-systemet har mandat som redan inbegriper aspekter av mänskliga rättigheter. Det gäller fackorganen, fonderna och de särskilda programmen liksom några av avdelningarna inom sekretariatet. Deras verksamhet kan också ha indirekt inverkan på situationen vad gäller mänskliga rättigheter i enskilda länder. Verksamheterna inom FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) har en koppling till rätten till föda, () skulle i än större utsträckning kunna verka för rätten till hälsa, Internationella arbetsorganisationen () utvecklar rätten till arbete och för undervisning, vetenskap och kultur () arbetar inom området för rätten till utbildning och kultur samt yttrande- och pressfrihet. () antog ett uttalande om verksamhetens inriktning som slog fast barnets rättigheter som organisationens syfte och använder numera och dess rapporteringsprocess som underlag i programdialogen med regeringar. för kvinnor (UNIFEM) använder kvinnokonventionen på liknande sätt. Mänskliga rättigheter är en viktig dimension av mandatet för FN:s flyktingkommissarie, vilket grundas flyktingkonvention. Från svensk sida betonar vi att denna skyddsfunktion inte får tunnas ut och att regeringarna bör ge sitt stöd till UNHCR:s arbete. Utvecklingen i har gett en serie skakande exempel på hur utsatta flyktingar kan vara. UNHCR har också gjort medvetna ansträngningar att införliva kvinnans och barnets rättigheter i sina pågående program. Generalsekreterarens beslut att mänskliga rättigheter skall genomsyra FN-systemets aktiviteter får självfallet också betydelse för , (UNDP), särskilt som dess roll som en samordnande faktor inom systemet, inte minst på landnivå, nu markeras ytterligare. Koordineringen av FN:s humanitära katastrofinsatser relaterar självfallet också till mänskliga rättigheter. Avdelningen för fredsbevarande operationer (DPKO), inom liksom avdelningen för politiska frågor (DPA), har alltmer börjat integrera rättighetsperspektivet i sina verksamheter. , och bilaterala givare har betonat sambandet mellan ekonomisk tillväxt, demokrati, fungerande rättssystem, effektiv förvaltning och respekt för mänskliga rättigheter. Utlåning eller bidrag villkoras ibland till att förbättringar sker vad gäller de mänskliga rättigheterna. Detta integrerade synsätt har föranlett länder att begära tekniskt bistånd från FN i syfte att stärka skyddet för de mänskliga rättigheterna. pågår sådana insatser i bl.a. , , , och . välkomnar tendenserna inom FN-systemet att införliva de mänskliga rättigheterna i de samordnade programmen. Det är viktigt att världsorganisationen själv står för de normer som antagits inom dess egen ram. Utvecklingen mot ökad integration och förbättrat samarbete på detta område bör fullföljas. Inte minst viktigt är att de överenskomna rättighetskonventionerna prioriteras inom programmen för fred och utveckling liksom inom de ekonomiska och sociala samt humanitära verksamheterna. 11.4 mänskliga rättigheter för internationell fred och säkerhet har till uppgift att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Även om skyddet av de mänskliga rättigheterna inte uttryck- ligen ingår i denna uppgift diskuteras de mänskliga rättigheterna allt oftare i rådet. Från svensk sida understryks betydelsen av en allt tydligare rättighetsdimension i säkerhetsrådets arbete. Som medlem av rådet har vid upprepade tillfällen verkat för att de mänskliga rättigheterna skall ses som en integrerad del av fredsarbetet. Tyvärr har den hållningen inte alltid vunnit alla medlemmars stöd. Grova kränkningar kan ibland vara ett hot mot fred och säkerhet eller åtminstone tillsammans med symptom som t.ex. flyktingströmmar, anses utgöra ett sådant hot. Rådet har också diskuterat rättighetsfrågor i fasen efter en väpnad konflikt i samband med ett lands återuppbyggnad; här har det bl.a. gällt FN:s roll för att organisera eller övervaka folkomröstningar och val. Vidare är utbildningen av civilpoliser en fråga som särskilt verkat för. har säkerhetsrådet beslutat om sanktioner i situa- tioner som också innefattat brott mot de mänskliga rättigheterna; , och är sentida exempel. bör omsorgen om mänskliga rättigheter ibland leda till begränsningar av tvångsåtgärderna. har betonat att sanktioner inte bör tillgripas på sätt som svårt drabbar civilbefolkningen, t.ex. dess rätt till föda och hälsovård. De mänskliga rättigheterna är självfallet en viktig komponent i de fredsbevarande operationernas genomförande. Detta har också blivit allt tydligare i säkerhetsrådets diskussioner och i sekretariatets uppföljning. Det är nu naturligt att dessa operationer omfattar sakkunskap om hur rättigheterna skall övervakas, hur kränkningar utreds och rapporteras, hur undervisning om mänskliga rättigheter kan organiseras och hur relationer till de enskilda organisationerna kan utvecklas. Det är därför viktigt att Högkommissarien för mänskliga rättigheter liksom flyktingkommis- sarien tidigt involveras i planeringen av sådana operationer. General- sekreterarens nya organisationsmodell innebär en förbättring. Brott mot mänskliga rättigheter och humanitär rätt bör uppmärk- sammas i rådets uttalanden. En angelägen aspekt är skyddet för flyktingar, också i flyktingläger. bör också i sina uttalanden betona alla staters plikt att beivra svåra överträdelser av de mänskliga rättigheterna samt av den humanitära rätten. 11.5 Generalförsamlingen och ECOSOC arbetet samordnas Generalförsamlingens tredje utskott är ett viktigt forum för att föra fram vår politik avseende de mänskliga rättigheterna, ofta sam- ordnad inom EU. har haft huvudansvaret för delar av resolutions- arbetet; barnets rättigheter och /är exempel. Från svensk sida har tagits initiativ till samordning av olika förslag i syfte att rationalisera diskussionerna i generalförsamlingens tredje utskott. Så har t.ex. de olika förslagen kring barnets rättigheter samlats upp i en sammanhängande resolution som därmed också fått större tyngd. Ytterligare försök i den riktningen bör göras i syfte att ge utrymme för mer meningsfulla diskussioner, inklusive om prioriteringar. Diskussionerna inom det ekonomiska och sociala rådet, ECOSOC, skulle också kunna rationaliseras. Enligt är mänskliga rättigheter en av de frågor som det organet skall täcka. Men i praktiken har ECOSOC vad gäller mänskliga rättigheter ofta blivit en onödig mellanstation i ärendenas vandring från kommissionen för de mänskliga rättigheterna till generalförsamlingen. 11.6 Kommissionen för de mänskliga rättigheterna betoning på efterlevnaden FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, som formellt är underställd ECOSOC, har varit nyckelorganet för utarbetande av de normer för de mänskliga rättigheterna som därefter antagits av generalförsamlingen. De grundläggande reglerna har lagts fast i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, konventioner och andra instrument. har kommissionen mer kommit att fokusera på hur normerna efterlevs. När det gäller det fortsatta normskapande arbetet har en restriktiv inställning till förslag om nya instrument. Sådana riskerar att urvattna redan existerande regler. Om nya instrument skall utarbetas måste det klarläggas att det föreligger ett verkligt behov som inte redan är täckt. bör i sådana fall, liksom i det pågående normgivningsarbetet, verka för att redan etablerade normer inte undermineras. Det normskapande arbetet bör emellertid inte ses som helt avslutat. Ur svensk synvinkel är det viktigt att överenskommelse nås om en 18- årsgräns för användning och rekrytering av soldater. verkar också för en tydlig deklaration till skydd för människor och grupper som försvarar de mänskliga rättigheterna. Vi stödjer förslaget om en med rätt att inspektera polisstationer, fängelser och andra anstalter i syfte att öka skyddet mot tortyr och annan omänsklig behandling. De politiska motsättningarna i kommissionen har försvårat diskus- sionen om prioriteringar och arbetsmetoder. Det finns risk att förslag till effektiviseringar utnyttjas av vissa regeringar till att sätta stopp för obekväm granskning. är det uppenbart att förbättringar behövs. Likaså är det angeläget att kritiskt granska förslag som i praktiken inte leder åt rätt håll, utan bara kommer att tynga kommissionen och Hög- kommissariens kontor. Exempel kan vara förslag till nya eller kompletterande normer som antingen framstår som överflödiga eller i värsta fall är ägnade att undergräva existerande regler. Viktigt är att enskilda förslag avstäms mot ett helhetsperspektiv.