prop · GL0345D4 · 1998-01-01 00:00:00 — 26 § Om ersättningen till följd av en vattenverksamhet eller annan åtgärd har bestämts slutligt först efter det att tillståndet har tagits i anspråk, skall den del av ersättningen som överstiger vad som fastställts tidigare betalas och anmälan enligt 6 kap. 4 § expropriationslagen (1972:719) göras inom en månad från det ersättningen bestämdes slutligt. Detsamma gäller ersättning som har bestämts i samband med godkännandet av en vattenverksamhet som redan har utförts. Om den slutligt fastställda ersättningen inte överstiger den ersättning som har fastställts och det annars skulle ha funnits depositions- eller anmälningsskyldighet, skall den ersättningsskyldige anmäla ersättningsbeslutet hos sedan detta har vunnit laga kraft. I paragrafen behandlas situationer där ersättningen bestäms först efter det att tillståndet har tagits i anspråk. Paragrafen avser till en början fall då ersättningen bestäms slutligt först efter uppskov enligt 22 kap. 27 § första stycket. Paragrafen avser vidare den situationen att miljödomstolen har förordnat om omedelbar verkställighet av ett tillståndsbeslut enligt 22 kap. 28 § första stycket och högre rätt därefter dömer ut en högre ersättning. Andra fall då paragrafen skall tillämpas är vid ersättning för oförutsedda skador samt då ersättning bestäms i samband med en lagligförklaring av vattenverksamhet. 27 § På ersättning som avses i 26 § första stycket beräknas ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag marken tillträddes, vattenverksamheten påbörjades eller åtgärden utfördes, om inte något annat följer av andra stycket. Om betalningen inte görs i rätt tid, tas det ut ränta enligt 6 § räntelagen för tiden efter det dröjsmålet inträdde. På ersättning som avser oförutsedd skada tas det ut ränta enligt 6 § räntelagen från den dag ersättningsanspråket framställdes vid miljödomstolen. Om den ersättningsskyldige försummar att betala sådan ersättning enligt 26 § första stycket som skall betalas genom deposition skall på begäran av den som är berättigad till ersättningen eller en del av denna söka verkställighet av den dom eller det beslut varigenom ersättningen har bestämts. Paragrafen innehåller bestämmelser, huvudsakligen motsvarande 16 kap. 12 § vattenlagen, om ränta och verkställighet när ersättning har tillkommit i de fall som avses i 26 §. Fullbordande av inlösen som rör tillstånd till vattenverksamhet 28 § Inlösen av mark är fullbordad när den ersättningsskyldige har fullgjort sina skyldigheter enligt 6 kap. 1 § första stycket och 4 § expropriationslagen (1972:719). Inlösen fullbordas även om ränta enligt 27 § första stycket inte betalas. Enligt paragrafen är inlösen fullbordad när ersättningen har satts ned hos . Om nedsättning inte skall ske är inlösen fullbordad när ersättningen har betalats till den berättigade och detta har anmälts och styrkts hos . Att anmälningsskyldigheten är begränsad i förhållande till expropriationslagen framgår av 24 §. Rätt att utnyttja tillståndet till vattenverksamhet 29 § Den ersättningsskyldige får utnyttja tillståndet genom att ta i anspråk egendomen eller vidta åtgärder som medför skada för någon annan när de skyldigheter som gäller enligt 6 kap. 1 § första stycket och 4 § expropriationslagen (1972:719) har fullgjorts. För detta fall skall den begränsning av anmälningsskyldigheten som framgår av 24 § gälla. Om det behövs med hänsyn till den ersättningsberättigades förhållanden, får miljödomstolen bestämma skäligt uppskov med tillträdet eller med utförandet av åtgärden. I paragrafen finns bestämmelser om rätt att tillträda inlöst fastighet och att på annat sätt ta i anspråk annans egendom eller vidta andra åtgärder som medför skada för annan. Förutsättningen är att ersättningen har nedsatts eller betalats ut och i vissa fall dessutom att anmälan har gjorts till . Paragrafen har en motsvarighet i 6 kap. 9 § expropriationslagen, men på samma sätt som i 16 kap. 9 § vattenlagen behövs dock en särskild bestämmelse i . Bestämmelserna skiljer sig nämligen åt på flera punkter. Bland annat kan sakägaren enligt bestämmelse medges uppskov. Denna möjlighet saknas i expropriationslagen. Återbetalning av ersättning som rör tillstånd till vattenverksamhet 30 § Ersättningsbelopp som har betalats med anledning av tillstånd enligt 11 kap. får inte till någon del återkrävas. Beloppet får dock återkrävas om det tillstånd som har föranlett beslutet om ersättning upphävs på talan av den ersättningsberättigade. Enligt paragrafen, som överensstämmer med 16 kap. 18 § vattenlagen, får utbetald ersättning inte krävas åter. Förhållandet är alltså annorlunda än när det gäller ersättningar vid ingripanden av det allmänna (se 15 §). Utbetald ersättning får dock krävas åter om tillståndet upphävs av högre instans på talan av den ersättningsberättigade. 31 § Ersättning enligt detta kapitel skall bestämmas i pengar som skall betalas . Ersättning i fall som avses i 5 § andra stycket skall dock betalas med ett visst årligt belopp. Om det finns särskilda skäl får ersättningen räknas av mot ersättning som kan komma att lämnas enligt 4 § första stycket eller 8 §. Om det finns särskilda skäl, kan det på begäran av den ersättningsskyldige eller den ersättningsberättigade fastställas att också ersättning enligt 4 § första stycket eller 11 § skall betalas med ett visst årligt belopp med rätt att få omprövning vid ändrade förhållanden. I fråga om ersättning enligt 4 § till följd av skada eller olägenhet för renskötseln gäller 30 § andra stycket rennäringslagen (1971:437). Som huvudregel gäller enligt det första stycket att ersättningen skall betalas i pengar och att den skall betalas . Denna regel gäller enligt 5 kap. 27 § expropriationslagen även för expropriationsersättning. Det kan tyckas att bestämmelsen är onödig i balken, eftersom 2 § hänvisar till denna lag. I balken måste dock införas undantag från denna regel och för tydlighets skull har därför huvudregeln tagits in i balken. 5 kap. 27 § expropriationslagen och i 9 kap. 3 § första stycket vattenlagen anges att ersättningen skall betalas "på en gång". I stället för detta uttryck skrivs i balken "". Anledningen är att det uttryck som används i gällande rätt kan ge intryck av att betalning skall ske genast. Särskilda bestämmelser om när betalning skall ske finns dock i 6 kap. 7 § expropriationslagen () och i 16 kap. 7 § vattenlagen (respektive ). För vattenverksamheternas del kommer i 25 § att ha en särskild bestämmelse om när betalning skall ske. Ersättning får alltså inte dömas ut i form av naturaprestation. Anledningen är att panthavare skall skyddas. Om frivilliga överenskommelser träffas om ersättning i annat än pengar, t.ex. genom markbyte, måste det ses till att panthavare inte lider skada. I 33 § finns bestämmelser som ger skadelidande borgenärer rätt till ersättning. Paragrafen i övrigt innehåller undantag från huvudregeln att ersättning skall betalas . Enligt det andra stycket skall ersättning vid interimistiska förbud utgå med årliga belopp. Ersättningen avser att täcka den årliga förlust som markägaren gör. Det kan endast i undantagsfall bli aktuellt att räkna av den ersättning som har utgått när senare ersättning bestäms för det definitiva beslutet. Med stöd av det tredje stycket får det bestämmas att periodisk ersättning skall utgå även i andra fall än vid interimistiska beslut. Ett sådant fall är när intrånget får anses vara övergående, t.ex. därför att ett förordnande är tidsbegränsat. Såväl den ersättningsskyldige som den ersättningsberättigade kan begära omprövning vid ändrade förhållanden. I paragrafens fjärde stycke görs en hänvisning till rennäringslagen. Ersättningen skall enligt den lagen delas mellan sameby och samefonden när skadan inte drabbar någon bestämd person. 32 § Bestämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) gäller vid tillämpningen av detta kapitel i fråga om värdeökning före det talan väcktes vid domstol. I 4 kap. 3 § expropriationslagen uttrycks en av grundprinciperna vid beräkning av expropriationsersättning. Den ökning av fastighetens värde som har skett presumeras bero på förväntningar om en ändring av markens användningssätt. Regeln tillkom för att dämpa värdestegring på mark. Den ersättningsskyldige skall inte behöva betala ersättning för en värdeökning som den ersättningsskyldige själv har åstadkommit. Den ersättningsskyldige har bevisbördan för att en värdeökning har skett. Om en värdeökning har skett skall ersättningen beräknas utifrån det tidigare, lägre marknadsvärdet, om inte ägaren lyckas visa att värdeökningen beror på annat än förväntningar om en ändring av markens tillåtna användningssätt. Andra orsaker till värdeökningen kan vara att fastighetens skick har förändrats, t.ex. på grund av ny bebyggelse eller förbättrad jordbruksmark, att en rättighet som gäller till förmån för eller belastar fastigheten har förändrats, att fastighetens avkastningsmöjligheter har förbättrats genom en prisstegring på fastighetens produkter samt att det allmänna prisläget har förändrats. Alltför höga krav bör inte ställas på styrkan av den bevisning som fastighetsägaren kommer med. har i betänkandet Presumtionsregeln i expropriationslagen (SOU 1996:45) föreslagit att 4 kap. 3 § expropriationslagen ändras så att den som exproprierar åläggs bevisbördan för att värdeökningen beror på förväntningar om ändring i markens tillåtna användningssätt. I gäller, liksom enligt 25 § andra stycket naturvårdslagen och 9 kap. 6 § första stycket vattenlagen, att presumtionstidpunkten infaller före det att talan om ersättning väcktes vid miljödomstolen. Om en detaljplan har tillkommit och marken enligt planen är avsedd för enskilt byggande, skall enligt 4 kap. 3 § andra stycket expropriationslagen endast sådan värdestegring bedömas som har inträffat efter beslutet om detaljplan. När den berörda fastigheten är bebyggd med bostadshus gäller den s.k. villagarantin i 4 kap. 3 § tredje stycket expropriationslagen. Ersättningen får då aldrig sättas lägre än som behövs för att skaffa en ersättningsbostad. Garantin gäller både permantbostad och fritidshus. 33 § Om en borgenär som hade panträtt i fastigheten när rätten till ersättning uppkom gör en förlust därför att ersättningen inte har deponerats hos , har borgenären rätt till ersättning av den ersättningsskyldige för förlusten mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller, om en borgenär gör en förlust därför att ersättning inte har bestämts eller blivit för låg och ersättningen efter överenskommelse mellan den ersättningsskyldige och den ersättningsberättigade eller av någon annan anledning inte prövats av domstol. Rätt till ersättning finns också för förlust till följd av att överenskommelse har träffats om ersättning i annat än pengar eller om att förebyggande eller avhjälpande åtgärder skall utföras. Talan om ersättning enligt första stycket skall väckas vid miljödomstolen. I 6 kap. expropriationslagen finns bestämmelser om nedsättning eller med ett annat ord deposition av ersättningen. Dessa regler skall skydda borgenärer med panträtt i fastigheten. Reglerna om deposition beskrivs kortfattat vid 2 § i detta kapitel. En borgenär som ändå gör en förlust har rätt till ersättning enligt vad som anges i paragrafen och som motsvarar 34 § andra stycket naturvårdslagen och 16 kap. 19 § vattenlagen. Borgenären har enligt paragrafen rätt till ersättning även i vissa andra fall. Sista meningen i paragrafens första stycke har med hänvisning till vad som anförts under 16 § i detta kapitel utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 34 § Om det behövs, skall det i beslut om ersättning tas in bestämmelser som skall hindra att ersättningstagaren gör en förlust till följd av ändringar i penningvärdet från ersättningsbeslutet till dess betalning gjorts. I 4 kap. 4 § expropriationslagen ges bestämmelser om den s.k. värdetidpunkten när ersättningsfrågan avgörs i efterhand. Hänsyn skall enligt nämnda paragrafs första stycke inte tas till ändringar i fastighetens värde som har skett efter det att en fastighet har tillträtts i sin helhet. En tillämpning av denna regel i miljöbalkssammanhang innebär att hänsyn inte skall tas till ändringar som har skett efter den ersättningsgilla skadan. Den ersättningsberättigade skall alltså få den ersättning som skulle ha utgått om ersättningen hade bestämts från början. Värdetidpunkten kan på detta sätt komma att ligga långt före domen. Enligt 4 kap. 4 § andra stycket expropriationslagen skall därför den ersättningsberättigade kompenseras för försämringen av penningvärdet mellan värderingstidpunkten och domen. I större vattenmål har det varit vanligt förekommande med villkor att ersättningen även mellan ersättningsbeslutet och det att betalning sker skall räknas upp på grund av ändringar i penningvärdet. En särskild bestämmelse, motsvarande 9 kap. 7 § tredje stycket vattenlagen, behövs om detta, eftersom någon sådan möjlighet inte ges i expropriationslagen. Enligt paragrafen kan därför en indexuppräkning ske. Konsumentprisindex kan utgöra underlag för denna uppräkning. Bestämmelsen saknar motsvarighet i naturvårdslagen. 35 § När inlösen av mark är fullbordad, skall detta antecknas i inskrivningsregistret. När inlösen är klar skall detta antecknas i inskrivningsregistret. På samma sätt som gäller enligt 25 § vattenrättsförordningen kan i särskild förordning ges föreskrift om skyldighet att underrätta inskrivningsmyndigheten. 36 § Om det råder tvist om bättre rätt till ersättning, skall ersättningen deponeras hos , även om depositionen inte behövs enligt 6 kap. 1 § expropriationslagen (1972:719). Bestämmelserna i 6 kap. 17 19 §§ i samma lag skall tillämpas i fråga om sådan deposition. Av 6 kap. 1 och 2 §§ expropriationslagen framgår när ersättningen skall deponeras hos . Vid kommentaren till 2 § redogörs kortfattat för dessa bestämmelser. Enligt den paragraf som behandlas nu skall nedsättning ske i ytterligare ett fall, nämligen om det råder tvist om bättre rätt till ersättningen. Tvisten behöver inte vara under prövning vid domstol, utan det räcker med att det har framkommit att flera gör anspråk på ersättningen. Miljödomstolen kan bestämma att deposition skall ske. Om det råder tvist måste dock den ersättningsskyldige deponera ersättningen, även om domen inte innehåller någon bestämmelse om detta. Paragrafen, som delvis utformats efter mönster i 16 kap. 17 § vattenlagen, saknar motsvarighet vid ersättning enligt naturvårdslagen. Vissa bestämmelser i expropriationslagen om placering av deponerade medel, utbetalning och fördelning av medlen samt fördelningssammanträde skall tillämpas även på sådan deposition. Skadestånd för vissa miljöskador och andra enskilda anspråk I detta kapitel har bestämmelser arbetats in som motsvarar nu gällande miljöskadelag (1986:225). 12 § kommer dock från miljöskyddslagen. När det gäller förarbetena till miljöskadelagen kan i första hand hänvisas till prop. 1985/86:83. 1 § Skadestånd enligt detta kapitel skall betalas för personskada och sakskada samt ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet har orsakat i sin omgivning. En ren förmögenhetsskada som inte har orsakats genom brott ersätts dock endast om skadan är av någon betydelse. Skada som inte har orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet ersätts bara i den utsträckning den störning som har orsakat skadan inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. Paragrafen motsvarar 1 § miljöskadelagen. Författningskommentar till 1 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 36-42. 2 § Kapitlet tillämpas inte på skador som har orsakats av joniserande strålning eller inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning i fall då särskilda bestämmelser gäller. Paragrafen motsvarar 2 § miljöskadelagen. Författningskommentar till 2 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 42 och 43. 3 § Skadestånd enligt detta kapitel betalas för skador genom 1. förorening av vattenområden, 2. förorening av grundvatten, 3. ändring av grundvattennivån, 4. luftförorening, 5. markförorening, 6. buller, 7. skakning, eller 8. annan liknande störning. Första stycket 1 3 gäller inte skador som har orsakats av verksamhet som bedrivs i enlighet med tillstånd till vattenverksamhet. För sådana skador tillämpas 31 kap. En skada skall anses ha orsakats genom en störning som avses i första stycket, om det med hänsyn till störningens och skadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omständigheterna i övrigt föreligger övervägande sannolikhet för ett sådant orsakssamband. Paragrafen motsvarar närmast 3 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 3 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s.43-48. I förslaget till miljöbalk används termen "vattenområden" för att beteckna vad som i miljöskadelagen benäms med "vattendrag, sjöar och andra vattenområden". Första stycket punkten 1 har justerats i enlighet därmed. 4 § Skadestånd skall också betalas för skador genom sprängsten eller andra lössprängda föremål, om skadan orsakas av ett sprängningsarbete eller av en annan verksamhet som medför särskild fara för explosion. Paragrafen motsvarar 4 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 4 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 48 och 49. 5 § I andra fall än som anges i 3 eller 4 § skall skadestånd betalas för skador som orsakas av grävning eller liknande arbete, om den som utför eller låter utföra arbetet har försummat att vidta sådana skyddsåtgärder som anges i 3 kap. 3 § jordabalken eller i ett annat hänseende har brustit i omsorg vid arbetets utförande. Om arbetet är särskilt ingripande eller av annan anledning medför särskild risk, skall den skada som orsakas av arbetet ersättas även om den som utför eller låter utföra arbetet inte har varit försumlig. Paragrafen motsvarar 5 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 5 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 49-51. 6 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är den som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten i egenskap av fastighetsägare eller tomträttshavare. Samma skadeståndsskyldighet har andra som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten och som brukar fastigheten i sin näringsverksamhet eller i offentlig verksamhet. Om någon annan som brukar fastigheten bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten är han eller hon skadeståndsskyldig enligt detta kapitel endast om han eller hon har orsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet. Paragrafen motsvarar 6 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 6 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 51-54. 7 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är också den som utan att vara fastighetsägare, tomträttshavare eller annan brukare av fastigheten, i egen näringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. Paragrafen motsvarar 7 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 7 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s.54 och 55. 8 § Skall två eller flera ersätta samma skada enligt detta kapitel, svarar de solidariskt för skadeståndet i den mån inte annat följer av att begränsning gäller i den skadeståndsskyldighet som åligger någon av dem. Vad de solidariskt ansvariga har betalat i skadestånd skall, om inte annat har avtalats, fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till grunden för skadeståndsansvaret, möjligheterna att förebygga skadan och omständigheterna i övrigt. Paragrafen motsvarar 8 § miljöskadelagen. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Författningskommentar till 8 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 55-58. Ersättning för framtida skador på egendom 9 § Kan i fråga om skador som avser egendom ersättningens belopp lämpligen uppskattas på förhand, skall ersättning bestämmas för framtida skador, om en part begär det. Om det finns skälig anledning, kan ersättningen bestämmas till ett visst årligt belopp. Ändras förhållandena sedan ersättningen har bestämts på detta sätt, kan ersättningen jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till de ändrade förhållandena. Paragrafen överensstämmer med 9 § miljöskadelagen. Författningskommentar till 9 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 58. 10 § I fråga om nedsättning, fördelning och utbetalning av ersättning som fastställs att betalas på en gång för framtida skador på en fastighet och som tillkommer ägaren av fastigheten eller en innehavare av tomträtt i denna tillämpas expropriationslagen (1972:719). Även när det gäller verkan av sådan nedsättning, fördelning och utbetalning skall den lagen tillämpas. Om en borgenär som har panträtt i fastigheten lider förlust genom att ersättning enligt första stycket har blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelse mellan den ersättningsskyldige och den ersättningsberättigade eller av någon annan anledning inte har blivit prövad av domstol, har borgenären rätt till gottgörelse av den ersättningsskyldige mot att borgenärens fordran i denna del skrivs av på fordringshandlingen. Paragrafen motsvarar 10 § miljöskadelagen. Författningskommentar till 10 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 58 och 59. Inlösen av fastighet m.m. 11 § Medför en verksamhet som avses i detta kapitel att en fastighet helt eller delvis blir onyttig för ägaren eller att det uppstår synnerligt men vid användningen, skall fastigheten eller fastighetsdelen på ägarens begäran lösas in av den som bedriver verksamheten. Första stycket tillämpas också, om någon som är ansvarig för efterbehandling enligt 10 kap. vidtar en åtgärd som medför att fastigheten blir helt eller delvis onyttig för ägaren eller att synnerligt men uppkommer vid användningen. Vad som har sagts gäller dock inte om ansvaret för efterbehandling vilar även på ägaren. I fråga om sådan inlösen tillämpas expropriationslagen (1972:719). Beträffande värdeökning som har ägt rum före det att talan väcks vid domstol tillämpas 4 kap. 3 § samma lag. Paragrafen har uformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar närmast 11 § miljöskadelagen. Författningskommentar till 11 § miljöskadelagen återfinns i prop. 1985/86:83 s. 59. Andra stycket är nytt. Fastighetsägare bör kunna begära inlösen även om efterbehandlingsansvarigs utredning eller efterbehandling medför att fastigheten blir helt eller delvis onyttig för ägaren eller att synnerligt men uppkommer vid användningen. Detta bör dock inte, som Lagrådet anfört, gälla för det fall fastighetsägaren själv, antingen som verksamhetsutövare eller subsidiärt i sin egenskap av fastighetsägare, är efterbehandlingsansvarig enligt reglerna i 10 kap. För sådana fall synes det inte rimligt att exempelvis en tidigare fastighetsägare som ålgts efterbehandling skall vara skyldig att lösa in fastigheten. 12 § Utöver talan om skadestånd och inlösen får enskild, mot den som bedriver eller har bedrivit miljöfarlig verksamhet utan tillstånd, väcka talan om förbud mot fortsatt verksamhet eller om att skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått skall vidtas. Paragrafen motsvarar närmast 34 och 36 §§ miljöskyddslagen. Av paragrafen följer att det även i fortsättningen skall vara möjligt att framställa enskilt anspråk om annat än skadestånd. Sådant anspråk får avse att förbud mot fortsatt verksamhet skall meddelas eller att skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått skall vidtas. 5.1.33 33 kap. Miljöskadeförsäkring och saneringsförsäkring