prop · GL0350 · 1998-01-01 00:00:00 — Som nämnts är syftet med bestämmelsen om uttagsavgift att den skall främja ett långsiktigt sparande. Det syftet gör sig uppenbarligen inte gällande vid utbetalningar som sker i samband med att banken avslutar samtliga allemanssparkonton i banken. Det spelar härvid inte någon roll om spararen själv angett vad som skall ske med sparmedlen eller om spararen förhållit sig passiv och inte besvarat eventuella förfrågningar från banken. Det finns enligt regeringens mening inte skäl att, såsom hävdat, ålägga att ersätta en bank för uttagsavgifter i samband med att bankens samtliga allemanssparkonton avslutas. Slutligen bör påpekas att om samarbetet mellan bankerna och skulle fortsätta efter utgången av får frågan om eventuella uttagsavgifter efter den tidpunkten lösas på avtalsrättslig väg. Inte heller i detta fall finns det behov av någon övergångsregel om uttagsavgiften. 9.2 Överföringsavgift Regeringens bedömning: Någon särskild reglering av överförings- avgiften vid upphävandet av lagen om allemanssparande behövs inte. Detta innebär att alla överföringar som görs inom allemanssparandet före omfattas av bestämmelsen om överföringsavgift i 3 § andra stycket samma lag. Utredningens förslag: Utredningens förslag innebär att rätten att föra över medel mellan allemansfond och allemanssparkonto tas bort i ett inledande skede. Vad gäller överföringar mellan allemanssparkonton föreslås att bestämmelsen om överföringsavgift skall finnas kvar till dess lagen om allemanssparande upphävs. För det fall samarbetet mellan ban- kerna och avslutas och startar inlåningsverksamhet i egen regi föreslås en övergångsbestämmelse om att spararna skall kunna föra över sina medel till utan att debiteras någon överföringsavgift. Också i det fall någon eller några banker fortsätter samarbetet med på ren avtalsrättslig grund skall spararna kunna föra över sina medel till den eller de banker som fortsätter samarbetet med utan att debiteras någon avgift. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte någon erinran mot förslaget. invänder emellertid beträffande den föreslagna övergångsbestämmelsen att bankerna även om alle- manssparandet fortsätter i någon form bör få debitera överföringsav- gifter och att om det trots allt skulle anses olämpligt att kunden betalar avgiften så bör ersätta bankerna med ett belopp per överfört konto som motsvarar avgiften. Skälen för regeringens bedömning: Av 3 § första stycket lagen om allemanssparande framgår att en sparare får flytta sina sparmedel inom allemanssparandet. Enligt andra stycket i samma paragraf har den bank eller det fondbolag som ombesörjer överföringen rätt till ersättning med högst av spararen för sina kostnader för överföringen. Någon uttagsavgift enligt 6 § skall inte betalas i dessa fall. Rätten att överföra sparmedel inom allemanssparandet kommer enligt regeringens förslag att finnas kvar till dess lagen om allemanssparande upphävs. I konsekvens med detta bör också bestämmelsen om överfö- ringsavgift finnas kvar . Överföringar som görs före kommer således att omfattas av bestämmelsen. Detta gäller såväl överföringar mellan allemansfond och allemanssparkonton som överföringar inom respektive sparform. Frågan är om det finns anledning att införa en särskild reglering av överföringsavgiften i samband med att lagen om allemanssparande upphävs. Vad först gäller det fallet att samarbetet mellan och någon eller några banker fortsätter sedan lagregleringen upphävts och en sparare före vill flytta över sina medel från en bank som avslutar sitt samarbete med till en annan bank gör regeringen följande bedömning. Syftet med bestämmelsen om över- föringsavgift är att tillförsäkra bankerna ersättning för sina kostnader för överföringen (se prop. 1983/84:30 s. 30). Regeringen anser att bankerna inte bör fråntas möjligheten att få sina kostnader täckta så länge lagregleringen om allemanssparkonto finns kvar. Detta innebär att överföringar som före görs till banker som avtalar med om fortsatt samarbete i liknande former som bör omfattas av bestämmelsen om överföringsavgift. Om samarbetet mellan bankerna och avslutas och spararna önskar göra en överföring till ett inlåningskonto hos (riksgäldsspar) framgår av förarbetena till 3 § lagen om allemanssparande att denna bestämmelse endast omfattar överföringar dels från ett allemanssparkonto till ett annat sådant konto eller en allemansfond, dels från en allemansfond till en annan allemansfond eller ett allemanssparkonto. Överföringar till andra typer av inlåningskonton eller värdepappersfonder omfattas däremot inte (prop. 1983/84:30 s. 29 och 30 och prop. 1989/90:31 s. 5 7). Ett uttag för insättning på ett konto hos bör följaktligen inte ses som en överföring enligt 3 § utan som ett uttag enligt 6 § lagen om allemanssparande och berättigar därför inte banken att debitera någon överföringsavgift. Mot bakgrund av vad som anförts finns enligt regeringens mening inte något behov av att införa någon bestämmelse om överföringsavgiften i samband med att lagen om allemanssparande upphävs. Detta gäller även beträffande överföringar som görs från sparande i allemansfond. 10 Ekonomiska konsekvenser De samhällsekonomiska effekterna av ett upphävande av lagen om allemanssparande torde vara marginella. Allemanssparandet har visserligen attraherat en stor del av svenska folket att spara stora belopp. Det finns dock enligt regeringens bedömning inte anledning att förvänta några markanta förändringar i hushållens val mellan sparande och konsumtion om lagen om allemanssparande upphävs. Allemansfonderna kommer även i fortsättningen att finnas kvar fast som värdepappersfonder och det saknas skäl att anta att spararna i någon större utsträckning kommer att ta ut sina medel ur fonderna. Som tidigare nämnts bygger allemanssparkontona på avtal mellan bankerna och . Ett upphävande av lagen om allemanssparande innebär inte med nödvändighet att avtalsförhållandet avslutas. Även om samarbetet skulle upphöra kan dock såväl som ban- kerna erbjuda fullgoda sparalternativ. I det fall samarbetet mellan och bankerna upphör kan det påverka statens kostnader för statsskuldens finansiering. Upplåningen genom allemanssparkonto har historiskt inneburit avsevärda besparingar jämfört med annan upplåning. har dock besparingarna minskat kraftigt. Besparingarna uppgick under /96 till . Det fortsatta utflödet ur al- lemanssparkonto tillsammans med trendmässigt högre administrativa kostnader hos de förmedlande bankerna för upplåningsformen riskerar att medföra att besparingarna helt kommer att upphöra. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 1997/98:1 utg. omr. 2) påtalat att det är angeläget att prioriterar upplåningen på hushållsmarknaden för att uppnå fortsatt låga upplå- ningskostnader för staten. I detta syfte har ett arbete inletts inom Riks- gäldskontoret för att se över kontorets produktutbud. Visar denna över- syn att allemanssparkontona långsiktigt bidrar till kostnadsbesparingar för staten, förutsätter regeringen att fortsätter samar- betet med bankerna på ren avtalsrättslig grund. 11 Författningskommentar 11.1 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1983:890) om allemanssparande Övergångsbestämmelser I övergångsbestämmelserna ges de fondbolag som enligt nuvarande bestämmelser förvaltar företagsanknutna allemansfonder tid att överväga om verksamheten skall fortsätta och i så fall i vilken form detta skall ske. Som närmare utvecklas i avsnitt 8.3 är en möjlighet att ombilda fonderna till nationella fonder enligt 3 § lagen om värdepappersfonder eller till vanliga värdepappersfonder. En annan möjlighet är att de drivs vidare i aktiesparklubbar eller andra sammanslutningar vid de företag där delägarna är anställda. Av första punkten framgår att en företagsanknuten allemansfond skall anses som en vanlig värdepappersfond under en övergångstid . Det innebär att bestämmelserna i lagen om värdepappersfonder liksom kommer att gälla för de företagsanknutna allemans- fonderna. Enligt övergångsbestämmelsen skall vidare den särreglering som gällt i fråga om kapitaltillskott, placering av fondens medel, avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor gälla (19 § första meningen samt 22 och 23 §§ lagen om allemanssparande). Av 10 a § lagen om värdepappersfonder följer att en värdepappersfond inte kan ombildas till någon annan form av kollektiv kapitalbildning. För att möjliggöra en ombildning av de företagsanknutna allemansfonderna till nationella fonder anges i övergångsbestämmelsen att den paragrafen inte gäller för de företagsanknutna allemansfonderna. Fondbolag som före utgången av ansökt om tillstånd att bedriva verksamhet enligt lagen om värdepappersfonder får tilllämpa regleringen för vanliga värdepappersfonder med nämna undantag till dess ansökan slutligt prövats. Av 13 a § lagen om allemanssparande framgår att en styrelseledamot som har utsetts av en sådan fondandelsägarstämma som enligt 14 § samma lag skall hållas för varje fond, inte får vara anställd hos fondbolaget eller förvaringsinstitutet. 21 § lagen om allemanssparande innehåller ett undantag från detta förbud såvitt gäller företagsanknutna allemansfonder. Av paragrafen följer nämligen att det till styrelseleda- möter i ett fondbolag som förvaltar en företagsanknuten fond för an- ställda hos ett kreditinstitut får utses anställda i institutet utan hinder av att fondbolaget anlitar kreditinstitutet som . Eftersom 13 a § upphör att gälla vid utgången av finns det för de företagsanknutna allemansfonderna inte behov av att tillämpa 21 § lagen om allemanssparande efter detta datum. Övergångsbestämmelsen innehåller därför inte någon hänvisning till 21 §. I avsnitt 8.1 konstateras att det inte finns något som hindrar att allemansfonderna även efter ut- gången av har kvar fondbestämmelser om andelsägarinflytande på motsvarande sätt som . Detta gäller givetvis också för de före- tagsanknutna allemansfonderna. Sammanfattningsvis kan konstateras att de företagsanknutna allemans- fonderna kommer att kunna fortsätta sin verksamhet och att fondbestämmelserna för fonderna inte måste ändras fr.o.m. . Till följd av att fonderna skall anses som vanliga värdepappersfonder kommer vad som anges om värdepappersfonder i andra författningar att gälla även för de företagsanknutna allemansfonderna. Sådana hänvisningar finns exempelvis i 37 § 3 mom. lagen om arvsskatt och gåvoskatt, 2 § 10 mom. lagen om statlig inkomstskatt samt 13 kap. 5 § . Bolag som endast förvaltar företagsanknutna allemansfonder ges i andra punkten möjlighet att ansöka om tillstånd enligt 3 § lagen om värdepappersfonder. 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 37 § Paragrafens 3 mom. har ändrats som en följd av att lagen om allemans- sparande upphävts. Som nämns i avsnitt 8.2 finns viss möjlighet för van- liga värdepappersfonder att dela ut medel till andra än andelsägare i fonderna. Genom ändringen klargörs att gåvoskatt utgår för sådan utdel- ning och att gåvan vid tillämpningen av lagen om arvsskatt och gåvoskatt anses utgöra en gåva från fonden. 11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt 2 § 10 mom. I momentet har införts ett skattemässigt avdragstak för utdelning som lämnas till annan än andelsägare i fonden. Beräkningen av utdelningsta- ket har en annan utgångspunkt än beräkningen av intäkten enligt första stycket andra punkten. Avdrag får inte göras med ett större belopp än av fondens värde vid utgången av beskattningsåret. Av första stycket andra punkten framgår dock att avdrag sammantaget inte får göras med ett så stort belopp att det föranleder underskott. 11.4 Förslaget till lag om ändring i 13 kap. 5 § Paragrafen har ändrats som en följd av att lagen om allemanssparande upphävs. 11.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande 2 kap. 1 och 3 §§ samt 3 kap. 6 § Ändringarna i dessa paragrafer är föranledda av att lagen om allemans- sparande upphävs. Sammanfattning av betänkandet Allemanssparandet en översyn När dessa rader skrivs har det nästan gått allemans- sparandet introducerades . Sparformen blev mycket populär och sparar omkring tre miljoner personer i något av de två alternativen allemansspar och allemansfond. Behållningen på allemanssparandet uppgick till , nästan lika fördelat mellan allemansspar och allemansfond. har det skett betydande förändringar i sparandets allmänna villkor. När allemanssparandet infördes beskattades sparandet ganska högt. För den som inte hade utgiftsräntor att kvitta emot var skattesatsen på sparande 50 . Allemanssparandet liksom dess företrädare skattesparandet blev små skattegynnade fickor där spa- rarna kunde få en positiv real avkastning på sina sparade medel. Genom skattereformen sänktes skatten på sparande i allmänhet, som en mer enhetlig beskattning eftersträvades. Detta ledde till att allemanssparandet började beskattas, först till en del men efter hand fullt ut. Den sista förmånen togs bort . Därmed har förutsättningarna för allemanssparandet förändrats på ett avgörande sätt. I och med att allemanssparandet är skattegyn- nat har det egentliga skälet att ha de särskilda spar- och placeringsregler som återfinns i lagen om allemanssparande fallit bort. Regeringen har därför tillsatt denna utredning med uppgift att göra en översyn av allemanssparandet. Viktiga utgångspunkter har varit dels att reglerna för allemansfond helt skall integreras med dem som gäller för vanliga värdepappersfonder, dels att förändringarna i allemansspar inte skall framkalla ett stort utflöde av sparmedel. Det senare är inte minst viktigt för statsskuldsförvaltningen. Allemansfond Beträffande allemansfond menar utredningen att nuvarande placerings- regler i jämförelse med dem som gäller för vanliga värdepappersfonder ger allemansfonderna ett sämre utgångsläge vad gäller möjligheterna att erhålla en hög avkastning samt att sprida riskerna. Vidare anser utredningen att de invändningar som tidigare rests mot förslaget att likställa allemansfondernas regler med dem som gäller för vanliga värdepappersfonder inte längre äger någon bärighet. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att allemansfonderna ombil- das till vanliga värdepappersfonder. För att de anpassningar i allemans- fondernas placeringar som blir nödvändiga genom ändrade regler inte skall leda till några förluster för spararna, föreslås en allmän anpassning- speriod . Situationen för allemansfondspararna förändras inte i någon större ut- sträckning. Vid ombildning utgår inte den uttagsavgift som belastar spararen vid uttag. Beskattningen påverkas inte heller av själva ombild- ningen. Däremot måste fondbolaget fastställa vilken avgiftsstruktur och placeringsinriktning som skall gälla framöver. Fondbolagen anmodas göra detta före ombildningen så att spararna om de så önskar kan byta fond till de nuvarande reglerna. Likställandet av reglerna för allemansfonderna och vanliga värdepap- persfonder får några följdeffekter. som administrerar alle- mansfonder har uppgiftsskyldighet för fondspararnas reavinster och reaförluster vid en försäljning av fondandelar. Motsvarande skyldighet existerar inte för fondbolag som har vanliga värdepappersfonder. Utred- ningen föreslår nu att uppgiftsskyldigheten vidgas till att gälla samtliga värdepappersfonder. Ett annat området där reglerna skiljer sig är andelsägarnas infly- tande. Lagen om allemanssparande garanterar fondspararna ett visst in- flytande genom att andelsägarna väljer delar av fondens styrelse. En mot- svarande rätt fanns tidigare för dem som sparar i vanliga värdepappers- fonder men denna rätt togs bort . Utredningen anser emellertid att det finns nackdelar med att slopa fon- dandelsägarnas inflytande utan att några andra ändringar genomförs. Ett sådant förfarande kan leda till ökad maktkoncentration i näringslivet. kan det konstateras att andelsägarnas intresse för att bevista andelsägarstämmor och aktivt utöva inflytande är svagt. Utredningen anser att denna fråga bör sättas in i ett större sammanhang där frågan om fondernas ägaransvar i allmänhet behandlas. I avvaktan på resultatet från en sådan utredning föreslås nuvarande regler bestå, trots att det innebär att olika värdepappersfonder får skilda regler på detta område. Denna situation förutsätts dock bara bestå . Allemansspar Vad gäller allemansspar konstaterar utredningen att en lagreglering inte är nödvändig . som utredningen i enlighet med detta föreslår att lagregleringen upphör, finns det ur statens synvinkel ingen anledning att avveckla allemansspar. Sparformen kan mycket väl fortleva och förhållandet mellan och bankerna kan regleras genom avtal. Förändringarna innebär emellertid att allemansspar de facto kommer att skilja sig allt mindre från vanligt banksparande. Det kan därför inte uteslutas att bankernas eller spararnas reaktioner blir sådana att sparfor- men inte kan fortleva utan måste avvecklas. Med tanke på den stora be- hållningen på allemansspar och behovet av stabilitet i statsskuldsförvalt- ningen bör en eventuell avveckling av allemansspar ske under ordnade former. Nuvarande avtal mellan och bankerna är ett- åriga och reglerar inte hur en eventuell avveckling skall gå till. Frågan har inte ansetts vara aktuell tidigare. I avsaknad av en framtida lagstift- ning bör upprätta långsiktiga samarbetsavtal med ban- kerna. Därvidlag bör parterna bland annat reglera hur ett eventuellt fram- tida avvecklande skall genomföras. I avvaktan på att sådana avtal föreligger bör allemansspar regleras ge- nom lag. anser utredningen att ett slutdatum för lagstiftningen bör fastställas. Detta bland annat för att klargöra vad som gäller om det skulle visa sig att det saknas grund för ett långsiktigt samarbete mellan och bankerna. Utredningen föreslår därför att lagen om allemanssparande upphävs vid utgången av 1997. Detta innebär att om och bankerna inte kommer överens om en fortsättning och om inte fortsätter i egen regi eller med någon annan samarbetspartner så avslutas alle- mansspar enligt utredningens förslag /98. De medel som kvarstår på allemanssparkonton betalas då ut till spararen. Vid en slutåterbetalning utgår uttagssavgiften om . Ur spara- rens synvinkel kan en uttagsavgift synas som ohemul då uttaget eller återbetalningen inte initieras av spararen. Utan uttagsavgift skulle emel- lertid incitamentet att behålla medlen på kontot till slutdagen bli starkt. Med tanke på statsskuldsförvaltningen vore det olyckligt om en bety- dande del av behållningen skulle återbetalas på en och samma gång. Övrigt Den lånerätt som varit knuten till allemanssparandet tas bort. Lånerätten har i praktiken inte haft någon reell betydelse sedan kreditmarknaden avreglerades. Avslutningsvis diskuteras vilka informationsinsatser som de föreslagna förändringarna påkallar. Utredningen föreslår att er- håller i anslag för att informera om de förestående förändringarna i allemanssparandet. Utredningens lagförslag 1. Förslag till lag om ändring i lagen (1983:890) om allemans- sparande Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:890) om allemanssparande dels att 8 a, 26 - 28 §§ skall upphävas dels att 1, 3, 8, 9 och 25 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § I denna lag behandlas den särskilda sparform (allemanssparande) som är förenad med skattelättnader en- ligt 2 § lagen (1988:847) om skat- telättnader för allemanssparande. Lagen gäller, med de undantag som anges i andra stycket, även för så- dant sparande som sker i andelar i allemansfond enligt lagen (1993:931) om individuellt pen- sionssparande. Bestämmelserna i 3 § andra fjärde styckena, 4, 6, 8, 8a, 9 och 19 28 §§ skall inte tillämpas i fråga om sådant sparande i allemansfond som sker enligt lagen om individu- ellt pensionssparande. I denna lag behandlas den särskilda sparformen allemanssparande. La- gen gäller, med de undantag som anges i andra stycket, även för så- dant sparande som sker i andelar i allemansfond enligt lagen (1993:931) om individuellt pen- sionssparande. Bestämmelserna i 3 § andra fjärde styckena, 4, 6, 8, 9 och 19 25 §§ skall inte tillämpas i fråga om sådant sparande i allemansfond som sker enligt lagen om individuellt pensionssparande. 3 § Sparmedlen skall sättas i en svensk bank som enligt överenskommelse med förmedlar allemanssparande. En sparare får inte spara på mer än ett allemans- sparkonto och i fler än två alle- manssparfonder. Han får flytta sina sparmedel inom allemanssparan- det. Den bank eller det fondbolag som ombesörjer en överföring är berättigad till ersättning med högst av spararen för sina kostnader för överföringen. Någon uttagsavgift enligt 6 § skall inte betalas. Vad som föreskrivs i första stycket och annars i denna lag i fråga om bank gäller, med undan- tag för bestämmelserna om lån för förvärv av bostad och för bosätt- ning i övrigt (bosparlån) i 8 a § och 26 28 §§, också i fråga om spar- kassa. Sparmedlen skall sättas in i en bank som enligt överenskommelse med förmedlar alle- manssparande. En sparare får inte spara på mer än ett allemansspar- konto och i fler än två allemansfon- der. Han får inte flytta sina sparme- del mellan allemansspar och alle- mansfond. Om en bank upphör att förmedla allemanssparande får en sparare överföra sin behållning på allemanssparkonto till sådant konto i annan bank. Den bank eller det fondbolag som ombesörjer en överföring är berättigad till ersättning med högst av spararen för sina kostnader för överföringen. Vid en överföring enligt första stycket sista meningen skall dock ingen överfö- ringsavgift utgå. Någon uttagsav- gift enligt 6 § skall inte betalas. Vad som föreskrivs i första stycket och annars i denna lag i fråga om bank gäller också i fråga om sparkassa. För visst sparande på sparkonto hos HSB:s Riksförbunds Sparkassa (HSB:s Sparkassa) samt för visst sparande som är anordnat av Riksbyg- gen ekonomisk förening gäller särskilda bestämmelser enligt 24 och 25 §§. 8 § Om rätten till sparmedel genom överlåtelse eller på annat sätt över- går till någon annan eller om spara- ren pantsätter sin fordran, skall in- nestående medel betalas ut. Om en sparare överskrider de begränsningar som gäller enligt 3 § första stycket eller 4 §, skall de oriktigt insatta sparmedlen betalas ut till honom. Någon ränta eller värdeökning på dessa medel skall ej gottskri- vas spararen. Om det för sparmedlen har förvärvats andelar i en alle- mansfond och om andelsvärdet därefter har sjunkit, skall beloppet jämkas i motsvarande mån. Vid utbetalning enligt första stycket skall uttagsavgift enligt 6 § erläggas. 9 § De medel som sätts in på ett allemanssparkonto skall överföras från ban- ken till . På de medel som satts in på ett allemanssparkonto utgår årlig ränta som skall motsvara lägst det av fastställda, vid varje tid gällande diskontot, minskat . Regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer meddelar närmare föreskrifter om vilken räntesats som skall gälla. På de medel som sätts in på ett allemanssparkonto utgår årlig ränta. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medde- lar närmare föreskrifter om vilken räntesats som skall gälla. 25 § Den som bosparar i HSB eller får under det kalen- derår han fyller överföra hela eller den del av sparandet enligt 24 § till allemanssparkonto eller allemansfond. Den som bosparar i HSB eller får överföra hela eller del av sparandet enligt 24 § till al- lemanssparkonto eller allemans- fond. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:890) om allemansspar-- ande dels att 10 25 §§ skall upphävas dels att 1, 3, 4, 6 och 8 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § I denna lag behandlas den särskilda sparformen allemanssparande. La- gen gäller, med de undantag som anges i andra stycket, även för så- dant sparande som sker i andelar i allemansfond enligt lagen (1993:931) om individuellt pen- sionssparande.