prop · GL03130 · 1998-01-01 00:00:00 — har förordat att tingsrätten skall tillföras resurser för att kunna nedbringa handläggningstiderna och fullfölja en pågående kompetensutveckling. Tingsrätten har också framhållit principen att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans. Denna princip har varit vägledande för reformerna på det processrättsliga området och är även fortsättningsvis den huvudregel som gäller för instansordningen. Avvikelser från huvudregeln måste dock kunna göras när starka sakliga skäl talar för det. De skäl som talar för en annan ordning än den huvudregeln föreskriver när det gäller beslut om åläggande, icke-ingripandebesked och undantag är i första hand behovet av snabba avgöranden. Detta hänger i sin tur samman med de aktuella måltypernas särskilda karaktär. Det är inte fråga om tvistlösning eller avgörande av hur ett visst sak- eller rättsförhållande skall bedömas. Ett åläggande att upphöra med en överträdelse av ett förbud i rör i stället framtida förhållanden, där det är av stor vikt både för det berörda företaget och från allmän synpunkt att det snabbt ges ett auktoritativt besked som marknaden kan rätta sig efter. En möjlighet är givetvis att, som pekar på, införa prövningstillstånd för dessa mål i . En sådan lösning skulle dock innebära att den viktiga prejudikatbildande funktion som bör ha får mindre betydelse. Regeringen anser därför att principen att tyngdpunkten på rättskipningen skall ligga i första instans inte bör hindra den föreslagna ändringen. Det är naturligtvis ett möjligt alternativ att med bibehållen instansordning söka vidta åtgärder för att förkorta tiden för överprövningen av beslut i nu aktuella mål. Redan det förhållandet att två domstolsinstanser prövar saken innebär dock att förfarandet tar tid. Handläggningen av ett mål tar ju även med effektivast tänkbara hantering av målet. Man kan givetvis, som har gjort, sätta ifråga det lämpliga i att genomföra en så genomgripande förändring när KL har varit i kraft så . De nackdelar med två domstolsinstanser som erfarenheterna har visat, innebär emellertid att det skulle vara olyckligt att bibehålla nuvarande ordning för mål om åläggande, icke- ingripandebesked och undantag. Skälen för den nuvarande ordningen måste vägas mot intresset från både allmän och enskild synpunkt av att låta företagen få snabba besked, och av att konkurrensbegränsande snedvridningar i marknadsmekanismerna rättas till . Från rättssäkerhetssynpunkt är de nackdelar i form av tidsutdräkt m.m. som dessa förhållanden innebär klart större än de fördelar för rättssäkerheten som kan ligga i att flera instanser deltar i prövningen. Det står också klart att treinstanssystemet har bidragit till att det ännu inte har utvecklats någon vägledande praxis av större omfattning i . Detta är otillfredsställande. Regeringen gör därför bedömningen att beslut av om undantag, icke-ingripandebesked och åläggande bör överklagas till som första och sista domstolsinstans. En fråga om åläggande att upphöra med en överträdelse kan väckas även genom talan av ett berört företag enligt 23 § andra stycket KL. Detta kan ske om har behandlat frågan och beslutat att inte meddela ett åläggande. har i sitt remissvar pekat på att utredningens förslag skulle medföra att ett sådant mål endast skulle handläggas i som första och enda instans. Man ifrågasätter därför det lämpliga i en sådan ordning. Enligt regeringens mening uppkommer inte några olägenheter av betydelse om ordningen med som enda domstolsinstans tillämpas även i den nu aktuella situationen. En särreglering med två instanser komplicerar förfarandet. Vidare tillämpades en eninstansordning enligt den äldre konkurrenslagstiftningen. Erfarenheterna av den ordningen talar för att den tillämpas även . processledning kan i de sannolikt få fall som kan förväntas av detta slag givetvis behöva vara mer aktiv än i mål där beslut har överklagats. Regeringens slutsats är att en talan av detta slag bör kunna tas upp direkt av . I tidigare lagstiftningsärenden har värdet i att reglerna om behörig domstol på hela det marknadsrättsliga fältet är så enhetliga som möjligt betonats (se prop. 1994/95:123 s. 123 med där gjorda hänvisningar). När det gäller mål om förbud och ålägganden enligt marknadsföringslagen (1995:450) har problem av samma art som redovisats här, visat sig. I pågår därför arbete med översyn av instansordningen i marknadsföringsmål. 6.8.2 Beslut i fråga om företagsförvärv bedömning: Mål om företagsförvärv bör även fortsättningsvis prövas av som första instans och beslut överklagas till . Utredningens förslag: Utredningen föreslår att som första instans skall pröva ärenden om företagsförvärv och att verkets beslut skall kunna överklagas till . Remissinstanserna: tillstyrker utredningens förslag och anför att inslaget av ekonomiska resonemang är så betydande i dessa mål att verkets sakkunskap på området, i förening med de konkurrensrättsliga aspekterna, är avgörande. pekar på att har väckt talan i tingsrätten i två mål angående förbud mot företagsförvärv. Det ena avgjordes genom att tingsrätten fastställde vissa villkor för förvärvet som parterna enats om. Det andra målet avgjordes efter huvudförhandling, varvid en omfattande muntlig bevisning upptogs. Bevisningen var avgörande för tingsrättens bedömning av förvärvets effekter på marknaden. Tingsrätten finner anledning att ifrågasätta om en ordning där skulle få förbjuda företagsförvärv efter en handläggning enligt förvaltningslagen är ändamålsenlig. , Advokatfirman och Advokatfirman avstyrker förslaget. yttrar att visserligen har behörighet att förbjuda förvärv. Verket är emellertid inte jämförbart med kommissionen. Den senares multiroll som polis, åklagare, domare och lagstiftare inger vidare principiella betänkligheter, som manar till avstående snarare än efterföljd. Inslag av kommissionsmodellen finns redan hos verket och bör i vart fall inte öka. Ett förbud mot ett förvärv är ett så långtgående ingrepp att det bör beslutas av domstol. Förbundet föreslår i stället att blir enda instans som enligt konkurrenslag. Man kan inte heller se att de principiella invändningarna mot att ge verket beslutsbehörighet motvägs av några stora fördelar för verket handläggningsmässigt eller på annat sätt. För domstolsprocessens del är det tvärtom bra om verket intar en ren partsställning. Advokatfirman yttrar att firmans erfarenheter är att det är en fördel att förbudsfrågan avgörs av en från verket oberoende instans som tar ställning till de omständigheter och skäl som presenteras av verket respektive de berörda företagen i ett sammanhang. Svårigheterna för verket att opartiskt ta ställning till sina egna utredningsrön är uppenbara, om än naturliga, och kan ej accepteras i en för affärslivet så central fråga. Man förordar i stället som enda instans. Från rättssäkerhetssynpunkt anser man att en instans bör vara acceptabelt. Möjligheterna till förhandlingar med verket under utredningen av ett förvärv är begränsade. I praktiken har företagen varit hänvisade till att föreslå alternativa lösningar och efterhöra verkets reaktioner på dessa. Även detta talar emot att verket skulle få besluta i första instans, eftersom verket och företagen inför rätten intar en mer jämbördig ställning. En ytterligare synpunkt som talar mot utredningens förslag är att vittnen ej kan höras under straffansvar inför verket. För en prövning i talar vidare att företag av rättssäkerhetsskäl bör ha möjlighet att - som - få ersättning för rättegångskostnader när verket vill förbjuda ett förvärv, men rätten ej ger bifall därtill. Skälen för regeringens bedömning: I förarbetena till KL (1992/93:56 s. 46 f) framhålls bl.a. följande. bör tills vidare behålla sin centrala roll som prejudikatskapande organ på konkurrensrättens område. Domstolen bör därför också avgöra mål om företagsförvärv. är mål om företagsförvärv av så ingripande karaktär att det måste finnas en möjlighet att få ett ingripande bedömt i mer än en instans. För att skulle kunna vara prejudikatbildande på förvärvsområdet och ett företagsförvärv skall kunna prövas i flera instanser borde prövningen först ske i en underinstans till . Av samma skäl som anförts när det gäller vårt förslag om konkurrensskadeavgift bör denna underinstans vara . Utredningen har bl.a. anfört följande. Handläggningen av förvärvsärenden skulle bli betydligt snabbare och effektivare med den ordning som föreslås. Bedömningen av om förutsättningarna för ett förbud föreligger är i allt väsentligt av ekonomisk och även näringspolitisk art. De juridiska momenten i denna bedömning är mindre framträdande. Därför finns det knappast något skäl som talar för att den primära prövningsinstansen skall vara en allmän domstol. bör få samma roll som i fråga om . Regeringen anser att frågor om företagsförvärv i väsentliga avseenden gäller bedömningar av en annan karaktär än som rör förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete och missbruk av en dominerande ställning. De speciella aspekter som kommer under bedömning vid prövningar av förvärvsärenden kan ha särskild principiell och praktisk betydelse när det gäller strukturomvandlingen i näringslivet. Tunga skäl talar för att dessa mål kan prövas av två instanser, som principiellt bör vara domstolar såsom är fallet enligt gällande rätt. Regeringen finner vidare att några betydande praktiska olägenheter med nuvarande ordning inte har framkommit. Det är också naturligt att frågor om företagsförvärv ges samma behandling som bl.a. mål om konkurrensskadeavgift. Regeringens samlade bedömning blir därför att den nuvarande ordningen är välgrundad och inte bör förändras. Detta innebär att frågor om företagsförvärv även fortsättningsvis skall prövas av som första instans och att överklagande sker till . 6.8.3 Förfarandereglerna Regeringens bedömning: Några principiella ändringar i fråga om förfarandereglerna föreslås inte. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att reglerna om ekonomiska experters deltagande i i mål om konkurrensskadeavgift och företagsförvärv ändras till vad som gäller för brottmål enligt . Remissinstanserna: ansluter sig till utredningens slutsatser i fråga om förfarandereglerna och anser att en översyn av processreglerna på det marknadsrättsliga området bör ske i ett sammanhang. Förbundet tillstyrker den föreslagna ändringen av reglerna om ekonomiska experter i tingsrätten. Även tillstyrker förslaget. anför att tendensen i EU är att reella ekonomiska utfall spelar en allt viktigare roll vid konkurrensrättsliga bedömningar. En liknande utveckling kommer säkert i . Därför anser det olyckligt att avskaffa systemet med ekonomiska experter som ledamöter i vid prövning av konkurrensfrågor. avstyrker utredningens förslag att ekonomiska experter inte längre skall ingå i tingsrättens ordinarie sammansättning i de mål som alltjämt kommer att handläggas i tingsrätten. Advokatbyrån delar inte utredningens uppfattning att de ekonomiska bedömningarna skulle vara relativt klara i de fall då konkurrensskadeavgift aktualiseras. Tvärt om talar erfarenheterna för att dessa mål normalt innehåller ekonomiska bedömningar av mycket komplicerad natur. Enligt byrån har antalet mål om konkurrensskadeavgift varit och kan förväntas fortsätta att vara begränsat. Varje nytt mål kan därigenom förväntas innehålla helt nya frågeställningar bl.a. av ekonomisk art. Trots att endast ett fåtal mål om konkurrensskadeavgift väckts har redan i dessa gjort bedömningar som avviker från EG-rättslig praxis. Dessa förhållanden talar enligt advokatbyrån med styrka för behovet av ekonomiska experter i tingsrätten. Något bärande skäl att ändra reglerna om tingsrättens sammansättning i dessa mål föreligger därför inte. Skälen för regeringens bedömning: Av 64 § KL framgår att vissa mål skall handläggas enligt regler om indispositiva tvistemål. Detta gäller frågor om konkurrensskadeavgift, kvarstad, företagsförvärv och - när talan förs av företag - ålägganden att upphöra med överträdelser av KL:s förbud. Andra frågor skall handläggas enligt reglerna i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Detta gäller överklaganden enligt 60 § KL samt frågor om undersökningar enligt 47 och 48 §§ KL. Utredningen diskuterar vilka regler som bör gälla vid överklagande till av de beslut som fattar i första instans. Den pekar på att frågan om förfarandereglerna i hänger samman med frågor om processen på andra delar av det marknadsrättsliga området. Utredningen stannar för att inte föreslå någon ändring av den nuvarande ordningen. Utredningen pekar vidare på att mål om konkurrensskadeavgift kanske borde handläggas som brottmål. Den finner dock att dessa mål väsentligen har samma karaktär som mål om marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen som handläggs som indispositiva tvistemål. Den anser att det kan finnas skäl för att handläggningsreglerna för mål om dessa två avgiftstyper är lika. Därför finns, enligt utredningen, inte tillräcklig anledning att föreslå någon ändring. Regeringen instämmer i slutsatserna och anser för sin del att någon ändring i dessa delar inte bör ske. I deltar enligt 64 a - 64 d §§ KL ekonomiska experter som ledamöter i mål och ärenden som anges i 63 § KL. De mål och ärenden som enligt förslaget till ny instansordning prövas av , t.ex. konkurrensskadeavgift, kvarstad, företagsförvärv och undersökningar - har varit mindre frekventa. Utredningen anför att de ekonomiska bedömningarna i dessa fall ofta torde vara relativt klara. Den menar att prövningen normalt är mer inriktad på faktiska förhållanden och har i huvudsak samma karaktär som i brottmål. Enligt utredningens mening kan självfallet dessa mål innefatta prövning av ekonomiska frågor som kan vara svårbedömda. Men detta gäller också mål om ekonomisk brottslighet, t.ex. bokförings- och skattebrott. Dessa mål kan avgöras av allmänna domstolar i normal sammansättning men ekonomisk expertis kan ingå i tingsrätt enligt 1 kap. 8 § . Den bestämmelsen gäller vidlyftiga eller annars särskilt krävande mål om allmänt åtal, i vilka bedömningen av ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse. Vid prövning av sådana mål får som särskild ledamot i tingsrätten ingå bl.a. en person som har förordnats som ekonomisk expert enligt 4 kap. 10 a § , om det finns behov av särskild fackkunskap inom rätten i fråga om ekonomiska förhållanden. Utredningen menar att samma bestämmelser bör gälla för mål om konkurrensskadeavgift. Den förutsätter då att bland de experter som förordnas enligt 4 kap. 10 a § finns personer med särskild kunskap om konkurrensfrågor. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit att 64 a - 64 d §§ KL ersätts med bestämmelser som innebär att den nämnda regeln i tillämpas också i mål om konkurrensskadeavgift och att därvid en eller två ekonomiska experter kan ingå i rätten. Regeringen anser att även mål om konkurrensskadeavgift, företagsförvärv m.m. ofta kan inrymma bedömningar av kvalificerad ekonomisk art. Att den gällande ordningen med krav på att ekonomiska experter deltar i t.ex. mål om konkurrensskadeavgift skulle medföra några nackdelar av betydelse har inte framkommit. Vidare bör övervägandena av en annan ordning inte ske isolerat beträffande sammansättningen i , eftersom motsvarande regler gäller för (jfr prop. 1992/93:234 s. 10). Vid en sammanvägd bedömning finner regeringen i vart fall inte nu anledning att gå vidare i denna fråga. 6.8.4 Rättegångskostnader Regeringens förslag: En ny kostnadsregel införs med innebörd att , i mål eller ärende enligt KL där enskilda är motparter till varandra, får bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader, om det finns särskilda skäl för det. Utredningens förslag: Förslaget överensstämmer, med undantag för kravet på särskilda skäl, med regeringens förslag. Remissinstanserna: , , Advokatfirman och tillstyrker utredningens förslag. föreslår dock att en regel införs av innebörd att domstolen i vissa fall får förordna att skall ersätta motpartens rättegångskostnader. , och avstyrker utredningens förslag. anser att den föreslagna regeln bör utsträckas till att omfatta även andra situationer där en skyldighet för tappande part att ersätta motpartens rättegångskostnader skulle vara uppenbart obilligt. Skälen för regeringens förslag: I de mål och ärenden enligt KL som handläggs av domstol med tillämpning av regler om indispositiva tvistemål gäller kostnadsreglerna i balkens 18 kap. Det kan t.ex. röra sig om en talan av i tingsrätten om att ett företagsförvärv skall förbjudas. Då tillämpas enligt 18 kap 16 § brottmålsreglerna i fråga om rättegångskostnader. Dessa innebär att verkets motpart, om företaget förlorar målet, normalt är skyldig att ersätta staten enbart kostnaderna för bevisning. Om denne i stället vinner målet kan företaget i princip få ersättning från allmänna medel för skäliga ombuds- och beviskostnader m.m. När däremot ett ärende handläggs enligt lagen om domstolsärenden, gäller bestämmelsen om rättegångskostnader i 32 § den lagen. Regeln anger att domstolen i ett ärende där enskilda är motparter till varandra, med tillämpning av 18 kap. , får förplikta den ena parten eller dennes ställföreträdare, ombud eller biträde att ersätta den andra parten för dennes kostnader i ärendet eller det som i domstolen betalats av allmänna medel. Om däremot är part i ett ärende i domstol kan inte motpart få ersättning för sina rättegångskostnader. Utredningen har föreslagit att en ny kostnadsregel införs med innebörd att domstol, i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, får bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader (kvittning). Utredningen har bl.a. pekat på att en sådan regel bör kunna tillämpas när det anses skäligt med hänsyn till att prövningen gäller en fråga beträffande vilken lagens innebörd objektivt sett är oklar och det har väsentligt intresse att frågan kommer under domstolens prövning. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att det med hänsyn till rättsområdets speciella natur bör finnas möjlighet att göra avsteg från huvudregeln om att tappande part står för motpartens rättegångskostnader. Därvid bör i stället kunna beslutas om kvittning. Enligt 18 kap. 2 § RB gäller, i mål som angår rättsförhållande som inte får bestämmas på annat sätt än genom dom, att rätten får förordna att vardera parten skall bära sin kostnad. Bestämmelsen har ansetts inte kunna tillämpas direkt i mål om förbud och åläggande enligt marknadsföringslagen (1995:450), se prop. 1994/95:123, s. 157. Samma bedömning kan göras när det gäller de mål som avses i 64 § KL. En bestämmelse som ger möjlighet att kvitta rättegångskostnaderna i mål och ärenden där enskilda parter står mot varandra bör därför, som utredningen har föreslagit, tas in i KL. Dock bör det markeras att det skall finnas särskilda skäl för att avvika från huvudregeln. En typsituation där denna undantagsregel bör kunna tillämpas är i mål eller ärende som rör prejudikatfrågor (se avsnitt 5) och om det med hänsyn till omständigheterna i övrigt framstår som befogat. Det sagda gäller även s.k. subsidiär talan enligt 23 § andra stycket KL. 6.8.5 Sekretess Regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) ändras så att sekretesskyddet i domstol förstärks för uppgifter i mål eller ärenden enligt KL. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att sekretesslagen ändras så att förutsättningarna för sekretess i överklagade konkurrensärenden blir desamma som hos . Remissinstanserna: , , , , , , Advokatfirman , Advokatfirman , Advokatfirman , , Advokatfirman , , samt tillstyrker utredningens förslag. anser att samma sekretessregler som gäller hos tingsrätten också bör gälla hos . anser att starka skäl talar för att samma sekretesskydd skall gälla i domstol som hos . För att uppnå syftet med förslaget - att företag inte skall avstå från att överklaga - torde det dessutom vara nödvändigt, oavsett om utmönstras som mellaninstans, att den föreslagna regeln görs tillämplig på sekretess vid domstol, alltså inte enbart . I annat fall torde inte ens möjligheten att ansöka om resning beträffande avgöranden utnyttjas på sätt utredningen antagit. anför att samma ordning bör gälla också i alla mål och ärenden som startar i domstol på ansökan av verket och särskilt de fall där sekretessbelagda uppgifter tillförts målet eller ärendet genom att verket ålagt någon att inkomma med uppgifterna. Verket anser också att en ändring av 4 kap. 1 § sekretesslagen bör företas och att man i samband med denna även bör överväga de särskilda behov av sekretess som verket har i sin utredande verksamhet. Advokatfirman och anser att ett utökat sekretesskydd i tingsrätten också bör gälla när subsidiär talan förs enligt 23 § andra stycket KL. menar vidare att några överväganden inte synes ha gjorts om vad som skall gälla i sekretesshänseende vad avser de ärenden som föreslås pröva enligt bestämmelserna i 54 § andra stycket KL. anser att det utökade sekretesskyddet inte skall vara begränsat till ärenden som överklagas enligt 60 § KL, utan gälla generellt för domstolsärenden enligt KL. anser att en enhetlig sekretessregel bör införas för alla mål och ärenden enligt konkurrenslagen. Bakgrund: Sekretess gäller med stöd av 8 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) jämförd med 2 § sekretessförordningen (1980:657) och punkt 17 i bilagan till förordningen i verksamhet som består i utredning och tillsyn hos för uppgifter om en enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Sekretessen gäller även för uppgifter om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Den senare sekretessen är absolut. De uppgifter angående ett företag som kan finnas hos eller i ärenden enligt konkurrenslagen kan vara föremål för sekretess hos domstolen enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende för uppgifter om myndigheters eller enskildas affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgifterna rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Bestämmelsen är utformad så att uppgifterna omfattas av sekretess endast när behovet av sekretess väger mycket tungt. Det gäller alltså olika förutsättningar för sekretess för en uppgift beroende av om uppgiften finns hos eller hos domstol. Skälen för regeringens förslag: Handläggningen hos domstolar skall i största möjliga utsträckning vara föremål för allmänhetens insyn. I mål och ärenden enligt KL råder speciella förhållanden beträffande uppgifter om företags affärsförhållanden. Det är i dessa mål och ärenden ofta fråga om prövning av grundläggande förutsättningar för hela företagets verksamhet: strategiska bedömningar, marknadsandelar, konkurrenssituation etc. Företagens behov av sekretess torde därför vara särskilt stort i dessa sammanhang. Härtill kommer att företagen har en långtgående skyldighet att lämna uppgifter om sina förhållanden till . Det kan också förhålla sig så att fått in uppgifter i samband med en undersökning hos företaget, mot företagets vilja. Från många håll har framförts att det är angeläget att samma sekretess gäller i domstol som hos . Utredningen har i sammanhanget redovisat att företag i flera fall underlåtit att överklaga beslut på grund av risken för att känsliga uppgifter blir offentliga i tingsrätten. Det har t.ex. gällt risken för att domstolshandläggningen leder till att bl.a. konkurrenter får en skadlig insyn i företagets ekonomiska förhållanden. Att företag av sådana skäl avstår från att överklaga beslut är allvarligt och innebär en stor brist på rättssäkerhet för företagen. Vidare är domstolarnas praxisskapande roll mycket betydelsefull för lagstiftningens sammantagna ekonomiska effekter på marknaden.