prop · GL03169 · 1998-01-01 00:00:00 — För att ha rätt till ett sådant slutbetyg krävs enligt nuvarande bestämmelser att den studerande har slutfört dels samtliga kärnämneskurser i komvux, dels andra kurser eller delkurser som enligt kursplanerna uppgår till sammanlagt minst 1 400 gymnasiepoäng. Valet av kurser inom den sistnämnda ramen är helt fritt. Kravet för grundläggande behörighet till högre utbildning är även för vuxenstuderande lägst betyget Godkänd på av de kurser som ingår, dvs. totalt minst 1 773 gymnasiepoäng. Den gymnasiala vuxenutbildningen följer samma kursplaner som gym- nasieskolan. Den nya definitionen av gymnasiepoäng bör därför gälla även för den gymnasiala vuxenutbildningen liksom regeringens bedöm- ning att alla kurser skall ha en omfattning av 50, 100, 150 eller 200 gym- nasiepoäng. Inte heller i den gymnasiala vuxenutbildningen bör någon kurs ha mindre omfattning än 50 gymnasiepoäng. Dessa förändringar leder till att omfattningen av ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning också kommer att ändras. I ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning får nu ingå högst 110 gymnasiepoäng för utökat timtal i kurser och för ämnesanknuten praktik. Så som föreslagits beträffande gymnasieskolan bör man inte heller i gymnasial vuxenutbild- ning längre få använda lokalt tillägg/ämnesanknuten praktik för att utöka antalet gymnasiepoäng i en kurs. Det är komvux uppgift att anpassa undervisningens omfattning efter elevernas behov och förutsättningar. Regeringen bedömer vidare att ämnesanknuten praktik även inom vuxenutbildningen kan ersättas med APU, eftersom man numera kan bestämma lokalt att delar av en kurs inom gymnasial vuxenutbildning skall förläggas till en arbetsplats (2 kap. 15 § förordning (1992:403) om vuxenutbildning). 7 Utveckling av programutbudet 7.1 Ett nytt nationellt program teknikprogrammet förslag: Ett nytt nationellt program - teknikprogrammet - införs . Arbetsgruppens förslag: Sammanfaller med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som kommenterat förslaget är de flesta positiva. Av dem som är negativa anser bl.a. SAF att det inte behövs fler program, utan att det som arbetsgruppen föreslår kan inrym- mas i specialutformade program. Skälen för regeringens förslag: Regeringen aviserade i den nationella utvecklingsplanen att det finns starka skäl att erbjuda ett nytt teknik- inriktat program, som i högre utsträckning än nuvarande tekniska gren inom naturvetenskapsprogrammet kan stimulera elevernas intresse för teknik och teknisk utveckling. ekonomiska vårproposition (prop. 1997/98:150) har regeringen anmält sin avsikt att introducera ett tekniskt program i form av ett antal pilotprojekt. Teknikprogrammet ett nytt steg i teknisk utbildning Regeringen anser att det finns behov av ett tekniskt program som syftar till att bredda utbudet inom den naturvetenskapliga och tekniska sektorn. Det kan t.ex. gälla områden som data, miljö, biokemi och elektronik. Ett tekniskt program bedöms kunna attrahera elever som finns på andra program, därför att de inte finner att naturvetenskapsprogrammet i till- räcklig grad tillgodoser deras tekniska intresse. Ett tekniskt program kan bidra till att öka andelen elever inom området naturvetenskap och teknik. Programmet bör enligt regeringens bedömning kunna ha flera och varierande inriktningar. Det bör kunna erbjuda såväl klassiskt tekniska inriktningar, vilka delvis täcks av program som exempelvis in- dustriprogrammet, elprogrammet och fordonsprogrammet, som inrikt- ning mot nya teknologiska områden, t.ex. energi, miljö, informations- teknik, medicinsk teknik, mediateknik och bioteknik. Detta innebär att eleverna, utifrån intresse och framtidsambitioner, skall kunna välja inriktning inom programmet. Ett tekniskt program bör kunna erbjuda inriktningar som förbereder för såväl eftergymnasiala studier inom främst det tekniska området som för olika teknikinriktade arbetsuppgifter. Ett tekniskt program bör också vara organiserat så att elever som går på andra program inom det tekniskt industriella området har möjlighet att växla över till programmet. Införandet av ett nytt tekniskt program skall ses mot bakgrunden av att teknisk utbildning har haft en stark tradition inom det gymnasiala om- rådet. års gymnasiereform fanns en fyraårig teknisk linje. Denna utbildning ifrågasattes bl.a. med anledning av att motsvarande utbildning i andra europeiska länder hade en större omfattning. När regeringen tillsatte en arbetsgrupp för samordnad ingenjörs- utbildning på mellannivå () innehöll direktiven ett klart uttalande om att all teknisk utbildning på mellannivå borde föras till högskolan. En tvåårig ingenjörsutbildning byggd på en treårig gymnasie- utbildning inrättades fr.o.m. höstterminen . Det finns ett flertal program i gymnasieskolan som innehåller ämnen med ett tekniskt innehåll. På naturvetenskapsprogrammet finns den tekniska grenen. I flera program med yrkesämnen, t.ex. elprogrammet, energiprogrammet och industriprogrammet, finns yrkesämnen som har ett stort tekniskt innehåll. På eftergymnasial nivå finns tre nivåer av teknisk ut- bildning i : civilingenjörsutbildning, högskoleingenjörsutbildning samt olika slag av kvalificerad teknikerutbildning. Teknikerutbildningar förekommer hos olika utbildningsanordnare, främst som påbyggnads- utbildning i komvux. I försöksverksamheten med kvalificerad yrkesut- bildning finns också utbildningar på teknikernivå. En teknisk utbildning på gymnasienivå bör enligt regeringens bedöm- ning förbereda för fortsatt utbildning inom teknikområdet och/eller för arbetslivet, där en färdigutbildning ofta ges på arbetsplatser. Teknikprogrammet bör vara ett brett program med flera olika speciali- seringsmöjligheter och bör därmed kunna fånga upp elever som känner att de är nyfikna på och intresserade av teknik i alla dess avseenden. Flera kommuner anordnar specialutformade program eller lokala grenar med inriktning mot teknik. Ett exempel är Dragonskolan i , som erbjuder ett specialutformat program med kurser från naturveten- skapsprogrammet, industriprogrammet och elprogrammet. Undervis- ningen i programmet har lagts upp i olika ambitionsnivåer vad gäller teoretiskt innehåll. En nivå innebär att de elever som så önskar kan välja kurser som krävs för särskild behörighet till teknisk utbildning vid högskolan. En annan nivå ger förberedelse för tekniskt arbete. Utbildningen på programmet sker i samarbete med företag på orten. Ett annat exempel är i , som erbjuder en lokal gren med bioteknisk inriktning på naturvetenskapsprogrammet. I utbildningen ingår flera ämnen med bioteknisk inriktning såsom mikrobiologi, immunologi, genteknik m.m. Det tekniska programmets struktur bör ha samma uppbyggnad som regeringen föreslår för övriga program. I programmet bör av karaktärsämnesblocket bestå av kurser i matematik, fysik, kemi och tekniska ämnen som är gemensamma för alla som går på programmet. Resterande del av karaktärsämnes- blocket bör utgöras av valbara tekniska inriktningar. Det skall också fin- nas möjlighet att inom karaktärsämnesblocket läsa de kurser i matematik, fysik m.m. som krävs för särskild behörighet till exempelvis civilingen- jörsutbildningar. Alla de inriktningar som ett tekniskt program bör inrymma kan av naturliga skäl inte erbjudas i varje kommun eller samverkansområde. Här finns, beroende på lokala förutsättningar, möjligheter för olika skolor att profilera sig. Gymnasieskolor som har förutsättningar inom exempelvis medieteknik och multimedia, bl.a. därför att de anordnar mediepro- grammet, bör kunna erbjuda ett tekniskt program med en sådan inrikt- ning. Andra gymnasieskolor kanske erbjuder ett tekniskt program med en miljöteknologisk inriktning osv. har fått regeringens uppdrag att utarbeta förslag till programmål och innehåll för teknikprogrammet. Uppdraget skall redovisas . Teknikprogrammet för kvinnor och män Regeringens utgångspunkt är att kvinnor har lika god förmåga att klara tekniska studier som män däremot är de uppenbart inte lika intresserade av den teknikutbildning som ges . I rap- port Vi är alla olika En åtgärdsrapport om jämställdhet i skolan som en pedagogisk fråga och ett kunskapsområde (Ds 1994:49) redovisas bl.a. att flickor som väljer yrkestekniska utbildningar har högre snittbetyg än pojkarna och är mer självsäkra och tuffa. Enligt rapporten är det inte de tekniska ämnena i sig som är hindret. Det naturvetenskapliga pro- grammet, som intresserat många flickor och som är ett av gymnasieskolans åtta jämställda program, har haft framgång beroende på att det uppfattas som allmänbildande, att det inte krävs specialintresse för teknik och att det ger en god grund för vidare studier. Både innehåll och arbetssätt samt lärares medvetenhet och kompetens när det gäller jämställdhet är avgörande för om skolan skall lyckas intressera flickor och kunna ge dem en god yrkesteknisk utbildning. Ett projektbaserat och probleminriktat arbetssätt där eleverna i hög ut- sträckning får ta eget ansvar för sitt lärande har visat sig framgångsrikt för att stimulera även kvinnor till tekniska studier. De skolor, bl.a. Spyken i och gymnasium, som lyckats har bl.a. motiverat flickorna genom att kombinera tekniska ämnen med ämnen som flickor är mer intresserade av, t.ex. språk. Skolorna skapar en trygg inlärningsmiljö med klara demokratiska och jämställda spelregler som gynnar båda könen. Det är en fråga om kunskap om könstillhörighetens betydelse för prestationer och resultat och härmed en pedagogisk utmaning för skolan. En annan orsak till att vissa skolor misslyckats med att motivera flickor för teknik är kanske att de traditionella inriktningarna inte fångat deras intresse. Nya och moderna inriktningar, t.ex. inom miljö- och medieteknik eller mer tvärvetenskapliga inriktningar bör kun- na ge nya förutsättningar att rekrytera både de kvinnor och de män som inte ser teknik som det mest intressanta att fördjupa sig i. Pilotprojekt Genom att införa ett nytt nationellt program skapas nya förutsättningar för att närma gymnasieskolan och arbetslivet till varandra och därmed nya arbetsformer med en stark arbetslivsanknytning. Det gäller dels uppläggningen och det närmare innehållet i utbildningen, dels den del av utbildningen som sker på en arbetsplats. Från försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning finns goda erfarenheter av t.ex. lärandet i arbetet, som bör kunna utnyttjas vid utvecklingen av ett tekniskt program. Som regeringen framhållit i kapitel 4 en stark och dynamisk kunskapsnation är det av stor betydelse att arbetslivet ges en ökad delak- tighet i gymnasieskolans utbildningar. Därmed ökar också företagens intresse för att bidra till utvecklingen. För att bl.a. pröva olika former för arbetslivets medverkan i gymnasie- skolans utbildningar bör introduktionen av teknikprogrammet ske i form av ett antal pilotprojekt. Syftet med dessa är att skapa förutsättningar för en kvalitativt säkrad utbyggnad av programmet. Regeringen förslår att ett tekniskt program skall införas , men att inled- ningen sker i form av en försöksverksamhet, som bör starta . Regeringen avser att med stöd av bemyndigandet i 15 kap. 4 § skollagen meddela föreskrifter om en sådan försöksverksamhet. Konsekvenser för den gymnasiala vuxenutbildningen De kursplaner som fastställs för gymnasieskolan gäller också för gymna- sial vuxenutbildning. Detta innebär att de kurser som kommer att finnas på teknikprogrammet också kan erbjudas studerande inom komvux. Regeringen anser därför att det finns anledning att försöksverksamheten inom ramen för teknikprogrammet även skall omfatta gymnasial vuxenutbildning och ingå i . Därigenom skapas också ett vidgat tekniskt utbud inom vuxenutbildningen, som kan bidra till att öka förutsättningarna för vuxna att söka sig till arbeten med tekniskt innehåll. 7.2 Utveckling av det individuella programmet Regeringens förslag: Skollagens 5 kap. 4 b § ändras så att det tydligt visas på möjligheten att särskilt inrikta undervisningen inom ett indi- viduellt program mot ett nationellt eller specialutformat program. Regeringens bedömning: Det individuella programmet bör utvecklas kvalitativt för att öka andelen elever som går vidare till och fullföljer ett nationellt eller specialutformat program. Kommunerna bör därför inom ramen för programmet erbjuda elever programinriktade, sökbara studievägar. Kommittén: Det individuella programmet fungerar bäst som språng- bräda till ett nationellt program om eleven börjar direkt efter grund- skolan. Elever på individuella program bör få tillgång till kurser som de kan få tillgodoräkna då de övergår till ett nationellt eller specialutformat program. Arbetsgruppen: Arbetsgruppen hänvisar till Praktikprogramgruppens arbete kring hur ett praktikprogram kan organiseras inom ramen för det individuella programmet. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat det indivi- duella programmet uppehåller sig främst vid frågan om eventuella undantag från behörighetskraven till gymnasieskolan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringens mål är att alla ungdomar skall skaffa sig en gymnasieutbildning. Därför bör gymna- sieskolan utveckla flexibla alternativ som stöder detta mål. Regeringen ser med oro på de uppgifter som visar att det finns en andel elever som saknar godkända betyg från . Genom de ökade bidragen till kommunerna har bättre förutsättningar skapats för . Rege- ringen räknar därför med att andelen elever med godkända betyg kommer att öka. För de ungdomar som av olika skäl inte påbörjar ett nationellt eller specialutformat program direkt efter , ger det indivi- duella programmet förutsättningar att gå vidare och fullfölja sådana stu- dier. För en del elever kan det efter vara mera stimulerande att vänta med kärnämnen och i stället börja med praktik och eventuellt kombinera praktiken med studier i yrkesämnen. Att utveckla det individuella programmet är, enligt regeringens bedömning, en av gymnasieskolans verkliga utmaningar för att kunna nå målet en gymna- sieskola för alla. Antalet elever på det individuella programmet beräknades uppgå till ca 15 000, vilket är en viss minsk- ning från föregående år. av de elever som gick på det individuella programmet hade börjat på programmet direkt efter . Inte minst mot bakgrund av de nya behörighetsbe- stämmelserna är det angeläget att det individuella programmet utvecklas kvalitativt för att ge bättre förutsättningar för alla elever att gå vidare till och fullfölja ett nationellt eller specialutformat program. Regeringen anser att elever som saknar behörighet eller har särskilda skäl bör er- bjudas sökbara, programinriktade studievägar inom det individuella pro- grammet, vilket är möjligt redan med dagens bestämmelser. Regeringen ser det individuella programmet som en nödvändig möjlighet till flexi- bilitet för att leda till gymnasial utbildning på ett nationellt eller specialutformat program. Regeringen anser att det är viktigt att alla elever får möjlighet att fullfölja sina gymnasiestudier, även om det tar . I den nationella utvecklingsplanen bedömde regeringen att det inom ramen för det individuella programmet bör erbjudas en utbildning som förenar undervisning i vissa grundskolekurser, vissa gymnasiekurser och en yrkesinriktad praktik i ett praktikprogram. Mot den bakgrunden före- slog regeringen i budgetpropositionen för att medel skulle avsät- tas för detta program. Därutöver tillsattes en arbetsgrupp inom Utbild- ningsdepartementet har bl.a. haft i uppdrag att analysera och föreslå hur en sökbar studieväg, främst för ungdomar som saknar behörighet till ett nationellt program, kan utformas inom ramen för det individuella programmet. Arbetsgruppen har redovisat sina förslag i rapporten en ny väg till ett nationellt program (Ds 1998:27). Arbetsgruppen konstaterar att individuella program håller en skiftande kvalitet. I vissa kommuner finns ett rikt utbud av kurser och en väl utvecklad samverkan med de övriga programmen. På andra håll finns det stora brister. Långsiktiga mål och strategier saknas liksom kvalitetssäkring av utbildningen. Samarbetet med övriga program är i vissa fall obefintligt, vilket innebär bl.a. begränsningar i tillgången till gymnasiekurser. Vidare innehåller skolplanerna mycket sällan något om det individuella programmets roll i gymnasieskolan, vilket försvårar den enskilda skolans arbete med att utarbeta strategier. En sådan otydlighet leder till en osäkerhet för eleverna om vad studierna avses leda till, om de kommer att få intyg eller betyg och om värdet av ett eventuellt sådant intyg/betyg. Gruppen anser att elevernas praktik tydligt skall kopplas till undervis- ningen och att höjda kvalitetskrav på praktiken bör vara en av de vikti- gaste prioriteringarna framöver i arbetet med det individuella program- met. Arbetsgruppen ser behov av att underlätta övergången från det indivi- duella programmet till ett nationellt program för att ge eleverna bättre förutsättningar att fullfölja sina gymnasiestudier. Gruppen menar att det individuella programmets koppling till de nationella programmen bör stärkas och att eleverna bör erbjudas en utbildning av hög kvalitet som överensstämmer med deras intresseinriktning. Därför föreslår arbets- gruppen att kommunerna bör anordna s.k. programinriktade individuella program PRIV som skall vara sökbara för eleverna. PRIV skall, i likhet med det individuella programmet i övrigt, vara flexibelt utformat utifrån varje elevs behov och förutsättningar. Förutom studier i grund- skoleämnen och kärnämnen, skall PRIV innehålla gymnasiekurser i främst yrkesämnen från respektive program. För att höja utbildningens kvalitet föreslås också att APU skall erbjudas eleverna. Ett brett utbud av programinriktade utbildningar förordas av gruppen, som dock inte anser det möjligt att föreskriva vilka eller hur många inriktningar en kommun bör erbjuda. Arbetsgruppens förslag remissbehandlas , varför regeringen vill avvakta remissinstansernas synpunkter innan slut- lig ställning tas till gruppens olika förslag. Enligt regeringens bedömning bör programinriktade individuella program, där eleven kan kombinera praktik och kurser på grundskolenivå med kurser på gymnasienivå och APU i syfte att senare leda in på ett nationellt program, erbjudas de elever som inte är behöriga att söka nationella program. En sådan studiemöjlighet svarar väl mot syftet med ett praktikprogram såsom det beskrevs i den nationella utvecklingsplanen och i budgetpropositionen för . I syfte att stimulera utvecklingen av det individuella programmet och markera att programinriktade alternativ bör erbjudas eleverna föreslår regeringen att 5 kap. 4 b § skollagen förtydligas. Vilka eller hur många inriktningar som bör erbjudas är dock en fråga som bör beslutas om lokalt. Att få tillgodoräkna sig sina betyg Regeringen har redan tidigare i propositionen Läroplan för det obliga- toriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet m.m. (prop. 1997/98:94) aviserat ändrade regler vad gäller gymnasielärares möjlighet att sätta betyg i grundskoleämnen på individuella program. Arbetsgrup- pen har föreslagit att elever som saknar betyg i ämnen från grund- skolan också bör få tillgodoräkna sig de betyg som de fått genom studier på ett individuellt program vid ansökan till ett nationellt program. Rege- ringen avser att meddela föreskrifter i enlighet med den nämnda propositionen. Huvudsyftet med det individuella programmet är att förbereda elever- na för studier på ett nationellt eller specialutformat program. Därför förutsätter regeringen att kommunerna använder sig av den s.k. fria kvoten för att underlätta övergången till ett nationellt program. För de elever som går ett individuellt program med en särskild inriktning och är motiverade att studera vidare på ett nationellt program, är det angeläget att kommunerna utnyttjar denna urvalsmöjlighet för att ge eleverna en reell chans att fullfölja sina studier. Behörighet att söka till ett nationellt program Avsikten med de behörighetsbestämmelser som gäller fr.o.m. /99 är att de elever som börjar på ett nationellt program skall ha de basfärdigheter som är en förutsättning för att klara av studierna i gym- nasieskolan. De gällande bestämmelserna ställer krav endast på att ha slutfört sista årskursen i , dvs. inga krav ställs på betyg. De nya bestämmelserna om godkänd nivå i svenska alternativt svenska som andraspråk, engelska och matematik är således en rejäl skärpning av behörighetskraven till nationellt program. Regeringen anser det viktigt att slå vakt om kvalitet och likvärdighet i utbildningen. Kravet måste därför ställas att alla elever som påbörjar ett nationellt program har de kunskaper som krävs för att uppnå målen för utbildningen. I likhet med flertalet remissinstanser, t.ex. , anser regeringen det viktigt att de nya behörighetsbestäm- melserna skall stå fast. Många har befarat att möjligheten till de undan- tag, som arbetsgruppen föreslagit, skulle kunna innebära att inte tar sitt fulla ansvar för att eleverna får möjlighet att nå kunskapsmålen. Den möjlighet som redan föreslagits i propositionen Läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet m.m. (prop. 1997/98:94) innebär att en elev som avslutat årskurs 9 i utan att ha uppnått betyget Godkänd i aktuella ämnen men som senare inhämtat motsvarande kunskaper t.ex. genom studier på ett individuellt program eller som genom prövning visat att han/hon uppnått motsvarande kunskaper skall vara behörig till ett nationellt eller specialutformat program. Regeringen förutsätter att kommunerna med hjälp av de s.k. Perssonpengarna kommer att intensifiera insatserna i och dessutom erbjuder de elever som inte nått behörighet i möjlighet att nå denna behörighet genom det individuella programmet. 8 Gymnasieskolans kärnämnen Kärnämnena skall ge eleverna grundläggande förutsättningar att nå gym- nasieskolans mål i karaktärsämnena. Tillkomsten av gemensamma kärn- ämnen för alla gymnasieskolans program och motsvarande vuxenutbild- ning har inneburit en väsentlig ambitionshöjning för att svara mot höga krav i arbets- och samhällsliv. Gymnasieskolan vänder sig till alla ungdomar. Den absolut största andelen av eleverna, , når godkända resultat i kärn- ämneskurserna. Kvaliteten på alla program i gymnasieskolan har höjts, men det finns fortfarande brister. Den mindre grupp elever i gymnasie- skolan som klarar kärnämnena sämre än karaktärsämnena utgör ett stort problem. En oproportionerligt stor andel av dessa elever som inte god- känts i något av de tre kärnämnena matematik, engelska och svenska studerar inom vissa program med yrkesämnen. Dessa program har också den största andelen elever med betyget Icke godkänd i kärnämnena idrott och hälsa, estetisk verksamhet, natur- och religionskunskap. En orsak kan vara att programmen i sig inte är attraktiva , vilket visar sig i ett lågt antal sökande. Regeringen är medveten om de mycket höga krav som ställs på lärarna för att de skall kunna ge en undervisning i kärnämnena så att alla elever når ett godkänt betyg. utvärdering visar att undervisning och arbetssätt i dessa ämnen behöver utvecklas. Strukturella faktorer påverkar villkoren och förutsättningarna för lärare i kärnämnen att delta i arbetslag och ämnesövergripande arbete. Skillnaden är stor jämfört med hur undervisningen kan bedrivas i karaktärsämnena. Kärnämnena framstår för eleverna som mindre påverkbara, mer traditionella och förut- sägbara. Elevinflytandet är här minst och elevernas attityder och förhållande till ämne och lärare inte lika positiva. Den debatt som förts om gymnasiereformen har i stor utsträckning gällt kärnämnena. I den nationella utvecklingsplanen diskuteras möjliga förändringar av några av kärnämnena. De generella pedagogiska problemen med små kurser har också påtalats av utveckling. Korta kurser kan innebära onödig splittring och små möjligheter för eleverna att se helheter och samband samt svårigheter för lärare att samarbeta.