prop · GL031D7 · 1998-01-01 00:00:00 — Medel för särskilda miljöinsatser inom delposten Särskilda utvecklingsprogram skall användas för att söka kunskap om metoder och utveckla dessa, stödja samarbete med multilaterala organ samt att främja och skapa samarbete kring konventionerna om biologisk mångfald, klimatförändringar och ökenutbredning. Offentlig förvaltning, kunskaps- och kapacitetsuppbyggnad Ett av de allvarligaste och snabbast ökande gapen mellan fattiga och rika gäller kunskap och kapacitet, inte minst förmågan att hantera informationsteknologins explosionsartade utveckling. Förvaltningsbistånd liksom de nedan behandlade verksamheterna kontraktsfinansierat tekniskt samarbete, internationella kurser och även forskningssamarbete har en särskilt central betydelse för stöd till uppbyggnad av kompetens och kunskap i . Att stärka samarbetsländernas kapacitet är också avgörande för att åstadkomma ett mer jämlikt förhållande i biståndsrelationen. God samhällstyrning är en fundamental förutsättning att utvecklingen skall komma alla medborgare i ett land till del. Även om viljan finns i många länder brister ofta förmågan. En fungerande offentlig sektor med tydliga och klart avgränsade uppgifter och nödvändiga resurser och kapacitet att utföra dem är av fundamental betydelse. De minst utvecklade länderna har ofta en centraliserad, ineffektiv och ibland korrumperad offentlig sektor byggd på en blandning av arvet från den koloniala administrationen och inflytande från planekonomiskt utvecklingstänkande. Administrationen lider brist på såväl mänskliga och instutionella som ekonomiska resurser. Skattesystemen fungerar dåligt och de omfördelande mekanismerna är ineffektiva. Ekonomisk utveckling uteblir i många fall beroende på en svag offentlig förvaltning som inte klarar av att leverera service till det privata näringslivet. En svag och korrumperad offentlig sektor drabbar även biståndet och får ofta som konsekvens att ett land har svårt att tillgodogöra sig de resurser som finns tillgängliga från det internationella samfundet. Korruptionen är ett av utvecklingsländernas största problem. Den innebär alltid ökad ojämlikhet och försvårar kampen för social rättvisa. Den folkliga vreden mot korrumperade makthavare kan driva på en diktators avgång. Fortsatt korruption hotar att undergräva demokratins legitimitet i många länder. Likaså kan övergången till en fungerande marknadsekonomi hotas, när statens förmåga inte räcker till eller då korruptionen snedvrider konkurrensen, vilket underminerar marknadsekonomins livskraft och legitimitet. Att stärka samarbetsländernas förmåga att bekämpa korruption är en viktig del av förvaltningsbiståndet. Det är också viktigt att Sida och de organ som Sida anlitar lägger fortsatt stor vikt att motverka korruption i samband med t.ex. upphandling. Förvaltningsbiståndet, som är en av de viktigaste sektorerna inom det svenska utvecklingssamarbetet, syftar till att bygga upp, förstärka, reformera och effektivisera strategiska delar av förvaltningssystemet såsom centralförvaltningens struktur, offentlig finansförvaltning, lokal och samt rättsväsendet och är i huvudsak inriktat på kunskaps- och institutionsutveckling. Insatserna utgörs främst av långsiktigt institutionssamarbete mellan organisationer och myndigheter i och i samarbetslandet. En viktig del av utvecklingssamarbetet inom hälso- och undervisningssektorerna utgörs numera av förvaltningsstöd. Den påbörjade förskjutningen mot stärkande av rättsväsendet, förvaltningsreformer samt lokal och bör fortsätta. Prioritet bör också ges till insatser som syftar till att stärka mottagarländernas förmåga att mobilisera resurser för den offentliga verksamhetens nödvändiga utgifter. Kontraktsfinansierat tekniskt samarbete Målet för det kontraktsfinansierade tekniska samarbetet (KTS) är kapacitets- och kompetensutveckling i och kunskapsöverföring till utvecklingsländer utanför programlandskretsen. KTS är ett av de viktigaste instrumenten för utbyte inom detta av regeringen högt prioriterade område. KTS bygger på svenska resurser och främjar således den internationella exponeringen av svenska företag, myndigheter och institutioner. Verksamheten består av många, små insatser med tyngdvikt på infrastruktur, miljö och förvaltning och förutsätter kompetenta parter både i och mottagarlandet. Det är därför viktigt att stödet lämnas inom områden som direkt efterfrågas av samarbetsländerna och avser områden där svensk kompetens och konkurrenskraft är stark. Intresset i samarbetsländerna garanteras av en hög grad av kostnadsdelning. En bred krets av såväl mottagarländer, som organisationer och företag i bör eftersträvas liksom flexibilitet och snabb handläggning. Internationella kurser Målet för de internationella kurserna är att överföra svenska kunskaper på områden av strategisk betydelse för utvecklingen i utvecklingsländer. Mötet mellan människor från olika länder men med gemensamma intressen är också viktigt för utbytet av kurserna. Deltagarna skall efter genomgången kurs ha stärkt kompetens och vara bättre lämpade att fullgöra kvalificerade värv i sina hemländer. Målet överenstämmer således väl med regeringens prioritering av kapacitets- och kompetensutveckling i samarbetsländerna. Kurserna vänder sig till en mycket bred krets länder och är ett viktigt instrument för samarbete med länder som inte erhåller omfattande svenskt bistånd i övrigt. /96 genomfördes 103 kurser med sammanlagt 2 494 deltagare från 105 länder. av kursdeltagarna var kvinnor, varav flertalet deltog i särskilda kvinnoinriktade kurser eller i kurser inom sociala områden. Miljö, administration, industri, sociala sektorer och energi är de ämnen som samlat flest deltagare. Intresset är stort för kurserna i samarbetsländerna. Sida planerar därför regionala eller nationella kurser i några länder som är särskilt intressanta för ett bredare ekonomiskt samarbete. Regeringen fäster stor vikt vid de internationella kurserna. Sida bör fortsatt sträva efter att behålla en stor bredd på kursutbud, kursarrangörer och länder från vilka deltagare kommer. Sida bör också sträva efter en ökad andel kvinnor bland deltagarna på alla områden. Sociala sektorer Människor är den viktigaste resursen i alla samhällen. Social utveckling handlar om att att stärka människors säkerhet, förmåga och möjligheter. Tillgång till hälsovård och utbildning är grundläggande för att åstadkomma detta. Utbildning för alla är centralt för att göra kunskap tillgänglig också för de marginaliserade, men också för att främja framväxten av en demokratisk kultur och underlätta de fattigas deltagande i den ekonomiska utvecklingen. Utbildning av kvinnor har stort genomslag på både deras egen, familjens och barnens levnadsstandard. Kvinnor med utbildning och arbete föder färre barn och barnen får bättre hälsa och utbildning. Att förbättra barnens möjligheter, framförallt genom fullbordad skolgång, utgör den viktigaste investeringen i en nations framtid. Länder med god primärskola har bevisat högre tillväxt. Ohälsa är en viktig orsak till fattigdom och hämmar tillväxt och social utveckling. En fungerande hälsovård, som är tillgänglig också för de fattiga, är därför viktigt för att stärka människors förmåga. Trots att både hälsovården och utbildningen har uppvisat betydande förbättringar under de tre senaste årtiondena är utmaningarna avsevärda. Av befolkningen i utvecklingsländerna har tillgång till någon form av hälsoservice, men av människorna i söder om har det inte. I utvecklingsländerna beräknas 840 miljoner människor fortfarande vara analfabeter, varav 535 miljoner är kvinnor. I har ekonomisk tillbakagång i flera länder lett till försämrade sociala förhållanden. Undervisningsbiståndet inriktas på att stödja reformprocesser för att ge grundläggande utbildning för alla, inklusive handikappade, att höja utbildningens kvalitet samt att nå diskriminerade grupper, såsom fattiga flickor. I de fattigare länderna i når skolväsendet ofta en fallande andel av barnen. I många länder gäller det därför att bidra till att bygga upp skolväsendet. Undervisningsbiståndet bör i än högre grad omvandlas till sektorprogramstöd, dvs. budgetstöd till ett mottagarstyrt nationellt program där och andra givare för en dialog om sektorns och sektorprogrammets utveckling. Vissa metodutvecklande insatser bör dock fortsatt finansieras. Några prioriterade områden för kvalitetsförbättringar är läroplansutveckling, läromedel och lärarfortbildning. Svenskt hälsobistånd bör likaså fortsatt inriktas på att stödja reformprocesser i syfte att åstadkomma hälso- och sjukvård av god kvalitet för alla samt att förbättra folkhälsan för utsatta grupper. Även hälsobiståndet bör omformas till sektorprogramstöd. Prioriterade områden är reformer som syftar till effektivisering och decentralisering (inkl. läkemedelsfrågor), sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter inklusive HIV/AIDS- bekämpning, samt barn och ungdomars hälsa. Ekonomiska reformer Ekonomiska reformer är en förutsättning för långsiktig ekonomisk och social utveckling och en effektiv fattigdomsbekämpning. reformprogram i de länder som erhållit svenskt stöd är resultaten överlag positiva vad gäller makroekonomisk stabilisering och tillväxt. För att uppnå hållbara förbättringar krävs dock att reformprocessen fördjupas och mer inriktas på strukturella och institutionella reformer. Flertalet länder som erhållit svenskt stöd har emellertid en tung skuldbörda som försvårar reformprocessen och som måste angripas för att nå en stabil ekonomisk utveckling. En stor andel av statsintäkterna går till skuldtjänst, vilket minskar utrymmet för sociala utgifter och för investeringar i långsiktig kapacitetsuppbyggnad. Regeringen har prioriterat och internationellt verkat för en långsiktig lösning på skuldfrågan för de fattigaste, mest skuldsatta länderna. utformade och () ett initiativ för att uppnå en hållbar skuldsituation för de tyngst skuldsatta fattiga länderna (det s.k. HIPC-initiativet). har detta börjat genomföras. En förutsättning för att ett land ska komma ifråga för initiativet är att det genomför reformprogram i samarbete med IMF och under . Länder som kvalificerar för HIPC behöver fortsatta skuldlättnader och betalningsbalansstöd fram till den tidpunkt när skuldlättnad inom HIPC utfaller. Stödet är extra viktigt eftersom länderna annars riskerar att inte kunna uppfylla villkoren. har därför aviserat att man i vissa fall kommer att omvandla en del av sina lån till gåvor . Ett antal länder (bl.a. , , och ) har inrättat multilaterala skuldfonder. Syftet med dessa är att kanalisera egna resurser och bilaterala bidrag för multilateral skuldtjänst inom ramen för en enhetlig och av landet självt utformad skuldstrategi. Skuldfonderna kan vara lämpliga kanaler för svenskt stöd till ekonomiska reformer i avvaktan på skuldlättnader inom HIPC- initiativet. Stödet till ekonomiska reformer koncentreras till fattiga länder med svår skuldsituation, som genomför ekonomiska reformprogram med tydlig inriktning på fattigdomsbekämpning. Stödet ges främst till länder med vilka bedriver långsiktigt utvecklingssamarbete och kan göra egna bedömningar av behov av och kapacitet att hantera olika former av programstöd. Stödet ges i samordning med IMF, och andra givare. Formen för stödet anpassas efter situationen i varje enskilt land. Huvudformerna är skuldlättnader och budgetstöd. bidrag till IMF:s särskilda facilitet för stöd till fattiga länder som genomför strukturanpassning, ESAF (Enhanced Structural Adjustment Facility) lämnas också från denna delpost. Regeringen avser att bidra till HIPC-initativet successivt under dess genomförande under förutsättning av en rimlig bördefördelning. För svenskt vidkommande kan bidrag lämnas i form av stöd till den s.k. , som skall finansiera skuldlättnader till och de regionala utvecklingsbankerna eller för kostnader i samband med de skuldavskrivningar () som aviserats inom , som en del av HIPC-initiativet. kan också bidra med extra resurser till IMF:s ESAF-program, som skall användas för att finansiera skuldättnad till IMF. Utbetalningstakten /96 av stöd till ekonomiska reformer och skuldlättnad var låg med omfattande reservationer som följd, vilket främst berodde på osäkerhet om situationen i bl.a. och . Om problem uppstår i flera länder, blir utbetalningarna betydligt lägre än planerat. Å andra sidan kan utbetalningarna öka snabbt, om situationen är tillfredsställande i ett stort antal länder. Formerna ses därför över för att effektivisera medelsutnyttjandet. bedöms utbetalningarna öka kraftigt och större delen av disponibla medel beräknas bli förbrukade, vilket motiverar en ökad medelstilldelning 1998. Infrastruktur Målet är att bidra till uppbyggnad av miljömässigt och ekonomiskt bärkraftig infrastruktur. Stödet omfattar främst energi, telekommunikationer, vägar, vatten och urban infrastruktur och inriktas såväl på investeringar, drift och underhåll som kapacitets- och kompetensutveckling och strukturfrågor. Stödet finansieras i programländerna främst från landramarna. I andra länder och vissa programländer finansieras investeringar genom krediter för utveckling och kunskapsöverföring främst genom kontraktsfinansierat tekniskt samarbete. Miljöaspekterna har fått ökad betydelse. Två av de fem områden som prioriteras i Sidas handlingsprogram för hållbar utveckling berör särskilt infrastrukturområdet, nämligen energi och urban miljö. Vatten är en ödesfråga. har andelen människor i utvecklingsländerna med tillgång till rent dricksvatten ökat med mer än hälften. I har av befolkningen tillgång till rent vatten, medan motsvarande siffra bara är för söder om . Vattenförsörjning och därtill kopplade hygienfrågor har en avgörande betydelse för folkhälsan. Vatten har också särskild betydelse för kvinnors och barns situation, eftersom de ofta ansvarar för familjens vattenförsörjning. Vatten är en nyttighet som alla behöver för att överleva, och som därför även de fattigaste är beredda att betala för eller pengar. Biståndets betydelse som finansiär av investeringar i infrastruktur minskar, utom i de allra fattigaste länderna, i takt med att allt fler länder attraherar privata flöden för sådana ändamål, inklusive genom privatisering av infrastruktur i statlig regi. ökar betydelsen av en fungerande offentlig kontroll och av hållbara system för investering, drift och underhåll, särskilt av lokala, småskaliga investeringar. Vatten och sanitetsfrågor är, liksom bostadsfrågor, lämpliga områden för småskaliga kreditsystem relaterade till teknisk rådgivning. Fortsatta innovativa försök med lokalt anpassade lösningar är också viktiga. Näringslivssamarbete Näringslivet spelar en viktig roll för fattigdomsbekämpning och utveckling, bl.a. genom sysselsättning och produktion liksom genom att indirekt skapa resurser för finansiering av insatser inom andra samhällssektorer. Ökad sysselsättning i utvecklingsländerna måste till stor del komma från expansion av småföretag. Allt fler länder inser vikten av att staten måste skapa gynnsamma förutsättningar för en expansion av näringslivet i form av en sund ekonomisk politik, lagstiftning, utveckling av den finansiella sektorn m.m. Stöd till näringslivsutveckling omfattar såväl stöd till makroekonomiska och institutionella reformer och utbildning av arbetskraft som direkta insatser i företag, branscher och institutioner för att öka kompetens och kapitaltillgång. Näringslivssamarbetet har fokuserats på direkta stödformer i form av kompetensutveckling, företagssamarbete och kapitalmarknadsutveckling. Målgruppen är främst små och medelstora företag men även organisationer inom den privata sektorn och institutioner inom den offentliga sektorn av betydelse för företagsmiljön. Sida har på regeringens uppdrag genomfört en översyn av verksamheten. Förslagen går ut på att ge näringslivssamarbetet en bredare inriktning, bl.a. genom ökat stöd till det institutionella ramverket liksom infrastruktur och offentlig affärsverksamhet. Stöd till mikroföretag bör inkluderas. Vidare bör stödet till den finansiella sektorn, inklusive mobilisering av finansiella resurser, tillmätas större vikt. Regeringen delar bedömningen att stödet i växande omfattning bör inriktas på uppbyggnad av en fungerande ram för näringslivet och kapacitets- och kompetensuppbyggnad. finns det behov av nytänkande och nya metoder för att mer direkt utnyttja svenska erfarenheter. Det svenska näringslivet utgör därvidlag en stark resursbas. Försök med s.k. alliansskapande eller ekonomiskt samarbete har inletts för att med delfinansiering av biståndsmedel stimulera utbyte i ömsesidigt intresse. Det framgångsrika försöket med stöd till svenska små- och medelstora företag att investera i de baltiska länderna, StartÖst, överförs nu till utvecklingssamarbetet genom StartSyd. Näringslivets Internationella Råd har uttryckt intresse för att göra en samlad satsning på relationerna mellan , främst då näringslivet, och några . Förslaget kommer att beredas vidare. Stödet till näringslivssamarbete har länge kännetecknats av stora reservationer. Arbetssättet är administrativt resurskrävande. I översynen föreslår Sida därför dels en längre driven utkontraktering av t.ex. handelsfrämjande, dels koncentration på färre länder. Med tanke på att behovet av kapacitetsuppbyggnad är särskilt stort i bör en växande del av verksamheten koncentreras dit. Vidare bör övervägas om inte en del av insatserna kan finansieras från landramarna. Utveckling av den finansiella sektorn Regeringen gav i regleringsbrevet /96 uppdrag till Sida att analysera biståndets roll i kapitalförsörjning med speciell tonvikt på länder i östra och södra . Utredningen överlämnades till regeringen . Utredningen slår fast att ett väl fungerande finansiellt system är en viktig faktor för att ett land ska kunna uppnå en hållbar tillväxt. Grundläggande förutsättningar för detta är makroekonomisk stabilitet, väl fungerande marknader, god samhällstyrning och en effektiv statsförvaltning. har framsteg uppnåtts på dessa områden och i många länder finns nu förutsättningar för att genom utveckling av de finansiella marknaderna bidra till tillväxt och fattigdomsbekämpning. Ansvaret för denna utveckling ligger i första hand hos ländernas regeringar, men bistånd kan spela en viktig roll. Enligt utredningen bör prioritet ges åt tekniska insatser som bidrar till en förbättrad finansiell infrastruktur (lagar och regelverk) och utveckling av finansiella marknader och institutioner. Som exempel nämner utredningen stöd till centralbanker, bankinspektioner, börsinspektioner, bankstödsnämnder och socialförsäkringsorgan i vilka staten spelar en framträdande roll och vilka underlättar framväxten av bärkraftiga företag och orgnisationer. Investeringar i ägarkapital bör enligt utredningen kunna ske indirekt i begränsad omfattning. Utredningen lyfter också fram bistånd till utveckling av institutioner inom mikrofinansområdet som speciellt viktigt ur ett fattigdomsperspektiv. I detta bistånd föreslås ett ökat samarbete ske med svenska enskilda organisationer. Regeringen instämmer i utredningens slutsatser och vill understryka vikten av att Sida avsätter resurser och utvecklar former för ett innovativt utvecklingssamarbete på detta område. Regeringen betonar också vikten av att insatser bereds inom ramen för en samordning med t.ex. och andra givare med erfarenhet på området. Krediter och garantier Sidas utredning, "Bistånd på kredit" Regeringen gav i regleringsbrevet för /96 Sida i uppdrag att analysera krediters roll för utvecklingsländerna och dra konsekvenser härav för det svenska biståndets del. Sida överlämnade utredningen till regeringen. Vissa myndigheter, intresseorganisationer m.fl. har beretts möjlighet att lämna synpunkter på utredningen. Utredningen betonar att målen för kreditbistånd är desamma som för biståndet i allmänhet. Allt stöd till investeringsprojekt bör utformas så att dessa mål främjas på bästa sätt. Sidas beslut bör i första hand grundas på en bedömning av investeringens eller verksamhetens samhällsekonomiska lönsamhet. Miljökonsekvensbedömningar skall ingå i analysen. Skillnaden mellan den samhällsekonomiska och den finansiella lönsamheten bör utgöra grunden för beslut om subventionering av projekt. Vad gäller val av länder betonas vikten av att krediter ges till länder med sund makroekonomisk situation. Länder som begärt omförhandling av sin utlandsskuld bör inte få krediter innan en hållbar och trovärdig skuldstrategi fastställts. I övrigt föreslås att gåvoelementet anpassas till landets skuldsituation. I betalningssvaga länder som inte tillhör de mest skuldtyngda bör investeringar kunna kreditfinansieras om de bedöms stärka landets valutasituation. Indikativa bedömningar av förutsättningarna för kreditbistånd skall göras i landstrategierna. De sektorer som föreslås komma ifråga för kreditbistånd är i första hand infrastruktur, industri, jordbruk och den finansiella sektorn. De investeringar som lämpar sig bäst för kreditfinansiering är de som har möjligheter att generera egna intäkter. Investeringar inom sociala sektorer kan komma ifråga i kreditvärdiga länder med sunda statsfinanser. Krediter lämnas främst i form av bundna u- krediter, som finansieras genom upplåning på kapitalmarknaden i kombination med biståndsmedel, det s.k gåvoelementet, som medger utlåning på förmånliga villkor. Kreditgivningen regleras av den s.k. konsensusöverenskommelsen inom , som har biträtt, bl.a. vad gäller gåvoelementets storlek och vilken typ av projekt som kan komma ifråga. Gåvoelementet skall uppgå till lägst utom för de minst utvecklade länderna (MUL) där lägst gäller. Sedan u-kreditsystemet inrättades 1981 har krediter för lämnats. Systemet är utformat för finansiering av färdiga kontrakt, vilket innebär att biståndsbedömningen kommer in sent i processen. Sida föreslår att systemet även mer aktivt skall kunna inriktas på finansiering av projekt. Detta kommer att kräva en mer aktiv projektberedning av Sida. Utredningen föreslår också att möjligheterna att ge obundna u-krediter utökas. Förbehållet bör vara att obundna u-krediter ges inom områden där svenska leverantörer tillhör de världsledande. Vidare föreslås att u-krediter bör kunna mjukas upp med gåvobistånd i syfte att höja gåvoelementetet. Från /95 inrättades ett system med biståndskrediter. Detta är till skillnad från u- kreditsystemet helt anslagsfinansierat. Lånevillkoren för biståndskrediter ansluter till IDA- villkoren som motsvarar ett gåvoelement på . Krediterna är avsedda för projektfinansiering (enligt utredningens definition) och i normalfallet obundna. Biståndskrediter skall företrädesvis lämnas till sektorer där svenskt näringsliv är konkurrenskraftigt. Kreditgivningen skall inriktas på intäktsgenererande och tillväxtfrämjande projekt i mindre kreditvärdiga länder eller på sociala eller miljörelaterade investeringar i kreditvärdiga länder. Utredningen föreslår att biståndskrediter skall kunna bindas till upphandling i i vissa fall. Ett huvudförslag i utredningen är en utökad användning av garantier. Garantier lämnas främst i samband med u-krediter och i begränsad omfattning inom stödet till näringslivsutveckling och handelsfrämjande. Utredningen föreslår ett mer flexibelt användande av garantiinstrumentet. Motivet är främst att fristående garantier ger en betydligt större utväxlingseffekt, genom mobilisering av kommersiellt kapital, än biståndssubventionerade krediter. Garantier inom biståndet föreslås kunna utfärdas utan koppling till u-krediter t.ex. för krediter som finansieras på marknadsvillkor för s.k. BOT-projekt (Build-Operate- Transfer) med svenskt intresse. Ett fristående garantisystem förutsätter avsättning till en särskild säkerhetsreserv. Det föreslås ske genom att medel om ca , som uppstått genom avsättningar för subventioner inom u-kreditsystemet som kommit att överstiga kostnaden för gåvoelementen och som ackumulerats på ett konto i , används för att upprätta en säkerhetsreserv.