prop · GL0397 · 1998-01-01 00:00:00 — Om datalagen (1973:289) även efter denna tidpunkt skall tillämpas på viss behandling av person- uppgifter, gäller dock 9 § i dess äldre lydelse för sådan behandling. 2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:158) om röstlängdsregister Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1997:158) om röstlängdsregister skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § Begär en enskild att få under- rättelse enligt 10 § datalagen (1973:289), skall underrättelsen lämnas av skattemyndigheten. Begär en enskild att få infor- mation enligt 26 § personuppgifts- lagen (1998:000), skall informa- tionen lämnas av skattemyndig- heten. Denna lag träder i kraft . Om datalagen (1973:289) även efter denna tidpunkt skall tillämpas på viss behandling av person- uppgifter, gäller dock 10 § i dess äldre lydelse för sådan behandling. 3 Ärendet och dess beredning lade regeringen fram en proposition med förslag till riktlinjer för uppbyggnaden av en ny struktur avseende de brottsregister m.m. som förs hos (prop 1994/95:144). Förslaget, som innebär att person- och belastningsregistret skall ersättas av ett belastningsregister och ett misstankeregister, har godkänts av (bet 1994/95:JuU21, rskr 1994/95:378). tillkallades en särskild utredare med uppdrag att utarbeta förslag till en rättslig reglering av belastningsregistret och misstankeregistret samt överväga vilka ändringar som behövs i polisregisterlagen (1965:94). Arbetet skulle bedrivas i enlighet med de riktlinjer regeringen lagt fram i den nämnda propositionen. I uppdraget ingick också att utarbeta förslag till en rättslig reglering av polisunderrättelseregister och DNA-register. Uppdraget omfattade ursprungligen inte Säkerhetspolisen. Utredningen antog namnet . beslutade regeringen genom tilläggsdirektiv att den inskränkning i uppdraget som undantog Säkerhetspolisen inte längre skulle gälla. överlämnade utredningen delbetänkandet Kriminalunderrättelseregister - DNA-register (SOU 1996:35). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr Ju 96/1255). Utredningens förslag i delbetänkandet är utformade mot bakgrund av den nuvarande datalagen (1973:289). överlämnade utredningen sitt slutbetänkande Polisens register (SOU 1997:65). Förslagen i slutbetänkandet bygger på den av föreslagna persondatalagen som föreslås ersätta den nuvarande datalagen. Förslagen från delbetänkandet är därför överflyttade till den nya lag om polisens behandling av personuppgifter som föreslås i slutbetänkandet. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 3. Utredningens lagförslag finns i bilaga 4. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. En remissammanställning finns tillgänglig i ärendet (Ju 97/1660). Regeringen tar nu ställning till utredningens förslag. Härutöver föreslår regeringen en ändring i sekretesslagen såvitt avser sekretess för uppgifter som hänför sig till vapenregister. Ändringen är föranledd av en tidigare beslutad omläggning av systemet för avisering av folkbokföringsuppgifter (prop. 1994/95:201, bet. 1994/95:SkU26, rskr. Omläggningen innebär bl.a. att folkbokföringen inte längre skall avisera polismyndigheterna om adressändringar m.m. beträffande innehavare av vapenlicens (a. prop. s. 30). Folkbokföringen skall därför inte längre tillföras några uppgifter om personers vapeninnehav. Avsikten är att skall ta över folkbokföringens uppgift i aktuellt hänseende. Sekretessen enligt 5 kap. 5 § sekretesslagen bör därför ändras från att gälla i verksamhet som avser folkbokföringen till att i stället gälla hos . Regeringen har i denna fråga inhämtat synpunkter under hand från och från . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i det remitterade förslaget. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets synpunkter. Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 8.2.4 och 10.5 samt i författningskommentaren. Följdlagstiftning till personuppgiftslagen Såsom framgår av regeringens proposition 1997/98:44 Personuppgiftslag beslutade regeringen att tillkalla en parlamentariskt sam- mansatt kommitté med uppgift att bl.a. göra en total revision av datalagen (1973:289) och analysera på vilket sätt EG-direktivet om personuppgifter (och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter) skall genomföras i svensk lag. Kommittén som antog namnet avgav betänkandet Integritet Offentlighet Informationsteknik (SOU 1997:39). Kommittén föreslog bl.a. en persondatalag som skulle ersätta datalagen. Regeringen beslutade , efter att ha inhämtat Lagrådets yttrande över lagförslaget, den inledningsvis nämnda propositionen. Regeringens förslag till personuppgiftslag bygger i allt väsentligt på förslag. Angående en närmare redogörelse för det ärendets beredning, se a. prop. s. 29 f. I flera särskilda registerlagar och andra lagar finns hänvisningar till hela datalagen eller vissa paragrafer i den. I den här propositionen finns det därför förslag till ändringar i några av dessa lagar. Förslagen är rent redaktionella följdändringar till den föreslagna personuppgiftslagen. Lagändringarna är därmed enligt regeringens be- dömning av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Något lagrådsyttrande har därför inte inhämtats. 4 Registerlagstiftningen 4.1 Inledning Det allmänna kriminalregistret innehåller uppgifter om personer som har dömts till andra påföljder än böter. Registret förs av . För registret gäller bestämmelserna i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister (kriminalregisterlagen) och kriminalregisterkungörelsen (1973:58). och polismyndigheterna för också olika slag av polisregister. För dessa gäller bestämmelserna i lagen (1965:94) om polisregister m.m. (polisregisterlagen) och polisregisterkungörelsen (1969:38). fördes det allmänna kriminalregistret över från till . Skälen till detta var önskan om att minska den dubbelregistrering som då förekom och de kostnader som hängde samman därmed. I samband med överföringen sammanfördes kriminalregistret med det centrala personregister som fördes hos . Det samordnade registret, som förs med hjälp av automatisk databehandling, kallas person- och belastningsregistret. För detta gäller olika regler beroende på om det är fråga om dess användning som kriminalregister eller polisregister. I det förra fallet gäller kriminalregisterlagen och i det senare polisregisterlagen. Överföringen av det allmänna kriminalregistret från till utgjorde en del av uppbyggnaden av rättsväsendets informationssystem (RI-systemet). RI-systemet regleras i förordningen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (RI-förordningen). Enligt denna skall det finnas ett informationssystem grundat på automatisk databehandling för att insamla, lagra, bearbeta och lämna uppgifter som har samband med verksamheten inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet samt kriminalvården. Informationssystemet skall bestå av olika delsystem. Frågor om uppbyggnad eller om standarder i systemet skall beredas av den registeransvariga myndigheten i samråd med övriga berörda centrala myndigheter. 4.2 Bestämmelser om kriminalregister finns i kriminalregisterlagen och kriminalregisterkungörelsen. Som nämnts är kriminalregistret i praktiken en del av person- och belastningsregistret. Registret innehåller sådana uppgifter som främst behövs i domstolarnas verksamhet för att regler om sammanträffande av brott och förändring av påföljder skall kunna tillämpas. I registret förs in uppgifter om domar på fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård liksom uppgifter om åtgärder enligt 34 kap. . Registret innehåller också uppgifter om strafföreläggande avseende villkorlig dom. Bötesstraff antecknas inte i registret i andra fall än då förvandlingsstraff har ålagts. I registret antecknas vidare uppgifter om straffverkställighet, nåd och resning. I registret finns också vissa uppgifter om påföljder som har dömts ut i något annat land. 4.3 Polisregister m.m. 4.3.1 Polisregisterlagstiftningen Bestämmelser om polisregister finns i polisregisterlagen och polisregisterkungörelsen. Med polisregister avses enligt polisregisterlagen register som förs hos eller någon annan polismyndighet för att tjäna till upplysning om brott, för vilka någon har misstänkts, åtalats eller dömts, eller om någons personliga förhållanden i övrigt. Enligt polisregisterlagen skall innehållet i polisregister begränsas till uppgifter som är nödvändiga för att polisen skall kunna förebygga och upptäcka brott samt fullgöra sin verksamhet i övrigt. Närmare föreskrifter om innehållet i polisregister finns i 2 7 §§ polisregisterkungörelsen. Dessa regler innebär bl.a. att det i polisregister, förutom sådana uppgifter som skall antecknas i kriminalregistret, skall tas in uppgifter om vissa bötesdomar och godkända strafförelägganden, åtalsunderlåtelser i vissa fall, beslut om utvisning enligt 4 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529), beslut om utlämning och beslut om besöksförbud. Innehållet i polisregister är enligt 1 § polisregisterlagen inte begränsat till anteckningar om påföljder. Med stöd av 2 § andra stycket polisregisterlagen har i 6 § polisregisterkungörelsen föreskrivits att i polisregister får föras in även uppgifter om den som är misstänkt för brott och uppgifter om någon annans personliga förhållanden. Som villkor för sådan registrering gäller att denna är nödvändig för att polisen skall kunna förebygga och upptäcka brott och att uppgifterna är av särskild betydelse för brottsspaning. I polisregister får vidare tas in bl.a. uppgifter som har kommit in från annat nordiskt land eller från en stat som är ansluten till eller från denna organisation, under förutsättning att uppgiftens innehåll motsvarar en sådan uppgift som enligt det föregående får antecknas i polisregister. I polisregisterlagen finns dessutom bestämmelser om ett register som förs hos för dess sakkunnigutlåtanden. Detta register är inte ett polisregister i polisregisterlagens mening. fanns också bestämmelser om register hos och andra tullmyndigheter i deras brottsbekämpande verksamhet. Dessa bestämmelser är överflyttade till en särskild lag, lagen (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet. 4.3.2 Person- och belastningsregistret Person- och belastningsregistret är det största polisregistret. Det är främst ett belastningsregister och innehåller uppgifter om påföljder och därmed sammanhängande beslut som skall antecknas enligt kriminalregister- eller polisregisterförfattningarna. Enligt 6 § polisregisterkungörelsen får i polisregister tas in uppgift om den som är misstänkt för brott om det är av särskild betydelse för brottsspaning. Med stöd av denna bestämmelse registreras uppgifter enligt den s.k. personbladsrutinen. Enligt föreskrifter och allmänna råd för personbladsrutinen (FAP 441-2) skall lokal polismyndighet, och i vissa fall tull- och åklagarmyndighet, upprätta ett personblad, personblad 1, bl.a. om den som har fyllt är skäligen misstänkt för brott mot , trafikbrottslagen (1951:649), narkotikastrafflagen (1968:64), valutaförordningen (1959:264) och brott mot andra lagar och förordningar om det för brottet är föreskrivet svårare straff än böter eller disciplinstraff. I föreskrifterna görs undantag för registrering bl.a. för vissa brott mot och trafikbrottslagen. Sedan åklagaren fattat beslut i åtalsfrågan upprättas personblad 2. Personbladen sänds till , som registrerar uppgifterna i person- och belastningsregistret. Uppgifter enligt personbladsrutinen är de enda uppgifter om misstankar som förs in i person- och belastningsregistret. Övriga uppgifter om misstankar registreras i andra typer av polisregister. Person- och belastningsregistret förs med hjälp av automatisk databehandling. Varken kriminal- eller polisregisterförfattningarna är skrivna med utgångspunkt i att kriminal- eller polisregister skall vara datoriserade. Det formella stödet för att föra registret med automatisk databehandling finns i stället i förordningen (1970:517) om rätts- väsendets informationssystem (RI-förordningen). Inom polisen används uppgifterna i registret såväl vid spaning och brottsutredning som vid ordnings- och trafikpolisverksamhet. Upp- gifterna används också som underlag i bl.a. körkortsärenden. Uppgifter ur person- och belastningsregistret får under vissa förutsättningar användas också av andra myndigheter, t.ex. i olika tillståndsärenden. Hos domstolar och åklagare används uppgifterna i handläggningen av brottmål. 4.3.3 Andra polisregister Hos förs med stöd av polisregisterlagen även flera andra register. Dessa register används framför allt för brottsspaning. Hit hör bl.a. brottsanmälansregistret, det allmänna spaningsregistret (), signalements- och känneteckensregistret, fingeravtrycks-registret, U- boken (med uppgifter om utvisningar), en del av samt beslags- och analysregistret. Till polisregistren hör också Finanspolisens analys- och spaningsregister. Dessa register förs med hjälp av automatisk databehandling. Dessutom finns det ett manuellt register, fotoregistret. Även Säkerhetspolisens register regleras av polisregisterlagen. Särskilda föreskrifter för detta register finns i 5 a § förordningen (1989:773) med instruktion för . för dessutom andra register som inte är polisregister i polisregisterlagens mening. Till dessa hör godsregistret och registret för efterlysta fordon samt passregistret. Utöver de register som nämnts ovan förs vid olika polismyndigheter vissa lokala register. Det gäller bl.a. lokala spaningsregister av typen tillhållsregister samt register för intern samordning av pågående utredningar. Även dessa register omfattas av polisregisterlagen. Dessutom finns det andra typer av lokala register för vilka polisregisterlagen inte gäller, t.ex. förundersökningsregister, dvs. tillfälliga register som gäller en viss förundersökning. En beskrivning av de centrala och lokala register som förs av polisen finns i bilaga 5 till betänkandet Polisens register (SOU 1997:65). 4.3.4 Av 2 § körkortsförordningen (1977:722) framgår att det skall finnas ett för landet gemensamt körkortsregister. innehåller tre slag av uppgifter, nämligen identitetsuppgifter, körkortsuppgifter och belastningsuppgifter. Belastningsuppgifterna gäller dels uppgifter om sådana brott som anges i 83 § körkortsförordningen, dels vissa andra uppgifter, t.ex. om anmälan till länsstyrelse att en körkortsinnehavare inte längre uppfyller förutsättningarna för att få ha körkort. Enligt 90 § körkortsförordningen skall föra körkortsregistret med hjälp av automatisk databehandling. I fråga om uppgifter om brott som anges i 83 § körkortsförordningen förs registret dock av i enlighet med 21 § kungörelsen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (RI-förordningen). Denna del av registret kallas här körkortsregistrets belastningsdel. Registreringen i belastningsdelen fyller huvudsakligen två syften. Den skall dels lämna underlag för prövningen i körkortsmål, dels ge information till åklagare och domstolar i trafikmål om tidigare trafikbrottslighet. Bestämmelser om innehållet i körkortsregistret finns i 90 och 91 §§ körkortsförordningen. I den del av registret som förs av skall enligt 91 § körkortsförordningen tas in uppgifter om brott enligt 83 § samma förordning, dvs. uppgifter om dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot varigenom körkortshavare, innehavare av traktorkort, innehavare av utländskt körkort eller någon för vilken spärrtid beslutats men ännu inte löpt ut har funnits skyldig till vissa brott. Det gäller främst brott mot trafikbrottslagen, andra trafikförfattningar, narkotikastrafflagen samt vissa brottsbalksbrott såsom misshandel och andra våldsbrott. I fråga om de allra flesta brottsbalksbrott sker dock ingen registrering, om påföljden stannat vid böter. Regleringen i körkortsregistret är följaktligen på en gång mera omfattande och mera begränsad än registreringen i person- och belastningsregistret; i vissa fall sker anteckning då penningböter har dömts ut, i andra bara om påföljden är strängare än böter. 5 Utgångspunkter för regeringens förslag 5.1 Riktlinjepropositionen I proposition 1994/95:144 Riktlinjer för registrering av påföljder m.m. föreslog regeringen riktlinjer för uppbyggnaden av en ny struktur avseende de brottsregister m.m. som förs hos . Förslaget innebär att person- och belastningsregistret (PBR) skall ersättas av ett belastningsregiser och att det skall inrättas ett misstankeregister. Den registrering av påföljder som sker i körkortsregistrets belastningsdel skall enligt förslaget samordnas med belastningsregistret. har godkänt de föreslagna riktlinjerna (bet. 1994/95:JuU21, rskr. 1994/95:378). I propositionen uttalade regeringen att den gällande kriminal- och polisregisterlagstiftningen fick sin huvudsakliga utformning och därför - inte minst med hänsyn till den tekniska utvecklingen - framstår som föråldrad. Som exempel nämndes att PBR, som är ett enda register som förs med hjälp av automatisk databehandling, styrs av två olika lagar som dessutom utgår från att det förs manuellt. Regeringen framhöll vidare att dagens lagstiftning också har inslag som kan uppfattas som brister i skyddet för den personliga integriteten. Regeringen anförde att detta särskilt gäller kravet på att uppgifter bör hållas åtskilda efter graden på riktighet och tillförlitlighet. Sådana krav framställs bl.a. i rekommendation, No. R (87) 15 om användning av personuppgifter inom polissektorn. Som ett exempel på att bekräftade och obekräftade uppgifter antecknas i samma register angavs i propositionen att uppgifter om såväl ådömda påföljder som brottsmisstankar antecknas i PBR. Utgångspunkten för förslagen i den proposition regeringen nu lägger fram är, i enlighet med vad som uttalades i riktlinjepropositionen, att belastningsregistret skall innehålla de uppgifter om påföljder m.m. som antecknas i PBR och i körkortsregistrets belastningsdel. Misstanke- registret skall innehålla uppgifter bl.a. om den som är skäligen misstänkt för brott enligt den tidigare nämnda personbladsrutinen. 5.2 En ny datalag personuppgiftslagen Regeringen har i proposition 1997/98:44 föreslagit att en personuppgiftslag skall införas. Den föreslagna lagen skall ersätta den nuvarande datalagen (1973:289) och genomför och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Personuppgiftslagen är, precis som den nuvarande datalagen, tänkt att få generell räckvidd. Det innebär att den kommer att omfatta även sådan verksamhet som faller utanför EG-rätten. Särbestämmelser som kan behövas på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda register- författningar. Sådana särbestämmelser kommer att gälla framför person- uppgiftslagen. Personuppgiftslagen skall enligt förslaget gälla inte bara register, utan all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Lagen skall även omfatta behandling av personuppgifter om dessa ingår i eller avses ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. En utgångspunkt för personuppgiftslagen är att behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i lagen. I andra fall skall behandling av personuppgifter inte få förekomma. Något tillståndsförfarande motsvarande det nuvarande har inte föreslagits. Om en behandling av personuppgifter är tillåten enligt personuppgiftslagen, skall behandlingen anmälas till en tillsyns- myndighet. Om den som är ansvarig för en behandling har inrättat ett persondataombud, skall behandlingen i stället anmälas till denne. Den som är personuppgiftsansvarig skall se till att behandlingen sker korrekt och i enlighet med god sed, påpeka eventuella brister och anmäla missförhållanden till tillsynsmyndigheten. Denna skall i första hand försöka åstadkomma rättelse genom påpekanden och liknande förfaranden. Om det inte går eller om det är riskfyllt att vänta kan tillsynsmyndigheten vid vite förbjuda en behandling. Grundläggande krav på behandling av personuppgifter I förslaget till personuppgiftslag anges vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Personuppgifter skall behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Uppgifter får samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och får sedan inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ursprungliga. Behandling av personuppgifter för historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock aldrig anses oförenlig med de ursprungliga ändamålen. De personuppgifter som behandlas skall vidare vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet. Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet skall inte få behandlas. Vidare skall personuppgifter som behandlas vara riktiga och aktuella. Personuppgifter skall inte heller få bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. För historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock personuppgifter få bevaras . Behandling av särskilt känsliga uppgifter skall i princip vara förbjudet. Från förbudet finns dock flera undantag som är uppräknade i lagen. Känsliga uppgifter får t.ex. under vissa förutsättningar behandlas för hälso- och sjukvårdsändamål och för forsknings- och statistikändamål. Med känsliga uppgifter avses personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening. Det skall vidare enligt huvudregeln vara förbjudet att behandla sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Det skall vidare vara förbjudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihets- berövanden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall dock få meddela föreskrifter om undantag från förbudet. Några andra särskilda bestämmelser om behandling av uppgifter som visar att någon har misstänkts eller dömts för brott har inte tagits in i person- uppgiftslagen. Information Personuppgiftslagen innehåller vidare bestämmelser om den personuppgiftsansvariges skyldighet att informera den registrerade om behandling som rör honomeller henne. Sådan information skall dels lämnas självmant av den persondataansvarige, dels med anledning av den registrerades begäran. Rättelse Den personuppgiftsansvarige skall vidare vara skyldig att rätta, blockera eller utplåna felaktiga uppgifter m.m. och underrätta dem som har fått del av sådana uppgifter om det rätta förhållandet. Det finns särskilda bestämmelser om automatiserade beslut och om säkerheten vid behandling av personuppgifter. Skyddsåtgärder En tillsynsmyndighet föreslås få besluta om de skyddsåtgärder som kan behövas för en behandling och att få förena beslutet med vite. Överföring av uppgifter till utlandet I princip skall det vara förbjudet att föra över personuppgifter till länder utanför EU. Från detta förbud finns dock flera undantag. Det viktigaste är att det skall vara tillåtet att överföra uppgifter till de länder som har anslutit sig till dataskyddskonvention. Sanktioner Slutligen har bestämmelser om sanktioner i form av skadestånd, vite och straff föreslagits. I kraftträdande Personuppgiftslagen föreslås träda i kraft , då datalagen skall upphöra att gälla. Beträffande sådan behandling som pågår vid i kraftträdandet skall till och med den äldre lagen tillämpas.