prop · GL0345D4 · 1998-01-01 00:00:00 — Därvid äger vad som i 16 kap. 11 § föreskrivs om jämkning av verksamheten eller företräde åt den ena verksamheten motsvarande tillämpning. Paragrafen motsvarar 15 kap. 11 § vattenlagen. 15 § På ansökan av länsstyrelse eller den avgiftsskyldige får miljödomstolen föreskriva den ändring av en bygdeavgift eller en allmän fiskeavgift som kan behövas med hänsyn till erfarenheterna av vattenverksamhetens verkningar eller till bestående hinder att utnyttja verksamheten i den avsedda omfattningen. Frågan om ändring av en sådan avgift får även tas upp till prövning i samband med en omprövning enligt 24 kap. 5 och 8 §§ samt 13 och 14 §§ detta kapitel. Paragrafen motsvarar 15 kap. 12 § vattenlagen. 16 § Saknas bestämmelser om innehållande eller tappning av vatten beträffande en vattenverksamhet eller bestämmelser om nyttjandet av en vattentäkt eller är meddelade bestämmelser ofullständiga, får miljödomstolen på talan av den som lider skada genom de rådande förhållandena fastställa sådana bestämmelser som är ägnade att för framtiden förebygga eller minska skador. Bestämmelserna får inte ändra vad som lagligen kan gälla och inte heller skada tredje mans rätt. Paragrafen motsvarar 15 kap. 19 § vattenlagen. Ändrade förhållanden i samfälligheter 17 § Om en dom eller ett beslut enligt 24 kap. 5 eller 8 § eller 13 16 §§ inverkar på frågan om en samfällighets fortsatta bestånd, kretsen av deltagare eller kostnadsfördelningen mellan dem, får meddelas de ändrade bestämmelser som behövs. Inträder, sedan en samfällighet har bildats enligt denna lag, i andra fall än som avses i första stycket ändrade förhållanden som inte i ringa mån inverkar på frågan om sättet för verksamhetens bedrivande, kretsen av deltagare eller kostnadsfördelningen mellan dem, får frågan på ansökan av en deltagare omprövas av miljödomstolen. Även utan att sådana förhållanden har inträtt, får en omprövning äga rum, om någon vill ansluta sig som deltagare eller i det tidigare avgörandet har föreskrivits att frågan får omprövas och har gått ut. Vid omprövningen gäller bestämmelserna om vattenverksamhet i tillämpliga delar. Den som inträder som deltagare i en bestående samfällighet skall åläggas att i skälig utsträckning ersätta de övriga deltagarna deras kostnader som nedlagts i gemensamma anläggningar. Vad som sagts nu gäller också när andelstalet höjs för en deltagare som ingår i en samfällighet. Paragrafen motsvarar 15 kap. 15 § vattenlagen. 18 § En överenskommelse om att någon skall inträda i eller utträda ur en samfällighet enligt denna lag, att en deltagares andelstal skall ändras eller att samfälligheten skall upphöra har samma verkan som en tillståndsdom eller ett tillståndsbeslut, om överenskommelsen på ansökan av en deltagare godkänns av miljödomstolen. Ett sådant godkännande får inte lämnas om det är uppenbart att överenskommelsen strider mot denna lag. Paragrafen motsvarar 15 kap. 16 § vattenlagen. 19 § skall överlämna ärenden enligt om tillstånd till markavvattning till miljödomstolen, om det framställs yrkande om 1. att även någon annan än sökanden skall delta i markavvattningen, 2. särskild tvångsrätt enligt 28 kap. 10 § , eller 3. ersättning enligt 31 kap. 16 § eller inlösen enligt 31 kap. 17 § . får överlämna ärenden enligt om andra fastigheter än sökandens kan komma att beröras. skall tillsammans med ärendet överlämna ett yttrande avseende den ansökta verksamhetens inverkan på allmänna intressen. I yttrandet skall särskild vikt läggas vid naturvårdsfrågorna. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. Tillstånd till markavvattning prövas av . Vissa ärenden skall dock enligt paragrafen lämnas över till miljödomstolen. Skälen för detta finns i avsnitt 4.24. Ett överlämnande skall ske om det framställs yrkande om att flera skall delta i markavvattningen. Ett sådant yrkande kan framställas av antingen sökanden eller någon annan som vill delta. I 3 kap. 1 § finns bestämmelser om rätt och skyldighet att delta i en markavvattning. Överlämnande skall vidare ske om sökanden begär att få särskild tvångsrätt. Regler om särskilda tvångsrätter finns i 28 kap. 10 § . Enligt nämnda paragraf kan den som utför eller skall utföra vattenverksamhet ges rätt att utföra anläggningar eller åtgärder på fastigheter som tillhör någon annan och ta i anspråk mark för detta. Något överlämnande skall däremot inte ske enbart av den anledningen att sökanden med stöd av 28 kap. 4 § begär att få utföra skadeförebyggande åtgärder på annans fastighet. Överlämnande skall slutligen ske om någon framställer yrkande om ersättning eller om sökanden eller någon annan begär inlösen. skall överlämna ärendet även om den anser att det yrkande som föranleder överlämnandet saknar fog. Enligt andra stycket får överlämna ett ärende till miljödomstolen om andra fastigheter än sökandens kan komma att beröras. Det kan t.ex uppstå behov av avvattning även på andra fastigheter än sökandens. När överlämnar ärendet skall den enligt det tredje stycket överlämna ett eget yttrande. I yttrandet skall anges om , utifrån sin bedömning av om verksamheten inverkar på allmänna intressen, tillstyrker ansökan eller inte samt vilka naturvårdshänsyn som enligt skall tas samt skälen för sin bedömning. 20 § Om det vid en fastighetsreglering beslutas att en fråga om markavvattning skall prövas enligt , skall detta anmälas av lantmäterimyndigheten till miljödomstolen. Ägarna av de fastigheter som ingår i fastighetsregleringen anses då som sökande. Anmälan skall vara skriftlig och innehålla samma uppgifter som en ansökan om tillstånd till markavvattning. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 9 § andra stycket och 10 § tredje stycket vattenlagen. En lantmäterimyndighet kan enligt gällande rätt i vissa fall själv besluta om enklare markavvattningar. Enligt 9 kap. 1 § fastighetsbildningslagen skall anläggningsarbete eller liknande åtgärd verkställas under förrättning för fastighetsreglering som ett för sakägarna gemensamt arbete. Förutsättningarna är att det främjar fastighetsregleringens syfte och att arbetet ej lämpligen bör ombesörjas av enskild sakägare. För vattenverksamheternas del gäller bestämmelsen endast sådana markavvattningsföretag, för vilka tillståndsplikt föreligger enbart på grund av 4 kap. 2 § andra stycket vattenlagen. För större markavvattningar får lantmäterimyndigheten i stället förordna om prövning enligt vattenlagen. Möjligheten för lantmäterimyndigheten att kunna förordna om prövning av markavvattning hos annan myndighet bör enligt regeringen finnas kvar. Eftersom det är fråga om sådana markavvattningar i vilka flera deltar bör denna prövning ske vid miljödomstolen. I paragrafen föreskrivs därför att lantmäterimyndigheten efter beslut om att markavvattningsfrågan skall prövas enligt skall anmäla detta till miljödomstolen. Anmälan skall vara skriftlig och innehålla samma uppgifter som en ansökan om tillstånd gjord av en sakägare. I 16 kap. 2 § tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om vad en ansökan skall innehålla. 21 § Om det vid prövningen av en markavvattning enligt framställs yrkande om att även någon annan än sökanden skall delta i markavvattningen, skall miljödomstolen förordna en markavvattningssakkunnig. En markavvattningssakkunnig skall förordnas även i mål som inletts genom en anmälan enligt 20 §. Någon markavvattningssakkunnig behöver inte förordnas om det är uppenbart hur frågan om delaktighet skall lösas. Miljödomstolen får även i annat fall förordna en markavvattningssakkunnig. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. Enligt paragrafen skall en markavvattningssakkunnig förordnas när det blir aktuellt att även andra fastigheter än sökandens skall delta i markavvattningen. Skälen för att införa paragrafen finns redovisade i avsnitt 4.24. Någon sakkunnig skall enligt det andra stycket inte förordnas om frågan om delaktighet endast kan avgöras på ett sätt. Detta kan vara fallet när det står klart att något deltagande från annan inte skall ske. Något förordnande skall inte heller ske när någon annan skall delta och detta uppenbarligen bara kan lösas på ett sätt. Normalt krävs det i detta fall att de inblandade parterna är överens. Det bör anmärkas att domstolen inte är bunden av ett medgivande av yrkandet att någon annan skall delta. Andra förhållanden, främst hänsyn till naturen och till andra sakägare, kan göra att markavvattningen inte skall utföras på det sätt som parterna är överens om. Paragrafens tredje stycke ger en möjlighet att förordna en markavvattningssakkunnig i även andra fall än de diskuterade. Vid omprövningar av tillstånd till markavvattningar kan detta vara lämpligt när förhållandet mellan deltagarna behöver ändras. 22 § Särskilda bestämmelser om behörighet att vara markavvattningssakkunnig får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 1 § andra stycket vattenlagen. 23 § Som markavvattningssakkunnig får inte förordnas någon som står i ett sådant förhållande till saken eller någon av parterna att tillförlitligheten kan anses förringad. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. Den har utformats efter förebild i 40 kap. 2 § . I paragrafen behandlas frågor om jäv. 24 § Den markavvattningssakkunnige bör samråda med sökanden och övriga sakägare samt de myndigheter som berörs av markavvattningen. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 12 § andra stycket vattenlagen. 25 § Den markavvattningssakkunnige får utföra besiktning. Sökanden, övriga sakägare och de myndigheter som berörs av markavvattningen skall underrättas om besiktningen. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. Vid förrättning enligt nuvarande vattenlag skall sammanträde alltid hållas. Den markavvattningssakkunnige kommer däremot inte alltid att företa besiktning. Miljödomstolen skall däremot normalt hålla sammanträde. Vid ett sådant sammanträde bör ofta syn hållas. Den markavvattningssakkunnige bör normalt delta vid sammanträdet. 26 § Om det behövs med anledning av besiktningen, har den markavvattningssakkunnige rätt att gå in i byggnader, beträda ägor, göra mätningar och markundersökningar samt utföra därmed sammanhängande eller jämförliga åtgärder. I trädgårdar eller liknande planteringar får träd inte skadas eller fällas utan ägarens samtycke. Även i övrigt skall skador undvikas, om det är möjligt. Rätt att beträda annans ägor har också den som vid miljödomstolen för talan i målet. Sökanden skall betala ersättning för skador som har uppkommit genom åtgärder enligt första stycket. Yrkande om ersättning skall framställas innan målet avgörs. skall lämna det biträde som behövs för att den markavvattningssakkunniges befogenheter enligt första stycket första meningen skall kunna utövas. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 24 § vattenlagen. Enligt paragrafen har den markavvattningssakkunnige, sökanden och andra som för talan rätt att beträda annans ägor. Den markavvattningssakkunnige, men däremot inte sökanden eller andra som för talan, ges dessutom rätt att gå in i byggnader och att utföra vissa åtgärder. Sökanden skall betala ersättning för skador som är självförvållade eller som någon annan orsakar i samband med besiktningen. Med stöd av 25 kap. 10 § kan andra sakägare än sökanden i vissa fall åläggas att stå för delar av sökandens kostnader. 27 § Om sökanden återkallar sin ansökan, skall de sakägare som har framställt yrkande om att delta i markavvattningen underrättas. Om sådana sakägare saknas eller inte inom föreskriven tid begär att handläggningen fortsätter, skall målet skrivas av. Sakägare på vars begäran målet handläggs vidare anses därefter som sökande. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 25 § första och andra stycket vattenlagen. 28 § Ett mål som har inletts efter anmälan av lantmäterimyndigheten enligt 20 § skall skrivas av, om fastighetsregleringsförrättningen ställs in. Handläggningen skall dock fortsätta, om sakägare som har fört talan i målet och som har kunnat ansöka om markavvattningen begär det. Underrättas sakägarna om regleringsförrättningens inställande vid ett sammanträde vid miljödomstol, skall begäran framställas vid sammanträdet. I annat fall skall begäran framställas inom den tid som miljödomstolen bestämmer. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 26 § vattenlagen. 29 § Den markavvattningssakkunnige skall till miljödomstolen ge in ett yttrande. Om den markavvattningssakkunnige anser att ansökan skall bifallas, skall yttrandet innehålla 1. förslag om hur markavvattningen skall utformas, med angivande av de miljökonsekvenser en sådan utformning kommer att medföra, 2. vilka som skall delta i markavvattningen, och 3. varje deltagares andelstal i fråga om kostnaderna för verksamheten. Den markavvattningssakkunnige bör med yttrandet ge in sin kostnadsräkning. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. I paragrafens första stycke anges vad den markavvattningssakkunniges yttrande skall innehålla. Enligt paragrafens andra stycke bör den markavvattningssakkunnige med yttrandet ge in sin kostnadsräkning. Av 25 kap. 8 § framgår att sökanden skall ersätta denna kostnad. Sökandens kostnader skall enligt 25 kap. 10 § fördelas mellan sakägarna. 1 § Den vars vattenkraft skall tillgodogöras av annan med stöd av 2 kap. 8 § eller på grund av överenskommelse, får delta i tillgodogörandet, om det är av betydelse för hans verksamhet och om hans rätt till kraften är grundad på äganderätt eller annan rättighet som gäller mot alla och som inte är begränsad till tiden. Han är då berättigad till andel i kraftproduktionen (andelskraft) och skyldig att bidra till kostnaderna för kraftanläggningens utförande och drift, allt i förhållande till sin andel i den vattenkraft som skall tillgodogöras vid anläggningen. Motsvarande gäller den vars strömfall tas i anspråk enligt 2 kap. 9 §, om ersättning för ianspråktagandet inte redan har bestämts. Skyldigheten att tillhandahålla andelskraft ligger på strömfallsfastigheten. Rätten till andelskraft skall vara förenad med den fastighet till vilken vattenkraften har hört eller rättigheten har överflyttats enligt 3 § första stycket. Paragrafen motsvarar 9 kap. 16 § vattenlagen. 2 § I samband med ett beslut om tillhandahållande av andelskraft skall nödvändiga bestämmelser meddelas om villkoren för tillhandahållandet och om kostnadsbidrag. Om förhållandena ändras, har kraftanläggningens ägare eller mottagaren av andelskraft rätt till omprövning av rättsförhållandet mellan dem. Vid omprövningen får endast sådana ändringar beslutas som innebär väsentlig fördel för någon av parterna utan att medföra betydande olägenhet för motparten. Om det beslutas att rätten till andelskraft skall avlösas mot ersättning i pengar, gäller bestämmelserna i 31 kap. om skadereglering vid tillståndsprövning av vattenverksamhet. Paragrafen motsvarar 9 kap. 17 § vattenlagen. 3 § På ansökan av ägaren till en fastighet som har rätt till andelskraft får beslutas att rätten till andelskraft skall flyttas över till någon annan fastighet som tillhör samma ägare, om detta kan ske utan skada för borgenärer med panträtt eller andra rättsägare. Rätten till andelskraft får upplåtas av ägaren till den fastighet som har denna rätt. Avtal om upplåtelse är inte bindande längre än från det avtalet slöts. Upplåtelser för någons livstid gäller dock utan begränsning till . Paragrafen motsvarar 9 kap. 18 § vattenlagen. 4 § Om den kraftmängd som tas ut som andelskraft minskas i sådana fall som avses i 31 kap. 22 eller 23 § eller till följd av omprövning för att förbättra en vattenanläggnings säkerhet, är mottagaren av andelskraften skyldig att utan ersättning tåla denna minskning i samma utsträckning som innehavaren av det kraftverk från vilket andelskraften tillhandahålls. Paragrafen motsvarar 9 kap. 19 § vattenlagen. 9 kap. Övriga bestämmelser 1 § Vid prövningen av frågor om vattenverksamhet och vattenanläggningar skall bestämmelser om fastigheter gälla också gruvor. Detta gäller dock inte i sådana fall som avses i 3 kap. 2 § tredje stycket. Paragrafen motsvarar delvis 22 kap. 1 § vattenlagen. 2 § Vattenverksamhet skall anses beröra en viss fastighet 1. när ett yrkande framställs om skyldighet för fastighetens ägare att delta i verksamheten, 2. när fastigheten eller dess vatten tas i anspråk för verksamheten eller för en anläggning i samband med verksamheten, eller 3. när verksamheten kan medföra skador på mark eller vatten som tillhör fastigheten, på byggnader eller anläggningar som finns på fastigheten eller på fastighetens användningssätt. Paragrafen motsvarar 22 kap. 2 § vattenlagen. 3 § Om en säkerhet som skall ställas enligt denna lag eller inte har godkänts av den till vars förmån den ställs, skall säkerheten prövas av . Borgen får godkännas av endast om borgensmannen svarar som för egen skuld och, om flera har tecknat borgen, de svarar solidariskt. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund behöver inte ställa säkerhet. Paragrafen motsvarar 22 kap. 3 § vattenlagen. 4 § På begäran av någon som vill bedriva vattenverksamhet men som ännu inte har ansökt om tillstånd, får miljödomstolen förordna en sakkunnig som på verksamhetsutövarens bekostnad gör nödvändiga undersökningar. Om undersökningarna avser verksamhetens inverkan på det allmänna fiskeintresset, skall som sakkunnig förordnas den som föreslår. Paragrafen motsvarar 22 kap. 5 § vattenlagen. 5 § Efter ansökan av ägaren till en vattenanläggning eller av någon vars rätt berörs av anläggningen kan förordna en besiktningsman för att utreda om anläggningen har kommit till i laga ordning eller är av laga beskaffenhet. Den som har ansökt om besiktning enligt första stycket skall betala kostnaderna för besiktningen med ett belopp som bestämmer. Om besiktningsmannen begär det, är den som har gjort ansökan även skyldig att betala förskott på kostnaderna för besiktningen. Paragrafens första stycke motsvarar 18 kap. 4 § vattenlagen. Det andra stycket motsvarar 20 kap. 12 § samma lag. 6 § Är flera fastigheter beroende av samma grundvattentillgång för förbrukning till husbehov, skall vattnet fördelas mellan dem efter vad som är skäligt, om fastigheternas behov inte kan täckas helt. Vid en sådan fördelning får en fastighet inte berövas vatten, som den med hänsyn till läge och naturlig beskaffenhet, äldre bebyggelse eller andra omständigheter bör anses ha företräde till. En fördelning får jämkas, om förhållandena har ändrats. Paragrafen motsvarar 22 kap. 7 § vattenlagen. 7 § Miljödomstolen skall föra en förteckning över vattenverksamhet inom domsområdet (vattenbok) i den utsträckning som regeringen föreskriver. Paragrafen motsvarar 22 kap. 8 § vattenlagen. Regeringen har, enligt gällande regler, i vattenboksförordningen (1983:789) meddelat ytterligare bestämmelser om vattenbok. Efter förslag av kommer regeringen att besluta nya bestämmelser i förordning som grundar sig på bemyndigandet i denna paragraf. 5.3 Förslaget till lag med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning Den föreslagna lagen består av bestämmelser som finns i renhållningslagen (1979:596) och naturvårdslagen (1964:822), men som av systematiska skäl innehållsmässigt inte passar in särskilt bra i (se avsnitt 4.20.8). Lagen kommer alltså i sak framför allt att bestå av paragrafer motsvarande 18 20 §§ renhållningslagen samt 17 § andra stycket och 22 § naturvårdslagen. För en utförligare författningskommentar hänvisas till tidigare förarbeten beträffande dessa lagrum. Bestämmelserna i renhållningslagen överfördes i princip oförändrade från den tidigare kommunala renhållningslagen (prop 1978/79:205, bet. 1979/80:JoU48, rskr. 1979/80:366). Bestämmelserna i 18 och 19 §§ renhållningslagen fick dock sin nuvarande utformning i samband med att ordningslagen infördes (prop 1992/93:210, bet. 1993/94:JuU1, rskr. 1993/94:1). Bestämmelserna i naturvårdslagen har ändrats vid ett flertal tillfällen. 22 § infördes ursprungligen i samband med naturvårdslagen (prop. 1964:148, 3 LU 1964:41, rskr. I samband med att ändringar gjordes i lagen ändrades detta lagrum och 17 § andra stycket infördes i lagen (prop. 1974:166, bet. 1974:JoU52, rskr. Övriga ändringar har huvudsakligen varit av följdlagstiftningskaraktär. 1 § Med fastighetsinnehavare avses i denna lag den som äger fastigheten eller den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som fastighetsägare. Paragrafen motsvarar 1 § fjärde stycket renhållningslagen. Samma definitionen av fastighetsinnehavare gäller vid tillämpning av bestämmelserna om avfall enligt 15 kap. 5 § . 2 § På gator, torg, parker och andra allmänna platser som är redovisade i detaljplan enligt (1987:10) och för vilka kommunen är huvudman, ansvarar kommunen för att platserna genom gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder hålls i ett sådant skick att uppkomsten av olägenheter för människors hälsa hindras och de krav tillgodoses som med hänsyn till förhållandena på platsen och övriga omständigheter kan ställas i fråga om trevnad, framkomlighet och trafiksäkerhet. Kommunens skyldigheter gäller inte, om åtgärderna skall utföras av staten som väghållare. Fastighetsinnehavare är skyldig att utföra sådana åtgärder som avses i första stycket inom områden som i detaljplan redovisas som kvartersmark och som har iordningställts och begagnas för allmän trafik. Utan hinder av vad som sägs i andra stycket ansvarar dock kommunen i enlighet med vad som anges i första stycket för områden som skall användas för allmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt eller annan särskild rätt enligt 14 kap. 2 § . När särskilda skäl föreligger, får regeringen på framställning av kommunen medge undantag från kommunens skyldighet enligt första stycket. Paragrafen, som motsvarar 18 § renhållningslagen, innehåller grundläggande bestämmelser om gaturenhållning på allmänna platser som har upplåtits för allmän trafik. En redaktionell ändring i förhållande till renhållningslagen har gjorts i första stycket genom att uttrycket väg strukits från uppräkningen av allmänna platser redovisade i detaljplan för vilka kommunen är huvudman. Skälet för detta är att uttrycket väg används för områden för fordons- och gångtrafik i en sådan detaljplan där kommunen har bestämt att det inte skall vara kommunalt huvudmannaskap. Är kommunen huvudman för område för fordons- och gångtrafik används uttrycket gata (prop. 1985/86:1 med förslag till ny plan- och bygglag, s. 561, bet. 1985/86:BoU1, rskr. 1985/86:27). Ytterligare en förändring har gjorts i formuleringen av paragrafen för att klargöra att kommunens ansvar för renhållningen innefattar även kravet på trevnad. Paragrafen innehåller uttrycket olägenhet för människors hälsa. Motsvarande uttryck används i . Begreppet definieras i 9 kap. 3 § . Definitionen kan vara vägledande också för tillämpningen av denna lag. 3 § Kommunen kan ålägga en fastighetsinnehavare inom ett område med detaljplan där kommunen är huvudman för allmänna platser att utföra de åtgärder som avses i 2 § första stycket i fråga om gångbanor eller andra utrymmen utanför fastigheten som behövs för gångtrafiken. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande en kommun får meddela närmare föreskrifter i fråga om de åtgärder som skall vidtas av fastighetsinnehavaren. Paragrafen motsvarar 19 § renhållningslagen. Första stycket ger kommunen rätt att ålägga fastighetsägare att hålla rent på gångbana eller något annat utrymme utanför fastigheten. I andra stycket finns ett bemyndigande som ger regeringen eller efter regeringens bemyndigande en kommun rätt att meddela detaljföreskrifter för fastighetsinnehavare. Sådana föreskrifter kan t.ex. avse fastighetsinnehavares skyldighet att utföra vinterväghållning på visst sätt eller att undanröja sand eller motsvarande fr.o.m. en viss tidpunkt.