prop · GL03120 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1997/98:120 Ett rättsligt skydd för beteckningen Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Lagar och förordningar som har beslutats av respektive re- geringen kungörs som regel i publikationen som på uppdrag av regeringen ges ut av en av rättscheferna i Justitiede- partementet. Om kortform används för författningssamlingen, används alltid beteckningen SFS. I propositionen föreslås att beteckningen och dess förkortning SFS skall ges ett rättsligt skydd genom en särskild lag. Enligt lagförslaget får inte och använ- das offentligt som beteckning på någon annan samling av författningar än den som avses i 4 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar eller ingå i någon sådan beteckning. Om beteckningen eller förkortningen används i strid med förbudet skall allmän domstol vid vite kunna förbjuda fortsatt användning av den. Sådan talan skall föras eller låta föras av Justitiekanslern. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder beteckningen eller förkortningen i strid med förbudet skall vara skyldig att betala ersättning för den skada som användandet har medfört. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Förslag till lag om skydd för beteckningen 5 3 Ärendet och dess beredning 5 4 Kungörande och tryckning av författningar 6 4.1 Kungörande 6 4.2 Olika författningssamlingar 7 4.3 8 4.4 Tryckning, försäljning och distribution av 9 4.4.1 Trycklov och krav på utformningen 9 4.4.2 Uppdraget att trycka 9 4.4.3 Det svenska rättsdatasystemet 10 5 Immaterialrättsliga frågor 12 5.1 Upphovsrätt 12 5.1.1 12 5.1.2 rättsdatabaser 13 5.2 Känneteckenrättsligt skydd 14 5.2.1 Varumärkesrättsligt skydd 14 5.2.2 Krav på särskiljningsförmåga 15 5.3 Har beteckningarna eller SFS ett varumärkesrättsligt skydd? 16 5.4 Lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar 17 5.4.1 Lagens tillkomst och tillämpningsområde 17 5.4.2 Omfattas beteckningarna och av skyddet? 18 6 Behovet av en reform 18 7 Hur kan ett rättsligt skydd åstadkommas? 22 8 Reglernas utformning 24 9 Sanktioner m.m. 27 10 Ikraftträdande m.m. 31 11 Kostnader 32 12 Författningskommentar 32 Bilaga 1 Promemorians lagförslag 35 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna 36 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 37 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 38 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 39 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om skydd för beteckningen . 2 Förslag till lag om skydd för beteckningen Härigenom föreskrivs följande. 1 § och dess förkortning SFS får inte användas offentligt som beteckning på någon annan samling av författningar än den som avses i 4 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar eller ingå i någon sådan beteckning. Det- samma gäller böjningsformer av beteckningen och förkortningen. 2 § Om beteckningen eller förkortningen används i strid med 1 § kan allmän domstol vid vite förbjuda fortsatt användning av den. Justitiekanslern skall föra eller låta föra talan om sådant förbud. 3 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder beteckningen eller förkortningen i strid med 1 § skall betala ersättning för den skada som användandet har medfört. Denna lag träder i kraft . Lagen gäller inte samlingar av författningar som har framställts före ikraftträdandet. 3 Ärendet och dess beredning Lagar och förordningar som har beslutats av respektive re- geringen skall som regel kungöras i , som ges ut genom regeringens försorg. I författningssamlingsförordningen (1976:725) har regeringen uppdragit åt en av rättscheferna i Justitiede- partementet att vara utgivare av författningssamlingen. SFS används som förkortning för . svarar Fakta Informationsförlag lag (Fakta) genom ett avtal med staten för tryckning, försäljning och dist- ribution av . hade ett annat för- lag motsvarande uppdrag. Uppdraget att trycka, sälja och distribuera upphandlas med jämna mellanrum. har det börjat förekomma att författningar som kungörs i sprids också av andra än den som har statens uppdrag för utgivandet. Detta omfattar såväl tryckt som elektronisk form. Vid denna spridning används ofta eller SFS som beteckning på författningssamlingarna trots att dessa inte stämmer överens med den officiella utgåvan. Mot denna bakgrund utarbetades inom () departementspromemorian Ett rättsligt skydd för beteckningen (Ds 1997:82). Promemorian har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedeparte- mentet (dnr Ju97/3805). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över det förslag som finns i bilaga 3. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. En viss redaktionell ändring har gjorts i lagtexten. 4 Kungörande och tryckning av författningar 4.1 Kungörande Enligt 8 kap. 19 § regeringsformen skall en beslutad lag utfärdas av rege- ringen utan dröjsmål. Vidare skall en beslutad lag kungöras så snart det kan ske. Med utfärdande avses att lagen får sin slutliga utformning och att normgivningsförfarandet därmed är avslutat. Med kungörande avses det förfarande genom vilket lagen blir allmänt tillgänglig. Bestämmel- serna om utfärdande och kungörande gäller också för förordningar om något annat inte har bestämts i lag. finns det ett enhetligt system för den officiella publice- ringen av lagar och andra författningar. Regler för detta finns i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar (kungörandelagen). Författningar som har beslutats av , rege- ringen eller kyrkomötet eller av en myndighet under regeringen, riks- dagen eller kyrkomötet skall kungöras enligt bestämmelserna i kungö- randelagen. Enligt lagen skall det finnas olika författningssamlingar för kungörande. Dessa är , för- fattningssamling, författningssamlingar för centrala myndigheter under regeringen, författningssamlingar för och för förvaltningsmyndigheter under samt en författningssamling för varje län. 4.2 Olika författningssamlingar Enligt kungörandelagen skall författningar som har utfärdats av rege- ringen som regel kungöras i . SFS är därför den helt dominerande formen för officiell publicering av lagar och andra författningar. Regeringen kan under vissa omständigheter bestämma att en viss för- fattning som beslutats av regeringen skall kungöras i någon annan för- fattningssamling. Detta kan ske om möjligheten att överblicka författ- ningsmaterialet därigenom skulle underlättas eller om det finns andra särskilda skäl (4 § andra stycket). Regeringen har dessutom möjlighet att bestämma att en sådan författning skall kungöras i någon annan publika- tion. För detta krävs dock synnerliga skäl (4 § tredje stycket). Författningar som beslutas av kyrkomötet skall kungöras i författningssamling (5 §). Detsamma gäller sådana författningar som ett domkapitel eller en stiftsstyrelse beslutar med stöd av bemyndi- ganden i författningar som beslutas av kyrkomötet samt författningar som Kammarkollegiet beslutar med stöd av bemyndiganden av rege- ringen enligt 41 kap. kyrkolagen (1992:300). Författningar som beslutas av centrala myndigheter under regeringen skall, med undantag för författningar beslutade av Kammarkollegiet en- ligt vad som nämnts i stycket ovan, kungöras i den författningssamling som myndigheten enligt regeringens beslut låter ge ut eller, om en sådan författningssamling saknas, i någon annan av regeringen bestämd författ- ningssamling som ges ut genom en central myndighets försorg (6 § första stycket). Om det inte finns någon författningssamling som författningen kan kungöras i, skall den kungöras i . I övrigt får författningar som har beslutats av centrala myndigheter under rege- ringen kungöras i endast om det med hänsyn till särskilda skäl kan anses vara den lämpligaste åtgärden (6 § tredje stycket). Om det finns synnerliga skäl kan regeringen medge att en sådan författning skall kungöras på annat sätt än i författningssamling (7 §). Författningar som beslutas av skall kungöras i en författningssamling som förvaltningskontoret låter ge ut. Författningar som beslutas av en förvaltningsmyndighet under skall kungöras i en författningssamling som ges ut genom myndighetens försorg eller på annat sätt som föreskriver (8 §). Författningar som beslutas av en länsstyrelse eller av någon annan re- gional eller lokal statlig myndighet som är underordnad regeringen skall, med det nämnda undantaget för Kammarkollegiet, kungöras i författ- ningssamlingen för det län där myndigheten har sitt säte. Länets författ- ningssamling skall ges ut genom försorg (9 §). Om kungörandet av kommunala författningar finns särskilda bestäm- melser. 4.3 Som redan har nämnts innehåller i huvudsak alla de lagar och förordningar som har beslutats av respektive regeringen. Den kan också innehålla författningar som har beslutats av centrala myndigheter under regeringen eller . I de fall en för- fattning som regeringen har utfärdat har kungjorts i någon annan författ- ningssamling eller i någon annan publikation, skall en notis om detta in- föras i . När en författning kungörs i publiceras naturligt nog hela grundförfattningen med ingress och eventuella fotnotshänvisningar. När en författning ändras publiceras dock oftast endast själva ändringen med motsvarande ingress och hänvis- ningar. Det förekommer dock att en ändring i en författning publiceras tillsammans med hela den övriga författningen som den ser ut efter änd- ringen i fråga, s.k. omtryck. Enligt författningssamlingsförordningen (1976:725) är en av rätts- cheferna i utgivare av (3 § första stycket). I frågor som rör författningssamlingen skall den rättschefen vid behov samråda med rättschefen i Statsrådsberedningen. I författningssamlingsförordningen används också beteckningen SFS på författningssamlingen. ges ut i häften, i normala fall en gång (4 §). De författningar som har getts ut i häften under ett kalen- derår skall samlas i en inbunden utgåva. I denna skall också notiser tas med. I den inbundna utgåvan skall det vidare finnas uppgift om vilka centrala myndigheter under regeringen som har gett ut en författningssamling, vilka andra myndigheter under rege- ringen som har låtit ta in författningar eller allmänna råd i en författningssamling samt vilka centrala myndigheter under regeringen som har kungjort en författning på annat sätt än i en författ- ningssamling eller publicerat allmänna råd som inte tagits in i en författ- ningssamling (6 §). Med allmänna råd avses sådana generella rekom- mendationer om tillämpningen av en författning som anger hur någon kan eller bör handla i ett visst hänseende. 4.4 Tryckning, försäljning och distribution av 4.4.1 Trycklov och krav på utformningen Enligt författningssamlingsförordningen får inte en författning som skall tas in i en författningssamling tryckas utan att tillstånd till tryckningen har meddelats (19 §). Sådant tillstånd meddelas av utgivaren eller den som utgivaren bestämmer. I fråga om författningar som utfärdas av rege- ringen ges sådant tillstånd av en chefstjänsteman inom det departement där ärendet har handlagts, eller av den som chefstjänstemannen bestäm- mer. Dessutom krävs att slutligt trycklov ges av granskningsenhet. Sådant slutligt trycklov ges normalt . I får endast en författning tryckas på samma sida. Detta gäller dock inte den inbundna utgåvan. För varje för- fattning skall dagen då författningen kom ut från trycket anges på första sidan (20 § första stycket). Varje författning skall tilldelas ett löpnummer som består av årtal och ett nummer som är löpande för kalenderår. En författning som kungörs i en författningssamling skall om möjligt ges ut så att den är författningssamlingens abonnenter till handa innan den träder i kraft (22 §). En författningssamling skall förses med register. För att underlätta framställningen av register kan sakord sättas ut i anslutning till rubriken till författningen (24 §). 4.4.2 Uppdraget att trycka Från tillkomsten av hade P.A. () i uppdrag att trycka, distribuera och sälja . övertog det bildade statliga Allmänna förlaget uppdraget för försäljning och distribution. Uppdraget att trycka författningssamlingen lämnades till , som också fick ansvar för att sända ut abonnemangsupplagan. Allmänna Förlaget förvärvades senare av en koncern där () ingår. Till följd av detta blev situationen åter sådan som den var före tillkomsten av Allmänna förlaget, dvs. tryckning, försäljning och distribution av kom i sin helhet att utföras av en extern uppdragstagare. Genom ett avtal , som gäller till utgången av , flyttades uppdraget att trycka, sälja och distribuera över från till (Fakta). kommer, efter sedvanligt upphandlingsförfarande, ett nytt avtal att träffas för tiden där- efter. Tryckningen av skall ske enligt sär- skilda anvisningar som tagits in som bilaga till avtalet. Dessa innehåller bl.a. bestämmelser om hur författningarna skall utformas typografiskt. Enligt avtalet skall sändas ut i häften varje helgfri tisdag. Om ordinarie utsändningsdag infaller på eller som skall jämställas med helgdag, skall utsändning ske nästa helgfria dag. En utsändning skall omfatta alla författningar som det har meddelats trycklov för minst före utsändningsdagen. Om utgivaren anser att det är nödvändigt skall en extra utsändning ske. säljs på olika sätt. En möjlighet är att abonnera på de häften som kommer ut . En annan möjlighet är att köpa enstaka författningar eller den inbundna utgåva som kommer ut för varje kalenderår. De priser som skall gälla för försäljningen fastställs i avtalet. Fakta har en skyldighet att efter det att en författning kom ut ansvara för att tillhandahålla tryckta exemplar av den. Under ytterli- gare därefter skall förlaget dessutom svara för att tillhandahålla författningen i form av tryckta exemplar eller fotokopior. 4.4.3 Det svenska rättsdatasystemet Framväxten av rättsdatasystemet började man på vissa håll i den svenska statsförvaltningen att uppmärksamma vilka möjligheter som informa- tionshantering med datastöd skulle kunna ge . Justitiedepartemen- tet påbörjade tidigt ett arbete på detta område. tillsattes Samarbetsorganet för rättsväsendets informationssystem (). var en statlig kommitté (Ju 1968:59) som kom att arbeta under . SARI:s främsta uppgift var att samordna ansträngningarna för att åstadkomma datastöd inom myndigheterna i rättsväsendet. Samordnings- strävandena var till en början koncentrerade på brottmålsförfarandet och rutiner inom kriminalvården. De rutiner som byggdes upp inom detta område gick under beteckningen BROTTSRI. Författningsbestämmelser inom området togs in i kungörelsen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem. Denna författning gäller fortfarande, låt vara att den ändrats en del genom årens lopp. fann tidigt att samordningssträvandena i brottmålsförfarandet krävde utredningar inom vad man brukar kalla lagstiftningskedjan. Det behövdes av flera skäl men i första hand för att åstadkomma standarder för hänvisningar till författningar och författningsrum i domar och brott- mål och för uppbyggnad av register över brottmålsdomar m.m. började med en försöksverksamhet med att framställa nyckelordsregister till författningstexter med datastöd. Utvecklingen gjordes inom utredningsområdet LAGRI. Beteckningen LAGRI stod för ett system för lagstiftningsförfarandet. Enligt kännetecknades lagstiftningsförfarandet av kommittédirektiv och fort- satte med betänkande, proposition, utskottsbetänkande och lagstiftning. Till lagstiftningsförfarandet räknades även myndigheternas föreskrifter och rättspraxis. Arbetet i BROTTSRI var från början inriktat på att genom datorstöd rationalisera rutinerna inom rättsväsendet, men också att åstadkomma förenklingar i utbytet av uppgifter mellan myndigheterna. BROTTSRI och LAGRI utvecklades därför i hög grad parallellt. Utgångspunkterna inom LAGRI var desamma som inom BROTTSRI, men här fanns också en medveten strävan att förbättra allmänhetens möjligheter att få elektro- nisk tillgång till rättsinformation. Men innan allmänheten kunde få bättre elektronisk tillgång till rättsinformation krävdes att ett antal dataregister utformades så att detta kunde bli möjligt. ansåg att tiden var mogen att öppna registren för allmänheten. Därför skrev till regeringen och föreslog att nya användare skulle ges tillgång via terminal till vissa av de databaser som utvecklats genom . Regeringen följde förslaget och beslutade för- ordningen (1980:628) om rättsdatasystemet (rättsdataförordningen). Innehållet i det nuvarande rättsdatasystemet I 1 § rättsdataförordningen sägs att det skall finnas ett informations- system som förs med hjälp av automatisk databehandling för information om innehållet i lagar och andra författningar. Innehållet i registren skall vidare kunna läsas med terminal. I 4 § regleras vilken information som skall finnas i rättsdatasystemet. Enligt bestämmelsen skall systemet innehålla i löpande text (SFST), register över författningar i Svensk författnings- samling (SFSR) samt register över , och författningssamlingar. Rättsdatasystemet skall vi- dare innehålla rättsfall från bl.a. och hovrätterna, Re- geringsrätten och kammarrätterna samt Arbetsdomstolen. Dessutom skall systemet innehålla avgöranden från och Kommissionen för de mänskliga rättigheterna samt register över de statliga kommitté- erna. , som blev en egen myndighet, är registeransvarig för de flesta registren. De övriga myndigheter som har registeransvar enligt förordningen är , Generaltullstyrel- sen, och . fulltextdatabas över , , återger inte författningarna som de har publicerats i det officiella trycket. I denna visas i stället författningarna, efter en bearbetning, i sin helhet med gjorda tillägg och ändringar (konsoliderad form). Innehållet är inte föremål för något sådant trycklovsförfarande som beskrivits ovan och utgör inte heller någon officiell version av författningarna. beslutade regeringen att tillsätta en arbetsgrupp inom med uppgift att lämna förslag på ett nytt rätts- datasystem i . Bakgrunden var bl.a. att skrivit till regeringen med förslag på vissa åtgärder för att förbättra den elektro- niska spridningen av rättsinformation. Arbetsgruppen har redovisat sina överväganden i departementspromemorian Ett offentligt rättsinforma- tionssystem (Ds 1998:10). Allmänhetens tillgång till rättsdatabaser träffade ett avtal med förvalt- ningskontor enligt vilket departementet överlät åt förvaltningskontoret att svara för att innehållet i departementets rättsdatabaser skulle ställas till allmänhetens förfogande. Detta skedde genom publika data- baser (). Avtalet började gälla . Enligt avtalet hade rätt att besluta om prissättningen av dessa tjänster efter samråd med . sade upp avtalet att upphöra att gälla i och med utgången av . Avtalet har därefter förlängts med med ett i stort sett oförändrat innehåll. I det förlängda avtal som träffats för har förbehållit sig rätten att använda sina egna databaser för internt bruk samt att på eget sätt och på egna villkor sprida innehållet i databaserna. rättsdatabaser finns alltså till och med tillgängliga för allmänheten genom Rixlex. För Rixlex verksamhet finns vissa bestämmelser i lagen (1993:825) om personregister i informationssystem Rixlex. är det gratis att söka information i Rixlex. Databaserna görs också tillgängliga för allmänheten av (Rättsbanken). hämtar denna information från Rixlex. Dessutom innehåller Rättsbanken annan rättsinformation som inte ingår i Rixlex, bl.a. domstolsavgöranden. Sökning i Rättsbanken är till skillnad från sökning i Rixlex förenad med avgift. Både Rixlex och Rättsbanken kan nås via Internet i ett gränssnitt som är anpassat till webben (World ). 5 Immaterialrättsliga frågor 5.1 Upphovsrätt 5.1.1 Enligt 9 § första stycket 1 lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) gäller inte upphovsrätt till för- fattningar. Med författningar avses lagar och andra författningar oavsett om de har tillkommit genom beslut av eller genom beslut av regeringen. Begreppet får också anses omfatta författningar som utfärdats av statliga myndigheter och kommuner (se prop. 1973:15 s. 157). Från- varon av skydd gäller oavsett om det är fråga om en svensk eller utländsk författning. Även t.ex. Europeiska gemenskapens förordningar och di- rektiv liksom texter av internationella konventioner är utan upphovsrätts- ligt skydd i . Bestämmelsen har länge varit en naturlig beståndsdel i den svenska upphovsrätten och har som syfte att värna allmänhetens fria tillgång till lagar och andra författningar. Den omständigheten att det inte finns nå- gon upphovsrätt innebär att var och en fritt kan ge ut och sälja exemplar av egna författningssamlingar i såväl tryckt som elektronisk form. Det är således tillåtet att fritt kopiera eller skanna innehållet från Svensk författ- ningssamling. Det kan i sammanhanget understrykas att det endast är själva författ- ningstexten som är undantagen från det rättsliga skyddet. Sålunda kan t.ex. varukännetecken och titlar som används i samband med utgivandet av en författning vara skyddade. 5.1.2 rättsdatabaser material som saknar upphovsrättsligt skydd enligt 9 § första stycket 1 upphovsrättslagen kan bearbetas på olika sätt. Det finns flera exempel på sådana bearbetningar inom rättsinformationsområdet. Som exempel kan nämnas rättsdatabaser . I SFST återges inte författningarna såsom de beslutas och kungörs, utan presenteras i stället i en konsoliderad version där hela grundförfattningen satts samman till sin gällande lydelse. SFSR innehåller register över för- fattningar i . Upphovsrättens föremål är alltid det skapade verket. Upphovsrätten skyddar verket oberoende av på vilket sätt det har kommit till uttryck. Upphovsrätt kan mycket väl uppstå genom en verksamhet som består i endast en systematisk samling av uppgifter. En sammanställning kan alltså i sig utgöra ett verk som omfattas av upphovsrätt. Eftersom ett verk måste präglas av viss självständighet och originalitet krävs dock att sammanställningen är resultatet av en intellektuell prestation av viss kvalitet. Utanför skyddet faller mera mekaniskt eller rutinmässigt gjorda sam- manställningar. rättsdatabaser omfattar samtliga gällande författningar som har kungjorts i och sammanställs inte efter någon särskild urvalsprincip. Databaserna kan därför knappast anses utgöra verk i upphovsrättslagens mening. En sammanställning som faller utanför begreppet verk kan dock lika- väl ha ett betydande värde med hänsyn till det arbete och de kostnader som framställaren måste lägga ned på att samla in och ordna materialet. Därför har samlingar fått ett särskilt skydd i upphovsrättslagen, det s.k. katalogskyddet (49 §). rättsdatabaser torde omfattas av detta skydd. Katalogskyddet innebär en ensamrätt att framställa exemplar av arbetet och göra det tillgängligt för allmänheten. Skyddstiden är från det att arbetet framställdes. Katalogskyddet tillkommer framställaren. Med begreppet framställare förstås den som har föranstaltat om produktens utarbetande. Som anges i regeringens proposition Rättsligt skydd för databaser, m.m. (prop. 1996/97:111, s. 20) är det vanligt att produkter som kan omfattas av ka- talogskyddet har utarbetats inom ett företag och att man inte kan ange några särskilda personer som framställare. Företaget blir då bärare av skyddet. Vad gäller SFST och SFSR torde alltså vara bärare av skyddet. har inte hävdat något katalogskydd för data- baserna . Som nämnts tidigare finns vidare båda databa- serna tillgängliga för allmänheten bl.a. via Rixlex. 5.2 Känneteckenrättsligt skydd Av särskilt intresse i detta sammanhang är om beteckningarna och kan anses ha eller kunna få något känne- teckenrättsligt skydd.