prop · GL0390 · 1998-01-01 00:00:00 — I den mån förnyat samråd bör genomföras kan detta ske med stöd av befintlig bestämmelse i 2 kap. 5 § om samråd i fråga om järnvägens sträckning och förslaget i övrigt. Däremot kan krävas att berörda länsstyrelser godkänner miljökonsekvensbeskrivningen innan den tas in i järnvägsplanen. Även för järnvägsplaner gäller att godkännandet skall ske före utställandet. Liksom enligt 6 kap. 9 § andra stycket MB bör då en järnvägsplan skall fastställas finnas en lagstadgad skyldighet att beakta innehållet i miljökonsekvensbeskrivningen och resultatet av samråd och yttranden. Vidare bör det, i enlighet med vad som föreskrivs i 6 kap. 8 § andra stycket MB, även införas en bestämmelse om att ett beslut om fastställelse av järnvägsplan skall kungöras. På samma vis som enligt 6 kap. 10 § MB skall den som är skyldig att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen svara för kostnaderna som uppkommer för den. Som redan har nämnts skall regeringen enligt 17 kap. 1 § tillåtlighetspröva järnvägar avsedda för fjärrtrafik och anläggande av nytt spår på en sträcka av för befintliga järnvägar för fjärrtrafik. Regeringens prövning bör, som utredningen har framhållit, ske i ett tidigt skede i planeringsprocessen innan lokaliseringen har blivit alltför låst och stora kostnader lagts ner i projekteringen. Då ges även möjlighet för regeringen att samlat bedöma flera lokaliseringsalternativ om sådana är aktuella. Regeringen delar utredningens uppfattning att det är ändamålsenligt om regeringsprövningen sker i samband med järnvägsutredningen då den lämpligaste sträckningen skall läggas fast. Till grund för regeringens prövning ligger den av upprättade järnvägsutredningen. skall överlämna alla relevanta handlingar i ärendet till regeringen, däribland inhämtade yttranden. Regeringens tillåtlighetsbeslut kommer att omfatta tillåtligheten av anläggningen inom ett visst område utan att den närmare sträckningen har preciserats. Genom regeringens beslut blir frågan om tillåtligheten i det aktuella fallet avgjord. Järnvägsplanen skall således endast avse sträckning inom det område som regeringsbeslutet avser. Det bör ligga på att se till att järnvägar som är obligatoriskt prövningspliktiga överlämnas till regeringens prövning. I olika lagar som är knutna till naturresurslagen finns bestämmelser om återställningsåtgärder. Det är i vissa fall viktigt att anläggningar tas bort och spåren av verksamheten även i övrigt utplånas när verksamheten på en järnväg har upphört. Eftersom verksamhet som faller under banlagen inte kräver tillstånd, kan frågan om återställningsåtgärder inte regleras av myndighet vid tillståndsprövningen eller särskilt i samband med att tillståndet upphör. I stället får skyldigheten följa direkt av banlagen. Enligt 6 § lagen om införande av skall ärenden som har inletts före ikraftträdande handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Enligt samma paragraf skall dock reglerna om miljökvalitetsnormer tillämpas . Regeringen anser att denna ordning bör gälla även enligt banlagen. Enligt regeringens mening kan det vara lämpligt att äldre bestämmelser får gälla i de fall då en miljökonsekvensbeskrivning har lämnats in till för godkännande enligt 2 kap. 4 § banlagen före ändringarnas ikraftträdande. Skyldigheten att vidta återställningsåtgärder enligt den nya bestämmelsen i 1 kap. 8 § skall gälla även då järnvägen har tillkommit enligt äldre bestämmelser. Regeringen godtar Lagrådets ståndpunkt att denna ordning bör framgå av en uttrycklig övergångsbestämmelse. I förhållande till remissförslaget innehåller således övergångsreglerna en kompletterande regel i detta hänseende. Luftfartslagen (1957:297) Luftfartslagens förhållande till Regeringens förslag: Luftfartslagen och gäller parallellt. Krav skall dock inte få ställas med stöd av i fråga om luftfartygs miljövärdighet eller framförande av luftfartyg i överljudsfart. I övrigt införs inga begränsningar i möjligheten att ingripa med stöd av . Vid tillståndsprövning skall ett antal bestämmelser i tillämpas. Utredningens förslag: Utredningen lämnade inte något förslag om att krav i fråga om luftfartygs miljövärdighet eller framförande av luftfartyg i överljudsfart inte skall få ställas med stöd av . Remissinstanserna: Utöver vad som framgår av nästa avsnitt uttalar sig ingen remissinstans om förhållandet mellan luftfartslagen och . Skälen för regeringens förslag: Luftfartslagen (1957:297) innehåller bestämmelser om bl.a. luftfartyg och flygplatser. Luftfartyg och verksamheten vid flygplatser har genom bl.a. luft- och markföroreningar samt buller en sådan miljöpåverkan att är tillämplig. skall enligt huvudregeln tillämpas parallellt med annan lag som reglerar sådan verksamhet och sådana anläggningar som omfattas av balkens tillämpningsområde. och luftfartslagen gäller alltså parallellt. Detta innebär att den som bedriver verksamhet enligt luftfartslagen är skyldig att iaktta , exempelvis de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Som framgår av avsnitt 4.2 kan det dock bli aktuellt att begränsa möjligheten att ingripa med stöd av när luftfartslagen har bestämmelser som kan tänkas bli tillämpade på ett sätt som inte är förenligt med bestämmelser i balken. En bedömning måste göras om luftfartslagen har sådana bestämmelser. Enligt 3 kap. 1 § gäller att luftfartyg skall vara miljövärdiga när de används vid luftfart. Ett luftfartyg anses enligt paragrafen miljövärdigt, om det är konstruerat, byggt, utrustat och hållet i stånd på ett sådant sätt att det inte orsakar skada genom buller eller luftförorening eller genom annan liknande störning. Även bestämmelsen i 2 kap. 3 § MB om försiktighetsmått och bästa möjliga teknik kan användas i fråga om miljövärdighetskrav på luftfartyg. I en enskild situation kan tänkas att bestämmelserna får olika tillämpning. Ytterligare miljövärdighetskrav på luftfartyg skall enligt regeringens uppfattning därför inte kunna ställas med stöd av . Vidare stadgas i 1 kap. 2 a § att luftfartyg inte får framföras med överljudsfart. Om det finns synnerliga skäl kan dock undantag medges från förbudet. I samband med detta får anges på vilka villkor luftfarten får äga rum. Någon annan bedömning skall enligt regeringens uppfattning inte kunna göras med stöd av . Vad gäller bestämmelserna i 6 kap. om flygplatser och markorganisationen i övrigt finns det däremot inte några bestämmelser som enligt regeringens uppfattning kan anses stå i strid med bestämmelser i . Detta innebär att med bl.a. de allmänna hänsynsreglerna gäller för den som skall anlägga och driva en flygplats. Det saknas därför skäl att införa bestämmelser om att ytterligare krav inte skall kunna ställas med stöd av . Flygplatser för allmänt bruk (allmänna flygplatser) får enligt 6 kap. 4 § inte inrättas eller drivas utan tillstånd. Detsamma gäller om en allmän flygplats byggs om eller driften ändras, såvida inte ombyggnaden eller driftsändringen är av ringa betydelse. Tillstånd kan krävas även enligt . gäller enligt miljöskyddsförordningen (1989:364) att flygplatser med instrumentbana är tillståndspliktiga medan övriga flygplatser är anmälningspliktiga. Dessutom gäller enligt 17 kap. 1 § att nya flygplatser med en banlängd av skall tillåtlighetsprövas av regeringen. Det förhållandet att gäller vid anläggandet och driften av flygplatser innebär inte automatiskt att balken skall tillämpas vid tillståndsprövning av flygplats enligt luftfartslagen (jfr avsnitt 4.2). Vid tillståndsprövningen enligt luftfartslagen skall tillses att reglerna i just den lagen är uppfyllda. finns dessutom ett uttryckligt stadgande i 6 kap. 5 § att lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurslagen) skall tillämpas. Av nästa avsnitt framgår dock att vissa bestämmelser i skall tillämpas även vid tillståndsprövning enligt luftfartslagen. Luftfartslagens anpassning till Regeringens förslag: Tillstånd skall inte få ges till en ny flygplats som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Regler om miljökonsekvensbeskrivningar införs vilka i huvudsak ansluter till de bestämmelser som gäller enligt . Utredningens förslag: Utredningen föreslog särskilda bestämmelser i luftfartslagen om att i ett tillstånd större vikt än skall läggas vid miljön, att ett tillstånd skall kunna förenas med nya eller ändrade villkor, att tillståndet skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning samt om att tillståndshavaren, när verksamheten upphör, skall vara skyldig att vidta återställningsåtgärder. I övrigt överensstämmer utredningens förslag i stort med Remissinstanserna: i tillstyrker utredningens förslag. Det bör enligt i övervägas om inte de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall gälla vid tillämpningen av luftfartslagen. anser att lokaliseringsprincipen i 2 kap. 4 § MB bör gälla vid prövningen enligt luftfartslagen. anser däremot att det saknas anledning att införa en regel om att 2 kap. MB skall tillämpas vid prövningen enligt luftfartslagen. Det bör enligt klargöras genom ett motivuttalande att en prövning enligt luftfartslagen inte innebär en lokaliseringsprövning. har inget att erinra mot den förslagna skärpningen av kraven på miljökonsekvensbeskrivningars utformning och på förfarandet vid upprättandet av sådana. föreslår dock att inledande samråd alltid skall ske med verket när flygplatsen inte är prövningspliktig enligt . anför att samråd måste ske med berörda kommuner vid förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning. anser att samråd bör ske med intresseföreningar som har till ändamål att tillvarata naturskydds-, miljöskydds- eller kulturmiljövårdens intressen. påpekar att det inte framgår av utredningens förslag vilken verkan godkännande av en miljökonsekvensbeskrivning har när det uppkommer frågor om komplettering av beskrivningen. tillstyrker att regler för beaktande av miljökonsekvensbeskrivningar i beslut görs tillämpliga. Ämbetet anser att lagtexten bör kompletteras med krav på att en ansökan skall innehålla en lokaliseringsutredning med miljökonsekvensbeskrivning. har ingen erinran mot att nuvarande stadgande om villkor i tillstånd ändras så att det markeras att behovet av skydd för hälsan, miljön och hushållningen med naturresurser särskilt skall beaktas. Verket påpekar dock att säkerhetsbegreppet är av grundläggande betydelse, varför säkerhetsaspekterna bör nämnas först. universitet är av denna uppfattning. befarar att luftfartslagens bestämmelse om villkor i tillstånd är en sådan bestämmelse som enligt 1 kap. 3 § i lagrådsremissens förslag till miljöbalk medför att inte skall tillämpas. erinrar om att förutsättningarna för att meddela nya eller ändrade villkor inte är desamma som i . påpekar också att grunderna för återkallande av tillstånd anges på annat sätt än i . tillstyrker att tillståndshavaren skall vara skyldig att vidta återställningsåtgärder då en luftfartsverksamhet upphör att gälla. Ämbetet anser att hänsyn skall tas till anläggningens kulturhistoriska värde vid återställningsarbeten. motsätter sig att återställningsåtgärder kan krävas när ett tillstånd har meddelats före lagändringarna. anser att ställande av säkerhet för återställningsåtgärder bör vara obligatoriskt. Skälen för regeringens förslag Tillämpningen av vid tillståndsprövningen enligt luftfartslagen Som framgår i föregående avsnitt finns tillståndsplikt för flygplatser enligt såväl luftfartslagen som . Dessutom kan enligt tillåtlighetsprövning ske av regeringen. påpekade att prövningsförfarandena enligt de olika lagarna borde samordnas så att en tydligare ordning skapas i förhållande till vad som gäller . Utredningen hänvisade dock till att en särskild utredning har tillsatts för att se över luftfartslagstiftningen (dir. 1996:32). gick därför inte djupare in på den samordningsproblematik som föreligger. Det gör inte heller regeringen i detta ärende. Vid remissbehandlingen har framkommit delade meningar i frågan om de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt luftfartslagen. Som framgår av föregående avsnitt skall flygplatser tillståndsprövas eller anmälas även enligt . Vid denna prövning tillämpas naturligtvis 2 kap. MB. Mot bakgrund av detta delar regeringen därför uppfattning att det saknas anledning att införa en regel om att 2 kap. MB skall tillämpas. Det förhållandet att hela 2 kap. MB skall tillämpas vid miljöbalksprövningen innebär att miljömyndigheten är fri att göra bedömningen att en flygplats som visserligen har fått tillstånd enligt luftfartslagen likväl inte skall tillåtas enligt , t.ex. därför att den är olämpligt lokaliserad. Enligt 6 kap. 5 § i luftfartslagens nuvarande lydelse skall naturresurslagen tillämpas vid tillståndsprövning av flygplats enligt luftfartslagen. Reglerna om hushållning med naturresurser har arbetats in i 3 och 4 kap. MB. Bestämmelsen måste därför ändras så att den hänvisar till . innehåller i 5 kap. bestämmelser om miljökvalitetsnormer. Miljökvalitetsnormer är föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt för vissa geografiska områden eller för hela landet. Normerna skall ange t.ex. förekomst av kemiska produkter i mark, vatten, luft eller miljön i övrigt eller högsta nivå för buller. Verksamheten vid en flygplats kan påverka miljökvalitetsnormer för t.ex. luftföroreningar och buller. innehåller den bestämmelsen att myndigheter skall säkerställa att miljökvalitetsnormer uppfylls när de prövar tillåtlighet, tillstånd och godkännanden (5 kap. 3 § MB). Reglerna skall tillämpas vid tillståndsbeslut även enligt luftfartslagen. En erinran bör införas om detta. Vidare skall 16 kap. 5 § MB tillämpas. Enligt denna bestämmelse får tillstånd inte meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Som framgår nedan skall villkoren i tillstånd kunna omprövas om verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Av 6 kap. 1 § MB följer att en miljökonsekvensbeskrivning skall bifogas en ansökan om tillstånd eller tillåtlighet enligt eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Denna regel blir tillämplig för de flygplatser som kommer att tillstånds- eller tillåtlighetsprövas enligt . stadgas dessutom i 6 § förordningen (1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar en skyldighet att bifoga en miljökonsekvensbeskrivning till ansökan om tillstånd till allmän flygplats enligt 6 kap. 4 § luftfartslagen. En miljökonsekvensbeskrivning skall finnas även fortsättningsvis vid tillståndsprövning enligt luftfartslagen. Detta gäller även om flygplatsen är så stor att den kräver tillstånd enligt . Frågan är hur formaliserad och omfattande miljökonsekvensbeskrivningen enligt luftfartslagen bör vara samt hur förfarandet i samband med upprättandet bör vara utformat. Regeringen har i avsnitt 5 anfört att bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i i så stor utsträckning som möjligt bör få tillämpning även på miljökonsekvensbeskrivningar i lagar utanför balken. Vad först gäller innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning gör skillnad på om verksamheten kan antas ha betydande miljöpåverkan eller inte (6 kap. 7 § MB). Det saknas enligt regeringens mening skäl att ha andra regler inom luftfartslagens område än som gäller enligt . Bestämmelsen i 6 kap. 7 § MB skall därför tillämpas även på miljökonsekvensbeskrivningar enligt luftfartslagen. Av paragrafen följer bl.a. att beskrivningen skall innehålla en redovisning av alternativa platser med en motivering varför ett visst alternativ har valts. Vad avser förfarandet finns regler i om tidigt samråd, beslut om betydande miljöpåverkan, utökat samråd med miljökonsekvensbedömning, kungörande, allmänhetens tillfälle att yttra sig, godkännande, beaktande av miljökonsekvensbeskrivningen vid prövning och kostnader. Som tidigare nämndes bör ordningen enligt luftfartslagen i så stor utsträckning som möjligt likna den som gäller enligt . Förhållandena är dock speciella inom trafikområdet, eftersom trafikverken, däribland , kan ha flera uppgifter och roller, såsom beslutsmyndighet, exploatör och granskningsmyndighet. Det är viktigt att förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning startar i ett tidigt skede av planeringsprocessen. I fall då flygplats skall tillståndsprövas även enligt och bestämmelserna i 6 kap. MB därför blir tillämpliga finns inte skäl att ha samma utförliga regler i luftfartslagen angående förfarandet med miljökonsekvensbeskrivning som då inte föreskriver tillståndsplikt. Vad som anges nedan om förfarandet gäller där tillståndsplikt inte föreligger enligt . Innan en miljökonsekvensbeskrivning upprättas skall enligt utredningens förslag samråd ske med berörda länsstyrelser och enskilda samt, i förekommande fall, . Utredningen tänkte sig att något samråd med inte skulle ske när verket själv står som sökande. föreslår i sitt remissyttrande att uttrycket i förekommande fall tas bort, eftersom verket bara anlägger flygplatser som är av den storleken att de är prövningspliktiga också enligt . Vid nu aktuella samråd kommer således inte att stå som sökande. Regeringen delar bedömningen att uttrycket i förekommande fall kan utgå. Efter samrådet skall den länsstyrelse inom vars område verksamheten huvudsakligen skall bedrivas besluta i fråga om verksamheten kan antas ha betydande miljöpåverkan. För det fall att verksamheten kan antas ha betydande miljöpåverkan skall sådant utökat samråd ske som föreskrivs i 6 kap. 5 6 §§ MB. anför att samråd måste ske med berörda kommuner. Regeringen konstaterar att det enligt 6 kap. 5 § MB är obligatoriskt med samråd med berörda kommuner när verksamheten har betydande miljöpåverkan. Det bör observeras att även andra kommuner än den där flygplatsen ligger kan vara berörda av verksamheten, genom att flygplan vid start och landning passerar kommunen. anför att samråd bör ske med intresseföreningar som har till ändamål att tillvarata naturskydds-, miljöskydds- eller kulturmiljövårdens intressen. Regeringen vill erinra om att samråd med berörda sådana organisationer skall ske enligt 6 kap. 5 § MB, när verksamheten har betydande miljöpåverkan. När verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, föreskrivs i 6 kap. 8 § första stycket MB att miljökonsekvensbeskrivningen skall kungöras. Även på luftfartslagens område bör denna ordning gälla. Miljökonsekvensbeskrivningen skall därefter hållas tillgänglig för allmänheten, som får tillfälle att yttra sig. Genom detta ges en möjlighet att påverka myndigheter att ta större hänsyn till den enskildes intressen. När detta har skett och eventuell komplettering av miljökonsekvensbeskrivningen har gjorts skall den godkännas av samtliga berörda länsstyrelser. Godkännandet innebär att anser att beskrivningen utgör ett tillräckligt underlag för en samlad bedömning av den planerade verksamhetens inverkan på exempelvis miljö, hälsa och hushållning med naturresurser. Godkännandet innebär således endast att kvaliteten godkänns och är inget ställningstagande till om miljökonsekvenserna kan godtas eller om projektet bör genomföras (jfr prop. 1995/96:2 s. 51). beslut om godkännande av miljökonsekvensbeskrivningen skall inte kunna överklagas (jfr 6 kap. 9 § första stycket MB). påpekar att det inte framgår av utredningens förslag vilken verkan godkännande har när det uppkommer frågor om komplettering av miljökonsekvensbeskrivningen. Regeringen vill i anledning av detta framhålla att beslutsmyndigheterna enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer har ett ansvar för att ärendena blir tillfredsställande utredda. Därmed har de också en befogenhet att förordna om de kompletteringar av beslutsunderlaget som de bedömer erforderliga (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1990/91:90 s. 567). I enlighet med vad som föreskrivs i 6 kap. 8 § andra stycket MB bör det även införas en bestämmelse om att ett beslut om tillstånd skall kungöras i de fall miljökonsekvensbeskrivningen har kungjorts. I samband med prövningen av tillstånd bör det också finnas en lagstadgad skyldighet att beakta innehållet i miljökonsekvensbeskrivningen och resultatet av samråd och yttranden (jfr 6 kap. 9 § andra stycket MB). Den som är skyldig att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen skall stå för kostnaderna för beskrivningen. Så är fallet även enligt (6 kap. 10 § MB). Beträffande flygplatser som kräver tillstånd enligt bör, förutom bestämmelsen om miljökonsekvensbeskrivningens syfte och kravet på innehållet i denna, 6 kap. 9 10 §§ MB äga motsvarande tillämpning, dvs. reglerna om att tillståndsmyndigheten skall pröva om beskrivningen uppfyller uppställda krav och beakta innehållet i beskrivningen vid prövningen samt om att den som är skyldig att upprätta beskrivningen skall stå för kostnaderna. Utredningen föreslog särskilda bestämmelser i luftfartslagen om att i ett tillstånd större vikt än skall läggas vid miljön, att ett tillstånd skall kunna förenas med nya eller ändrade villkor, att tillståndet skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning samt om att tillståndshavaren, när verksamheten upphör, skall vara skyldig att vidta återställningsåtgärder. Regeringen ser dock inte något behov av sådana bestämmelser. Som redan har påpekats kommer flygplatser normalt att tillståndsprövas även enligt . Utredningens förslag innebär en onödig dubbelprövning som dessutom medför risk för oförenliga villkor. En nyhet i är att regeringen skall tillåtlighetspröva flygplatser med en banlängd av (17 kap. 1 § ). Prövningen bör ske i ett tidigt skede i planeringsprocessen innan lokaliseringen blivit alltför låst och stora kostnader lagts ned i projekteringen. Då ges även möjlighet för regeringen att samlat bedöma flera lokaliseringsalternativ om sådana är aktuella. De stora flygplatserna kommer att vara tillståndspliktiga även enligt . Regeringsprövningen skall ske som ett led i den ordinarie tillståndsprövningen enligt . Ansökan skall som vanligt ges in till den myndighet som har att pröva en sådan ansökan enligt regler. Enligt 6 § lagen om införande av skall ärenden som har inletts före ikraftträdande handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Reglerna om miljökvalitetsnormer skall dock tillämpas . Denna ordning bör gälla även vid ärenden enligt luft-fartslagen. Det avgörande blir alltså om ansökan har gjorts den dag ändringarna träder i kraft. En sådan bestämmelse får betydelse särskilt vad gäller miljökonsekvensbeskrivningar. Den som avser att ge in en ansökan närmast efter balkens ikraftträdande får ha en sådan framförhållning att denne ser till att balkens krav är uppfyllda när ansökan görs. I övrigt ser regeringen inte något behov av övergångsbestämmelser. Lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn Farledslagens förhållande till Regeringens förslag: och farledslagen gäller parallellt. Inga begränsningar införs av möjligheten att ingripa med stöd av . Vid prövning av ärenden skall ett antal bestämmelser i tillämpas. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: Utöver vad som framgår av nästa avsnitt uttalar sig ingen remissinstans om förhållandet mellan och farledslagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn (farledslagen) skall frågor om sådana åtgärder prövas i administrativ ordning. Prövningen handhas enligt huvudregeln av regeringen. Delegation har dock skett till . Den rättsliga betydelsen av att en farled eller hamn förklaras som allmän är att verksamhetsutövaren enligt 2 kap. 4 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet får rådighet att bedriva vattenverksamhet. Vidare kan verksamhetsutövaren enligt 28 kap. 10 § (MB) sedan farleden eller hamnen har förklarats som allmän ges rätt att utföra anläggningar och åtgärder på annans mark.