prop · GL0390 · 1998-01-01 00:00:00 — Vid prövning av en ansökan om täkt skall behovet av materialet vägas mot de skador som kan uppkomma. Tillstånd skall inte få lämnas, om det kan befaras att livsbetingelserna försämras för någon djur- eller växtart som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. I ett tillstånds villkor skall större vikt än läggas vid miljön. Ett tillstånd skall kunna förenas med nya eller ändrade villkor. Ett tillstånd skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. Om ett tillstånd upphör, skall tillståndshavaren vara skyldig att vidta återställningsåtgärder. Utredningens förslag: Utredningen hade inte något förslag om att allmänna hänsynsregler skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen. Enligt utredningens lagförslag skulle miljökvalitetsnormer beaktas endast vid tillståndsprövning av utvinning och alltså inte av utforskning. I övrigt överensstämmer utredningens förslag i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker förslagen. Det är enligt lämpligt att i motiven till den nya avvägningsregeln för täkter i 3 b § erinra om att också avvägningsregeln i den föreslagna 2 kap. 8 § MB spelar in. påpekar vidare att förutsättningarna för att meddela nya villkor inte är desamma som i . Begreppet återställning bör enligt ersättas med begreppet efterbehandling. Ställande av säkerhet för efterbehandling bör enligt verket vara obligatoriskt. påpekar att bestämmelser om återställningsåtgärder i olika lagar har olika utformning. Enligt i har kontinentalsockellagen inte tillräckligt tydliga bestämmelser i verkställighetsdelen. Skälen för regeringens förslag Tillämpning av vid tillståndsprövning enligt kontinental- sockellagen Regeringen har i föregående avsnitt slagit fast att de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall gälla även när utforskning eller utvinning sker på den del av kontinentalsockeln som ligger utanför den svenska territorialgränsen. Det är trots detta inte givet att dessa bestämmelser skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen till sådan verksamhet. Vid en tillståndsprövning enligt en lag skall nämligen enligt huvudregeln endast avgöras om de förutsättningar är uppfyllda som direkt framgår av lagen i fråga (jfr avsnitt 4.2). På svenskt territorium kan tillstånd till åtgärder på kontinentalsockeln krävas enligt . Vid denna prövning skall naturligtvis 2 kap. MB tillämpas. Utanför territorialgränsen krävs däremot inte tillstånd enligt balken i andra fall än som har bestämts enligt 10 a § kontinentalsockellagen. Eftersom någon tillståndsprövning enligt balken normalt inte sker för verksamhet utanför territorialgränsen bör enligt regeringens mening föreskrivas att 2 kap. MB skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen. Härigenom säkerställs att balkens hänsynsregler följs. Behovet att tillämpa 2 kap. MB kan tyckas vara störst vid verksamhet som bedrivs utanför territorialgränsen, eftersom där normalt inte sker någon miljöbalksprövning. Inte heller täkt på svenskt territorium skall dock tillståndsprövas enligt balken, om åtgärden kräver tillstånd enligt kontinentalsockellagen (12 kap. 1 § tredje stycket MB). görs i kontinentalsockellagen inte någon skillnad på prövning av verksamhet som sker utanför respektive inom svenskt territorium. Enligt regeringens uppfattning skulle regelsystemet onödigt kompliceras om en sådan skillnad nu infördes. Det skulle dessutom medföra att täkter på den del av kontinentalsockeln som ligger på svenskt territorium inte kom att prövas enligt 2 kap. MB. Bestämmelserna i 2 kap. MB skall därför tillämpas vid all tillståndsprövning enligt kontinentalsockellagen av utforskning och utvinning. I 5 kap. MB finns bestämmelser om miljökvalitetsnormer. Detta är föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt för vissa geografiska områden eller för hela landet. Normerna skall ange t.ex. förekomst i vatten och luft av kemiska produkter. Miljökvalitetsnormer måste gälla all verksamhet som kan bidra till att normerna överträds. Detta gäller även utforskning och utvinning på kontinentalsockeln och detta oavsett om verksamheten bedrivs inom geografiska tillämpningsområde eller inte. Vid tillståndsprövningen skall därför miljökvalitetsnormer beaktas. Tillstånd skall inte få ges för en verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. regler om miljökonsekvensbeskrivningar skall kunna användas även vid sådana beskrivningar enligt andra lagar (jfr avsnitt 5). Detta bör gälla även i de fall där enligt 7 § förordningen (1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar sådana beskrivningar skall upprättas i ärenden enligt kontinentalsockellagen, dvs. i ärenden om tillstånd att genom borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna naturtillgångar från denna. Bestämmelsen i förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar bör enligt regeringens mening föras över till kontinentalsockellagen. Täkt på kontinentalsockeln, exempelvis i form av sandsugning, är en verksamhet som omfattas av kontinentalsockellagen. Sandsugning är den enda form av utvinning som bedrivs på den svenska delen av kontinentalsockeln. Särskilda bestämmelser om täkter finns i 12 kap. MB. Åtgärder som kräver tillstånd enligt kontinentalsockellagen behöver dock enligt 12 kap. 1 § tredje stycket MB inte tillstånd enligt balken. Vid prövning av en ansökan om tillstånd enligt till täkt skall enligt 12 kap. 2 § behovet av materialet vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. Tillstånd får enligt bestämmelsen aldrig lämnas till en täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. Enligt regeringens mening bör motsvarande förutsättningar gälla vid tillståndsprövningen av täkt enligt kontinentalsockellagen. Enligt 4 § kontinentalsockellagen skall vid tillståndet fogas de villkor som är påkallade från allmän synpunkt. Ett antal exempel räknas upp i lagtexten, bl.a. villkor som behövs till skydd för miljön. De ändringar som regeringen föreslår i kontinentalsockellagen syftar till att större hänsyn skall tas till miljön. Det är då naturligt att detta markeras genom att villkor till skydd för miljön får en mer framträdande plats i bestämmelsen. Paragrafen föreslås därför få ett ändrat innehåll. Kontinentalsockellagen saknar bestämmelser om att tillstånd kan förenas med nya eller ändrade villkor. Det är enligt regeringens mening lämpligt att en sådan bestämmelse införs. Hänsyn till tillståndshavaren gör att detta inte bör få ske utan vidare. Som förutsättning bör gälla att det genom verksamheten har uppkommit en olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillståndet meddelades eller att verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Detta är samma förutsättningar för att meddela nya eller ändrade villkor som enligt 24 kap. 5 § första stycket 2 och 5 MB. I olika lagar knutna till hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. MB finns bestämmelser om återställningsåtgärder. Så är fallet exempelvis i minerallagen. Det är väl så viktigt att anläggningar tas bort och att spåren av verksamheten även i övrigt utplånas när verksamheten har berört kontinentalsockeln. Detta får särskild betydelse eftersom tillstånd enligt lagen skall tidsbegränsas. Av artikel 60 och 80 i havsrättskonventionen följer dessutom en skyldighet att ta bort anläggningar och konstruktioner som är övergivna eller inte längre används. Även kontinentalsockellagen bör därför innehålla en bestämmelse om återställningsåtgärder. Frågan om återställningsåtgärder kan regleras antingen i form av villkor i tillståndet eller särskilt i samband med att tillståndet upphör. Efter förebild i bör i kontinentalsockellagen införas en bestämmelse om att verksamhetsutövaren i tillståndet kan åläggas att ställa säkerhet för kostnaderna för återställningsåtgärder. Ändringarna i kontinentalsockellagen bör enligt regeringens mening träda i kraft Liksom i 6 § lagen om införande av bör stadgas att äldre rätt skall tillämpas i ärenden som har inletts före lagändringarna. Vidare bör, som Lagrådet anför, en övergångsbestämmelse införas om att bestämmelsen om skyldighet att vidta återställningsåtgärder skall tillämpas även när tillstånd har meddelats före lagändringarna. En tidigare övergångsbestämmelse till 10 a § bör dessutom upprepas, fast i något modifierad form. I övrigt finner regeringen inte något behov av övergångsbestämmelser. Följaktligen bör tillstånd som har meddelats före ändringarnas ikraftträdande kunna förses med nya villkor enligt de nya bestämmelserna. Lagen (1992:1140) om ekonomiska zon Förhållandet mellan lagen om ekonomiska zon och Regeringens förslag: skall gälla på konstgjorda öar, anläggningar och andra inrättningar i den ekonomiska zonen. allmänna hänsynsregler skall gälla på även andra platser i den ekonomiska zonen vid utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar, uppförande och användning av konstgjorda öar samt uppförande och användning i kommersiellt syfte av anläggningar och andra inrättningar. Vid tillståndsprövning skall ett antal bestämmelser i tillämpas. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans uttalar sig om förhållandet mellan lagen om ekonomiska zon och , utöver vad som redovisas i nästa avsnitt. Skälen för regeringens förslag: (MB) skall enligt huvudregeln tillämpas parallellt med annan lag som reglerar sådan verksamhet och sådana anläggningar som omfattas av balkens tillämpningsområde. I geografiskt hänseende är dock tillämpningsområdet för i huvudsak begränsat till svenskt territorium. Undantag från detta gäller enligt reglerna om dumpning. Enligt 15 kap. 31 § MB får avfall inte dumpas inom bl.a. ekonomiska zon. Tillämpningsområdet kan i enstaka fall sträcka sig utanför den svenska territorialgränsen även enligt bestämmelser i annan lagstiftning. Ett exempel på att balkens geografiska tillämpningsområde utvidgas av annan lag är 15 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. Där anges att svensk lag tillämpas på en konstgjord ö, anläggning eller annan inrättning på samma sätt som om inrättningen var belägen inom riket. Denna bestämmelse bör finnas kvar. Lagen om ekonomiska zon gäller bara i ekonomiska zon, vilken i sin helhet ligger utanför svenskt territorium. Endast i särskilt angivna fall gäller alltså lagen parallellt med . I och med att enligt 15 § lagen om ekonomiska zon gäller på konstgjorda öar, anläggningar eller andra inrättningar som har kommit till med stöd av denna lag kommer bl.a. hänsynsreglerna i 2 kap. MB att bli tillämpliga vid användandet av sådana inrättningar. Bestämmelsen i 15 § ger däremot inte stöd för att tillämpa vid uppförandet av inrättningen. Svensk lag gäller nämligen enligt bestämmelsen först när inrättningen har kommit till. är inte heller tillämplig vid sådan utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar som med stöd av lagen om ekonomiska zon sker på andra platser än konstgjorda öar, anläggningar eller andra inrättningar. Det bör enligt regeringens mening övervägas att göra bestämmelser i tillämpliga i den ekonomiska zonen i fler fall än som följer av 15 §. Vid bedömningen i vilken utsträckning detta är möjligt måste internationell rätt beaktas. Lagen om ekonomiska zon grundar sig havsrättskonvention, som innehåller regler om ekonomiska zoner i del V. Havsrättskonventionen trädde i kraft och ratificerades av . Artikel 56 i havsrättskonventionen ger ramen för kuststatens rättigheter i den ekonomiska zonen. I denna zon har kuststaten suveräna rättigheter till utforskning och utvinning av naturtillgångarna på havsbottnen och därunder samt i överliggande vatten. Även i fråga om andra verksamheter som rör ekonomisk exploatering och utforskning av zonen, t.ex. när det gäller framställning av energi från vatten, strömmar och vindar, har kuststaten denna suveräna rätt. Kuststatens rättigheter kombineras med en skyldighet att bevara och förvalta naturtillgångarna. Kuststatens jurisdiktion omfattar vid sidan av dessa ensamrättigheter också uppförandet och användningen av konstgjorda öar, anläggningar och andra inrättningar, bedrivande av marinvetenskaplig forskning samt skyddet av den miljön och andra rättigheter och skyldigheter inom ramen för vad som anges i konventionen. Kuststaten skall vid utövandet av sina rättigheter enligt konventionen ta vederbörlig hänsyn till andra staters intressen. Enligt artikel 60 i havsrättskonventionen har kuststaten exklusiv rätt att reglera uppförandet, driften och användningen av konstgjorda öar, anläggningar och andra Svensk lag får därför ange förutsättningarna för att inrättningarna skall få uppföras. På samma sätt får svensk lag ställa krav på utforskning, utvinning och annat utnyttjande av de naturtillgångar som lagen är tillämplig på. Enligt 5 § lagen om ekonomiska zon krävs tillstånd för utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar, uppförande och användning av konstgjorda öar samt uppförande och användning i kommersiellt syfte av anläggningar och andra inrättningar. I ett tillståndsbeslut skall anges den verksamhet som tillståndet avser och de villkor som skall gälla för verksamheten. Den enda hänsynsregel som gäller för utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar som sker på andra platser än konstgjorda öar, anläggningar eller andra inrättningar finns i 2 § lagen om ekonomiska zon. Inte heller för uppförandet av konstgjorda öar, anläggningar och andra inrättningar gäller någon annan hänsynsregel. Enligt paragrafen skall den som färdas i den ekonomiska zonen eller som bedriver forskning eller annan verksamhet i zonen vidta sådana åtgärder som är nödvändiga för att undvika skada på den miljön. Regeln i 2 § är värdefull, eftersom den skyddar den miljön. Verksamheten kan dock orsaka även annan skada, exempelvis luftföroreningar. Det är därför lämpligt att ytterligare hänsynsregler görs tillämpliga. Detta får dock inte ske om det strider mot havsrättskonventionen. Ovan har konstaterats att svensk lag får ange förutsättningarna för att inrättningar skall få uppföras och att svensk lag får ställa krav på utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar. Dessutom är av intresse att i 10 § lagen om ekonomiska zon anges att lagen samt de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen inte skall innefatta någon inskränkning av de enligt folkrätten gällande rättigheterna till fri sjöfart i den ekonomiska zonen och till överflygning av zonen och inte heller av några andra rättigheter som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser. Mot denna bakgrund kan de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB göras tillämpliga på verksamheten. Regeln i 2 § lagen om ekonomiska zon behöver finnas kvar som komplement till balkens hänsynsregler. Av nästa avsnitt framgår att de allmänna hänsynsreglerna och vissa andra bestämmelser i skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt lagen om ekonomiska zon. Anpassningen av lagen om ekonomiska zon till Regeringens förslag: Vid tillståndsprövning skall allmänna hänsynsregler tillämpas. Vid tillståndsprövningen skall hänsyn tas till miljökvalitetsnormer. En ansökan om tillstånd skall innehålla en miljökonsekvensbeskriv-ning. När miljökonsekvensbeskrivningen upprättas skall regler tillämpas. Ett tillstånd skall kunna förenas med nya eller ändrade villkor. Ett tillstånd skall kunna göras beroende av att verksamhetsutövaren ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. Om ett tillstånd upphör, skall tillståndshavaren vara skyldig att vidta återställningsåtgärder. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Utredningen föreslog dock inte någon lagregel om att allmänna hänsynsregler skall tillämpas vid tillståndsprövning enligt lagen om ekonomiska zon. Remissinstanserna: tillstyrker ändringarna. tillstyrker att en miljökonsekvensbeskrivning skall finnas vid tillståndsprövning enligt lagen om ekonomiska zon men anser att detta endast skall gälla den prövning som avser frågan om en utvinningsbar naturtillgång skall få utnyttjas. erinrar om att förutsättningarna för att meddela nya villkor inte är desamma som i . Enligt i har lagen om ekonomiska zon inte tillräckligt tydliga bestämmelser i verkställighetsdelen. ombudsmän påpekar att det redan i 2 § fjärde stycket lagen (1985:206) om viten finns en bestämmelse om att vitesföreläggande skall delges. Skälen för regeringens förslag Tillämpning av vid tillståndsprövning enligt lagen om ekonomiska zon Regeringen har i föregående avsnitt fastslagit att de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall gälla vid utforskning, utvinning och annat utnyttjande av naturtillgångar, uppförande och användning av konstgjorda öar samt uppförande och användning i kommersiellt syfte av anläggningar och andra inrättningar, även om detta sker utanför områden där gäller. Det är trots detta inte givet att dessa bestämmelser skall tillämpas vid tillståndsprövning till sådan verksamhet enligt lagen om ekonomiska zon. Vid en prövning enligt en lag skall nämligen enligt huvudregeln endast avgöras om de förutsättningar är uppfyllda som direkt framgår av lagen i fråga (jfr avsnitt 4.2). Någon tillståndsprövning enligt balken kommer inte att ske för nu aktuell verksamhet. Enligt regeringens mening bör därför föreskrivas att 2 kap. MB skall tillämpas vid tillståndsprövningen enligt lagen om ekonomiska zon. Härigenom säkerställs att hänsynskraven i 2 kap. MB uppfylls. I 5 kap. MB finns bestämmelser om miljökvalitetsnormer. Detta är föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt för vissa geografiska områden eller för hela landet. Normerna skall ange t.ex. förekomst i vatten eller luft av kemiska produkter. Miljökvalitetsnormer måste gälla all verksamhet som bidrar till att normerna överträds. Eftersom inom ramen för havsrättskonventionen har möjlighet att ställa krav på tillstånd för viss verksamhet i den ekonomiska zonen och bestämma på vilka villkor tillstånd skall få ges kan föreskriva att svenska miljökvalitetsnormer skall iakttas vid tillståndsgivningen. Det har ingen betydelse att de områden där miljökvaliteten skall uppnås ligger på svenskt territorium och att den verksamhet som regleras i lagen om ekonomiska zon bedrivs utanför svenskt territorium. Regeringen föreslår därför att miljökvalitetsnormer skall beaktas vid tillståndsgivningen och att tillstånd inte skall få ges till ny verksamhet som medverkar till att normerna överträds. Det finns inte något krav på miljökonsekvensbeskrivning i tillståndsärenden enligt lagen om ekonomiska zon. Ett sådant krav bör införas. miljökonsekvensbeskrivningar i bör i så stor utsträckning som möjligt få tillämpning även på sådana beskrivningar i lagar utanför balken. Detta bör vara fallet även i tillståndsärenden enligt lagen om ekonomiska zon. Enligt 5 § lagen om ekonomiska zon får tillstånd förenas med villkor. Det anges inte vad villkoren får avse. Den utvidgade prövning som blir fallet när allmänna hänsynsregler tillämpas bör återspeglas i villkoren. Lagen bör därför förtydligas på denna punkt. Tillstånd enligt lagen om ekonomiska zon kan återkallas enligt 8 §. Det finns däremot inte någon bestämmelse om att tillståndet kan förenas med nya villkor eller att meddelade villkor kan ändras. Enligt regeringens mening bör en sådan bestämmelse Hänsyn till tillståndshavaren gör att detta inte bör få ske utan vidare. Som förutsättning bör gälla att det genom verksamheten har uppkommit en olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillståndet meddelades eller att verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Detta är samma förutsättningar för att meddela nya eller ändrade villkor som enligt 24 kap. 5 § första stycket 2 och 5 MB. I flera lagar som liksom lagen om ekonomiska zon är knutna till hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. MB finns bestämmelser om återställningsåtgärder. Så är exempelvis fallet i minerallagen. Det är väl så viktigt att anläggningar tas bort och att spåren av verksamheten även i övrigt utplånas när verksamheten har bedrivits i ekonomiska zon. En sådan skyldighet följer också av havsrättskonventionen. Enligt artikel 60 skall alla anläggningar och konstruktioner som är övergivna eller inte längre används avlägsnas. Även lagen om ekonomiska zon bör därför innehålla en bestämmelse om återställningsåtgärder. Frågan om återställningsåtgärder skall kunna regleras antingen i form av villkor i tillståndet eller särskilt i samband med att tillståndet upphör. Om den som har haft tillståndet inte iakttar vad som har ålagts honom i form av återställningsåtgärder skall tillståndsmyndigheten vid vite kunna förelägga honom att fullgöra sina skyldigheter. Enligt utredningens förslag till paragraf skulle vitesföreläggandet delges. Som påpekas av ombudsmän, framgår det redan av lagen (1985:206) om viten att viten skall delges. Någon särskild bestämmelse om detta behövs därför inte i lagen om ekonomiska zon. Efter förebild i bör i lagen om ekonomiska zon införas en bestämmelse om att verksamhetsutövaren i tillståndet kan åläggas att ställa säkerhet för kostnaderna för återställningsåtgärder. Ändringarna i lagen om ekonomiska zon bör enligt regeringens mening träda i kraft med . Liksom enligt 6 § lagen om införande av bör äldre rätt tillämpas i ärenden som har inletts före lagändringarna. Vidare bör, som Lagrådet anför, en övergångsbestämmelse införas om att bestämmelsen om skyldighet att vidta återställningsåtgärder skall tillämpas, även när tillstånd har meddelats före lagändringarna. I övrigt finner inte regeringen något behov av övergångsbestämmelser. De nya bestämmelserna blir med andra ord tillämpliga även på tillstånd som har meddelats före ändringarnas ikraftträdande. Skogsvårdslagen (1979:429) Skogsvårdslagens förhållande till Regeringens förslag: Skogsvårdslagen och gäller pa-rallellt. Skogsvårdslagen skall dock inte tillämpas i den mån den strider mot bestämmelser om hänsyn inom biotopskyddsområden eller föreskrifter meddelade enligt om områdesskydd eller skydd för djur- och växtarter. Vid tillståndsprövning och i frågor om ersättning skall ett antal bestämmelser i Utredningens förslag: Utredningen gjorde i stort sett samma bedömning som regeringen såvitt gäller förhållandet mellan bestämmelserna i (MB) och bestämmelser intagna i skogsvårdslagen. Den lämnade inget förslag på lagregel om när andra krav skall respektive inte skall få ställas med stöd av . Utredningen gjorde bedömningen att bestämmelser alltid skall gå före bestämmelser i författningar på lägre nivå än lag. Detta innebar att andra krav alltid skall kunna ställas med stöd i frågor där bestämmelser finns i skogsvårdsförordningen eller i föreskrifter. Utredningen föreslog en generell bestämmelse om att skogsvårdslagen inte skall tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter som har meddelats med stöd av annan lag. Någon begränsning gjordes alltså inte av vilka föreskrifter meddelade med stöd av som skall gå före skogsvårdslagen. Remissinstanserna: menar att utredningens slutsats att skall tillämpas på skogsbruket ändrar skogspolitiken i grunden. Skogs- och Lantbruksakademien anser att uppmärksamheten mot areell bärkraftig produktion har skjutits i bakgrunden. - Många remissinstanser är kritiska till utredningens uttalande att alltid går före bestämmelser på lägre nivå än lag. - vill att lagen slår fast att de allmänna krav på verksamhetsutövarna som ställs i hänsynsregler är tillämpliga. motiverar detta med att lagens målsättningar i stor utsträckning skall tillgodoses genom verksamhetsutövarens egna insatser och att kontrollen över skogens skötsel delvis är begränsad. Det får dock enligt godtas att lagens krav på anläggning av ny skog på skogsmark och krav på föryngringsåtgärder tar över miljöbalksreglerna.