prop · GL03141 · 1998-01-01 00:00:00 — I de fall den övertagande försäkringsgivaren saknar koncession i skall inspektionen enligt andra stycket inhämta bekräftelse av behörig myndighet att försäkringsgivaren med beaktande av överlåtelsen av försäkringsbeståndet har en tillräcklig kapitalbas. Vad som avses med behörig myndighet har definierats i 1 kap. 5 § första stycket 4. För klarhetens skull anges dock i andra meningen att när det gäller försäkringsgivare från tredje land avses i detta fall den behöriga myndigheten i det EES-land som övervakar försäkringsgivarens soliditet. 9 kap. 8 § Bestämmelserna i första stycket överensstämmer i huvudsak med 29 c § LUF. En ny bestämmelse införs om att skall kungöra ett beslut om att bifalla en ansökan om beståndsöverlåtelse. Överlåtelseförfarandet innebär att försäkringstagarna får en ny försäkringsgivare utan att medgivande till bytet inhämtas av dem. Detta är ett avsteg från allmänna civilrättsliga regler om skuldövertagande. Rimlig hänsyn till försäkringstagarna kräver därför att de får meddelande om överlåtelsen sedan denna genomförts. Hänvisningen till försäkringsrörelselagen innebär att det ankommer på den övertagande försäkringsgivaren att lämna underrättelse om överlåtelsen till varje försäkringstagare eller livräntetagare som berörs av den. bestämmer på vilket sätt underrättelsen skall lämnas. Det blir fråga om en avvägning mellan önskemålet om en effektiv underrättelseform och angelägenheten av att inte förorsaka försäkringsgivaren för stora kostnader. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar 29 d § LUF som föreslås införas genom propositionen 1997/98:54 om vissa ändringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv. I detta kapitel ingår bestämmelser som med hänsyn till sin art inte har direkt anknytning till något annat kapitel och som är gemensamma för EES-försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredje land. Kapitlet innehåller bestämmelser om kungörelse (1 §), verkan av kungörelse av en uppgift (2 §), verksamhet som bedrivs i strid med bestämmelserna i denna lag (3 §), överklagande av beslut (4 §), vite (5 §), straff (6 §) språket i handlingarna (7 §), ersättning till ombud (8 §) och tillsynsavgift (9 §). Bestämmelserna överensstämmer i stor utsträckning med motsvarande bestämmelser i respektive LUF. 10 kap. 1 § skall enligt första stycket utfärda kungörelse om vissa centrala omständigheter som ansluter sig till den verksamhet som en utländsk försäkringsgivare avser att bedriva eller bedriver i . Punkt 1 motsvarar 8 kap. 1 § 1 LEF och 22 § andra meningen LUF. Punkt 2 motsvarar delvis 8 kap. 1 § 2 LEF. Motsvarande kungörelseskyldighet införs i denna punkt även i fråga om dels förbud eller begränsning i rätten att förfoga över tillgångar i i anledning av att en EES-försäkringsgivare upphör med verksamheten i och dels beträffande tillgångar som tillhör försäkringsgivare från tredje land. Punkt 3 har delvis sin motsvarighet i 8 § andra meningen LUF. Punkt 4 har sin motsvarighet i 9 § tredje stycket LUF. Enligt punkt 5, som delvis motsvarar 8 § andra meningen och 9 § tredje stycket LUF, skall uppgifter om de av inspektionen godkända företrädarna för försäkringsgivare från tredje land kungöras. Jämfört med den gällande lagstiftningen innebär bestämmelsen i denna punkt en utvidgning genom att kungörelseskyldigheten inte bara gäller generalagenter utan även andra företrädare som här i landet representerar försäkringsgivare från tredje land. Punkt 6 motsvarar 24 § fjärde stycket LUF. Punkt 7 motsvarar 25 § trettonde stycket LUF men omfattar även de fall där koncessionen återkallas på initiativ av den utländska försäkringsgivaren. Punkt 8 motsvarar 27 § första stycket tredje meningen LUF. Punkt 9 motsvarar 28 § fjärde stycket andra meningen LUF. Punkt 10 motsvarar 28 § femte stycket första meningen LUF. Punkt 11 motsvaras delvis av 29 a § första stycket tredje meningen LUF. Bestämmelsen i punkt 12 är ny och innebär att skall kungöra ett tillstånd till överlåtelse av försäkringsbestånd. Även bestämmelsen i andra stycket är ny. Här anges i förtydligande syfte att det finns bestämmelser i andra kapitel om offentliggörande i andra EES-länder. 10 kap. 2 § Presumtionsregeln i denna paragraf, som i sak överensstämmer med 30 § LUF och 8 kap. 2 § LEF, uttrycker en av kungörelsens och den därmed sammanhängande publicitetens viktigaste funktioner, nämligen att vara bestämmande för vad som skall anses ha kommit till tredje mans kännedom om sådana förhållanden som skall kungöras. 10 kap. 3 § Paragrafen motsvarar 25 b § LUF och 6 kap. 9 § LEF. Första stycket ger möjlighet att inhämta alla de upplysningar om en verksamhet som behövs för att bedöma om lagen är tillämplig. I andra och tredje styckena anges hur skall förfara då man konstaterar att någon driver verksamhet enligt denna lag utan erforderligt tillstånd. Någon motsvarighet till den nuvarande föreskriften i LUF om att föreläggandet även kan gå ut på att ändra eller ansöka om koncession för verksamheten har ansetts obehövlig och därför inte förts in i den nya lagstiftningen. Möjligheten att ändra eller ansöka om tillstånd för verksamheten står alltid öppen. Nytt i jämförelse med gällande lagstiftning är att skyldighet för inspektionen att underrätta berörda utländska myndigheter om ett föreläggande inte är begränsad till EES utan även gäller myndigheter utanför detta område. 10 kap. 4 § Paragrafen, som innehåller bestämmelser om hur beslut enligt denna lag överklagas, motsvarar 25 a § femte stycket och 33 § LUF samt 8 kap. 6 § LEF. I andra stycket andra meningen införs en enhetlig reglering för utländska försäkringsgivare. Genom den nya regleringen får beslut om att förena ett föreläggande med vite alltid överklagas till länsrätten. Lagrådet har i sitt yttrande förordat att andra och tredje styckena utformas så att det klart framgår att samma överklagande regler skall gälla oavsett om ett föreläggande förenats med vite eller inte. Frågan behandlas emellertid i den remitterade promemorian om en ny beslutsordning på bank- och försäkringsområdet (se avsnitt 3). En översyn av paragrafen bör i stället göras i det lagstiftningsarbetet. Enligt fjärde stycket får i brådskande fall meddela interimistiskt beslut. Det måste då särskilt anges i beslutet att det skall gälla . En motsvarande bestämmelse finns i försäkringsrörelselagen (1982:713) och bankrörelselagen (1987:617). gäller enligt LUF att beslut får verkställas utan hinder av att det har överklagats, om inte regeringen förordnar något annat. Enligt LEF gäller att endast i vissa närmare angivna fall får bestämma att ett beslut skall gälla . Bestämmelsen i LEF kvarstår oförändrad. 10 kap. 5 § Paragrafens första stycke, som motsvarar 25 a § andra-tredje styckena LUF samt 8 kap. 4 a § LEF, gäller utsättande av vite för utländska försäkringsgivare och företrädare för dessa försäkringsgivare. Om vite skall föreläggas i det enskilda fallet avgörs med beaktande av det oriktiga förfarandets art och omfattning, försäkringsgivarens tidigare verksamhet samt andra på saken inverkande omständigheter. När det gäller utländska personer är möjligheterna mycket begränsade att effektuera ett beslut om utdömande av vite. Enligt andra stycket, som motsvarar 25 a § första och fjärde styckena LUF, har inspektionen möjlighet att döma ut vite avseende företrädare som inte efterkommer vitesföreläggande om att inkomma med redovisningshandlingar och revisionsberättelser. Utdömande i andra fall ankommer på allmän förvaltningsdomstol (se 6 § lagen (1985:206) om viten). 10 kap. 6 § Paragrafen överensstämmer i sak med 35 § LUF och 8 kap. 8 § LEF. Tillsynen över en utländsk försäkringsgivares verksamhet här i landet är i hög grad baserad på de uppgifter som tillställs . Tillsynens effektivitet och bevakningen av försäkringskundernas intressen förutsätter att de uppgifter som lämnas är korrekta. Av denna anledning har straffsanktionen i gällande lagstiftning bibehållits. Straffsanktionen tar endast sikte på sådan fall där uppgiftsskyldighet föreligger enligt denna lag. 10 kap. 7 § Paragrafen överensstämmer i sak med 31 § LUF och 8 kap. 3 § LEF. Bestämmelserna i denna paragraf grundar sig vad gäller EES- försäkringsgivare på artikel 38 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Enligt dessa artiklar kan de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där filialen finns eller där tjänsterna utförs kräva att de uppgifter om den verksamhet som försäkringsgivaren bedriver inom vederbörande stats territorium lämnas på de officiella språken i den berörda medlemsstaten. 10 kap. 8 § Paragrafen överensstämmer i sak med 32 § LUF och 8 kap. 4 § LEF. 10 kap. 9 § Paragrafen motsvarar 26 § LUF och 6 kap. 10 § LEF. Liksom i fråga om övriga tillsynsverksamhet är det regeringen som skall fastställa de närmare principer som skall gälla för avgiftens storlek. Lagen avses träda i kraft . När denna lag träder i kraft skall lagen om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i (LUF) och lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i (LEF) upphöra att gälla. En utländsk försäkringsgivare som när denna lag träder i kraft är verksam i med stöd av LUF eller LEF skall ha den rätt att bedriva försäkringsrörelse i den omfattning som följer av den koncession som beviljats enligt LUF eller anmälan enligt LEF. De tillstånd, avvikelser och undantag som medgetts enligt gällande lagstiftning bör gälla även efter den nya lagens ikraftträdande. Beslut i ärenden som handlagts enligt äldre bestämmelser skall överklagas enligt de äldre bestämmelserna. Slutligen skall 11 § LUF i dess lydelse före SFS 1995:781 gälla för sådan liv- eller sjukränta som enligt 1 kap. 6 § tillhör annan försäkring än livförsäkring och som har meddelats före ikraftträdandet av 5 kap. 6 § andra stycket. 9.2 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) 1 kap. 2 § Som en konsekvens av att bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i har samlats i en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har en ändring gjorts i denna paragraf. 2 a kap. 4 § Till följd av de ändrade bestämmelserna om gränsöverskridande verksamhet i lagstiftningen om utländska försäkringsgivare har vissa redaktionella ändringar gjorts i denna paragraf. Som angetts i avsnitt 6.5 skall i och med denna lagändring även ett passivt tillhandahållande av tjänster omfattas av den svenska regleringen av gränsöverskridande verksamhet. Svenska försäkringsbolag som avser att tillhandahålla försäkringar för risker belägna i eller för åtaganden som skall fullgöras i ett annat EES-land skall alltså i fortsättningen alltid underrätta om detta. Det nu sagda gäller oavsett om kontraktet kommit till stånd genom försäkringsgivarens aktiva verksamhet eller inte. Som angetts i avsnitt 6.5 anses dock inte en enstaka meddelad affär utgöra verksamhet som kräver underrättelse till . Vad som skall bedömas som en enskild affär respektive som en verksamhet får avgöras av i dess rättstillämpning. Avgörande bör dock i princip vara antalet kontrakt som ingås. 14 kap. 26 b § Bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i har överförts till en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Som en konsekvens härav har ändringar har därför gjorts i denna paragraf. 15 kap. 3 § Bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i har överförts till en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Som en konsekvens härav har ändringar har därför gjorts i denna paragraf. 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Som en konsekvens av att bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i har samlats i en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har en ändring gjorts i denna paragraf. 9.4 Förslaget till lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Bestämmelserna i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i har överförts till en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i . Ändringar har därför gjorts i denna paragraf. Försäkringsgivare som var verksamma enligt lagen om EES- försäkringsgivares verksamhet i benämns i den nya lagen EES- försäkringsgivare. Någon förändring i den gällande regleringen är inte avsedd. 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring Eftersom bestämmelserna i lagen (1993:1302) om EES- försäkringsgivares verksamhet i har överförts till den nya lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har ändringar gjorts även i denna paragraf. Försäkringsgivare som var verksamma enligt lagen om EES- försäkringsgivares verksamhet i benämns i den nya lagen EES- försäkringsgivare. Någon förändring i den gällande regleringen är inte avsedd. 9.6 Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) Bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i har överförts till lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i Ändringar har därför gjorts i denna paragraf. ändras till försäkringsgivare för att bättre överensstämma med begreppsanvändningen i den nya lagstiftningen. Någon förändring i sak är emellertid inte avsedd. 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt Som en konsekvens av att bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i har samlats i en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har en ändring gjorts i denna paragraf. är vedertaget inom skattelagstiftningen för att innefatta alla associationsformer. Begreppet försäkringsgivare, som används i nya lagstiftningen om utländska försäkringsgivare, har därför inte införts i den ändrade bestämmelsen i lagen om statlig inkomstskatt. 9.8 Förslaget till lag om ändring i mervärdeskattelagen (1994:200) Som en konsekvens av att bestämmelserna i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i har samlats i en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har en ändring gjorts även i denna paragraf. 9.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Eftersom bestämmelserna i lagen (1993:1302) om EES- försäkringsgivares verksamhet i har överförts till en ny lag lagen (1998:000) om utländska försäkringsgivares verksamhet i har ändringar gjorts även i denna paragraf. Som angetts i avsnitt 6.5 och i författningskommentaren till 1 kap. 13 § skall även ett s.k. passivt tillhandahållande av försäkringstjänster från en EES-försäkringsgivare anses utgöra gränsöverskridande verksamhet. Detta får till följd att även en EES-försäkringsgivare som endast bedriver passiv försäkringsverksamhet i skall lämna kontrolluppgifter enligt förevarande bestämmelse. Om verksamheten bedrivs genom en filial, en generalagentur eller en generalrepresentation har en etablering uppkommit i . Detta innebär att verksamheten bedrivs från ett fast driftställe och att det från verksamheten skall lämnas kontrolluppgifter enligt de vanliga reglerna som gäller för försäkringsföretag här i landet. 9.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål I konsekvens med att lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i upphävs och då hänvisningen därför inte längre fyller någon funktion tas den bort. Av övergångsbestämmelserna till denna ändring framgår att äldre bestämmelser fortfarande skall tillämpas i mål där beslut fattats med stöd av lagen om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i . Förteckning över remissinstanser Efter remiss av betänkandet Utländska försäkringsgivare med verksamhet i (SOU 1996:77) har yttranden avgetts av , Kammarrätten i , , riksbank, , , , , , , , , , , och juridiska fakulteten vid . Följande remissinstanser har avstått från att yttra sig: , , , . Lagrådsremissens lagförslag Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om utländska försäkringsgivares verksamhet i Härigenom föreskrivs följande. 1 kap. Tillämpningsområde och vissa grundläggande bestämmelser 1 § Utländska försäkringsgivare har rätt att bedriva försäkringsrörelse i i enlighet med denna lag. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela särskilda föreskrifter om bedrivande av försäkringsrörelse för att uppfylla åtaganden till följd av avtal mellan Europeiska gemenskaperna (EG) och . 2 § Denna lag gäller inte 1. återförsäkringsrörelse eller 2. koassuransverksamhet (samförsäkring), om en EES-försäkrings- givare deltar i verksamheten från ett utländskt driftställe i annan egenskap än ledande försäkringsgivare och verksamheten avser sådana stora risker som anges i 2 a kap. 4 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:713). 3 § Bestämmelserna om livförsäkring i denna lag, med undantag för 5 kap. 14 §, får tillämpas också för sjuk- och olycksfallsförsäkringar som avses i 2 kap. 3 a § första stycket klasserna 1 och 2 försäkringsrörelselagen (1982:713) samt för avgångsbidragsförsäkringar. Bestämmelserna om livförsäkring i denna lag, med undantag för 5 kap. 5 § femte stycket och 14 §, behöver inte tillämpas för sådana livförsäkringar som avses i 2 kap. 3 b § första stycket klasserna 1 b och 4 försäkringsrörelselagen om premien är beräknad och bestämd för längst . 4 § En utländsk försäkringsgivare skall i sin verksamhet i följa svensk lag och svenska myndigheters beslut och föreskrifter samt svara inför svensk domstol. För trafikförsäkring meddelas vissa särskilda bestämmelser i trafikskadelagen (1975:1410). 5 § I denna lag avses med 1. EES-försäkringsgivare: utländsk försäkringsgivare vars hemland hör till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och för vars direkta försäkringsrörelse inom EES endast den behöriga myndigheten i hemlandet ansvarar för finansiell tillsyn, 2. försäkringsgivare från tredje land: annan utländsk försäkringsgivare än EES-försäkringsgivare, 3. hemland: det land där försäkringsgivaren har sitt säte och, när det gäller försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning, det land där sammanslutningens ledning finns, 4. behörig myndighet: den nationella myndighet utomlands som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över EES- försäkringsgivare eller försäkringsgivare från tredje land. Bestämmelserna i 2 och 3 kap. i denna lag tillämpas på EES- försäkringsgivare och bestämmelserna i 4 7 kap. på försäkringsgivare från tredje land. Bestämmelserna i 8 10 kap. gäller både EES- försäkringsgivare och försäkringsgivare från tredje land. 6 § Med skadeförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 a § försäkringsrörelselagen (1982:713). Med livförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen. Ersättning som betalas i form av livränta eller sjukränta tillhör livförsäkring om ersättningen betalas från en livförsäkring och skadeförsäkring om ersättningen betalas från en skadeförsäkring. Om en sådan ränta har köpts i ett livförsäkringsföretag, skall den dock i detta företag höra till livförsäkring. För sådan livränta eller sjukränta som tillhör skadeförsäkring gäller de särskilda bestämmelserna om livförsäkring i 5 kap. 2, 5, 11 och 20 §§ samt 7 kap. 4 12 §§. 7 § Med skadeförsäkringsrisk som är belägen i avses 1. risk som är hänförlig till egendom som finns i , när försäkringen avser antingen en byggnad eller en byggnad och dess lösöre, till den del byggnaden och lösöret täcks av samma försäkring, 2. risk som är hänförlig till ett fordon som skall registreras i , när försäkringen avser ett registreringspliktigt fordon, 3. risk i samband med resa eller semester, när försäkringen har ingåtts och försäkringstagaren har tecknat den i . I andra fall än de som anges i första stycket anses skadeförsäkringsrisken vara belägen i , om försäkringstagaren är en fysisk person som har sin vanliga vistelseort här eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, det etableringsställe som försäkringen gäller finns i . När det gäller livförsäkring anses risken vara belägen i om, i det fall där försäkringstagaren är en fysisk person, denne har sin vistelseort här eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, det etableringsställe som försäkringen gäller finns i . 8 § Med sekundäretablering avses i denna lag en utländsk försäkringsgivares etablering i genom 1. generalagent, 2. filial och 3. när det gäller försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning, en generalrepresentation. Med företrädare avses i denna lag generalagent, verkställande direktör för en filial eller ombud för generalagent och för försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning. 9 § Med generalagent avses i denna lag en fysisk eller juridisk person som leder och sköter en utländsk försäkringsgivares affärsverksamhet i och som även har rätt att företräda försäkringsgivaren i alla de rättsförhållanden som hänför sig till verksamheten. En utländsk försäkringsgivare får i inte representeras av mer än en generalagent. Generalagenten skall vara bosatt eller ha sitt säte i . Den som är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § kan inte vara generalagent. Den utländska försäkringsgivaren skall utfärda fullmakt för generalagenten att ingå för försäkringsgivaren bindande rättshandlingar med tredje man samt att ta emot stämning för den utländska försäkringsgivaren och själv eller genom annan tala och svara för denna. Om den utländska försäkringsgivaren använder en juridisk person som generalagent skall den juridiska personen utse ett ombud som uppfyller de krav som ställs i andra stycket. I ett sådant fall skall den fullmakt som avses i tredje stycket ställas till ombudet. 10 § Med filial avses i denna lag ett avdelningskontor med självständig förvaltning som en utländsk försäkringsgivare etablerar i . För verksamhet som drivs genom filial gäller även bestämmelserna i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Den verkställande direktören för en filial skall dock vara bosatt i 11 § Med försäkringssammanslutning avses i denna lag en sammanslutning av fysiska eller juridiska personer som utan solidarisk ansvarighet meddelar försäkring. När denna lag hänvisar till försäkringsgivare avses, när det gäller försäkringssammanslutningar, medlemmarna i sammanslutningen. 12 § Med generalrepresentation avses en utländsk försäkringssammanslutnings representation i . Generalrepresentationen skall förestås av ett ombud som ansvarar för den verksamhet som försäkringsgivarna i sammanslutningen driver enligt denna lag. Ett ombud för försäkringsgivare i en sammanslutning skall vara bosatt i . Den som är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § kan inte vara ombud. De försäkringsgivare som hör till sammanslutningen skall utfärda fullmakt för ombudet att vid tvister som rör ingångna försäkringsavtal ingå för försäkringsgivarna bindande rättshandlingar och att för deras räkning ta emot stämning samt själv eller genom annan tala och svara för dem. 13 § Med gränsöverskridande verksamhet avses i denna lag att en EES- försäkringsgivare från ett utländskt driftställe meddelar försäkringar i , utan förmedling av en etablering här i landet, i syfte att ingå försäkringsavtal om en risk som är belägen i i enlighet med 1 kap. 7 §.