prop · GL03124 · 1998-01-01 00:00:00 — Enligt den nuvarande svenska definitionen är moped ett motorfordon på två hjul eller medar, med eller utan sidvagn, eller på tre hjul eller medar, med en tjänstevikt, beräknad som för moped, av högst . Vidare skall detta motorfordon vara konstruerat för en hastighet av högst och endast med svårighet kunna ändras till avsevärt högre hastighet samt drivas antingen av förbränningsmotor med en slagvolym av högst eller av elektrisk motor. Denna definition finns bl.a. i 2 § vägtrafikkungörelsen (1972:603), 3 § fordonskungörelsen (1972:595), 4 § körkortsförordningen (1977:722) och 4 § bilregisterkungörelsen (1972:599). En definition som delar in mopeder i klass I och klass II finns också i 3 § fordonskungörelsen (1972:595). Enligt den sistnämnda definitionen är moped klass II två- hjuliga mopeder med en tjänstevikt, såsom beräknad för moped, av högst och som har en kraftöverföring med högst två växlar eller med steglöst variabel utväxling. Dessa definitioner kommer att anpassas till de definitioner som anges i Rådets direktiv /61/EEG om typgod- kännande av två- och trehjuliga motorfordon varvid med moped klass I kommer att avses mopeder med den högre maximala hastigheten och med klass II den lägre. I och med att mopederna konstruktionsmässigt delas in i två klasser kan de också delas in i två behörighetsklasser. Härvid kan konstateras att mopeden i den kommande klass I avser fordon som betraktas som motorcykel och kräver innehav av körkort med behörighet A eller A1 medan mopeden i klass II skulle få köras av den som fyllt som enda behörighetskrav. Regeringen anser att de två fordonstyperna även fortsättningsvis i behörighetshänseende skall delas in i två klasser. Enligt utredningens förslag skall den nuvarande mopeden fortsätt- ningsvis, trots att den har en maximihastighet som med över- stiger den för moped klass II, anses som en moped i klass II. Utredningen har därvid anfört att trafiksäkerhetsskäl eller andra skäl inte kan anses motivera att reglerna för dessa två slag av mopeder blir olika. Regeringen finner inte skäl till annan bedömning. 5.4.2 Åldersgränser och behörighetskrav för att få köra moped Regeringens förslag: Det skall krävas körkort för att få köra moped klass I. Moped klass II skall få köras av den som fyllt . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, dock att utredningen har föreslagit ett särskilt mopedkort för moped klass I (se delbetänkandet s. Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna stöder eller har ingen erinran mot förslaget på krav på fyllda för att få köra moped klass II. När det gäller förslagets åldersgräns för moped klass I och krav på körkort är flertalet remissinstanser negativa till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Moped klass II, vars konstruktiva hastighet inte kommer att få överstiga , är snarlik den nu- varande svenska mopeden. Den nya mopedens hastighet kommer dock att vara något lägre och dess utformning något enklare. Dessutom kom- mer den att vara svårare att trimma. Regeringen anser därför att moped klass II bör kunna köras på ett tillräckligt trafiksäkert sätt av den som har fyllt . Den nuvarande åldersgränsen för moped bör därför som enda behörighetskrav gälla för den framtida moped klass II. Moped klass I, vars konstruktiva hastighet inte kommer att få överstiga , ställer bl.a. på grund av den högre hastigheten högre krav på föraren än vad övriga mopedtyper gör. Enligt dagens regler klassas denna typ av moped i körkortshänseende som lätt motorcykel och kräver då att föraren har fyllt och har körkort med behörighet A1 eller A. Rege- ringen anser att det inte finns anledning att ställa lägre krav på behörig- het. De lämplighetskrav som bör ställas på förare av moped klass I bör därmed vara desamma som gäller för körkort. Vissa grundläggande medicinska och personliga lämplighetskrav bör således vara uppfyllda. Vidare bör gälla att godkänt kunskapsprov har avlagts. Enligt regeringens mening är det ett rimligt antagande att även den som har annat körkort än A1 och A, t.ex. behörigheten B, är tillräckligt kompetent för att köra moped klass I. Härigenom kan alla med vanligt bilkörkort få möjlighet att köra ett bränslesnålt fordon, i t.ex. stadstrafik. Remissinstansernas kritik vad avser åldersgränsen för moped klass I och kravet på mopedkort eller körkort synes vara föranledda av att utredningen kombinerade dessa krav med ett slopande av körkortsbehörigheten A1. Regeringen avser inte att avskaffa körkortsbehörigheten A1. 5.5 Behörighet för taxi m.m. Regeringens förslag: Den särskilda körkortsbehörigheten TAXI slopas i körkortslagen. Detsamma gäller övriga bestämmelser om behörighet att köra fordon i yrkesmässig trafik. Nödvändiga bestämmelser i dessa av- seende bör i stället finnas i en ny yrkestrafiklag. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i frågan har inte haft något att erinra mot förslaget. har därutöver anfört att det är angeläget att körprovet står kvar som krav för yrkeskompetens för taxilegitimation. och har pekat på behovet av regelbundna läkarkontroller för dem som får köra i yrkesmässig trafik. anser att det vore lämpligt att införa ett enda taxiprov, som omfattade både kraven för B-behörighet och taxiförarlegitimation. Skäl för regeringens beslut: Från gäller enligt 14 a § yrkestrafiklagen (1988:263) att fordon i taxitrafik endast får köras av den som har särskild förarlegitimation. Denna ordning medför att taxi- förare skall ha dels körkort som berättigar honom att köra personbil, lätt lastbil eller terrängvagn i yrkesmässig trafik för personbefordran (behörighet D eller TAXI) i enlighet med körkortslagens bestämmelser, dels en förarlegitimation enligt yrkestrafiklagen. Särskilda krav har ställts på förare i yrkesmässig trafik. Före körkortslagens tillkomst gällde att förare av automobil i yrkes- mässig trafik måste ha särskilt tillstånd (trafikkort). De allmänna vill- koren för att erhålla trafikkort reglerades fram , då bestäm- melserna om trafikkort infördes i körkortskungörelsen, i en särskild yrkestrafikförordning. I och med körkortslagen avskaffades trafikkorten och en särskild behörighet TAXI infördes som berättigar innehavaren att köra personbil, lätt lastbil eller terrängvagn i yrkesmässig trafik för personbefordran (se prop. 1975/76:155 s. 111 och prop. 1976/77:113 s. 56). Att köra buss eller tung lastbil i yrkesmässig trafik kräver ingen särskild behörighet utöver körkort med behörighet för buss (behörighet D) respektive tung lastbil (behörighet C). De särskilda krav som ställs på taxiförare rör dels kompetensen att köra fordonet, dels förarens personliga lämplighet för sådan verksamhet. Det sistnämnda kravet innebär bl.a. att hänsyn tas till brottsliga gärningar som kan ha begåtts. Som skäl för att ställa högre krav på personlig lämp- lighet hos taxiförare har angetts resenärens beroende av den enskilde förarens agerande. Resenärens utsatta situation ställer särskilda krav på förarens pålitlighet och ärlighet. Kraven på personlig lämplighet hos taxi- förare blev tydligare än tidigare i och med avregleringen av taxinäringen. I syfte att säkerställa att taxiförarna uppfyller de krav som bör ställas upp för dem har först införts ett krav på yrkeskunnande i yrkestrafikförord- ningen och därefter den nu aktuella förarlegitimationen i 14 a § yrkes- trafiklagen. infördes också en bestämmelse i körkorts- lagen som ger möjlighet att återkalla taxibehörigheten och behörigheten D separat, om körkortshavaren gjort sig skyldig till brottslig gärning som visar att han inte är lämplig att inneha körkort med sådan behörighet. De två typerna av behörighet för att köra taxi behandlas i departe- mentspromemorian Den yrkesmässiga trafiken (Ds 1994:100). Där ut- talas (s. 43 f) att de olika behörigheterna kan medföra problem i en del fall då en taxiförares körkort återkallas av den länsstyrelse som har ut- färdat körkortet, utan att taxiförarlegitimationen återkallas, på grund av att beslutsrätten i detta fall finns hos en annan länsstyrelse, nämligen myndigheten i det län där föraren är folkbokförd . I promemorian på- pekas också fördelarna med att ha endast en taxiförarlegitimation och att det därvid ligger närmast till hands att pröva om bestämmelserna i kör- kortslagen kan tas bort och låta reglerna om taxiförarlegitimation vara ensamt gällande. Bestämmelserna i körkortslagen om behörighet att köra fordon i yrkesmässig trafik för personbefordran och i yrkesmässig trafik i övrigt innebär i korthet följande. För att få köra personbil, lätt lastbil eller terrängvagn i yrkesmässig trafik för personbefordran krävs taxibehörighet eller körkort med be- hörigheten D. Traktortåg, tung terrängvagn eller motorredskap med till- kopplat släpfordon får föras i yrkesmässig trafik endast av den som har körkort med behörighet C, D eller E eller körkort med taxibehörighet (5 § körkortslagen). Straffbestämmelser för den som bryter mot dessa behörighetskrav finns i 35 och 36 §§ körkortslagen. Åldersgränsen för taxibehörighet är . För att kunna få körkort med sådan behörighet måste sökanden redan ha körkort med behörigheten B. har meddelat föreskrifter om medicinska krav (VVFS 1996:200) och om förarprov (VVFS 1996:184). De medicinska kraven för taxibehörighet är desamma som gäller för behörigheterna D och DE och är högre ställda än för övriga körkortsbehörigheter. Beträffande förarprov är särskilda föreskrifter meddelade för behörigheten TAXI. Kraven på kunskap och förmåga är därvid högre än vad som gäller för körkortsbehörigheten B. Behörigheterna D och TAXI får, som nämnts tidigare, återkallas sepa- rat om körkortshavaren har gjort sig skyldig till brottslig gärning som visar att han inte är lämplig att inneha körkort med sådan behörighet (17 § körkortslagen). Någon spärrtid skall inte bestämmas om behörig- heterna TAXI och D återkallas separat. En samordning av de olika taxibehörigheterna så att endast en be- hörighet krävs innebär att de särskilda krav som bör ställas på förare av taxi, utöver det grundläggande kravet på körkort för fordonet som sådant, särregleras antingen i körkortslagen eller i yrkestrafiklagen. Med hänsyn bl.a. till att särskilda krav för att köra taxi avser regler om körning i yrkesmässig trafik och att det synes angeläget att även i fortsättningen ha kvar en särskild förarlegitimation, som kan sättas upp i taxin, bör dessa ytterligare krav för taxiförare regleras i yrkestrafiklagen. Det innebär att den nuvarande särskilda taxibehörigheten i körkortslagen kan utgå. Genom denna ordning kommer de särskilda krav på erfarenhet, ålder och medicinska förutsättningar, som gäller enligt körkortslagen för att få taxibehörighet, i stället att anges i yrkestrafiklagen. har också, efter samråd med yrkestrafik- utredning, bedömt att det är en fördel om körkortslagen över huvud taget inte innehåller några bestämmelser som särskilt rör förutsättningarna för att köra fordon i yrkesmässig trafik. Regeringen delar denna bedömning. Sådana bestämmelser bör såsom föreslagits i stället finnas i yrkestrafik- lagen (jfr prop. 1997/98:63 En reformerad yrkestrafiklagstiftning). En sådan systematisk uppdelning av bestämmelserna mellan körkortslagen och yrkestrafiklagen torde medföra att bestämmelserna i körkortslagen blir både tydligare och lättare att förstå. Bestämmelserna i 5 § andra stycket om behörighet att köra traktortåg, tung terrängvagn eller motor- redskap med tillkopplat släpfordon i yrkesmässig trafik samt straffbe- stämmelserna i 35 och 36 §§ körkortslagen föreslås därför utgå och nöd- vändiga bestämmelser, inklusive övergångsbestämmelser, i dessa av- seenden införas i yrkestrafiklagen. 5.6 Övriga frågor 5.6.1 Preliminära beslut om körkortsingripande Regeringens förslag: Ett preliminärt beslut skall kunna meddelas för alla slag av körkortsingripanden, dvs. inte endast i fråga om varning utan också vid körkortsåterkallelse. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s.128ff). Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att det av rätts- säkerhetsskäl inte är lämpligt att utöka tillämpningsområdet för prelimi- nära beslut om körkortsingripande till att omfatta även återkallelser. Kammarrätten åberopar härvid den stora betydelse som innehavet av körkort har för många människor och vikten av att den enskilde får möjlighet att yttra sig. i tillstyrker preli- minärt beslut vid varning men avstyrker det vid återkallelser och anför att kraven på en nyanserad bedömning inte kan uppfyllas om preliminärt beslut skulle kunna meddelas även vid återkallelse. i anser att det kan framstå som väl schablonartat att meddela preliminärt beslut och att mera ingripande sanktioner bör före- gås av kommunikation med körkortshavaren. i tillstyrker förslaget med modifieringen att preliminärt be- slut vid återkallelse endast meddelas när fråga är om slutligt beslut som föregåtts av interimistiskt beslut. i , Läns- styrelsen i och i tillstyrker förslaget. tillstyrker förslaget med tvekan och under förutsättning att det används restriktivt och att det föreligger lagakraft- vunnet avgörande i ansvarsdelen innan slutligt beslut om återkallelse meddelas. motsätter sig förslaget och anför att det torde vara omöjligt för att ha vetskap om körkorts- havarens personliga förhållanden varför det inte kan finnas något fall där bestämmelsen skulle kunna vara tillämplig. Skälen för regeringens förslag: Preliminära beslut om körkortsin- gripande för godkännande får enligt gällande regler (46 a § körkortslagen) endast utfärdas om ingripandet är begränsat till varning. Inom straffrätten finns möjligheter till summariska avgöranden av frågan om ansvar för brott (48 kap. ). Bestämmelserna innebär att frågan om ansvar för vissa slag av brott får upptas av åklagare genom strafföreläggande och av polisman genom föreläggande av ord- ningsbot. Ett föreläggande innebär att den misstänkte eller föreläggs ett bötesstraff. Godkänns föreläggandet gäller det som lagakraftvunnen dom. Åklagaren får utfärda strafföreläggande be- träffande brott för vilket ingår böter i straffskalan, dock inte normerade böter. Polisman får inte utfärda ordningsbot om den misstänkte förnekar gärningen. Frågor om körkortsingripanden behöver enligt regeringens mening inte kringgärdas av högre krav på rättssäkerhet än vad som gäller brott för vilka åklagare får utfärda strafföreläggande. I syfte att förenkla och effektivisera handläggningen av körkortsärenden bör därför bestämmel- ser införas som ger möjligheter för att i större utsträckning än nu utfärda preliminära beslut om körkortsingripanden. Ett preliminärt beslut bör under vissa förutsättningar kunna utfärdas för alla slag av kör- kortsingripanden, dvs. såväl interimistiska som slutliga beslut om åter- kallelse av körkortet som beslut om varning. En förutsättning för att ut- färda preliminära beslut bör vara att det finns grundad anledning att anta att körkortshavaren är beredd att godta beslutet. Antagandet härom får baseras på omständigheter eller uppgifter som föreligger i ärendet. Kör- kortshavaren kan t.ex. utan vidare förklaring erkänna brottet eller förseel- sen. Det kan vidare vara så att omständigheterna vid gärningen är sådana att det inte finns någon tvekan om skulden. I dessa fall bör ett preliminärt beslut om körkortsingripande kunna komma i fråga. Tyder däremot upp- gifterna eller omständigheterna i ärendet på att körkortshavaren ställer sig oförstående inför det inträffade eller bestrider gärningen som sådan eller vissa mer betydelsefulla omständigheter vid denna, bör preliminärt beslut inte meddelas. Preliminärt beslut bör inte heller meddelas om det finns tvekan om vilket slag av körkortsingripande som brottet eller för- seelsen skall medföra. Det bör också gälla om längden är tveksam. Spärrtidens längd kan t.ex. vara beroende av körkortshavarens personliga förhållanden. Preliminära beslut om körkortsingripanden bör således kunna meddelas i de fall då den gärning eller det förhållande som läggs till grund för ett körkortsingripande inte är ifrågasatt eller på annat sätt oklart och det inte heller är så att omständigheterna vid gärningen eller kör- kortshavarens personliga förhållanden har någon avgörande betydelse för körkortsingripandet, vare sig det gäller formen eller spärrtidens längd. Med hänsyn till att körkortshavare som av någon anledning inte vill godkänna det preliminära beslutet kan få frågan om körkortsingripande handlagd på vanligt sätt kan förfarandet inte anses oförenligt med kraven på rättssäkerhet. Körkortshavaren kan ju i stället för att godkänna be- slutet genom undertecknande välja att exempelvis sända in nya invänd- ningar eller redogörelser av ändrat behov av körkort och då skall nytt beslut meddelas i ärendet. 5.6.2 Tillåtelse att fortsätta köra efter omhändertagande av körkort Regeringens förslag: Körkortshavare vars körkort omhändertagits av polis eller åklagare kan meddelas tillstånd att få köra sitt fordon . Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att möjligheten att få meddela särskilt tillstånd att köra körkortspliktigt fordon trots att kör- kortet är omhändertaget och därmed ogiltigt helt skulle försvinna (se be- tänkandet s. 163). Remissinstanserna: Länsrätten i anser att möjligheten att tillåta fortsatt körning i bör vara kvar och pekar på att de tämligen små trafiksäkerhetsvinster som ett slopande kan innebära inte uppväger de stora praktiska problem som kan uppkomma för körkorts- havarna. i , i och anser också att möjligheten att tillåta fortsatt körning skall finnas kvar. an- ser att polis över huvud taget inte skall få omhänderta körkort med mindre än att föraren godkänt att han eller hon begått den förseelse som polisen angett. Skälen för regeringens förslag: Om ett körkort har omhändertagits på grund av att körkortshavaren vid förande av motordrivet fordon över- skridit högsta tillåtna hastighet, kört mot rött ljus, underlåtit att iaktta stopplikt, kört om vid övergångsställe eller brutit mot någon annan från trafiksäkerhetssynpunkt väsentlig regel och allt om överträdelsen inte kan anses som ringa (16 § 4 körkortslagen), kan körkortshavaren medges att köra fordon. Detta gäller dock endast om det kan ske utan fara för trafiksäkerheten (23 § andra stycket körkortslagen). Utredningen har föreslagit att möjligheten att tillåta fortsatt körning helt tas bort med hänvisning till att de förseelser som avses i 16 § 4 kör- kortslagen motsvaras av dem som nämns i 5 kap. 14 § 3 c i utredningens förslag till körkortslag. Eftersom dessa förseelser enligt utredningens förslag skall leda till varning, blir ett omhändertagande av körkortet inte aktuellt och därmed inte heller ett medgivande motsvarande det i 23 § andra stycket körkortslagen. Utredningen kan dock tänka sig att ett sådant medgivande skulle kunna anses önskvärt vid omhändertagande av ett körkort på grund av en grov hastighetsöverträdelse. Utredningen har dock ansett att det av trafiksäkerhetsskäl inte finns utrymme för att låta en körkortshavare köra fordon trots att körkortet omhändertagits. Utredningens förslag att medgivande till fortsatt körning inte skulle kunna meddelas skulle i vissa fall, såsom remissinstanserna påpekat, kunna få icke önskvärda konsekvenser t.ex. om någon ertappas för en avsevärd hastighetsöverträdelse utanför hemorten. Även om situationen i vissa fall kan lösas genom att medföljande passagerare med körkort kan fortsätta körningen, bör möjlighet finnas att låta föraren köra fordonet till lämpligt ställe där fordonet kan lämnas. Regeringen föreslår därför att möjlighet till medgivande att köra vidare efter omhändertagande bör finnas kvar, även om tiden för medgivandet bör begränsas , dvs. 5.6.3 Regelbundna läkarundersökningar Regeringens förslag: Körkortsbehörighet C, CE, D och DE skall gälla tills det att körkortshavaren fyller och därefter kunna förlängas i tio-års perioder om körkortshavaren uppfyller de medicinska kraven för innehav av sådan behörighet. En övergångsbestämmelse skall möjliggöra för körkortshavare som vid ikraftträdandet fyllt eller fyller att ansöka om förlängning fram till 31 sep- tember 2003 om inte körkortet skall förnyas . Remitterade förslag: Utredningen hade föreslagit att de aktuella be- hörigheterna skulle gälla tills dess att körkortshavaren fyllt och där- efter kunna förlängas i perioder . Kommunikationsdeparte- mentet har därefter i skrivelse lämnat ett förslag med det innehåll som återfinns ovan som regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna hade inga erinringar mot ut- redningens förslag. Vad beträffar skrivelse har majoriteten av de remissinstanser som gett in yttrande ställt sig positiva till förslaget om läkarkontroller från det år körkortshavaren fyller . Två remissinstanser har ansett att intervallen mellan läkar- undersökningarna bör vara medan en har ansett att intervallet skall vara efter det att körkortshavaren fyllt . En remissinstans har ansett att övergångsperioden borde vara kortare. Skäl för regeringens förslag: Europeiska kommissionen har inlett ett förfarande mot enligt artikel 169 i EG-fördraget. Kommissionen gör i sitt motiverade yttrande gällande att inte på ett korrekt sätt införlivat en bestämmelse om regelbundna läkarundersökningar för inne- havare av körkort i kategori 2 (C och D behörigheter) i punkt 4 bilaga 3 rådets direktiv /439/EEG av om körkort. Den huvud- sakliga kritiken från kommissionen går ut på att kravet på regelbundenhet vad gäller läkarundersökningarna inte är uppfyllt när en person under sin yrkesverksamma period () inte behöver underkasta sig någon läkarundersökning utöver den som görs för behörigheten skall kunna utfärdas. Kommissionen har gett tid till för att vidta lämpliga åtgärder med anledning av sitt påstående. Det finns drygt 900 000 körkortshavare med de aktuella typerna av be- hörigheter. Ett krav på periodiska läkarundersökningar från utfärdandet av körkortet får konsekvenser för ett stort antal körkortshavare . Kravet på läkarundersökningar bör därför införas först från det att körkortshavaren har nått en viss ålder. För att inte ansökningarna skall koncentreras till december månad bör körkortshavarens födelsedag vara tidsgränsen för giltighet i stället för . En lämplig avvägning för när kontrollerna skall börjas efter det att behörigheten erhållits är enligt regeringens mening den av kommissionen tidigare föreslagna åldern . En sådan gräns skulle dessutom innebära att kravet på läkarunder- sökning skulle, enligt statistik från , träffa endast ungefär hälften av de berörda körkortshavarna. Eftersom läkarundersökningarna startar vid en lägre ålder kan perioderna vara längre än de som föreslogs av utredningen. Från trafiksäkerhetssynpunkt framstår det med beaktande av läkares anmälningsskyldighet enligt 10 kap. 3 § i den föreslagna kör- kortslagen som fullt tillräckligt att läkarundersökningen utförs . Detta tidsintervall sammanfaller också med intervallen mellan de ordinarie förnyelserna av körkortet. Av praktiska skäl kan inte samtliga berörda körkortshavare besöka läkare vid de nya reglernas i kraftträdande. En period under vilken de berörda fasas in i systemet behövs. Den perioden får inte vara för kort och kan lämpligen sättas till . De personer som redan fyllt eller som fyller skall få möjlighet att ansöka om förlängning. 5.6.4 Läkares anmälningsskyldighet Regeringens bedömning: Bestämmelserna om läkares skyldighet att anmäla medicinskt olämpliga körkortshavare till bibehålls oförändrade. Utredningens förslag: Utredningen hade föreslagit att läkares möjlig- het att underlåta anmälan i vissa situationer skulle tas bort. (se betänkan- det s. 172). Remissinstanserna: anför att det saknas både kunskap om skyldigheten att anmäla patienter och acceptans för ett system som säkerställer att läkarkåren bistår körkortsmyndigheterna med information av betydelse för körkortsinnehavet.