prop · GL031D7 · 1998-01-01 00:00:00 — Det föreslås även att statsmakterna fastställer en garantiram på totalt för garantigivning inom biståndet. Avgifter för garantier kopplade till u-krediter skall i princip vara riskavspeglande. Utredningen föreslår dock att endast upp till förslagsvis av kreditbeloppet uttas av låntagaren och att resterande belopp belastar biståndsanslaget. Utredningen föreslår inga förändringar i roll i samband med krediter inom biståndet. EKN bör även i fortsättningen lämna råd till Sida vad gäller landriskbedömningen, hantera garantisystemet för u-krediter, inklusive premieuppbörd, samt stå för skaderegleringar och återvinningar. Det föreslås emellertid att Sida formellt endast inhämtar EKN:s yttrande om landrisk vad avser länder utanför kretsen av samarbetsländer. Regeringens överväganden Inom det internationella biståndet spelar krediter, främst via de multilaterala utvecklingsbankerna, en viktig roll. Det svenska biståndet är huvudsakligen gåvofinansierat, men krediter utgör ett betydelsefullt komplement. I förhållande till kommersiell finansiering kan krediter inom biståndet innebära två fördelar för låntagarlandet: landet får tillgång till billigare utländskt kapital och kan genomföra samhällsekonomiskt lönsamma investeringar som annars inte hade kommit till stånd. Av detta följer att krediter främst bör användas i länder som har begränsade möjligheter att få tillgång till privata internationella kapitalflöden och för projekt som är samhällsekonomiskt men inte finansiellt lönsamma och som därför har svårigheter att få normal marknadsfinansiering. Beslut om krediter måste alltid bedömas mot bakgrund av låntagarlandets ekonomiska situation. De hårdast skuldsatta länderna skall inte komma ifråga för krediter innan de inlett en långsiktigt hållbar skuldsanering, t.ex. inom ramen för HIPC-initiativet. För andra länder bör skuldsituationen påverka kreditens gåvoelement. Bistånd till investeringar i konkurrensutsatt verksamhet bör i princip inte innehålla någon subvention till slutanvändaren, oavsett om det handlar om gåvo- eller kreditfinansiering. Genom vidareutlåning på marknadsvillkor kan snedvridningar undvikas. Gåvoandelen tillförs staten i mottagarlandet. En skillnad i jämförelse med gåvobistånd är att kreditfinansiering ofta innebär en noggrannare granskning i mottagarlandet i och med att beslut normalt krävs på hög nivå, som ratificering i parlamentet eller formell regeringsbehandling. Gåvobiståndet behöver mera sällan gå igenom samma process. Detta kan medföra att en hårdare prioritering görs vid kreditfinansiering. Kreditgivning kan också skapa en mer jämbördig förhandlingsposition än rent gåvobistånd, i och med att både långivare och låntagare tar på sig tydliga ekonomiska förpliktelser. Detta gäller speciellt om biståndet är efterfrågestyrt och syftar till att finansiera kontrakt mellan självständiga parter. Ett starkt argument för krediter i biståndet är det s.k. uppväxlingsmotivet, vilket innebär att biståndet utöver själva gåvoelementet mobiliserar ett inflöde av kommersiellt kapital, som annars inte skulle ha tillförts landet. Detta gäller främst i ett subventionerat kreditsystem som bygger på upplåning på kapitalmarknaderna. Det finns alltså goda skäl att se krediter som en naturlig finansieringsform i biståndet. Framför allt är det viktigt att riva ner de skarpa gränser som ofta finns mellan olika former av biståndsfinansiering. Gåvobistånd kan utformas så att det får liknande effekter i mottagarlandet som en kredit. Kreditbiståndet kan å andra sidan utformas på olika sätt med varierande gåvoelement. Syftet bör vara att så långt som möjligt anpassa finansieringsformen efter situationen i landet och projektets karaktär. Regeringen tillstyrker därför Sidas förslag om ökad flexibilitet i utnyttjandet av olika kreditinstrument och -former. U-kreditsystemet har visat sig vara ett väl fungerande system och bör i sina huvuddrag behållas. bör utökade möjligheter att använda obundna u-krediter införas inom ramen för internationellt överenskomna regler om lägsta tillåtna subventionsgrad. Detta kan öka möjligheterna för att utfästa krediter i samfinansiering med och de regionala utvecklingsbankerna, vilket vore värdefullt. Biståndskrediter bör även fortsättningsvis i normalfallet vara obundna. Kontraktsfinansiering bör även fortsättningsvis vara huvudprincipen för u-krediter. Regeringen delar dock Sidas åsikt att ett ökat utrymme bör finnas för projektfinansiering (enligt utredningens definition) via krediter. Projekt skall beredas enligt Sidas normala principer och kreditens utformning och förmånlighetsgrad anpassas till det speciella fallet. Kreditfinansierade insatser skall utsättas för samma bedömning som gåvofinansierade med hänsynstagande till samtliga biståndspolitiska mål. Regeringen ser positivt på förslaget till en fristående biståndsmotiverad garantigivning, som inte är kopplad till u-kreditsystemet. Regeringen avser att ge ett uppdrag till Sida att i samråd med EKN utarbeta förslag till riktlinjer, principer för garantipremier, förvaltning m.m. som grund för att inleda en försöksverksamhet med fristående garantigivning. Regeringen tillstyrker också förslaget om att medel som ackumulerats genom avsättningar för subventioner, inklusive löftesprovisioner och räntor, inom u- kreditsystemet och där den faktiska kostnaden understiger ursprungligen beräknade, avsätts som en separat säkerhetsreserv för fristående garantigivning. Framtida löftesprovisioner skall föras till säkerhetsreserven för u-krediter som förvaltas av EKN för Sidas räkning. Med hänsyn till Sidas roll i u-kreditsystemet och den utvidgning av garantigivning inom biståndet som förordas föreslår regeringen i finansplanen att även Sida skall vara en garantiansvarig myndighet. Regeringen föreslår även, i enlighet med Sidas förslag, att en ram för Sidas garantigivning införs, som skall omfatta samtliga garantiformer inom utvecklingssamarbetet, varav huvuddelen utgörs av garantiarrangemang för u- krediter, som vid det senaste årsskiftet uppgick till ca inklusive utfästelser. Regeringen gör bedömningen att totalramen för Sidas garantiverksamhet bör fastställas till . Regeringen kommer inom denna ram att fastställa tak för biståndsgarantier för u-krediter, garantier inom näringslivsstödet och den planerade försöksverksamheten med fristående garantigivning. De av regering och riksdag fastställda principerna om riskavspeglande och säkerhetsreserv skall tillämpas även vad gäller Sidas garantigivning. Det är dock inte lämpligt att fullt ut använda EKN:s premiesättning vid biståndsgarantier för u-krediter. Sida föreslår därför att riskavspeglande uttas till en viss nivå, förslagsvis , och att biståndsanslaget belastas vid högre premienivåer. Regeringen delar denna bedömning och avser, under förutsättning av godkännande, att uppdra åt Sida att under en treårig försöksperiod införa ett system med subventionerade över en viss nivå, som efter samråd med Sida och EKN kommer att fastställas av regeringen. Regeringen hemställer också att , med beaktande av budgetlagen (§ 10) godkänner att Sida liksom får avsätta och anslagsavräkna erforderliga medel för gåvoelementet i u-krediter i anslutning till att krediterna lämnas. Medlen förs till räntebärande konto i och skall, inklusive ränta som genereras på kontot, täcka kostnaden för räntesubventioner under krediternas löptid. Kreditriskbedömningar görs nu av EKN för alla aktuella länder, med rekommendation till Sida. Denna ordning bör bibehållas. Förutsättningar och lämpliga sektorer för kreditbistånd bör behandlas i de landstrategier som fastställs för program- och andra samarbetsländer. Forskningssamarbete Målet för forskningssamarbetet är att stärka utvecklingsländernas forskningskapacitet och främja utvecklingsinriktad forskning genom stöd till forskningssamarbete med och mellan utvecklingsländer, till internationell forskning med inriktning på utvecklingsländer och u-landsrelaterade problem samt till u-landsforskning i . Det svenska forskningssamarbetet är i flera avseenden unikt. Vid sammanslagningen av de tidigare biståndsmyndigheterna lades därför stor vikt vid att bevara Sarecs självständighet, som ökad integration med övrigt utvecklingssamarbetet eftersträvades. Integrationen innebär bl.a. en koncentration på Sidas fyra handlingsprogram, kanske främst handlingsprogrammet för hållbar utveckling, särskilt livsmedelssäkerhet, vatten och kustnära zoner, men också forskning om hälsa, demokrati och mänskliga rättigheter, jämställdhet och utvecklingsekonomi. Bilateralt forskningsstöd liksom regionala program inriktas främst mot kapacitetsuppbyggnad i utvecklingsländer. Det kräver av effektivitetsskäl fortsatt koncentration till ett fåtal länder och regioner, främst i . Det bilaterala samarbetet väntas öka genom ett utvidgat universitetsstöd. Insatser som är mer inriktade på att uppnå forskningsresultat inkluderar regionala, subregionala och särskilda forskningsprogram liksom bidrag till internationella forskningsprogram. Anpassningen till den nya organisationen har lett till en lägre aktivitetsnivå, vilket avspeglas i en ökad reservation. 97 har nivån successivt återställts. /96 gick hälften av medlen till icke-länderfördelade insatser, medan direkt mottog , och . Regeringen delar Sidas syn på vikten av ökad satsning på kapacitet och kunskap. Forskningssamarbetet har här en särskilt viktig strategisk uppgift. Som Sida framhåller bör även samarbete mellan och mer forskningsstarka utvecklingsländer stimuleras på områden av ömsesidigt intresse. Sådant samarbete bör i ökad grad kunna involvera svensk forskning i internationella nätverk för forskning om globala problem i enlighet med regeringens forskningspolitiska proposition. Humanitärt bistånd Huvuddelen av det svenska humanitära biståndet avser insatser i samband med ett tiotal inbördeskrig: från , , och Bosnien till , , , Stora sjö- regionen, och . Offer för väpnade konflikter utgör således den största målgruppen för det humanitära biståndet. är den kontinent som drabbats hårdast av humanitära katastrofer även om många framsteg gjorts när det gäller fred och utveckling. Väpnade konflikter som en huvudsaklig orsak till humanitära hjälpbehov ser ut att bestå. Humanitära krisers lösning kräver politiska initiativ och stor kunskap om de aktuella konflikternas specifika karaktär. Även om det humanitära biståndet skall verka fritt från andra bevekelsegrunder än de rent humanitära växer insikten om sambanden mellan politisk konfliktlösning och humanitär krislösning. Sida lägger ökad vikt vid konfliktförståelse och detta återspeglas i Sidas anvisningar till enskilda organisationer och andra insatsansvariga parter. Konfliktlösning och humanitär krishantering är ömsesidigt beroende. I kampen om jordens otillräckliga överlevnadsresurser råder ett nära samband mellan utvecklingsvillkor och samhällsupplösande konflikter. Sida eftersträvar en tydligare utvecklingsdimension i det humanitära biståndet som konfliktlösning, försoning och konfliktförebyggande ges en tydligare profil i det långsiktiga utvecklingsbiståndet. Sida satsar på att utveckla strategier som tar hänsyn till komplexiteten att bygga upp lokal kapacitet under pågående konflikt och sträva efter att biståndet förblir opartiskt. Det humanitära biståndet kanaliseras i huvudsak genom FN-organisationer, i första hand Flyktingkommssariatet (UNHCR), Världslivsmedelsprogrammet (WFP), () samt (). Internationella rödakorsfederationen och andra internationella och svenska enskilda organisationer är också viktiga kanaler. Stöd har utgått till FN:s humanitära fältsamordning och för humanitära frågor (DHA). har alltid hävdat att de humanitära frågorna har en given plats under generalsekreterarens ledning och i nära anslutning till FN:s politiska och fredsbevarande arbete. har på ett påtagligt sätt engagerat sig i de humanitära krisernas politiska dimensioner och understrukit vikten av garanterad säkerhet för de humanitära hjälparbetarna och full respekt för den humanitära rätten samt den humanitära principen om obehindrat tillträde till nödställd befolkning. har utarbetat en humanitärpolitisk strategi, som avser att ge en helhetssyn på de många dimensionerna i dagens humanitära krishantering. Till de frågor som behandlas hör tillämpning av de humanitära grundprinciperna, humanitärt rättskydd och säkerhet, humanitära insatser i icke-fungerande statsbildningar, samspelet med mänskliga rättigheter, konfliktlösning, konfliktförebyggande och utveckling. Ett ytterligare syfte med strategin är att stärka det svenska agerandet på det humanitära området genom att olika ansvarsområden samverkar i det humanitära arbetet, t.ex. avseende global och regional säkerhet, migrationspolitik, folkrättskunskap, mänskliga rättigheter och demokratifrämjande samt landkännedom. Det löpande samrådet mellan och Sida när det gäller humanitära policyfrågor äger rum i den s.k. katastrofsamordningsgruppen. Denna samrådsform ger utrymme för ett fruktbart utbyte om såväl den humanitära politikens utformning som det humanitära biståndets effektivitet. Sida har vinnlagt sig om ökad vikt vid uppföljning och utvärdering av det humanitära biståndet. Regeringen avser att ställa större krav på att även berörda FN-organisationer och humanitära gren (ECHO) höjer ambitionsnivån när det gäller erfarenhetsredovisning. Ett effektivt humanitärt bistånd förutsätter en hög grad av flexibilitet. För svenskt vidkommande föreligger redan ett jämfört med många andra länder brett nyttjandeområde inom det humanitära biståndet, t.ex. avseende tidig återuppbyggnad. kommer att fortsätta att internationellt verka för att det humanitära biståndet ges ett bredare perspektiv, såväl i förhållande till fredsfrämjande återuppbyggnad som till politisk konfliktlösning. FN-systemet behöver vidareutveckla sin strategiska samordning på detta område. Ett fördjupat nordiskt samarbete förutses också bidra till vidare policyutveckling. hör till världens största biståndsgivare när det gäller avveckling av det hot som landminor utgör. Sida och har tillägnat sig ökad erfarenhet när det gäller bistånd för minröjning både inom det humanitära biståndet och det mer långsiktiga utvecklingssamarbetet. Erfarenheterna har också ökat när det gäller demobilisering och stöd till f.d. soldaters återanpassning och utkomstmöjligheter i det civila. Ett särskilt motbjudande inslag i den nya konfliktbilden är det stora antal barn som värvas eller tvångsrekryteras för att delta i väpnade stridigheter. Den ökade uppmärksamhet som ägnats barnens situation i konflikter, både inom FN och i , bör fördjupas och vidareutvecklas. Detsamma gäller kvinnornas särskilda utsatthet och ökade ansvarsbörda när det gäller att värna om den sociala sammanhållningen som hotas eller slås sönder av vapenmakt. Svenska enskilda organisationer spelar en viktig roll i det humanitära arbetet. Det gäller främst det av Sida finansierade biståndet, men också inom FN:s ram och, i en än så länge mer blygsam skala när det gäller ECHO. , Sida och svenska humanitära enskilda organisationer samverkar i ett nätverk kring rekryterings- och utbildningsfrågor. I takt med att regioner och samhällen marginaliseras och människor tvingas leva på existensminimum slår naturkatastrofer allt hårdare. Utvecklingsinsatser krävs för att förebygga och lindra effekten av dessa ständigt återkommande katastrofer. Likaså krävs ökad insikt om de bakomliggande orsakerna till s.k. naturkatastrofer, där missriktad utvecklingspolitik ofta är en utslagsgivande faktor. Det humanitära biståndet kommer även i fortsättningen att ligga på en hög nivå, även efter det att en stor del av stödet till det överförts till en särskild Europapost. Härtill kommer reguljära bidrag till de humanitära organisationerna inom FN- systemet och till ICRC från anslagsposten för det multilaterala utvecklingssamarbetet samt utrymme för humanitära insatser inom vissa landramar. Landramsstöd för humanitära ändamål har tidigare bl.a. utgått i , och . Bistånd genom folkrörelser och enskilda organisationer Ett livskraftigt civilt samhälle är fundamentalt i utvecklingsländernas utveckling. De svenska enskilda organisationernas engagemang och arbete spelar här en stor roll. Folkrörelseförankringen och den svenska folkbildningstraditionen används för att stödja utvecklingen av enskilda organisationer i samarbetsländerna och för att stärka det civila samhällets institutioner. Det förutsätter att regeringarna i samarbetsländerna i sin tur också är öppna för en dialog med det civila samhället. Precis som deras roll och arbete i det svenska samhället varierar, bedriver folkrörelser och enskilda organisationer många olika verksamheter i det internationella samarbetet. Arbetet kan indelas i tre områden: påverkan i normativa frågor, organisations- och kompetensutveckling och direkt stöd till speciella målgrupper, ofta fattiga och utsatta kvinnor, män och barn. Organisationernas verksamhet har fokuserats mer på stöd till nationella och lokala organisationer. Denna utveckling ligger helt i linje med det statliga biståndets utveckling och är en konsekvens av insikten att det bara är landet självt och dess invånare som kan lösa sina egna problem. De enskilda organisationernas arbete tenderar att få större genomslag där det finns en stödjande infrastruktur, dvs. där staten är närvarande. Organisationerna har i samarbetet med sina partners utvecklat kontakter och nätverk som ger speciell kunskap, vilket kan ge dem en unik roll i bekämpandet av fattigdomen. Att stärka fattigdomsinriktningen är fortsatt en viktig utmaning för de svenska organisationerna och skall ges prioritet i Sidas dialog med dem. Den utvärdering av effekterna av enskilda organisationers bistånd som Sida lät genomföra 1994/95 visade att organisationerna lyckats väl med att uppnå de uttalade och omedelbara målen men att detta inte nödvändigtvis innebär att insatserna har en långsiktigt hållbar utvecklingseffekt. Denna utvärdering har under /96 följts upp genom att Sida arrangerat seminarier i och i tre samarbetsländer. Merparten av bidragen för utvecklingsinsatser genom folkrörelser och enskilda organisationer lämnas till 13 större organisationer med vilka Sida har ett långsiktigt samarbete baserat på fleråriga ramavtal. Bidrag ges också för informationsinsatser i . Av ramorganisationerna är fem paraplyorganisationer för mindre organisationer, vilket innebär att totalt ca 300 svenska enskilda organisationer under /96 beviljats bidrag för sammanlagt ca 2000 utvecklingsinsatser. Undervisning, demokrati och mänskliga rättigheter samt hälsa är de största sektorerna. Ansträngningar bör göras för att öka stödet till organisationsuppbyggnad och kompetensutveckling. Svenska riksdagspartier och dem närstående organ kan söka bidrag på för utvecklingsinsatser på samma premisser som övriga organisationer. Stödet till partier behandlas ovan under avsnittet om demokratisering och respekt för de mänskliga rättigheterna. Volontärer utgör den största personalresursen inom svenskt utvecklingssamarbete och ger många svenskar möjlighet till praktiska insatser i . Volontärinsatser har alltmer inriktats på insatser för demokrati, erfarenhetsutbyte och kunskapsutveckling. Det är en positiv utveckling. En utredning om volontärverksamhetens utvecklingseffekter i samarbetsländerna har slutförts . En av de viktigaste slutsatserna är att utvecklingseffekterna av volontärinsatser är oklara och måste förbättras. Som en konsekvens av detta måste kraven öka på samtliga aktörer, dvs. volontären, samarbetsorganisationen och den svenska organisationen. Detta kräver förändringar i regelverket för volontärer och sändande organisationer. Med högre krav kommer framför allt organisationer som har lång erfarenhet av bistånds- och utvecklingsprojekt att kunna sända ut volontärer. Med inträde i EU öppnades möjligheter för svenska folkrörelser och andra enskilda organisationer att erhålla stöd från EU:s biståndsbudget. Under /96 har Sida finansierat ett samverkansprojekt för att stimulera svenska enskilda organisationer att söka bidrag genom EU. Programutveckling Programutveckling skall bidra till ökad effektivitet i utvecklingssamarbetet. Under posten finansieras dels försöksverksamhet och metodutveckling, särskilt på viktiga, underförsörjda områden, dels initiativ av Sida tillsammans med andra givare eller organisationer för att angripa problem vilkas lösning kräver breda ansatser, t.ex. uppföljning av FN:s världskonferenser. Medlen finansierar även vissa insatsförberedelser och utvärderingar. Ett exempel på ett nytt område är urban utveckling, där Sida avser utveckla metoder i första hand i programländerna. överförs från anslagsposten för multilateralt utvecklingssamarbete till programutveckling finansieringen av bidrag till Internationella familjeplaneringsfederationen (IPPF) och () i . Medlen har även tidigare disponerats av Sida. har ett antal nya organisationer uppstått inom området sexuell och reproduktiv hälsa. Det svenska stödet kan därför fördelas genom fler kanaler. Området är högt prioriterat. Det svenska stödet till WMU baseras på en fördelningsnyckel, där som värdland tar på sig en bestämd andel av kostnaderna. minskas medelstilldelningen på grund av de höga ingående reservationerna. Internationell rekrytering och resursbas utveckling I och med sammanslagningen , tillfördes Sida bl.a. utbildningsverksamheten vid (U- centrum). genomfördes en organisationsförändring i avsikt att på ett tydligt sätt mobilisera Sidas resurser för att aktivt medverka till en hög standard vid rekrytering till internationella tjänster samt flexibilitet för att snabbt kunna svara mot nya krav. Verksamheten omfattar främst multilateral rekrytering med särskild inriktning på att öka antalet svenskar i strategiska befattningar inom prioriterade internationella organisationer. En annan väsentlig del är inriktad på rekrytering och utbildning av personal som ställs till förfogande för internationella uppdrag inom främst demokrati och mänskliga rättigheter och för insatser som valexperter och observatörer. Vidare tillkommer rekrytering och utbildning av bilateral fältpersonal och konsulter. Konkurrensen om befattningar i internationella organisationer är stark och för att komma ifråga för sådana krävs alltid tidigare internationell erfarenhet. Ett strategiskt instrument för vidare internationell tjänstgöring är det multilaterala biträdande expertprogrammet (JPO-programmet). har omkring 500 unga svenska akademiker genom detta program givits betydande kunskap och erfarenhet av internationell tjänstgöring. Regeringen är angelägen om att de internationella rekryteringsansträngningarna bedrivs mer strategiskt och effektivt. En särskild rekryteringsfunktion har därför inrättats inom , som i samarbete med Sida och andra organisationer samordnar arbetet. Som en integrerad del av de intensifierade rekryteringsansträngningarna, kommer det multilaterala biträdande expertprogrammet att vidgas och ges ökad uppmärksamhet. För att ytterligare bredda den svenska resursbasen och intresset för internationell tjänstgöring kommer Sida att fortsätta satsningen på att unga svenska akademiker förbereds för och ges möjlighet till internationell praktik och erfarenhet. Detta sker dels genom möjligheter till resestipendier för oavlönade praktiktjänster vid internationella organisationer, dels genom programmet för . Information Målet för Sidas informationsverksamhet är att öka det svenska folkets intresse för och kunskaper om utvecklingsfrågor och utvecklingssamarbete. En aktiv debatt om dessa frågor är av stor betydelse för som blir allt mer integrerat i en snabbt föränderlig värld. Information om andra länder och kulturer är också viktigt för att motverka främlingsfientlighet. Sida har ansvar för att informera om utvecklingsfrågor, om det egna biståndet, inkl. samarbetet med länder i , om EU:s gemensamma utvecklingssamarbete samt om multilateralt utvecklingssamarbete.