prop · GL0396 · 1998-01-01 00:00:00 — Skälen för ändringarna har utvecklats i avsnitt 9.8. I paragrafen har två nya stycken förts in vilka i paragrafens nya lydelse kommer att utgöra tredje och femte styckena. Ändringarna är föranledda av att bestämmelserna om samhällstjänst arbetats in i . I tredje stycket har förts in bestämmelser som tar sikte på det fall att någon som har dömts till villkorlig dom visar sig ha begått ytterligare brott före prövotidens början vilka inte omfattas av den första domen. I en sådan situation kan rätten enligt 1 § 1 jämförd med 5 § första stycket förordna att den villkorliga domen också skall omfatta de nya brotten. Det kan emellertid vara så att brottsligheten sammantaget är så omfattande eller allvarlig att en villkorlig dom ensam eller tillsammans med böter inte utgör en tillräckligt ingripande påföljd. För dessa fall ges rätten genom den nya bestämmelsen möjlighet att meddela föreskrift om att den villkorliga domen skall förenas med samhällstjänst, förutsatt att de kriterier som anges i 30 kap. 7 § är uppfyllda. Detta innebär att rätten har möjlighet att åstadkomma samma resultat i påföljdshänseende som om brottsligheten från början hade bedömts i ett sammanhang enligt 30 kap. Om rätten meddelar en föreskrift om samhällstjänst följer det av sista meningen att den skall ange längden av det alternativa straff som hade dömts ut om fängelse hade valts som påföljd. Det förtjänar upprepas att förevarande stycke inte blir tillämpligt om den nya brottsligheten har begåtts efter prövotidens början. I ett sådant fall är det inte möjligt att förordna att den villkorliga domen skall avse även den nya brottsligheten. I femte stycket har förts in bestämmelser om hur rätten skall förfara om en villkorlig dom undanröjs till följd av att den tilltalade har begått ytterligare brott. Innehållet motsvarar i sak den föreslagna nya lydelsen av 27 kap. 6 § andra stycket. Beträffande tillämpningen hänvisas till kommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen har i övrigt justerats språkligt. Första stycket i den nuvarande lydelsen har delats upp i två stycken. Mellan dessa har förts in ett nytt andra stycke. Innehållet i detta motsvarar i sak förslaget till nytt tredje stycke i 5 §. Till skillnad från det lagrummet blir emellertid förevarade bestämmelser tillämpliga också när den tilltalade återfallit i brott . Det är således möjligt att med stöd av 1 § 1 förordna att en skyddstillsyn skall omfatta annan brottslighet även om denna har begåtts efter prövotidens början. Detta innebär att rätten, i stället för att undanröja skyddstillsynen och döma till ett fängelsestraff vid återfall i brott , har möjlighet att förordna om s.k. fortsatt skyddstillsyn och meddela föreskrift om samhällstjänst. Därvid måste givetvis de kriterier som anges i 30 kap. 9 § andra stycket 4 vara uppfyllda. Vad nu sagts torde överensstämma med vad som redan gäller enligt 1 § i den nuvarande lagen om samhällstjänst. Frågan om användning av samhällstjänst efter återfall i brott har behandlats i avsnitt 5.6. I femte stycket enligt den nya lydelsen har förts in en hänvisning till den föreslagna 28 kap. 2 a §. Rätten skall således, om den undanröjer skyddstillsyn med samhällstjänst och i stället dömer till fängelse, vid bestämmande av fängelsestraffets längd beakta längden av det alternativa straff som har angetts i domslutet. Den sålunda angivna tiden bör tas som utgångspunkt vid bestämmande av fängelsestraffets längd. Detta bör sedan minskas om den dömde redan hunnit fullgöra någon del av samhällstjänsten och denna del inte är helt obetydlig. Det är knappast möjligt att ange någon formel för hur denna minskning skall ske, utan en bedömning måste göras i varje enskilt fall, med beaktande av samtliga omständigheter. Tredje och sjätte styckena har ändrats så till vida att hänvisningarna i lagtexten har anpassats till den nya styckeindelningen av paragrafen. Paragrafen har även justerats språkligt. Paragrafen är ny och behandlar den konkurrenssituation som uppkommer om den tidigare ådömda påföljden är sluten ungdomsvård. Av första stycket följer att förordnande enligt 1 § 1 om att den tidigare utdömda påföljden skall avse också det andra brottet får meddelas endast om det är uppenbart att det andra brottet i jämförelse med det förra är utan nämnvärd betydelse för påföljden eller om det annars finns särskilda skäl för ett sådant förordnande. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak vad som gäller om den tidigare påföljden är fängelse . Enligt förevarande bestämmelse är det emellertid möjligt att meddela ett förordnande med stöd av 1 § 1 om det annars finns särskilda skäl. Särskilda skäl torde kunna anses föreligga i en situation då den tilltalade har begått ett nytt brott innan den utdömda påföljden till fullo verkställts men det förefaller olämpligt i enlighet med vad som sagts i kommentaren till 34 kap. 1 § att döma särskilt till ett kortare fängelsestraff och det inte heller är rimligt att undaröja tidigare utdömd påföljd och döma till påföljd av annan art. Det innebär att ett förordnande enligt 1 § 1 kan användas i något större utsträckning då den tidigare påföljden är sluten ungdomsvård än om den tidigare påföljden är fängelse. Ett förordnande med stöd av denna bestämmelse är möjligt även i fråga om brott som begåtts av den tilltalade efter det att han fyllt . Andra stycket innehåller regler för hur påföljden skall bestämmas när rätten med stöd av 1 § 2 dömer särskilt till påföljd för brott som har begåtts innan en tidigare dom på sluten ungdomsvård har börjat verkställas. Rätten skall då se till att påföljderna tillsammans inte överstiger vad som skulle ha dömts ut om samtliga brott varit föremål för lagföring vid ett och samma tillfälle. I dessa fall får dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Bestämmelsen är avsedd att utgöra en motsvarighet till 3 § andra stycket då den tidigare påföljden är sluten ungdomsvård. I tredje stycket ges bestämmelser för det fall rätten finner att den tidigare domen på sluten ungdomsvård med stöd av 1 § 3 bör undanröjas och att påföljd av annan art i stället bör dömas ut för den samlade brottsligheten. En dom på sluten ungdomsvård får undanröjas endast om dom meddelas innan den fastställda verkställighetstiden löpt ut. Vad som avses är den av domstolen utmätta tiden för frihetsberövandet. Huruvida den dömde medgivits att vistas utanför det särskilda ungdomshemmet eller inte saknar betydelse i detta sammanhang. Bestäms den nya påföljden till fängelse skall rätten vid straffmätningen beakta vad den unge undergått till följd av domen på sluten ungdomsvård. I paragrafen finns bestämmelser om vad som gäller vid ny domstolsprövning vid sammanträffande av brott. I paragrafen har sluten ungdomsvård förts in bland de påföljder som omfattas av bestämmelsen. I övrigt har paragrafen justerats språkligt. I paragrafen finns bestämmelser för den konkurrenssituation som uppkommer om det till verkställighet föreligger påföljd som innebär långvarigt frihetsberövande och annan i bestämmelsen angiven påföljd. I första stycket har påföljden sluten ungdomsvård förts in bland de påföljder som anges i paragrafen och för vilka fängelse på livstid träder i stället. I andra stycket har dom på sluten ungdomsvård likställts med dom på fängelse . En dom på sluten ungdomsvård skall sålunda träda i stället för böter eller förvandlingsstraff för böter under de förutsättningar som anges i bestämmelsen. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om påföljdspreskription beträffande påföljden sluten ungdomsvård. Av första stycket framgår att sluten ungdomsvård bortfaller om den inte har börjat verkställas innan förflutit från det att domen vann laga kraft. Femårsgränsen skall gälla oavsett påföljdens längd. I andra stycket behandlas den situationen att avbrott sker i påbörjad verkställighet. Preskriptionstiden börjar löpa från den dag då avbrottet skedde och har verkställigheten inte återupptagits därefter är dom på sluten ungdomsvård till återstående tid preskriberad. I paragrafen finns bestämmelser om prövning av frivårdsmyndighets eller övervakningsnämnds beslut. Till följd av att kriminalvårdsorganisationen i första stycket ordet frivårdsmyndigheten ersatts av den nya benämningen den lokala . Första stycket har även justerats språkligt. Vidare har tredje stycket tagits bort till följd av att inte längre skall fatta beslut i frågor om villkorlig frigivning. I paragrafen har ordet frivårdsmyndigheten ersatts av den nya benämningen den lokala . Vidare har språkliga justeringar gjorts. 1 § I första och andra styckena har språkliga justeringar gjorts. I tredje stycket har ett tillägg gjorts. Av det framgår att det är särskilt stadgat angående nöjdförklaring när det gäller sluten ungdomsvård. I denna paragraf finns bestämmelser om undanröjande av förordnande om överlämnande till vård inom . Första stycket har omarbetats. Ett nytt andra stycke har fogats till paragrafen. Tredje stycket har kompletterats. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen för ändringarna är föranledda av kravet på konsekvens och har motiverats närmare i avsnitt 10.3. Av första stycket följer att rätten kan undanröja överlämnandepåföljden om den dömde bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 31 kap. 1 § andra eller tredje stycket 2. Undanröjande av en överlämnandepåföljd bör inte komma i fråga vid alla fall av avvikelser från en föreskrift. Endast i fall då den dömde i väsentlig grad bryter mot en föreskrift bör ett undanröjande bli aktuellt. Om rätten undanröjer ett förordnande om överlämnande till vård inom som kombinerats med en föreskrift om ungdomstjänst omfattar undanröjandet även föreskriften om ungdomstjänst. Om rätten undanröjer ett förordnande om överlämnande till vård inom skall skälig hänsyn tas till böter som har dömts ut enligt 31 kap. 1 § tredje stycket 1 samt till vad den dömde undergått till följd av en föreskrift enligt 31 kap 1 § tredje stycket 2. En överlämnandepåföljd bör undanröjas om den dömde genom sitt agerande tydligt visar att han inte har för avsikt att underkasta sig vad som förutsattes vid överlämnandet. Mindre allvarliga avvikelser från vårdplanen eller mindre allvarlig misskötsamhet vid utförandet av ungdomstjänsten vid något eller några enstaka tillfällen bör däremot inte föranleda ett undanröjande. Av andra stycket följer att rätten i stället för att undanröja överlämnandepåföljden kan besluta att varning skall meddelas den dömde, om detta är en tillräcklig åtgärd. Denna bestämmelse är ny. En motsvarande bestämmelse finns bl.a. beträffande villkorlig dom. I 38 kap. 10 § finns en bestämmelse om sättet för meddelande av sådan varning. Möjligheten att meddela varning bör komma till användning då den dömde brutit mot föreskriften i sådan grad att det finns anledning att klargöra allvaret i detta för den unge men då överlämnandepåföljden ändå framstår som den mest adekvata påföljden. Som Lagrådet framhållit innebär den föreslagna regleringen att en åklagare inte får begränsa en ansökan enligt första stycket till att bara gälla att den dömde skall tilldelas en varning. Liksom tidigare kan domstolen även avböja att undanröja ett förordnande. Någon ändring i sak är härvid inte avsedd. Tredje stycket har kompletterats med en ny första mening. I första meningen i behandlas den situation som uppstår om den vård som socialnämnden angivit i sin vårdplan inte kommer till stånd eller får ett väsentligt annat innehåll på grund av någon omständighet som inte är att hänföra till den dömde. Första meningen motsvarar närmast innehållet i första stycket i dess nuvarande lydelse. Innehållet i sak är ändrat på så sätt att bestämmelsen är tillämplig inte bara om de lagliga förutsättningarna brister för den planerade vården utan även om avvikelsen i vårdplanen beror på att socialnämnden efter rättens val av påföljd ändrat uppfattning i fråga om vilka insatser som skall göras för den dömde. Vad som avses är en situation då den planerade vården uteblir eller får ett väsentligt annat innehåll på grund av att företrädare för efter rättens val av påföljd ändrat uppfattning i fråga om vilken vård som den unge bör bli föremål för. Det kan exempelvis vara så att socialnämnden inte längre anser att det är nödvändigt med åtgärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller att en viss planerad behandling inte längre anses lämplig. skall visserligen göra en självständig bedömning av den unges vårdbehov och är inte skyldig att vidta de åtgärder som redovisats för rätten i vårdplanen, men utgångspunkten måste vara att nämnden bör verka för att de i planen angivna åtgärderna verkligen kommer till stånd. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att det uppkommer resultat som kan uppfattas som stötande. Ett undanröjande bör som regel inte komma i fråga om den planerade vården uteblir på grund av att den unges situation har förbättrats i sådan grad att vården inte längre behövs. I andra stycket har första meningen kompletterats så att bestämmelsen även avser villkorlig dom. Om rätten undanröjer en villkorlig dom med stöd av första stycket skall den således vid straffmätningen beakta vad den dömde undergått till följd av den villkorliga domen. Ändringen är främst avsedd att få betydelse i de fall då den villkorliga domen har förenats med en föreskrift om samhällstjänst. I andra meningen har påföljden sluten ungdomsvård förts in vid sidan av fängelse. Det innebär att rätten om den undanröjer en dom på sluten ungdomsvård skall beakta den tid under vilken denna påföljd har verkställts på motsvarande sätt som i fråga om fängelse. Paragrafen innehåller vissa forumregler. Första stycket har kompletterats. Av kompletteringen följer att frågan om att upphäva eller ändra en föreskrift om samhälltjänst eller ungdomstjänst skall tas upp i den tingsrätt som först avgjort det mål i vilket den aktuella påföljden dömts ut. Detta gäller även om tingsrätten har dömt till annan påföljd i målet. Andra och tredje styckena har justerats språkligt. Paragrafen innehåller domförhetsregler för vissa fall. Första stycket har justerats språkligt. Andra stycket har kompletterats. Av kompletteringen följer att tingsrätten är domför med en lagfaren domare när det gäller frågan om att upphäva eller ändra en föreskrift om samhällstjänst eller ungdomtjänst. Första stycket har kompletterats så att det även omfattar fråga om ändring eller upphävande av en föreskrift om samhällstjänst eller ungdomstjänst. Andra stycket har justerats språkligt. I de fall som behandlas i paragrafen gäller rättens beslut om något annat inte förordnas. Paragrafen har kompletterats. Härav följer att detta gäller även i fråga om beslut om upphävande eller ändring av föreskrift om samhällstjänst eller ungdomstjänst. Paragrafen har vidare justerats språkligt. I paragrafen har ordet frivårdsmyndigheter ersatts av den nya benämningen lokala kriminalvårdsmyndigheter. Vidare har vissa språkliga justeringar gjorts. I paragrafens första stycke har ordet frivårdsmyndighet ersatts av den nya benämningen en lokal kriminalvårdsmyndighet. I andra stycket har på Lagrådets inrådan en hänvisning till 26 kap. 6 § tredje stycket och 7 § införts. I paragrafen, som är ny, föreskrivs i första stycket att får ändra beslut som efter bemyndigande har meddelats av någon annan kriminalvårdsmyndighet. Vidare föreskrivs att den som beslutet angår får begära styrelsens prövning av beslutet, om det gått honom emot. Motsvarande bestämmelser beträffande det nuvarande s.k. tidstillägget finns i 61 § första stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. I andra stycket föreskrivs att beslut enligt 26 kap. 6 § tredje stycket och 7 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Den första domstolsprövningen av ett sådant beslut skall alltså göras i länsrätt. Detta överensstämmer med vad som i allmänhet gäller beträffande kriminalvårdsmål. I tredje stycket anges att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen är ny. I paragrafens första stycke regleras möjlighet att överta lägre myndighets uppgift att föra det allmännas talan i länsrätt och kammarrätt. I 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) föreskrivs att om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut skall den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart. Om beslutanderätten i frågor om att skjuta upp eller senarelägga den villkorliga frigivningen med stöd av 26 kap. 9 § delegerats till annan kriminalsvårdsmyndighet än skall styrelsen ha rätt att träda in som motpart i stället för den kriminalvårdsmyndighet som först beslutade i saken. Av andra stycket följer att alltid skall föra det allmännas talan i Regeringsrätten. Motsvarande bestämmelse finns i 59 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Paragrafen är ny och innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om ersättning från staten för skada som orsakas av den som fullgör samhällstjänst eller ungdomstjänst. Bestämmelsen motsvarar i princip 5 § lagen (1989:928) om samhällstjänst. Övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i I punkten 1 föreskrivs att de nya bestämmelserna träder i kraft . Punkten 2 reglerar införandet av de nya bestämmelserna om villkorlig frigivning. Den nya minimitiden för villkorlig frigivning om en månad gäller medan den i anstalt som kan bli aktuell med reglerna om frigivning efter två tredjedelar av strafftiden inte skall gälla dem som dömts före ikraftträdandet. Grundtanken bakom detta är att de som dömts innan de nya reglerna har trätt i kraft inte genom dessa skall drabbas av en förlängd anstaltsvistelse men däremot komma i åtnjutande av en förkortad sådan. Övergångsbestämmelserna omfattar endast dem som dömts till fängelse vilket innebär att de nya reglerna skall tillämpas beträffande den som dömts till fängelse på livstid och efter ikraftträdandet genom nåd får sitt livstidsstraff omvandlat till en tidsbestämd påföljd. Bestämmelsen har utformats så att alltjämt skall pröva frågan om de som före ikraftträdandet dömts till strafftider skall friges efter att halva strafftiden har avtjänats eller om de med tillämpning av nuvarande 26 kap. 6 a § skall avtjäna två tredjedelar av strafftiden innan villkorlig frigivning skall få ske. skall inte pröva frågor om att skjuta upp den villkorliga frigivningen på den dömdes begäran. Detta framgår av punkten 2, första stycket andra meningen. Nämnden skall inte heller pröva frågor om senareläggning på grund av misskötsamhet enligt 26 kap. 7 § i dess lydelse efter ikraftträdandet. Dessa frågor prövas av eller den kriminalvårdsmyndighet som styrelsen utser, även när det gäller dem som dömts före ikraftträdandet. Bestämmelserna skall, enligt andra stycket i punkten 2, tillämpas även när fängelse verkställs med fängelse som dömts ut efter ikraftträdandet. Beslut enligt 26 kap. 7 § i dess nya lydelse får endast grundas på förhållanden som inträffat efter ikraftträdandet. Detta framgår av punkten 3 i övergångsbestämmelserna. Bestämmelsen i 26 kap. 7 § i dess nuvarande lydelse upphävs vid ikraftträdandet. Beslut som före ikraftträdandet meddelats med stöd av 26 kap. 7 § skall dock fortfarande gälla. Punkten 4 och 5 har införts efter förslag från Lagrådet. Av punkten 4 framgår att de nya bestämmelserna om prövotid endast skall tillämpas beträffande den som friges villkorligt efter ikraftträdandet och av punkten 5 framgår att de nya reglerna om förverkande av villkorligt medgiven frihet inte skall tillämpas beträffande gärningar som begåtts före ikraftträdandet. I punkten 6 föreskrivs att bestämmelserna om överlämnande till vård inom och sluten ungdomsvård skall tillämpas i sin nya lydelse även på gärningar som begåtts före ikraftträdandet. Skälet härför, vilka närmare utvecklats i den allmänna motiveringen är i huvudsak att bestämmelserna, med hänsyn till sitt ändamål, bör ges vidast möjliga tillämpning. Med beaktande av de rättsgrundsatser som ligger till grund för regleringen i 5 § lagen (1964:163) om införande av bör dock vid tillämpningen av 31 kap. 1 § tillses att domstolen i det enskilda fallet inte utmäter en reaktion på brottet som sammantaget kan uppfattas som strängare än den som skulle ha följt av en tillämpning av påföljdsreglerna i sin äldre utformning. Enligt punkten 7 upphävs lagen (1989:928) om samhällstjänst. Bestämmelserna om samhällstjänst har arbetats in i balken. När det gäller verkställigheten av samhällstjänst som utgör en föreskrift vid skyddstillsyn föreslås ingen ändring i sak. De nya bestämmelserna bör därför kunna tillämpas även beträffande en föreskrift om samhällstjänst som har meddelats med stöd av den nuvarande lagen. I enlighet med Lagrådets påpekande föreskrivs dock i andra meningen att 4 § lagen om samhällstjänst skall fortsätta att gälla beträffande den som utför samhällstjänst enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av den lagen. Därigenom klargörs att personskadeskyddet även omfattar dem som dömts till skyddstillsyn med samhällstjänst före ikraftträdandet men utför det oavlönade arbetet därefter. 13.3 Förslaget till lag om ändring i 29 kap. Paragrafen innehåller regler för hur omröstning skall ske i brottmål. I tredje stycket anges att rätten skall rösta särskilt i frågan om den tilltalade bör överlämnas till särskild vård. Genom tillägget i tredje stycket undantas sluten ungdomsvård från övriga vårdpåföljder. Detta är motiverat av att sluten ungdomsvård till skillnad från övriga vårdpåföljder går att jämföra med andra påföljder i svårhetshänseende. Vid en jämförelse mellan sluten ungdomsvård och fängelse bör beaktas att villkorlig frigivning inte förekommer vid sluten ungdomsvård. Paragrafen behandlar möjligheterna att utfärda dom i förenklad form. I första stycket har ett tillägg gjorts. Av det följer att dom inte får utfärdas i förenklad form om påföljden bestäms till sluten ungdomsvård. Paragrafen innehåller bestämmelser om föreläggande av böter eller villkorlig dom genom strafföreläggande. Andra stycket har kompletterats med en bestämmelse om att villkorlig dom inte får föreläggas genom strafföreläggande om det finns skäl att förena den villkorliga domen med en föreskrift om samhällstjänst. Härav följer att en föreskrift om samhällstjänst endast kan meddelas av domstol. Paragrafen innehåller bestämmelser om när hovrätten får avgöra brottmål utan att hålla huvudförhandling. Till andra stycket har fogats en ny mening. Av denna följer att hovrätten inte får döma till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst utan att hålla huvudförhandling i målet. Två nya stycken har fogats till paragrafen. Andra stycket har formulerats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Av andra stycket följer att hovrätten vid tillämpningen av första stycket skall jämställa sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § med fängelse. Härav följer att sluten ungdomsvård undantas från övriga vårdpåföljder i första styckets andra mening. Sluten ungdomsvård är således jämställt med fängelse vid tillämpningen av denna paragraf. Det innebär bl.a. att hovrätten, när tingsrätten dömt den tilltalade till villkorlig dom eller skyddstillsyn, inte får döma till sluten ungdomsvård. Har tingsrätten överlämnat den tilltalade till vård inom är hovrätten emellertid oförhindrad att döma till sluten ungdomsvård. Med den föreslagna regleringen finns inte heller något hinder mot att hovrätten bestämmer påföljden till sluten ungdomsvård när tingsrätten dömt till fängelse eller att hovrätten bestämmer påföljden till fängelse när tingsrätten dömt till sluten ungdomsvård. Hovrätten bör dock inte bestämma påföljden så att det faktiska frihetsberövandet blir längre än vad det skulle ha blivit om tingsrättens dom inte hade överklagats. Ett nytt tredje stycke har fogats till paragrafen.