prop · GL0399 · 1998-01-01 00:00:00 — Tvärtom kan det konstateras att utländska investerare visat stort intresse för den svenska aktiemarknaden och att det internationella ägandet i svenska företag är mycket utbrett. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att förbjuda emission av aktier med olika röstvärde eller att inskränka rätten att emittera sådana aktier. Det kan dock finnas anledning att återkomma till denna fråga, om det fortsatta arbetet med EG:s femte bolagsrättsliga direktiv på nytt skulle aktualisera den. 6.12.2 Rösträttsbegränsningar Regeringens förslag: En aktieägare skall få rösta för det fulla antalet aktier som denne äger eller företräder, om inte annat föreskrivs i bolagsordningen. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig särskilt i denna del har tillstyrkt förslaget. har dock ifrågasatt om det inte borde införas tvingande rösträtts- begränsningar vid val av styrelse och revisorer. Bakgrund: Aktiebolagslagens huvudregel är att ingen aktieägare får rösta för mer än en femtedel av de vid stämman företrädda aktierna (se 9 kap. 3 § aktiebolagslagen). Denna regel brukar benämnas tjugo- procentsregeln. Huvudregeln får frångås genom bestämmelser i bolagsordningen, antingen så att någon rösträttsbegränsning över huvud taget inte skall gälla eller så att rösträtten skall vara begränsad på något annat sätt. Enligt en undersökning som gjordes av förekommer rösträttsbegränsningar i av aktiemarknadsbolagen. Mycket talar för att sådana begränsningar är ovanliga bland övriga bolag. Frågan om rösträttsbegränsningar har diskuterats i flera sammanhang. föreslog att det för alla börsnoterade bolag skulle införas en tvingande rösträttsbegränsning vid fyra typer av bolagsstämmoärenden, nämligen vid val av styrelseledamöter, vid avsättande av styrelseledamot under löpande mandatperiod, vid val av revisor och vid avsättande av revisor under löpande mandatperiod. I dessa slag av ärenden skulle, enligt utredningens förslag, ingen aktieägare tillåtas att rösta för mer än en tiondel av de på stämman företrädda aktierna. Enligt utredningens mening var det inte orimligt att en majoritetsaktieägare i dessa frågor tvingades att söka sig fram till en kompromiss genom att söka stöd hos ett så stort antal minoritetsaktieägare att han tillsammans med dem nådde erforderlig röstmajoritet. kom under sitt arbete in på frågan om sambandet mellan ägarstruktur och näringslivets effektivitet och förnyelseförmåga och diskuterade i det sammanhanget bl.a. rösträttsbegränsningar. I betänkandet (SOU 1988:38) Ägande och inflytande i svenskt näringsliv framhöll utredningen vikten av att lagstiftningen på bolagsrättens område möjliggör en aktiv ägarfunktion i företagen. Utredningen föreslog mot den bakgrunden att tjugoprocentsregeln skulle avskaffas. Skälen för regeringens förslag: Såsom regeringen har uttalat är det väsentligt att aktiebolagslagen utformas så att den främjar en aktiv ägarfunktion i bolagen. En förutsättning för en aktiv ägarfunktion är att ägarna har den yttersta beslutanderätten i bolaget. Begränsningar i rösträtten motverkar en aktiv ägarfunktion och riskerar att isolera före- tagsledningen från ägarkontroll. är detta ägnat att försämra förutsättningarna för en effektiv resursanvändning inom näringslivet. Vid utformningen av aktiebolagslagens regler bör visserligen hänsyn också tas till minoritetsskyddsaspekter. Minoritetsskyddet bör emellertid tillgodoses på annat sätt än genom tvingande rösträttsbegränsningar. Regeringen är därför inte beredd att föreslå sådana rösträttsbegränsningar som förespråkade. De invändningar som rent allmänt kan riktas mot rösträtts- begränsningar kan riktas även mot tjugoprocentsregeln. Regeringen anser därför att regeln bör upphävas. Rösträttsbegränsningar bör förekomma endast om bolaget har beslutat att införa sådana i sin bolagsordning. 6.12.3 Omröstningsförfarandet Regeringens förslag: I lagen införs bestämmelser om hur omröstning på bolagsstämma skall förrättas. Vid val skall omröstningen som huvudregel vara öppen. I ett publikt aktiebolag skall bolagsstämman dock kunna besluta att omröstningen skall vara sluten och i ett privat aktiebolag skall omröstningen vara sluten om någon röstberättigad begär det. Vid andra beslut än val skall omröstningen vara öppen, om stämman inte beslutar annat. Om det vid en omröstning som avser val uppkommer lika röstetal, skall valet som huvudregel avgöras genom lottdragning. Stämman skall dock innan valet förrättas kunna besluta om att man i händelse av lika röstetal skall genomföra en ny omröstning i stället för att avgöra valet genom lottdragning. Andra alternativ till lottdragning skall inte vara tillåtna. När det gäller omröstning som avser andra beslut än val skall stämmans ordförande vid lika röstetal vara skyldig att använda sin utslagsröst, om inte annat föreskrivs i bolagsordningen. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén har dock även föreslagit särskilda regler om propositionsordning samt om på vilket sätt stämmans ordförande skall lägga fram de olika förslag som har väckts m.m. Vad gäller val i privata aktiebolag har kommittén föreslagit att sådana skall avgöras genom sluten omröstning, om stämman inte beslutar annat. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. vid har dock ansett att förhållandena torde vara så olika i skilda bolag att de lagstadgade omröstningsreglerna bör inskränkas till ett minimum. Nämnden har vidare ansett att val i privata aktiebolag skall avgöras efter sluten omröstning så snart en enskild aktieägare har begärt det. och har avstyrkt förslaget att ordföranden skall vara skyldig att rösta vid lika röstetal. Bakgrund: Aktiebolagslagen upptar inte några närmare bestämmelser om hur ett stämmobeslut skall fattas. I 9 kap. 13 § aktiebolagslagen sägs endast att bolagsstämmans beslut utgörs av den mening som har fått mer än hälften av de avgivna rösterna eller, vid lika röstetal, den mening ordföranden biträder. Beträffande val sägs att den skall anses vald som har fått de flesta rösterna och att vid lika röstetal valet skall avgöras genom lottdragning om inte annat har beslutats av stämman innan valet förrättas. I praktiken torde de flesta besluten fattas utan omröstning. Detta gäller även vid val. De angivna reglerna aktualiseras om omröstning måste ske. Finns det i ett sådant fall flera än två förslag till beslut, måste det först fastställas en propositionsordning så att varje omröstning avser endast två förslag. En viktig fråga är om omröstningen skall vara öppen eller sluten. Lagen ger i sin nuvarande lydelse inte något besked i den frågan. Doktrinen synes utgå från att omröstningen skall ske öppet, om inte annat begärs. Särskilda problem kan uppkomma om någon majoritet inte kan uppnås vare sig för det ena eller andra förslaget ("lika röstetal"). Den lagreglering som finns och som beträffande val innebär att stämman har möjlighet att besluta om hur det skall förfaras vid lika röstetal har utsatts för kritik. Det har därvid hävdats att denna ordning kan få oönskade konsekvenser i bolag där två aktieägare eller aktieägargrupper vardera representerar . I sådana bolag uppkommer först frågan vilken sida som skall utse stämmans ordförande, om detta inte har reglerats i bolagsordningen. Vid lika röstetal avgör här . Den som blir vald till stämmans ordförande kan därefter med sin utslagsröst genomdriva att vid lika röstetal samtliga val på stämman skall avgöras genom ordförandens utslagsröst. Därigenom bortfaller det incitament till frivillig samverkan som lottdragningsregeln utgör (jfr Kedner, , Aktiebolagslagen, Del I, 5 u., 1995 s. 297). Skälen för regeringens förslag: Kommitténs förslag innehåller vissa bestämmelser om hur en omröstning skall genomföras på bolagsstämman. I detta avseende föreslås bl.a. att det skall införas regler om propositionsordning som skall tillämpas om det finns fler än ett förslag till beslut. Kommittens förslag innebär vidare att ordföranden skall lägga fram de olika förslag som har väckts på ett sådant sätt att varje förslag kan besvaras med antingen ja eller nej. Ordföranden skall enligt kommitténs förslag, sedan aktieägarna har fått ta ställning till förslagen, ange vilket av förslagen som enligt hans mening har antagits av stämman. Detta skall bli beslutet, om inte omröstning begärs. Även om den av kommittén angivna ordningen ofta framstår som naturlig att tillämpa bör den enligt regeringens mening inte lagfästas. En alltför ingående lagreglering riskerar nämligen att hämma beslutsförfarandet. I stället bör såsom vid har framhållit eventuella problem lösas inom ramen för vad som allmänt utgör gott mötesskick. Öppen eller sluten omröstning Regeringen delar kommitténs uppfattning att det i lagen bör klargöras när omröstningen skall vara sluten och när den skall vara öppen. För slutna omröstningar talar att aktieägarna kan ha ett intresse av att inte öppet behöva ta ställning i en strid mellan olika falanger i bolaget. Det finns å andra sidan alltid en risk att en begäran om sluten omröstning framställs i ett rent chikanöst syfte. En sluten omröstning kan också vara meningslös, exempelvis när den sakfråga som omröstningen gäller är av liten betydelse eller utgången oavsett formen för omröstningen är självklar. Mot denna bakgrund och med hänsyn till den tid som en sluten omröstning kräver, framför allt i bolag med många aktieägare, anser regeringen att omröstningen som huvudregel bör ske öppet när det gäller andra beslut än val. Detta bör gälla såväl i publika som i privata aktie- bolag. Stämman bör dock ha möjlighet att besluta om sluten omröstning. Även när det gäller val i publika aktiebolag bör omröstningen ske öppet, om inte stämman beslutar om sluten omröstning. När det gäller val i privata aktiebolag måste hänsyn tas till de speciella förhållanden som kan föreligga i dessa bolag. Privata aktiebolag torde ofta präglas av de nära relationer som föreligger mellan olika aktieägare samt mellan aktieägarna och bolagsledningen. Dessa relationer kan bidra till att situationen vid val blir särskilt känslig. Kommittén har mot den bakgrunden föreslagit att omröstning rörande val i privata aktiebolag skall vara sluten såvida inte bolagsstämman fattar ett annat beslut. En sådan lösning skyddar emellertid inte den enskilda aktieägaren mot att majoriteten genomdriver en öppen omröstning. På grund härav föreslår regeringen, beträffande val i privata aktiebolag, i stället att omröstningen som huvudregel skall vara öppen men att varje aktieägare skall ha en ovillkorlig rätt att få till stånd en sluten omröstning. gäller att bolagsstämmans mening utgörs av den mening som har fått mer än hälften av de avgivna rösterna. Om det vid beslut som inte avser val uppkommer lika röstetal, gäller den mening som ordföranden biträder. Denna regel, som enligt regeringens mening bör bestå, aktualiserar frågan om ordföranden skall vara skyldig att använda sin utslagsröst. Kommittén har föreslagit att en sådan skyldighet uttryckligen läggs fast i lagen. Mot detta förslag har under remissbehandlingen anförts att det framstår som främmande att tvinga ordföranden att utnyttja sin utslagsröst när det gäller en opartisk ordförande utan eget aktieägande. Vidare har det ifrågasatts om det är lämpligt att generellt lösa djupgående tvister i centrala frågor genom utslagsröst. En ordning där ordföranden vid lika röstetal är skyldig att använda sin utslagsröst ger bolagen en möjlighet att undvika låsningar i besluts- processen. Regeringen anser därför att den aktuella bestämmelsen bör utformas så att det framgår att ordföranden vid lika röstetal är skyldig att tillkännage vilken mening han biträder, om inte annat föreskrivs i bolagsordningen. Lika röstetal vid val Vid val anses enligt gällande rätt den vald som har fått de flesta rösterna. Uppkommer det vid omröstningen lika röstetal, skall valet avgöras genom lottdragning, om inte stämman före valet har beslutat att valet skall avgöras på annat sätt. Regeringen anser att denna ordning i huvudsak bör bestå. Gällande ordning kan emellertid såsom ovan har omtalats leda till vissa olägenheter när två aktieägare eller aktieägargrupper representerar vardera i bolaget. För att komma till rätta med dessa olägenheter bör de nuvarande bestämmelserna ändras så att stämman som enda alternativ till lottdragning vid lika röstetal skall kunna besluta att en ny omröstning skall företas. 6.13 Minoritetsskyddet Regeringens bedömning: Aktiebolagslagens regler om hur stor en aktieägarminoritet måste vara för att kunna åberopa de särskilda minoritetsskyddsreglerna bör inte ändras. Kommitténs bedömning: Kommittén har inte uttalat sig i denna fråga. Remissinstanserna: har ansett att gränsen för utövandet av minoritetsskyddet genomgående bör sänkas till av aktiekapitalet. har ansett att det bör övervägas att möjliggöra för aktieägare av aktiekapitalet att föra skadeståndstalan i bolagets namn och för dess räkning mot styrelseledamöterna och revisorerna. har uttalat att frågan om gränsen för utövande av minoritetsskydds- reglerna kan behöva övervägas ytterligare. Bakgrund: Aktiebolagslagen innehåller särskilda bestämmelser till skydd av aktieägarminoriteterna. En aktieägarminoritet har bl.a. rätt att påkalla en extra stämma (se 9 kap. 6 § aktiebolagslagen), att begära utdelning motsvarande hälften av vad som återstår av nettovinsten för året efter vissa avdrag (se 12 kap. 3 §) samt att föra talan om skadestånd till bolaget (se 15 kap. 5 §). Minoriteten måste i dessa fall utgöras av ägare till minst en tiondel av aktierna i bolaget. I vissa fall tillerkänns emellertid även en mindre minoritet vissa särskilda rättigheter. Eftersom kravet på ett innehav av en tiondel av samtliga aktier kan vara svårt att uppfylla i bolag med stor ägarspridning har det för vissa fall, t.ex. val av minoritetsrevisor (se 10 kap. 1 § fjärde stycket), föreskrivits att också en minoritet om en tredjedel av de vid bolagsstämman företrädda aktierna kan vara tillräcklig. I aktiebolags- lagens fusionsbestämmelser vilka utgör en anpassning till EG:s tredje bolagsrättsliga direktiv finns exempel på att en minoritet om har tillerkänts vissa rättigheter (se 14 kap. 10 och 25 §§). Slutligen kan nämnas bestämmelserna i 9 kap. 14 och 15 §§ aktie- bolagslagen, enligt vilka högre majoritetskrav ställs för beslut om ändring av bolagsordningen. Enligt bestämmelserna fordras normalt två tredjedels majoritet; en minoritet om drygt en tredjedel kan alltså förhindra en bolagsordningsändring. I vissa fall ger bestämmelserna också en mycket liten minoritet möjlighet att förhindra en bolagsordningsändring. I svensk rätt finns sålunda ingen generell norm för hur stor en aktieägarminoritet måste vara för att kunna åberopa de särskilda minoritetsskyddsreglerna. Normalt anknyter emellertid reglerna till en nivå om av aktierna eller de på stämman företrädda aktierna. Ett förhållande som kan synas tala för en förändring av de nuvarande nivåerna är att EG:s föreliggande förslag till ett femte bolagsrättsligt direktiv innehåller minoritetsskyddsregler som kan åberopas redan av aktieägarminoriteter om . Förslaget innebär bl.a. att en skadeståndstalan mot ledamöterna i lednings- eller tillsynsorganet kan föras i bolagets namn och för dess räkning på yrkande av en eller flera aktieägare som tillsammans innehar av aktiekapitalet (eller den mindre andel som bestäms av medlemsstaterna). Medlemsstaterna skall dock kunna bestämma att en talan av minoritetsaktieägare om skadestånd till bolaget förutsätter ett bemyndigande av domstol. Denna skall därvid kunna vägra bemyndigande, om den finner att talan är ogrundad. Skälen för regeringens bedömning: Frågan om hur stor kapitalandel som skall krävas för att de särskilda minoritetsskyddsreglerna skall kunna åberopas kräver en grundlig analys. Enligt regeringens mening saknas det tillräckligt underlag för att göra en bedömning av om den nivå som minoritetsskyddsreglerna normalt anknyter till, dvs. av aktierna eller de på stämman företrädda aktierna, bör sänkas. Regeringen föreslår därför inte någon ändring av dessa regler. Det kan dock finnas anledning att återkomma till dessa frågor i ett senare sammanhang. 6.14 av bolagsstämmobeslut Regeringens bedömning: De gällande reglerna rörande av bolagsstämmobeslut bör bestå. Några särskilda bestämmelser om inhibition av bolagsstämmobeslut eller andra interimistiska beslut bör inte införas i aktiebolagslagen. Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Endast har angett någon närmare ståndpunkt i denna fråga. Tingsrätten har ansett att möjligheten till inhibition av ett stämmobeslut bör komma till direkt uttryck i aktiebolagslagen. har efterlyst preciseringar av de fall då klandertalan kan föras . Bakgrund: Om ett bolagsstämmobeslut inte har tillkommit i behörig ordning eller på något annat sätt strider mot aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen, kan en aktieägare, styrelsen, en styrelseledamot eller den verkställande direktören föra talan mot bolaget med yrkande om upphävande eller ändring av beslutet. Sådan s.k. klandertalan kan föras även av den som styrelsen obehörigen har vägrat att föra in som aktieägare i aktieboken. Talan skall normalt väckas från stämman men får i vissa fall väckas senare (se närmare 9 kap. 17 § aktiebolagslagen). Reglerna om uppfattas allmänt som ändamålsenliga. I den juridiska debatten har emellertid vissa med reglerna om klandertalan sammanhängande frågor av processuell art uppmärksammats. Det gäller inte minst frågor om förutsättningarna för att i klandermålet meddela beslut om inhibition (dvs. interimistiska beslut om förbud mot verkställighet av bolagsstämmans beslut) eller andra interimistiska beslut. Dessa frågor regleras inte i den aktiebolagsrättsliga lagstiftningen. förordade att en utvidgning av förutsättningarna för interimistiska beslut i aktiebolagsrättsliga sammanhang utreddes. Utredningen fäste därvid uppmärksamheten på bl.a. de brittiska domstolarnas möjligheter att meddela olika slag av interimistiska beslut. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna om av bolagsstämmobeslut torde allmänt uppfattas som väl avvägda. Det bör liksom överlämnas till rättstillämpningen att ange närmare riktlinjer för när skall få föras utan någon begränsning i tiden. Någon ändring av de allmänna bestämmelserna om bör därför inte ske. Regeringen vill inledningsvis framhålla att redan gällande lagstiftning ger möjlighet att meddela beslut om inhibition i klandermål. Aktiebolagslagen innehåller visserligen inte någon bestämmelse om rätt för domstol att i mål om klandertalan förordna om inhibition av det klandrade stämmobeslutet. Men i lagtexten är förutsatt att domstolen har en sådan möjlighet (se 9 kap. 17 § femte stycket aktiebolagslagen). Enligt motiven till 9 kap. 17 § aktiebolagslagen får möjligheten att förordna om inhibition anses följa av allmänna processrättsliga regler (se SOU 1971:15 s. 249). Hänvisningen till allmänna processrättsliga regler innebär att domstolen har att pröva ett yrkande om inhibition enligt reglerna om civilprocessuella säkerhetsåtgärder i 15 kap. rättegångs- balken. Bestämmelsen i 15 kap. 3 § innebär till en början att sökanden måste visa att han har sannolika skäl för sin talan. Härmed avses att sökanden skall göra sannolikt att han kommer att vinna målet. Det skall också kunna befaras att motparten kommer att vidta en för sökanden skadlig åtgärd som kan komma att sabotera verkställigheten av den kommande domen. Enligt 15 kap. 6 § krävs vidare att sökanden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas motparten. Endast om sökanden inte förmår ställa säkerhet och har visat synnerliga skäl för sitt anspråk, får domstolen befria honom från kravet på säkerhet. Även bestämmelserna i 15 kap. 5 8 §§ och 10 § är tillämpliga i ärenden om inhibition av bolags- stämmobeslut. Enligt regeringens mening erbjuder bestämmelserna i 15 kap. 3 § med anslutande paragrafer ett tillräckligt skydd för en klandrande part såväl när det gäller de materiella förutsättningarna för ett beslut om inhibition som i fråga om det innehåll som domstolen kan ge åt beslutet. Några skäl för att en klandrande part som söker inhibition inte skulle behöva visa sannolika skäl för sin talan eller sabotagerisk har inte framkommit. En annan sak är om det finns anledning att befria parten från kravet på att ställa säkerhet för den skada som verkställighetsförbudet kan vålla bolaget. För en sådan ordning talar främst att en klandrande part även om han vinner målet i sak kanske inte kan uppnå syftet med sin talan, om han inte snabbt kan få till stånd ett förbud mot verkställighet av det klandrade beslutet. Eftersom bolaget har rätt att kräva en säkerhet som motsvarar de ofta mycket stora skador som kan uppkomma för bolaget om stämmobeslutet inte kan verkställas, kan det emellertid i praktiken vara omöjligt för sökanden att prestera en tillräcklig säkerhet och därmed är det också som regel uteslutet för honom att utverka inhibition. Å andra sidan utgör naturligtvis de stora skador som bolaget kan vållas genom att det inte kan genomföra exempelvis en emission eller en betydelsefull affär i rätt tid ett mycket tungt vägande skäl mot att frångå kravet på säkerhet. Det är därför svårt att se att det i aktiebolagsrättsliga förhållanden skulle finnas skäl att efterge det krav på säkerhet som till svarandens skydd uppställs i 15 kap. . Som Nobel- utredningen har framhållit uppställer visserligen flera rättsordningar inte något krav på säkerhet vid liknande inhibitionsbeslut. Åtminstone enligt engelsk rätt gäller emellertid att domstolen, innan den beviljar en sökt säkerhetsåtgärd, skall pröva om sökanden har förmåga att ersätta motparten för de skador denne kan vållas genom säkerhetsåtgärden. En prövning av detta slag kommer ganska nära ett krav på ställande av säkerhet. Regeringen har därför kommit till slutsatsen att det inte finns skäl att för ärenden om inhibition av bolagsstämmobeslut göra något generellt undantag från kravet på säkerhet för den skada som bolaget kan tillfogas genom inhibitionen. Inte heller finns det skäl att i andra avseenden införa särskilda regler som avviker från 15 kap. . En remissinstans har ansett att möjligheten till inhibition av ett stämmobeslut bör komma till direkt uttryck i aktiebolagslagen. Som har framgått ovan anser regeringen att bestämmelserna i 15 kap. täcker de behov som finns när det gäller inhibition av bolagsstämmobeslut. Under dessa förhållanden anser regeringen att det inte bör införas några särskilda inhibitionsregler i aktiebolagslagen. Regeringen anser inte heller att det finns skäl att införa särskilda bestämmelser om andra slag av interimistiska beslut. Det kan härvid anmärkas att gällande rätt visserligen torde ge ett mycket begränsat utrymme för en domstol att i ett klandermål meddela andra slag av interimistiska beslut än inhibition. Det sammanhänger emellertid med att svensk rätt över huvud taget ger domstolen begränsade möjligheter att i olika avseenden förordna om ett aktiebolags förhållanden (jfr 9 kap. 17 § femte stycket andra meningen aktiebolagslagen). Någon ändring i detta avseende bör inte ske. 6.15 Skiljeklausul i bolagsordning Regeringens förslag och bedömning: Liksom skall det vara tillåtet att i bolagsordningen ta in föreskrifter om att tvister mellan bolaget och styrelsen, en styrelseledamot, den verkställande direktören, en likvidator eller en aktieägare skall avgöras genom skiljeförfarande. Vid ett sådant skiljeförfarande skall ersättningen för skiljemännen bäras av bolaget, om det inte finns särskilda skäl för att motparten får stå för kostnaderna helt eller delvis. Kommitténs förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning.