prop · GL03160 · 1998-01-01 00:00:00 — registre- ring i ägarens ställe av en bank eller ett värdepappersbolag som förvaltar dennes finansiella instrument infördes ursprungligen genom lagstiftning om förenklad aktiehantering med sikte på den stora mängd aktieposter som förvarades i depå hos banker och andra fondkommissio- närer. Regler om att förvaltare kan föras in i aktieboken i stället för äga- ren finns i 3 kap. 10 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 10 § andra stycket försäkringsrörelselagen (1982:713) och 3 kap. 11 § första stycket bankaktiebolagslagen (1987:618). Regeringen har i en lag- rådsremiss föreslagit att aktiebolagslagens bestämmel- ser skall gälla även för bankaktiebolag och att de särskilda bestämmelser som finns för bankaktiebolag därför kan upphävas. En bestämmelse om förvaltarregistrering finns även i 31 § lagen (1990:1114) om värdepap- persfonder. Vid aktiekontolagens tillkomst behölls systemet med förvaltarregistre- ring och det gjordes tillämpligt även på skuldförbindelser. För att någon skulle få registreras som förvaltare krävdes auktorisation. Var aktier i ett visst avstämningsbolag föremål för handel vid utländsk fondbörs, kunde efter särskilt tillstånd i stället för ägaren den som i utlandet fått i uppdrag att förvalta hans aktier föras in i bolagets aktiebok. Någon motsvarande regel med avseende på andra finansiella instrument som förvaltades ut- omlands fanns däremot inte i aktiekontolagen i dess ursprungliga lydelse. Genom ändringar i aktiekontolagen gjordes reglerna om för- valtare generella. Både svenska och utländska värdepappersinstitut kan numera få tillstånd av att vara förvaltare såväl med avseende på aktier som beträffande andra finansiella instrument oberoen- de av var ägaren är bosatt. Registreringsåtgärder med avseende på förvaltarregistrerade instrument skall till övervägande del utföras hos förvaltaren. pantsättning eller utmätning av förvaltarregistrerade aktier framgår såle- des endast av förvaltarens register. Reglerna i aktiekontolagen innebär att, om förvaltaren underrättas om att en förvaltarregistrerad aktie har överlåtits eller pantsatts, samma rättsverkningar inträder som om överlå- telsen eller pantsättningen hade registrerats i ett avstämningsregister. En förvaltare är skyldig att på begäran lämna VPC uppgifter om de ak- tieägare vilkas aktier han förvaltar. Vidare gäller att det hos VPC skall finnas en sammanställning över aktieägare med mer än 500 aktier som förvaltas av den som har tillstånd att vara förvaltare. som inte får vara äldre än , skall hållas tillgänglig för envar. ändringar i aktiekontolagen gäller uppgiftsskyldigheten även aktier under utländskt förvaltarskap. Systemet med förvaltarregistrering har stor praktisk betydelse. nebär att dubbelregistrering av persondata hos VPC och förvaltare kan undvikas, att mängden av registreringar i aktieböckerna kan begränsas samt att depåhanteringen avsevärt förenklas. vara att reglerna om förvaltarregistrering skall bli tillämpliga även för andra centrala värdepappersförvarare än VPC. Det finns emellertid vissa problem förenade med det nuvarande systemet, i synnerhet när det gäller Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt Enligt regeringens uppfattning kan det inte anses motiverat att införa ett krav på att avstämningsregister skall innehålla uppgifter om ägarför- hållanden även vid förvaltarregistrering. Genom ett sådant krav skulle fördelarna med förvaltarregistrering gå förlorade. Ett sådant krav skulle dessutom som RSV också påpekat endast vara motiverat av rena ord- Det skulle nämligen bli enklare för de exekutiva myndigheter- na att utröna om gäldenären äger aktier och att underrätta förvaltaren om Värdet av att införa ett sådan krav kan inte anses överväga de praktiska olägenheter som skulle bli följden av en sådan bestämmelse. Någon ändring i förhållande till vad som gäller bör därför 2EGERINGENS F¶RSLAG: Kravet på tillstånd för att få registreras som förvaltare i avstämningsregister eller i aktieägarens ställe föras in i aktieboken tas bort. I stället skall centrala värdepap- persförvarare avgöra vilka som skall ha rätt att vara förvaltare. rätt får medges samma krets av aktörer som kan bli kontoförande in- stitut för annans räkning. 0ROMEMORIANS F¶RSLAG I promemorian föreslås att nuvarande ordning med krav på tillstånd av behålls. Vidare föreslås en särskild bestämmelse om att centrala värdepappersförvarare får ingå avtal med förvaltare. 2EMISSINSTANSERNA &ONDBOLAGENS &¶RENING anser att centrala värde- pappersförvarare bör vara skyldiga att ingå avtal med företag som har fått tillstånd att vara förvaltare. Vidare efterfrågar föreningen ett klargörande av att endast ett avtal erfordras per förvaltare och inte ett per underlig- gande aktieägare. 3VENSKA &ONDHANDLAREF¶RENINGEN och 3VENSKA "ANKF¶ RENINGEN är tveksamma till behovet av en särskild bestämmelse om avtal mellan centrala värdepappersförvarare och förvaltare. 5PPSALA UNIVERSI anser att det bör övervägas att införa ett uttryckligt förbud för förvaltare att ha egna innehav av finansiella instru- ment registrerade på sina förvaltarkonton. 3K¤LEN F¶R REGERINGENS F¶RSLAG Nuvarande ordning innebär att Finansinpektionen meddelar sådana tillstånd som förutsätts enligt den associationsrättsliga lagstiftningen för att någon skall få föras in i aktie- boken som förvaltare i stället för ägaren. Det har därvid förutsatts att för- valtaren har kvalificerad datorteknisk utrustning (prop. 1988/89:152 s. 123). I fråga om utländska förvaltare har vidare förutsatts att samma skyldigheter som åvilar en svensk förvaltare skall fullgöras såväl när det gäller den förut berörda uppgiftsskyldigheten om ägarna av förvaltade instrument som i fråga om bl.a. skatte- och insiderlagstiftningen (prop. 1995/96:50 s. 106 f.). I praktiken har emellertid inte ställt upp några villkor av nu angivet slag i de fall där förvaltartillstånd meddelats utländsk förvaltare. För att den förutsatta ordningen skall kunna fungera i praktiken krävs viss teknisk anpassning till VPC:s system. Enligt den uppfattning som framförs i promemorian finns det i detta avseende inte utrymme för VPC att meddela några förhållningsregler, eftersom förvaltaren inte i sin egen- skap av förvaltare står i kontraktsförhållande till VPC. Mot den bakgrun- den framhålls i promemorian att systemet inte fungerar så som det är tänkt. Dessa problem kan enligt promemorian komma att accentueras om VPC:s monopol tas bort och olika centrala värdepappersförvarare skall administrera förvaltarregistrering. I promemorian diskuteras om inte den särskilda tillståndsprövningen av förvaltare bör kunna tas bort om det förutsätts att avtal skall ingås mellan respektive förvaltare och central värdepappersförvarare. Med hänvisning till att lagstiftaren tagit ställning till denna fråga i samband med ändringar i aktiekontolagen lämnas emellertid inte något sådant förslag i promemorian. Det kan först konstateras att den krets som ursprungligen ansetts kunna komma i fråga som förvaltare endast bestod av banker och fondkommis- sionärer (se prop. 1970:99 s. 112). Därefter har den internationella ut- vecklingen lett till att även andra aktörer har ansetts kunna fungera som förvaltare. För att länkar mellan en svensk central värdepappersförvarare och motsvarande förvarare utomlands skall kunna skapas bör således centrala värdepappersförvarare som lyder under andra rättsordningar än den svenska tillåtas vara förvaltare. Av samma skäl bör clearingorganisa- tioner kunna komma i fråga. Införandet av den europeiska monetära unionen och det gemensamma betalnings- och avvecklingssystemet TARGET leder till att liksom andra europeiska centralbanker har ett påtagligt intresse av att få delta som förvaltare hos en central vär- depappersförvarare. De institut, företag, organisationer och liknande som sålunda har in- tresse av att vara förvaltare står frånsett centralbankerna regelmässigt under krav på tillståndsprövning och tillsyn. Kretsen torde vara identisk med den som föreslås kunna bli kontoförande räk- ning. Nuvarande regler i aktiekontolagen innebär att det för att bli för- valtare ställs krav på dubbla tillstånd. För det första torde det krävas ett svenskt eller utländskt värdepappersrörelsetillstånd eller tillstånd att ver- ka som clearingorganisation eller central värdepappersförvarare. Dess- utom krävs ett särskilt tillstånd av att vara förvaltare. Det kan ifrågasättas om denna ordning är nödvändig. i sammanhanget är att såsom nuvarande bestämmelser kommit att tol- kas ett tillstånd som förvaltare inte ansetts kräva att avtal dessutom in- gås mellan VPC och förvaltaren. I promemorian motiveras ställningstagandet att inte föreslå något slo- pande av kravet på tillstånd av med att lagstiftaren tagit ställning till denna fråga. Det kan emellertid konstateras att frågan som sådan inte behandlades i den proposition som låg till grund ändringarna i aktiekontolagen. De ändringarna syftade till stor del till att förenkla tillståndsförfarandet för förvaltarregistrering, bl.a. genom att ta bort det särskilda tillstånd som tidigare krävdes för ett aktiebolag för att aktier i bolaget skulle kunna bli föremål för utländsk förvaltarregistre- ring. Att förenkla tillståndsförfarandet ytterligare ligger i linje med de ändringar i aktiekontolagen som skedde . Eftersom den krets aktörer som kan komma i fråga som förvaltare står under tillståndskrav i annat sammanhang anser regeringen att det särskil- da tillståndskrav som finns i aktiekontolagen kan tas bort. I stället bör införas en ordning som på samma sätt som för kontoföran- de institut innebär att centrala värdepappersförvarare prövar frågor om medgivande till förvaltarregistrering. En av fördelarna med den nu föreslagna ordningen är att förvaltarre- gistrering kommer att förutsätta ett avtalsförhållande mellan förvaltaren och den centrala värdepappersförvararen. Det behövs därför inte någon uttrycklig bestämmelse om sådana avtal. På samma sätt som för närva- rande gäller för tillstånd som förvaltare bör en central värdepappersförva- rare kunna ställa villkor för ett medgivande att vara förvaltare. I likhet med vad som tillämpas beträffande kontoförande institut bör således för- valtare avtalsvägen kunna bindas av det regelverk som gäller för delta- gande i verksamheten. Därmed kan den centrala värdepappersförvararen ställa krav på teknisk anpassning liksom att de uppföranderegler som gäller förvaltarfunktionen efterlevs. I samband med ändringar i aktiekontolagen uppmärksamma- des frågan om utländska förvaltares uppgiftsskyldighet i insider- och skattefrågor. Det uttalades därvid att som villkor för tillstånd skulle kräva att utländska förvaltare i dessa frågor åtog sig att lämna samma uppgifter som enligt lag åligger svenska förvaltare. Som nämnts synes emellertid inspektionen inte ha ställt upp några så- dana krav. Att prövningen av vilka som skall få vara förvaltare nu förs över till centrala värdepappersförvarare innebär ingen ändring i sak. Även centrala värdepappersförvarare skall nämligen förena medgivanden som förvaltare med de villkor som behövs för att allmänna och enskilda intressen skall tillgodoses. Detta innebär bl.a. en skyldighet att se till att utländska förvaltare åtar sig att följa svensk insider- och skattelagstift- ning. Ändringen innebär att kravet på generellt tillstånd ersätts av krav på medgivande från varje central värdepappersförvarare som förvaltaren vill vara registrerad hos. Detta torde inte leda till några större olägenheter för förvaltaren, eftersom antalet centrala värdepappersförvarare även efter avskaffandet av VPC:s monopol torde komma att bli begränsat . Att den krets som kan medges bli förvaltare överensstämmer med den som kan bli kontoförande räkning innebär inte att båda dessa verksamheter måste utövas parallellt, om den centrala värdepap- persförvararen tillämpar en ordning med kontoförande institut. Det kan mycket väl tänkas att ett institut eller företag önskar vara förvaltare utan att vara kontoförande institut. Detta bör liksom vara möjligt. Bestämmelserna hindrar emellertid inte att en central värde- pappersförvarare ställer krav på att förvaltare också skall vara kontofö- rande institut. Den enda begränsningen som bör gälla i det avseendet är att den centrala värdepappersförvararen iakttar principerna om fritt till- träde och neutralitet. Alla som uppfyller de generella villkor som den centrala värdepappersförvararen ställer upp för förvaltare bör således kunna få medgivande att delta i verksamheten i sådan egenskap. vid anser att det bör klargöras att förvaltare inte får ha egna finansiella instrument registrerade på förvaltarkonton. Enligt regeringens uppfattning torde det emellertid inte vara nödvändigt med en uttrycklig lagbestämmelse för att ett sådant förbud skall anses föreligga. Det kan nämnas att denna fråga berördes i princippropositionen, där det bl.a. uttalades att det måste vara en klar gräns mellan en förvaltares ägarkonton och hans förvaltarkonton och att någon sammanblandning inte får ske (se prop. 1987/88:108 s 30). Natur- ligtvis har centrala värdepappersförvarare en skyldighet att hålla ögonen på att förvaltare inte registrerar egna innehav av finansiella instrument på förvaltarkonton, även om det av uppenbara skäl torde vara svårt att kon- trollera detta. Om det skulle uppdagas att sammanblandning skett bör emellertid den centrala värdepappesförvararen ingripa kraftfullt mot för- valtaren. ,¤NKAR TILL UTL¤NDSKA CENTRALA V¤RDEPAPPERSF¶RVARARE I det föregående har framhållits att man inom ramen för det europeiska samarbetet har ansett det väsentligt att länkar mellan olika länders mark- nader kan skapas så att exempelvis ett finansiellt instrument utgivet och kontofört hos en utländsk central värdepappersförvarare kan avskiljas för kontoföring i (se avsnitt 4.3.3). Regeringen har därför förordat att regler införs som innebär att registrering i svenskt avstämningsregister kan ske enligt avtal mellan den centrala värdepappersförvararen och fö- retag som i annat land har motsvarande uppgifter. Det omvända fallet dvs. att finansiella instrument kontoförda hos en svensk central värdepappersförvarare till en del skall kontoföras utom- lands måste emellertid också ha stöd i reglerna. sammades i den proposition som låg till grund ändringar i aktiekontolagen (prop. 1995/96:50 s. 106). De uttalanden som därvid gjordes innebär att en länk till en utländsk central värdepappersförvarare kan skapas genom att det utländska institutet registreras som förvaltare Det skulle kunna hävdas att det finns en principiell skillnad mellan de- påförvaring av finansiella instrument genom ett utländskt värdepappers- instituts försorg och kontoföring i ett utländskt centralt system samt att skilda regler borde tillskapas för dessa olika fall. Det är emellertid i praktiken knappast möjligt att utforma några invändningsfria kriterier som skiljer det ena fallet från det andra och regleringen för dessa fall bör sakligt sett under alla omständigheter bli densamma. I båda fallen måste det i det svenska systemet markeras att det utländska institutet omhän- derhar kontoföringen och i båda fallen blir resultatet att de sakrättsliga konsekvenserna av anmälningar om äganderättsövergångar, pantsättning- ar och liknande uppkommer genom registreringar i det utländska syste- Enligt regeringens uppfattning bör därför även i den nya ordningen gälla att en länk till utländska marknader tillskapas genom att det utländ- ska institutet oavsett om det är en central värdepappersförvarare, en clearingorganisation, en bank eller något annat institut registreras som förvaltare i det svenska systemet. Ett avgörande hinder mot att genomföra denna ordning ligger emeller- tid i att regler har kommit att innebära en skyldighet även för utländska förvaltare att lämna VPC uppgifter om de aktieägare vilkas aktier de förvaltar samt att VPC:s skyldighet att se till att det finns en offentlig sammanställning över förvaltarregistrerade aktier numera även gäller aktier under utländskt förvaltarskap. Det har under remissbehand- lingen invänts att motsvarande regler inte finns i andra länder och att därför ingen utländsk central värdepappersförvarare med hänsyn till de överallt gällande sekretessbestämmelserna torde kunna lämna uppgifter till VPC eller annan central värdepappersförvarare i på sådana Någon länk till utländska marknader på det sätt som avsetts kommer därför inte att kunna tillskapas, om inte reglerna ändras. finns av detta skäl anledning att närmare diskutera reglerna om förvaltar- 2EGERINGENS F¶RSLAG: Aktiekontolagens bestämmelser om uppgifts- skyldighet för förvaltare och skyldighet för Värdepapperscentralen () att hålla en förteckning tillgänglig över aktieägare som har mer än 500 aktier i ett avstämningsbolag förvaltarregistrerade förs över till den nya lagen. ges dock möjlighet att medge förvaltare undantag från uppgiftsskyldigheten, om det finns särskilda skäl. 0ROMEMORIANS F¶RSLAG I promemorian föreslås att regeringen eller, efter vidaredelegation, skall ges rätt att meddela före- skrifter om uppgiftsskyldighet för förvaltare. 2EMISSINSTANSERNA Flera remissinstanser framhåller att frågan om uppgiftsskyldighet för förvaltare hänger nära samman med frågan om aktiebokens offentlighet och att dessa frågor bör övervägas i ett samman- hang. I avvaktan på att så sker anser 3VENSKA &ONDHANDLAREF¶RENINGEN 3VENSKA "ANKF¶RENINGEN och 0ENNINGMARKNADSINFORMATION 0MI !" 0MI att förvaltare bör befrias från skyldigheten att lämna uppgifter om utländska aktieägare. Några remissinstanser anser att utländska eller svenska förvaltare helt skall befrias från uppgiftsskyldigheten. Sådana synpunkter har framförts av bl.a. /- 3TOCKHOLM !" /- !KTIEFR¤MJAN DET och 3VERIGES !DVOKATSAMFUND. Som skäl för dessa synpunkter anförs att utländska förvaltare ofta är förhindrade att lämna uppgifter på grund av bestämmelser om sekretess i hemlandet och att svenska förvaltare bör vara befriade från motsvarande skyldighet av konkurrensskäl. &INANSIN SPEKTIONEN har ingenting att erinra mot att få en föreskriftsrätt och därvid möjlighet att befria utländska centrala värdepappersförvarare som regist- reras som förvaltare från nuvarande uppgiftsskyldighet. I sådana fall me- nar emellertid inspektionen att de utländska centrala värdepappersförva- rarna bör förbinda sig att lämna uppgifter av betydelse för insiderutred- ningar och utredningar om otillbörlig kurspåverkan till inspektionen. In- spektionen anser också att utländska förvaltare uttryckligen bör omfattas av skyldigheten enligt 18 § insiderlagen att lämna uppgifter till Finansin- spektionen. Liknande synpunkter framförs av 3VERIGES !KTIESPARARES 2IKSF¶RBUND !KTIESPARARNA . Endast 0ATENT OCH REGISTRERINGSVERKET 026 motsätter sig att utländska förvaltare befrias från uppgiftsskyldig- heten, eftersom detta skulle missgynna svenska förvaltare och då upp- giftsskyldigheten kan ha betydelse ur ekobrottssynpunkt. &INANSINSPEKTIONEN anser dessutom att kravet på att utländska förvalta- re förbinder sig att lämna kontrolluppgift bör tas in i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. Ett antal remissinstanser uttalar sig även om aktiebokens offentlighet. Bland andra 0MI 60# 3VERIGES )NDUSTRIF¶RBUND och 3TOCKHOLMS (AN DELSKAMMARE anser att denna fråga bör analyseras ytterligare. 026 och !KTIESPARARNAS 2IKSF¶RBUND uttalar däremot starkt stöd för att bestäm- melserna om aktiebokens offentlighet behålls, eftersom det finns klara önskemål om detta från polis, åklagare och skattemyndigheter. VPC på- pekar att önskemålet om offentlighet skulle kunna tillgodoses genom en utvidgning av de s.k. flaggningsbestämmelserna i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. 3K¤LEN F¶R REGERINGENS F¶RSLAG Skyldigheten för förvaltare att lämna uppgifter och reglerna om en offentlig sammanställning över förvaltarre- gistrerade aktier har samband med den svenska principen om aktiebokens offentlighet. Enligt 3 kap. 13 § aktiebolagslagen gäller sålunda att aktie- boken eller en utskrift därav skall hållas tillgänglig hos bolaget och så vitt gäller avstämningsbolag hos VPC för var och en. När det gäller avstämningsbolag skall dock inte utskriften innehålla uppgifter om aktie- ägare med högst 500 aktier. Enligt vad som sägs i promemorian torde det inte finnas något annat land som har motsvarande regler om offentlighet Däremot gäller vanligtvis att aktieägare har möjlighet att ta del av uppgifter om vilka andra aktieägare som finns i ett bolag. anses aktiebokens offentlighet fylla huvudsakligen två funk- Dels skall varje aktieägare kunna få reda på vilka andra som är aktieägare, något som kan ha betydelse t.ex. för den som vill förbereda en aktion på bolagsstämma eller utöva någon rättighet som tillkommer en viss grupp av aktieägare. Detta intresse påkallar inte offentlighet för and- ra än aktieägare, men man torde ha ansett att intresset i viss utsträckning kan göra sig gällande för den som utan att redan vara aktieägare i ett bo- lag överväger att bli det. Dels åstadkommer man en insyn från allmänhe- ten, vilket leder till att maktförhållandena i näringslivet kan kartläggas och därmed minskar möjligheten att aktiebolagen används av bulvaner (jfr , Aktiebolagsrätt, 17 uppl. s. 151 f.). Uppgifter om dem som är ägare av förvaltarregistrerade aktier ingår inte i aktieboken, men genom reglerna om förvaltarnas uppgiftsskyldig- het har åstadkommits en motsvarande insyn även i ägarförhållandena beträffande dessa aktier. Reglerna om denna uppgiftsskyldighet motive- rades vid deras ursprungliga tillkomst helt kort med att innehav av högst 500 aktier i ett bolag borde åtnjuta sekretesskydd och att det saknades anledning att genom förvaltarregistrering vidga möjligheterna till sådant skydd (prop. 1970:99 s. 66). Någon annan motivering har inte lämnats i De intressen som enligt det anförda kan tala för en insyn i aktie- boken gör sig inte lika starkt gällande i fråga om förvaltarregistrerade aktier, eftersom ägarna av dessa inte utan omregistrering av aktierna till individuella konton kan utöva de rättigheter som tillkommer aktieägare på bolagsstämma eller eljest. Så länge aktierna är förvaltarregistrerade utgör de endast en finansiell tillgång för ägaren. Självfallet skulle, om uppgiftsskyldigheten tas bort, den situationen kunna tänkas inträffa att en större ägare som låtit förvaltarregistrera sina aktier sörjer för att dessa omregistreras först i nära anslutning till en bolagsstämma och på detta sätt skapar underlag för en kuppartad aktion på stämman. ske på andra sätt såsom genom köp av aktier eller aktielån. regler medger ju dessutom att förvaltaruppgifterna kan vara gamla och de utgör därmed knappast något egentligt remedium mot så- Intresset av att allmänheten får insyn i ägarförhållandena i ett aktiebolag finns dock naturligtvis även när det gäller förvaltarförteck- års lagstiftning fanns inte någon skyldighet för utländska förvaltare att lämna uppgifter av nu aktuellt slag. uppgiftsskyldighet 8 kap. 8 och 9 §§ aktiekontolagen tog nämligen i sin ursprungliga lydelse sikte bara på aktier som förvaltades av svensk Någon ändring i denna ordning föreslogs inte av , på vars förslag lagstiftning i övrigt bygger (se SOU 1993:114 s. 222 f.). Det har emellertid i praktiken visat sig vara svårt eller omöjligt att uppnå den ökade insyn som varit avsikten med lagstiftning. Trots att mycket tyder på att svenska aktier i allt större omfattning för- valtas av utländska institut, förekommer det nästan inte alls att utländska institut begär tillstånd som förvaltare hos . Orsakerna till detta kan vara flera. Till en början kan man inte bortse från att de utländska instituten kan tänkas låta sig registreras på individuellt konto trots att aktierna innehas för annans räkning, och från VPC:s eller ett kontoförande instituts sida är det i sådana fall svårt att göra någonting åt saken (jfr SOU 1993:114 s. 222).