prop · GL0345D3 · 1998-01-01 00:00:00 — I övergångsbestämmelserna bör därför föreskrivas att 30 kap. endast får tillämpas på överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. Enligt 30 kap. 1 § förutsätts för att miljösanktionsavgift skall kunna påföras för en överträdelse, att regeringen med stöd av 2 § i kapitlet har utfärdat föreskrifter om storleken på avgiften för den ifrågavarande överträdelsen. Sådana föreskrifter kan komma att utfärdas av regeringen beträffande olika överträdelser efter hand också sedan balken har trätt i kraft. Med hänsyn till vad som har sagts är det givet att föreskrifterna inte kan ges retroaktiv verkan. Det kan därför finnas anledning att i de föreskrifter som utfärdas efter balkens ikraftträdande uttryckligen föreskriva att dessa endast skall tillämpas på överträdelser som har ägt rum efter att föreskrifterna har trätt i kraft. En annan fråga som uppkommer i detta sammanhang är om tidigare bestämmelser om miljöskyddsavgifter även efter balkens ikraftträdande skall kunna tillämpas för de äldre överträdelserna. Frågor om miljöskyddsavgift prövas enligt 56 § miljöskyddslagen av . Enligt förslaget till miljöbalk skall läggas ner och ersättas av regionala miljödomstolar. Om frågor om miljöskyddsavgift fortfarande skall kunna prövas i första instans måste detta därför ske vid en annan myndighet än . Det blir i så fall vid en myndighet som inte har prövat sådana frågor. Det sagda talar i någon mån för att några ansökningar om miljöskyddsavgift inte skall kunna ske efter ikraftträdande. Detta skulle knappast få några märkbara effekter, eftersom det utgått miljöskyddsavgift vid endast fem tillfällen, varav det senaste ärendet är överklagat. Dessutom kvarstår möjligheterna till vinningsförverkande enligt 36 kap. 4 § och företagsbot enligt 36 kap. 7 § . Regeringen delar alltså i denna fråga den bedömning som utredningen har gjort. De ansökningar som redan har skett när träder i kraft skall däremot kunna prövas. läggs ner vid balkens ikraftträdande. För den händelse det handläggs något ärende om miljöskyddsavgift vid nämnden skall detta liksom övriga ärenden överlämnas till regional miljödomstol för att handläggas klart där. Det är vidare tänkbart att något mål om miljöskyddsavgift finns vid eller när träder i kraft. Även sådana mål skall handläggas klart. Som framgår av föregående avsnitt gäller enligt 5 § BrP beträffande straff att ny lag skall tillämpas på gärningar som har begåtts före den nya lagens ikraftträdande, om den leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. För avgifter finns det dock inte någon motsvarighet till denna regel. Det är svårt att göra en jämförelse mellan miljöskyddsavgifter och miljösanktionsavgifter, eftersom de utgår efter delvis olika kriterier. Regeringen anser därför inte att det bör införas någon motsvarande övergångsbestämmelse för det fall att det blir aktuellt att pröva frågor om miljöskyddsavgift även efter balkens ikraftträdande. 4.37.11 Ersättning och skadestånd m.m. Ersättning vid ingripande av det allmänna och vid tillståndsprövning av vattenverksamhet Regeringens förslag: Frågor om rätt till ersättning och inlösen vid ingripanden av det allmänna skall prövas enligt den lag som gällde när det inskränkande beslutet meddelades. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det i lagen om införande av bör skrivas in att en inriktning bör vara att de nya lagreglerna inte skall försämra nuvarande regler för skydd av egendomsvärdet. Skälen för regeringens förslag: innehåller i 31 kap. regler om ersättning vid ingripanden av det allmänna och vid tillståndsprövning av vattenverksamhet m.m. Bestämmelserna har förebilder i naturvårdslagen och till viss del även i vattenlagen. En nyhet i dessa regler är att rätten till ersättning vid myndigheters ingripanden enligt den s.k. samrådsparagrafen (20 § naturvårdslagen och 12 kap. 6 § ) har vidgats. Skyldighet att betala ersättning finns bara vid förbud enligt samrådsparagrafen. 31 kap. 4 § första stycket 5 innebär att även förelägganden skall kunna ligga till grund för ersättningsanspråk. föreslås en generell minskning av ersättningarna vid ingripanden av det allmänna. Ersättning skall nämligen enligt 31 kap. 6 § minskas med det belopp som ligger under den s.k. kvalifikationsgränsen. Regeringen delar utredningens uppfattning att frågor om rätt till ersättning och inlösen bör prövas enligt den lag som gällde när det inskränkande beslutet meddelades. Detta innebär bl.a. att avdrag på ersättningen med det belopp som ligger under den s.k. kvalifikationsgränsen inte skall ske när beslutet har meddelats före balkens ikraftträdande. I 31 kap. finns som nämnts även bestämmelser om ersättning vid tillståndsprövning av vattenverksamhet m.m. Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt dagens reglering i vattenlagen. Nya övergångsbestämmelser behövs därför i allt väsentligt inte. Några övergångsbestämmelser till vattenlagen behöver dock upprepas. Dessa kommenteras i författningskommentaren. Genom att en motsvarighet till vattenlagens bestämmelse om laglighetsprövning inte införs i utan istället placeras i promulgationslagen, bör för tydlighetens skull finnas en övergångsbestämmelse som anger att reglerna i 31 kap. om tillstånd till vattenverksamhet också gäller vid lagligförklaring. Avslutningsvis vill regeringen i detta avsnitt säga att ersättningsreglerna självfallet skall vara utformade så att de inte försämrar de regler för skydd av egendomsvärden som ansetts vara gällande . Regeringen kan därför inte se något behov av ett förtydligande enligt Svenska Kraftverksföreningens önskemål. Regeringens förslag: Några övergångsbestämmelser skall inte knytas till regler om skadestånd. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: påpekar att på en rad punkter kommer att innebära skärpta regler i förhållande till den gällande lagstiftningen. Enligt förbundet får skadeståndsansvaret inte ges en retroaktiv verkan på det sättet att skador vilka anses acceptabla enligt nuvarande lagstiftning skall ersättas enligt skadeståndsregler till den del de kan hänföras till tiden före balkens ikraftträdande. Skälen för regeringens förslag: Regeringen vill här inledningsvis erinra om att det beträffande skadestånd gäller en allmän rättsgrundsats som innebär att den lag skall tillämpas som gällde när ett skadefall inträffade (se bl.a. prop. 1972:5 s. 593 och NJA 1983 s. 3). Det behövs således inte någon övergångsbestämmelse om detta. Vid miljöskadelagens tillkomst meddelades en övergångsbestämmelse av innehåll att även om ett skadefall inträffat efter ikraftträdandet skulle lagen inte tillämpas, om skadan var en följd av en störning som hade upphört före ikraftträdandet. Skälet var att den nya miljöskadelagen i vissa avseenden innebar en skärpning av skadeståndsansvaret i förhållande till tidigare lag. Någon motsvarande övergångsbestämmelse behövs inte i , eftersom balkens bestämmelser i 32 kap. motsvarar reglerna i miljöskadelagen. För skador som har uppkommit till följd av störningar som har upphört före miljöskadelagens ikraftträdande och där skadefallet inträffar efter balkens ikraftträdande kommer således eventuella ersättningsanspråk att vara preskriberade. Regeringens förslag: Några övergångsbestämmelser skall inte knytas till regler om miljöskadeförsäkring och saneringsförsäkring. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det i villkoren för saneringsförsäkringen, liksom när det gäller miljöskadeförsäkringen, bör tas in en bestämmelse att försäkringen inte skall omfatta sanering eller kostnader för sanering vars orsak i huvudsak är att hänföra till tid före . anser att de aktuella försäkringarnas övergångsbestämmelser kan utformas först efter närmare samråd med försäkringsbranschen. Skälen för regeringens förslag: Miljöskyddslagens regler om miljöskadeförsäkring har arbetats in i 33 kap. . Reglerna har utvidgats till att även omfatta en saneringsförsäkring. Från denna försäkring skall betalas ersättning för det allmännas kostnad för sanering. Av 33 kap. 2 § framgår att det skall anges i försäkringsvillkoren vilka skador som omfattas. Det är därför inte aktuellt att diskutera några övergångsbestämmelser om detta. Regeringen vill anmärka att det ligger i en försäkrings natur att den inte kan omfatta händelser som redan har inträffat vid försäkringens ikraftträdande. Detta måste rimligen gälla även saneringsförsäkringen. Liksom redan är fallet beträffande miljöskadeförsäkringen bör detta framgå av försäkringens villkor. Med anledning av påpekandet från anser regeringen självfallet att de närmare detaljerna kring försäkringarna måste bestämmas efter samråd med försäkringsbranschen. 4.37.12 Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Regeringens förslag: Lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet skall träda i kraft med . Övergångsbestämmelserna till lagen skall samlas i en särskild lag. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Med undantag från vissa lagtekniska synpunkter från har utredningens förslag i denna del inte föranlett några remissynpunkter. Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (LSV) innehåller huvudsakligen bestämmelser som har överförts från vattenlagen med endast redaktionella ändringar. På ett område innehåller dock lagen nya bestämmelser, nämligen beträffande prövningen av markavvattning. Dessa bestämmelser finns i 7 kap. Tillståndsprövningen av markavvattning avses i regelsystem ske enligt regler kompletterade av reglerna i LSV. Ansökan skall enligt 11 kap. 9 § ges in till som i vissa fall enligt 7 kap. 19 § LSV skall överlämna ärendet till miljödomstolen. Miljödomstolen skall i de fall som anges i 7 kap. 21 § LSV förordna en markavvattningssakkunnig som har att ge in ett yttrande till miljödomstolen (7 kap. 29 § LSV). Enligt dagens regler kan markavvattningar tillståndsprövas av förrättningsmän enligt 12 kap. vattenlagen. I och med den förslagna prövningsordningen avskaffas detta system. Pågående förrättningar bör dock handläggas klart. Eftersom vattenlagen upphävs genom lagen om införande av och då balkens promulgationslag föreslås innehålla en bestämmelse om att pågående tillståndsprövningar skall handläggas klart (se avsnitt 4.37.8 under rubriken vid domstolar och förvaltningsmyndigheter m.m.) behövs det inte någon särskild övergångsbestämmelse om detta till LSV. LSV skall naturligtvis träda i kraft med , dvs. Några bestämmelser i lagen (1983:292) om införande av vattenlagen hänför sig till bestämmelser i vattenlagen som överförs till LSV. I den mån dessa bestämmelser är aktuella måste de upprepas i . Bestämmelserna är så pass många att övergångsbestämmelserna till LSV lämpligen samlas i en särskild lag. Beträffande de närmare motiven till övergångsbestämmelserna hänvisas till författningskommentaren. Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning Regeringens förslag: Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning skall träda i kraft . Några övergångsbestämmelser utöver tidigare övergångsbestämmelse från naturvårdslagen om skyltar skall inte knytas till lagen. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att renhållningslagens bestämmelser om gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder och naturvårdslagens bestämmelser om skyltar och liknande anordningar skulle arbetas in som ett kapitel i men förslaget överensstämmer i övrigt med regeringens förslag att några nya övergångsbestämmelser inte behövs. Remissinstanserna: JO anser att föreslagna 18 § andra och tredje styckena eventuellt skulle kunna placeras direkt i balken. Skälen för regeringens förslag: Renhållningslagens bestämmelser om gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder och naturvårdslagens bestämmelser om skyltar och liknande anordningar tas nu in i en särskild lag med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning utan ändringar i sak. Den bör i likhet med övrig lagstiftning träda i kraft . Några nya särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. En tidigare övergångsbestämmelse från naturvårdslagen om skyltar måste dock upprepas. Ändringar i konkurslagen och Regeringens förslag: Ändringarna i konkurslagen och skall träda i kraft med . Några övergångsbestämmelser skall inte införas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag beträffande konkurslagen. Remissinstanserna: De har inte berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har föreslagit att en ny bestämmelse införs i konkurslagen (1987:672) innebärande att konkursförvaltare skall enligt anmäla till tillsynsmyndigheten om konkursgäldenären har lämnat kvar kemiska produkter eller farligt avfall som behöver tas om hand. Detsamma skall gälla vid misstanke om mark- eller vattenföroreningar. Regeringen bedömer att det inte behövs några övergångsbestämmelser. Även denna bestämmelse bör träda i kraft . Vidare föreslås som framgår i avsnitt 4.37.10 att bestämmelser från förs över till . Även denna ändring bör givetvis träda i kraft med . 4.38 Ekonomiska konsekvenser av förslagen I det följande informerar regeringen om de ekonomiska konsekvenserna av miljöbalksförslaget. Vissa av kostnaderna kan beräknas . Detta gäller dels kostnaderna för rättsväsendet för den föreslagna prövningsordningen med och ett engångsbelopp om för övergångskostnader, dels kostnader för länsstyrelsernas arbete med att förklara områden för miljöriskområden med , dels kostnader för utbildning och information med ca och 1998. Andra kostnader är svårare att bedöma eftersom de är beroende av de förordningar som regeringen kommer att besluta om i nästa steg i miljöbalksarbetet. Myndigheternas nuvarande verksamhet med främst tillståndsprövning och tillsyn finansieras i huvudsak med avgifter, vilka redovisas mot inkomsttitel till statsverket. Regeringen har i regleringsbrev beslutat uppdra till att lämna förslag till hur avgifter enligt hela balken bör utformas och sättas med främst prövning och tillsyn. har redovisat resultatet av uppdraget i en rapport, Avgifter för prövning och tillsyn enligt (4790). Regeringen har överlämnat rapporten till miljöbalksutredningen som skall lägga fram förordningsförslag. De kostnader som uppkommer till följd av kommer att finansieras via avgifter och via U0 20 Allmän miljö- och naturvård. Till detta återkommer regeringen i budgetarbetet. 4.38.1 Rättsväsendet Regeringens bedömning: Kostnaderna för rättsväsendet för den föreslagna prövningsorganisationen beräknas uppgå till ca mot dagens ca samt ett engångsbelopp om för övergångskostnader. Utredningens bedömning: Prövningssystemet bör på något medföra en något billigare prövning. Remissinstanserna: anser att utredningen inte visat att det föreslagna systemet blir billigare. ifrågasätter om förslaget kan genomföras utan några ökade kostnader. och tingsrätter anser att beredningsjurister inte kan ersättas med tingsnotarier. Även om frågan om beredningsjurister utreds i annat sammanhang är det angeläget att tjänster för beredningsjurister inrättas i miljödomstolarna. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag till prövningssystem innebär bl.a. (se avsnitt 4.22) att regionala miljödomstolar skall inrättas. Dessutom inrättas en miljööverdomstol som knyts till . Det gör också vattendomstolarna och Vattenöverdomstolen. Ett antal mål och ärenden föreslås flyttade från regeringen och förvaltningsdomstolarna till miljödomstolarna. Förslaget till prövningssystem innebär vidare (se avsnitt 4.22.2) att de regionala miljödomstolarna skall som första instans pröva mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet (A-listan), vattenmål och vissa mål om bl.a. ersättning som går till allmän domstol, fastighetsdomstol eller vattendomstol. Statliga myndigheters beslut enligt , eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken, får om inte annat föreskrivs överklagas till de regionala miljödomstolarna. Detta innebär att t.ex. länsstyrelsernas beslut om tillstånd till miljöfarlig verksamhet (B-listan) i de flesta fall får överklagas till miljödomstolen. De regionala domstolarnas prövning kommer inte att omfatta prövning av någon ny målgrupp. Detta innebär att som prövningen kräver resurser i den regionala miljödomstolen så kommer en kostnadsbesparing att ske på andra håll i dagens prövningssystem. Avgörande för frågan om kostnadernas storlek är främst den nya organisationens utformning samt om det kommer att bli någon volymökning. Här finns en del osäkerhetsfaktorer. En viss volymökning kan inte uteslutas. slås flera prövningar samman till en samlad prövning, vilket bör vara kostnadsbesparande. Vidare kommer ett stort antal mål att prövas i en mer kostsam sammansättning . Den av och tingsrätter berörda frågan om det i organisationen skall ingå beredningsjurister är en annan osäkerhetsfaktor. Regeringen har beräknat att det bör avsättas ett belopp om för att täcka kostnaderna för den nya prövningsorganisationen för rättsväsendet samt ett engångsbelopp om för övergångskostnader. Finansieringsfrågan behandlas i avsnitt 4.38.5. 4.38.2 Länsstyrelserna Regeringens bedömning: Tillsynsmyndigheternas ökade möjligheter att samutnyttja varandras kompetens bör främja effektiviteten. Ställningstagande till finansieringen av miljökvalitetsnormer får ske när respektive norm utfärdas. Den totala kostnaden för att förklara områden som miljöriskområden torde inte komma att överstiga . Detta belopp är så förhållandevis begränsat att det bör kunna tas inom befintliga ramar inom budget och finansieras genom bl.a. att statens kostnader för saneringar genom införandet av en saneringsförsäkring minskar med ca . Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: anser att utredningen inte visat att det förslagna systemet blir billigare. Den ekonomiska konsekvensanalysen av tillsynsverksamheten är bristfällig eftersom den begränsar sig till direkta kostnader för tillsynen. Det krävs också resurser för t.ex. information och rådgivning. i anser att kommer att medföra ett väsentligt ökat resursbehov som inte kan finansieras avgiftsvägen. Endast den direkta tillsynen kan sannolikt finansieras avgiftsvägen. i anser att resursbehovet ökar genom förklaringar om miljöriskområden. Skälen för regeringens bedömning: Ett flertal lagar med olika tillsynsregler arbetas in i . Regeringen föreslår att gemensamma tillsynsregler skall gälla för all verksamhet. Detta innebär visserligen en utvidgning av tillsynsansvaret beträffande viss verksamhet, t.ex. vattenverksamhet, men ger också möjlighet till betydande samordningsvinster. Förslaget till principer för fördelningen av ansvaret mellan tillsynsmyndigheterna emellan öppnar också möjligheter att effektivisera tillsynen. Tillsynsmyndigheternas ökade möjligheter att samutnyttja varandras kompetens bör främja effektiviteten. Principen om att förorenaren skall betala, som slås fast i kapitel med allmänna hänsynsregler skall gälla även med avseende på kostnader för tillsynen. Länsstyrelserna utövar tillsyn över A- och B- verksamheter enligt miljöskyddslagen. Vidare yttrar sig länsstyrelserna ur regional synvinkel till i samband med nämndens tillståndsprövningar. Detsamma gäller i vattenmål vid vattendomstolarna. Vidare svarar länsstyrelserna för tillståndsprövningen av B-anläggningar. fungerar även som överklagandeinstans i fråga om kommunala tillsynsärenden. Ytterligare arbetsuppgifter är bl.a. rådgivning till kommunerna och att verka för en ökad samordning av miljöskyddsarbetet i respektive län. Länsstyrelserna har också regionalt ansvar för tillämpningen av naturvårdslagen. Regeringens förslag innebär att alla kommuner skall ha minst den tillsyn som de har . De skall dessutom liksom ha kemikalietillsyn. De kommuner som har resurser och kompetens skall dessutom ges möjlighet att ta över tillsyn från länsstyrelserna. Detta gäller naturvårds- och miljötillsyn liksom tillsyn över vattenverksamhet och jordbruksmark. I vilken utsträckning det kommer att föreskrivas miljökvalitetsnormer är svårt att förutsäga. Regeringen skall föreskriva vem som skall upprätta åtgärdsplaner. Det kan var en kommun om miljökvalitetsnormen omfattar endast en kommun. Det kan också vara flera kommuner i samverkan eller om flera kommuner omfattas av . Om omfattar flera län kan det vara dessa länsstyrelser i samverkan som skall upprätta åtgärdsplanen. Det finns 21 länsstyrelser (fr.o.m. ) och 288 kommuner. Ställningstagande till finansieringen kan tas endast för varje miljökvalitetsnorm för sig. Detta får alltså ske i samband med varje norms utfärdande. Vid ställningstagande till huruvida en norm skall utfärdas skall kostnaderna vägas in i bedömningen. Det kan anmärkas att möjligheten att utfärda miljökvalitetsnormer måste finnas med hänsyn till EU. Regeringen har i regleringsbrev bl.a. beslutat att ge i uppdrag att med utgångspunkt i bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i förslaget till miljöbalk utreda för vilka miljöproblem samt för vilka geografiska områden sådana normer kan bli aktuella att föreskriva och redovisa detta. skall också belysa och ange riktlinjer för hur åtgärdsplaner bör utformas och genomföras. har redovisat uppdraget i rapporten ett nytt verktyg i miljöpolitiken (4793). Rapporten har överlämnats till . har i regleringsbrev fått i uppdrag att undersöka möjligheterna att flytta ärenden från A- till B- listan och omvänt. förslag, Miljöfarliga verksamheter prövning och klassificering (rapport 4795) har överlämnats till . Möjligheterna att minska antalet prövningar skall också undersökas. Miljöbalksförslaget innebär ökade möjligheter att utfärda generella föreskrifter. Detta bör medföra en minskad resursförbrukning. Å andra sidan torde utökade roll som samrådsorgan m.m. när det gäller miljökonsekvensbeskrivningar medföra ökade kostnader. Detsamma kan komma att gälla om länsstyrelserna i hög grad skall företräda de allmänna intressena. En nedflyttning av A-ärenden till länsstyrelsenivå (B-listan) kommer att öka länsstyrelsernas resursbehov medan ett borttagande av verksamheter från B listan kommer att verka i motsatt riktning. En utvärdering bör ske efter balkens ikraftträdande. Avgiftsfinansiering bör ske, se avsnitt 4.38.5. I artikel 5 i IPPC-direktivet 96/61 ställs krav bl.a. på att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att befintliga tillståndspliktiga verksamheter som omfattas av direktivet skall ha tillstånd, se avsnitt 4.14. Kostnadsökning som är svår att uppskatta. Den bör liksom annan tillståndsprövning finansieras med avgifter se avsnitt 4.38.5. Omfattningen av länsstyrelsernas framtida anläggningstillsyn är svår att förutsäga och blir beroende av den fördelning av tillsynen mellan länsstyrelser och kommuner som skall förhandlas fram innan balken träder ikraft. Tillsyn som inte övertas av kommun måste skötas av länsstyrelse. Enligt regeringens förslag till miljöbalk skall miljösanktionsavgift kunna påföras den som bryter mot t.ex. villkor i tillstånd. Tillsynsmyndigheterna skall påföra sanktionsavgiften som ett led i tillsynen. Överklagande kan ske till miljödomstolen. Sanktionsavgifter kommer att flyta in till statskassan. Regeringen föreslår att de mest förorenade mark- och vattenområdena i landet skall förklaras som miljöriskområden. finns ca 2 000 objekt registrerade i en provisorisk databas hos . Det är inte fråga om någon formell registrering. Fortsatta inventeringar av förorenade områden har påbörjats. För att ta hand om bl.a. de uppgifter som kommer fram genom inventeringarna utvecklar tillsammans med några av landets länsstyrelser en regionalt baserad databas som skall ersätta den provisoriska databasen. I handlingsplan för efterbehandling har uppskattats att det kan finnas omkring 7 000 förorenade områden i .