prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — I dessa fall bör det också finnas möjligheter att utnyttja pedagogiska eller ämnesresurser från annan plats i landet. Ett kombinerat utnyttjande av lokala och nationella handledarresurser kommer förmodligen att bli vanligt. Ett nätverk för vägledning till och samordning av dessa resurser bör etableras för att möjliggöra detta samutnyttjande. Ansvaret för utveckling och drift av ett sådant system bör åvila SSV. Eftersom handledarrollen i flexibla distansstudier skiljer sig från den traditionella lärarrollen bör SSV också erbjuda en grundläggande handledarutbildning. Ett flexibelt system för distansstudier ska också innehålla möjligheter för den studerande att välja mellan ett flertal studiemiljöer. Tillgången till lokala studiecentra är av stor betydelse för ett lyckat införande av ett flexibelt distansstudiesystem för en bred målgrupp. Inom ramen för har redan ett stort antal lokala studiecentra växt fram i landet. Även folkbildningen har etablerat lokala studiecentra på studieförbundsavdelningar, i folkets hus och i bygdegårdar m.m. Det förekommer också att liknande studiecentra byggts upp av det lokala näringslivet på arbetsplatser. Dessa centra erbjuder bl.a. tillgång till modern och viss pedagogisk handledning. Det bör även i fortsättningen vara ett lokalt ansvar att etablera och driva dessa lokala studiecentra. Det finns emellertid behov av stöd för att utveckla dem. Utformning av gemensamma riktlinjer och kriterier för etablerandet av lokala studiecentra bör prioriteras men också spridning av goda exempel på hur redan befintliga lokala miljöer i anslutning till i första hand men även t.ex. folkbildningen, biblioteken, gymnasieskolor, datorteken och lokaler på arbetsplatserna kan utnyttjas till att bli effektiva studiecentra för IT buren distansutbildning. Detta arbete bör genomföras av SSV i samverkan med andra berörda aktörer, bl.a. folkbildningen, högskolan och andra utbildningsanordnare. Förbättring av utbildningsmöjligheter utanför högskoleorter m.m. Regeringens förslag: Den decentraliserade utbildningen och distansutbildningen skall byggas ut med minst 1500 platser , i första hand inom stödområde 1. En delegation skall inrättas för IT baserad distansutbildning av särskild regionalpolitisk betydelse. Delegationen skall också stödja utvecklingen av distansutbildning baserad på modern informationsteknik genom ett utvecklingscentrum som förläggs till . Skälen för regeringens förslag: Regeringens avsikt är att högskolans potential som regionalpolitisk resurs skall utnyttjas ytterligare. Detta skall ske genom en ökning av kurser och program av hög kvalitet, relevanta för de förutsättningar som föreligger på en viss ort. Utbildningen genomförs till stor del på orten, ofta med ett stort inslag av distansöverbryggande teknik kopplad till universitet eller högskola. Dessutom avser regeringen att öka distansutbildningens omfattning. I ett första steg bör stödområde 1 prioriteras. Omfattningen av den fortsatta utbyggnaden av distansutbildningen inom högskolornas utbildningsutbud liksom dess inriktning avser regeringen återkomma till senare i samband med behandlingen av DUKOM:s förslag. I det sammanhanget kan det även bli aktuellt att ta ställning till frågor som rör formerna för och genomförandet av distansutbildning, bl.a. om modifieringar behöver göras i resurstilldelningssystemet för grundläggande högskoleutbildning med hänsyn till målet att främja distansutbildning. Ytterligare åtgärder bör dock redan nu vidtas för att utveckla och genomföra decentraliserad utbildning och distansutbildning i områden med särskild regionalpolitisk betydelse. bedrivs på vissa håll högskoleutbildning på orter utanför högskoleorterna. Ett exempel är där kommunen tagit initiativ till och delvis finansierar en dataingenjörsutbildning som ges av . Utbildningen syftar till att förse data- och elektronikindustrin i med välutbildad arbetskraft. Liknande behov finns även på andra orter som ligger långt från högskoleorter. Enligt regeringens mening finns det skäl att skapa förutsättningar för att denna typ av decentraliserad utbildning skall kunna genomföras på flera håll. Senast bör därför resurser inom den nämnda ramen på 1500 utbildningsplatser kunna utnyttjas även för sådana utbildningar. Platserna skall efter ansökan från universitet eller högskola och efter prövning av regeringen fördelas i varje särskilt fall. Utbildningarna skall svara mot behov på en lokal arbetsmarknad som inte kan tillgodoses på annat sätt. Det innebär bl.a. att avståndet till universitet eller högskola skall vara betydande och att kopplingen till det lokala näringslivets behov skall vara tydligt. I första hand bör därför orter inom stödområde 1 komma i fråga. Utbildningar som genomförs i decentraliserad form kan bli dyrare än högskoleförlagd utbildning. Det bör ankomma på berörda lokala och regionala aktörer att under vissa omständigheter svara för de merkostnader som kan vara förenade med genomförande av en utbildning. Användning av distansöverbryggande teknik bör vara ett naturligt inslag i denna typ av utbildningar. Resurser bör vidare avsättas centralt för utveckling och genomförande av IT baserad distansutbildning inom områden som är särskilt angelägna ur regionalpolitisk synvinkel och som inte kan väntas komma till stånd på annat sätt. Detta kan t.ex. gälla utbildning för personer som önskar högskoleutbildning men är bosatta på mindre orter som de inte önskar lämna och där någon högskoleutbildning av annat slag inte kan anordnas. Genom IT kan utbildning ges för både grupper och individer på vitt skilda orter i landet. Den bör senast kunna omfatta ett antal permanenta högskoleplatser inom den ram regeringen i det föregående angivit. Planering och genomförandet av verksamheten bör ske på riksbas och anförtros åt en särskild delegation som skall disponera resurserna och förfoga över platserna och på uppdrag av regeringen upphandla utbildningar bland högskolorna. Former för samverkan och deltagande bör skapas med bl.a. distansutbildningskonsortierna inom högskolan. Erfarenheterna får efter hand visa hur verksamheten bör vara organiserad . Planeringen av verksamheten bör inledas under . Regeringen avser att återkomma till resursfrågorna och till den särskilda reglering m.m. som kan behövas för denna typ av distansutbildning i kommande budgetförslag. finns stor IT kunskap inom alla delar av utbildningsväsendet, den är dock mycket ojämnt fördelad. Inom t.ex. vissa institutioner på universitet och högskolor finns mycket avancerat kunnande och ett utnyttjande av möjligheter som IT erbjuder, både för distansutbildning och för utbildning på högskoleorten. Inom andra finns däremot lägre beredskap för att utnyttja IT för att utveckla utbildningen. Förhållandena inom folkbildningen är liknande. Gemensamt är behovet av fortsatt utveckling. Utvecklingen av IT baserad pedagogik, teknik och läromedel är resurskrävande. För att stödja utvecklingen av distansutbildning baserad på modern informationsteknik bör ett särskilt utvecklingscentrum etableras. Utbildningsanordnare skall kunna vända sig till centrumet för att få stöd och hjälp i samband med sina projekt. Centrumet skall även kunna ha en egen produktion av generellt användbara IT läromedel. Det skall kunna bedriva sitt utvecklingsarbete både med centrala resurser och med resurser som samverkar nätverksbaserat. Ledningen för centrumet skall uppdras åt den tidigare nämnda delegationen. Delegationen och centrumet skall tillsammans utgöra en statlig myndighet. I delegationen skall i första hand företrädare för högskolan och folkbildningen ingå. Företrädare för dessa parter skall representera de delar av respektive utbildningsområde som direkt bidrar till kunskapsutvecklingen om användningen av IT i distansutbildningen. Kompetens och resurser inom centrumet bör dock även kunna utnyttjas för den satsning på gymnasiestudier m. m. på distans inom vuxenutbildningen som regeringen nämnt i det föregående. Därför bör även företrädare för vuxenutbildningen ingå i delegationen. Detta bör ske genom samverkan med den särskilda projektgrupp som tillsatts för att utveckla IT baserade studiepaket på gymnasienivå för vuxenstudier. Den ort delegationen och centrumet skall lokaliseras till bör väljas med hänsyn till behovet av att ge delegationen goda möjligheter att planera och genomföra sina uppgifter i en miljö där distansutbildningen är en etablerad utbildningsform. Det är vidare en fördel med närhet till en högskola som själv arbetar med distansstudier med hjälp av IT och som har lärarutbildning. Regeringen bedömer att är en lämplig ort. Regeringen har erfarit att och kompetensutveckling är beredd att innevarande budgetår i första hand stödja den del av centrumet som kommer att vara inriktad mot IT utveckling för folkbildningens behov med . För etablerandet av detta centrum avser regeringen vidare att avsätta i första hand för högskolans behov från anslag inom utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling. De totala resurserna kommer således att inledningsvis uppgå till ca . Delegationen bör få regeringens uppdrag att lägga fram förslag till hur verksamheten skall inriktas, organiseras och finansieras . För det arbete som delegationen behöver utföra under innevarande budgetår och för vissa inledande kostnader för etableringen av centrumet avser regeringen att använda utvecklingsresurser som står till regeringens förfogande inom utgiftsområde 16 (anslaget E 2. Utvecklingsarbete inom område m.m.). Delegationen bör inrättas möjligt och centrumet bör inrättas efter förslag av delegationen. Regeringen avser att återkomma till resursfrågorna m. m. i kommande budgetförslag. 6.2.2.4 Kultur Regeringens bedömning: Kulturen är en betydelsefull faktor för regional utveckling. Kulturinsatser kan stimulera invånarna i regioner när det gäller att kraftsamla och uppbåda gemensam styrka. En av regeringens visioner är att genom nyttjande av modern informationsteknologi bör avståndet mellan regioner med olika förutsättningar kunna överbryggas när det gäller tillgången till ett brett kulturutbud. Regeringen avser att avsätta totalt i syfte att genomföra en särskild satsning på att utveckla ny teknik för att öka tillgängligheten till främst det institutionella kulturutbudet och till det gemensamma kulturarvet. Skälen för regeringens bedömning: En rik och stimulerande kulturmiljö och ett rikt kulturutbud är viktiga konkurrensmedel i fråga om en regions attraktivitet, både vad gäller val av lokaliseringsort för näringslivets investeringar och enskilda personers val av bosättningsort. Det finns småföretagsamhet med anknytning till kultursektorn, som i många fall har goda förutsättningar att utvecklas inom glesbygdsområden. Erfarenheterna av kulturinsatser inom ramen för visar på stora möjligheter för ökad sysselsättning och tillväxt i berörda områden. Detta gäller inte minst kulturturismen som har goda förutsättningar att bli en bärkraftig och regionalekonomiskt viktig utvecklingspotential i och många andra länder i . Vision om kulturell utveckling och ökad tillgänglighet Att förbättra tillgängligheten till det kulturella utbudet och till kulturarvet var man än bor i landet är en både kulturpolitiskt och regionalpolitiskt angelägen uppgift. En av regeringens visioner är att med hjälp av den moderna informationstekniken överbrygga avståndet mellan orter med ett stort kulturutbud i form av t.ex. teater-, musik- och museiinstitutioner och orter med ett mindre omfattande utbud. Kulturens kommunikativa funktion har förstärkts i och med utvecklingen inom informationsteknologin. Uttrycksmöjligheterna för det konstnärliga skapandet har förbättrats liksom förutsättningarna för människors deltagande i kulturlivet och deras tillgång till kulturarvet. En viktig satsning i detta sammanhang är Kulturnät . Det främsta syftet med Kulturnät är att med hjälp av informationsteknik öka tillgängligheten till svensk kultur och att vara en mötesplats för konstnärer, kulturinstitutioner och publik. En effekt av Kulturnätet är att det blir enklare för en bred allmänhet att få information om kulturevenemang, kulturföremål och arkivhandlingar. Kulturnätet blir genom sina möjligheter till bred kommunikation ett viktigt medel för att förstärka kulturens roll som regional utvecklingsfaktor. Utvecklingsprojekt på lokal och regional nivå inom teater-, dans, musik- och museiområdet, på litteratursidan, med bildkonstnärer, inom kulturmiljön och filmområdet kan vara ett sätt att stärka den regionala utvecklingen genom att skapa förutsättningar för en bärkraftig kulturell infrastruktur. Sådana utvecklingsprojekt måste bygga på samverkan mellan regionala respektive lokala aktörer och den nationella nivån. Regionala initiativ med god lokal förankring bör prioriteras och kunna fungera som exempel för andra regioner, inom andra områden och på andra nivåer. En inriktning på utveckling av ny teknik och förbättrad kommunikation för att öka tillgängligheten till främst det institutionella kulturutbudet och till det gemensamma kulturarvet, men även till det fria kulturlivet, bör framhållas som extra intressant. Den personliga upplevelsen som ofta skapas i samspelet med andra människor samt mötet med den levande kulturen är dock viktiga att lyfta fram i sammanhanget. Dessa tillhör förutsättningarna för ett levande kulturliv och en stark regional och lokal identitet. Tillgänglighet handlar i stor utsträckning om både information och tillfälle. Utvecklingsprojekt i syfte att förbättra den regionala tillgängligheten till kulturområdet bör därför innehålla båda dessa aspekter. Som exempel kan nämnas Norrlandslänen där speciella förutsättningar råder för teater- och konsertverksamhet på grund av de långa avstånden och den ojämna tillgången till arrangörskompetens. Även om de regionala kulturinstitutionerna har ambitionen att finnas till för hela länet finns både ekonomiska och praktiska svårigheter att nå ut i glesbygden. Det handlar om höga resekostnader men också om brist på lämpliga föreställningslokaler och kunniga lokala arrangörer. Ett stort behov finns således för utvecklingsverksamhet rörande turnérandets ekonomi, organisation och teknik samt information och marknadsföring. Ett annat exempel på utvecklingsverksamhet är samverkansprojekt mellan folkbildningsorganisationerna, som utgör ett nationellt nätverk med god lokal förankring, och olika nationella organisationer som t.ex. Rikskonserter, och Riksutställningar. I sådana projekt kan utrymme ges både för utveckling av informationsmöjligheterna och att i olika former och med olika tekniker erbjuda tillfällen till kulturupplevelser. Regeringen ämnar därför att avsätta totalt för att , med början , initiera lokala och regionala utvecklingsprojekt inom kulturområdet med syfte att främst i stödområdena stärka regional utveckling och kulturell infrastruktur. Finansieringen av detta program sker inom ramen för det särskilda regionalpolitiska programmet för regionalpolitiska åtgärder. Avsikten är bl.a. att erbjuda olika intressenter möjligheter att, t.ex. genom brukandet av IT, genomföra överföringar av olika former av kulturarrangemang. Medlen är avsedda att fördelas av och projekten bör utformas med villkor om medfinansiering på som den projektansvariga organisationen ansvarar för. Omfattning och storlek på projekten kan variera utifrån skiftande lokala förutsättningar, men ett mål bör vara att projekten resulterar i långsiktiga effekter 6.2.3 Ökad helhetssyn på organisatoriska förändringar i den statliga förvaltningen Regeringens bedömning: Kravet på myndigheterna att ta regionala hänsyn skall tydligare preciseras i relevanta föreskrifter. Regeringen avser att förstärka uppföljningen av det regionala utfallet av organisatoriska och sysselsättningsmässiga förändringar i den statliga sektorn. Underlagsrapporter: beslutade regeringen att tillkalla en utredare för att kartlägga och analysera de regionala konsekvenserna av förändringar i den statliga sektorn (utredningen, dir.1995:144). uppdrog regeringen åt Statskontoret att kartlägga och analysera de sysselsättningsmässiga förändringarna i den statliga sektorn . Kartläggningen redovisas på lokal arbetsmarknadsnivå och utgjorde en bilaga till . Utredaren föreslår bl.a. att ett kvalificerat centralt uppföljningsansvar bör införas. Detta kräver i sin tur ett fungerande informations- och analyssystem som omsluter hela vidden av statens verksamhets- och influensområden. Utredaren förespråkar därför inrättande av ett fristående organ för regionalpolitisk analys. utredningen anser att en förutsättning för att lyckas med det regionalpolitiska arbetet är en kraftigt förbättrad sektorssamordning. Detta krav lyfter i sin tur fram två grundläggande problem, nämligen målkonflikter respektive definition och värdering av regionalpolitiska mål. En förutsättning för att kunna åstadkomma en förbättring är därför tydliga politiska viljemarkeringar. Utredningen påpekar att det finns behov av ett större inslag av tvärsektoriellt samarbete på central nivå. På regional nivå finns det, enligt utredningen, en tvärsektoriell kompetens på länsstyrelserna medan motsvarande sammanhållande organ saknas på central nivå. Utredningen föreslår att det skapas en stark samordningsfunktion på den centrala nivån utan att närmare precisera dess former. Remissinstanserna: En rad remissinstanser ansluter sig till utredningens förslag, bl.a. , , , , , , , länsstyrelserna i , , , , och , , , och . Enligt förefaller det rimligt att utveckla samordningen i det statliga agerandet vid förändringar av statliga verksamheter av det slag som utredningen har studerat. Önskemålet om samverkan och central styrning kan inte undanröja det faktum att vissa rationaliseringar genomförs därför att den enskilda funktionen helt enkelt inte behövs eftersom uppgifterna försvinner. Det är viktigt att statens ekonomiska ansvar preciseras i de fall en central styrning från statens sida skulle föranleda inskränkningar i möjligheterna för de statliga affärsdrivande verken eller statliga bolag att driva en kostnadseffektiv verksamhet. Det är därför av intresse att också de ekonomiska konsekvenserna av regional samverkan belyses och hur dessa kostnader skall täckas. Denna fråga har sin särskilda relevans i de fall tjänster tillhandahålls på en konkurrensutsatt marknad. anser att den pågående omstruktureringen av statlig verksamhet med en betoning på återgång till kärnverksamheterna motverkar samverkan mellan sektorerna som kan ge eftersträvande synergieffekter. Samverkan mellan olika företag, myndigheter och organisationer sker ofta inom ett arbetsfält där man har ett gemensamt intresse. När man i allt större utsträckning går tillbaka till kärnverksamheten innebär det att verksamhetsområden snävas in och kontaktytorna mot andra verksamheter minskar. Det är även alltför sällan som den enskilda myndigheten får någon slags belöning som står i proportion till den insats man gör för det gemensammas bästa. delar utredningens syn på att en central statlig samordningsfunktion skulle möjliggöra en återkoppling och ett stärkande av den nödvändiga dialogen mellan den centrala och regionala nivån. Länsstyrelserna i och poängterar att redan har uppgiften att svara för statens helhetssyn. Denna uppgift har urholkats genom att de centrala myndigheterna inte längre anser sig vilja fullfölja den skyldighet till samråd med berörda länsstyrelser som de enligt förordningen om regionalt utvecklingsarbete har. Regeringen bör därför enligt länsstyrelserna strama upp den gällande förordningen. Skälen för regeringens bedömning: Den statliga sektorn har de senaste 10 15 åren genomgått stora förändringar. Antalet sysselsatta i statlig sektor har minskat med ca 64 000. Den statliga sektorns andel av sysselsättningen uppgår till exkl. affärsverk och statliga bolag. Rationaliseringar har skett inom de flesta sektorer med försvaret som största enskilda sektor. Förändringarna har bl.a. motiverats av nya krav på verksamheterna och statens behov av besparingar. Nya organisationsformer har inneburit att vissa verksamheter bolagiserats, privatiserats eller överförts till andra huvudmän. utredningen, Regionpolitik för hela (SOU 1997:13), har i sitt betänkande visat att de sammantagna effekterna av de beskrivna verksamhetsförändringarna i den statliga sektorn påverkat den regionala fördelningen av såväl statliga verksamheter som sysselsättning. Dessutom visas entydigt att dessa förändringar lett till att allt fler statliga verksamheter har centraliserats, vilket huvudsakligen beror på införandet av allt större planeringsregioner. Regeringen har pekat på den statliga verksamhetens betydelse för den regionala utvecklingen. har regeringen påpekat bristen på helhetssyn när nya organisationsstrukturer utformas i den statliga sektorn som dels har inverkat negativt på den geografiska fördelningen av sysselsättningen, dels försvårat möjligheterna till en väl fungerande regional samordning. En ytterligare aspekt utredningen lyfter fram är att det från regional nivå ofta ställs krav på kompensationsverksamheter när statliga myndigheters verksamhet i regionen antingen minskar i omfattning eller helt avvecklas. Även detta ökar behovet av en samlad och aktuell bild av hur strukturförändringarna i statliga förvaltningen fördelas i landet. Myndighetsstyrningen Myndigheterna lyder under de verksamhetskrav som regering och riksdag beslutar om. I verksförordningen (1995:1322) formuleras ett antal generella verksamhetskrav på myndigheterna. Två av dessa är att myndigheterna skall beakta regionalpolitiska hänsynstaganden i sin verksamhet och att man skall verka för att myndigheten genom samarbete med andra myndigheter och på annat sätt tar tillvara de fördelar som kan vinnas för staten som helhet. ställs krav på att myndigheterna organiserar sig utifrån ett effektivitetsperspektiv och att en myndighetsledning inte kan avkrävas ansvar för mer än den egna verksamheten. Myndighetsstyrningen innehåller således inbyggda målkonflikter som i möjligaste mån måste lösas genom tydliga riktlinjer. Länsstyrelserna har enligt förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete ansvaret för den regionala samordningen av statlig verksamhet. Förordningen reglerar också hur övriga myndigheter skall förhålla sig gentemot länsstyrelserna i frågor som rör utfallet av deras verksamhet på den regionala nivån. Det kan t.ex. röra sig om verksamhetsförändringar som medför förändringar i sysselsättning och/eller service men även att samordna myndigheternas och länsstyrelsernas regionala utvecklingsstrategier. Myndighetsstyrningen har genomgått stora förändringar talet. Genom införandet av mål- och resultatstyrning har ett ökat ansvar för den inre effektiviteten lagts på myndigheternas ledningar. Detta har i många fall kombinerats med att myndigheterna själva kan besluta om dimensionering och lokalisering av den egna verksamheten. Resultatet har ofta inneburit att myndigheterna valt att organisera sin verksamhet i andra och färre regionala indelningar än de tidigare traditionella länsindelningarna. De nya krav som ställts på myndigheterna har medfört att effektivitetsvinster uppnåtts inom respektive sektor som länsstyrelsernas möjligheter att verka för en effektiv regional samordning i viss mån gått förlorad. Det kan dock finnas situationer där möjligheter till samordning av vissa verksamheter vid olika myndigheter skulle göra att såväl hög effektivitet som fortsatt verksamhet i regionen kunde bibehållas. Samordning kan endast uppnås om möjliga alternativ diskuteras ingående. Detta gör att regeringen avser att gentemot berörda myndigheter förtydliga kravet på regionalt hänsynstagande i utformningen av verksamheten, dock utan att frånta verkscheferna deras ansvar för myndighetens effektivitet och ledning. En del av detta krav bör vara att myndigheterna styrs att samråda med andra myndigheter vid föreslagna organisationsförändringar.