prop · GL03141 · 1998-01-01 00:00:00 — Med utländskt driftsställe avses i detta sammanhang EES- försäkringsgivarens huvudkontor eller annat fast driftsställe i hemlandet och filial som avses i artikel 1.b i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet i ett annat EES-land än hemlandet, dock inte i . Som angetts i avsnitt 6.5 ändras , såvitt gäller EES- försäkringsgivare, den praxis som tidigare gällt i att svenska företag och svenska privatpersoner fritt kan upphandla försäkringar utomlands. Försäkringar som svenska juridiska eller fysiska personer på eget initiativ placerar utomlands hos en försäkringsgivare i ett annat EES-land skall alltså numera anses utgöra gränsöverskridande verksamhet. Även passivt tillhandahållande av försäkringstjänster av en EES-försäkringsgivare skall därmed vara föremål för reglering. Detta förutsätter dock att verksamheten är av viss omfattning. Som sagts i avsnitt 6.5 kan en enstaka meddelad affär inte anses utgöra någon verksamhet och kräver inte föregående anmälan till behörig myndighet. Uttrycket meddela försäkringar har, trots den i viss mån ändrade innebörden, hämtats från försäkringsrörelselagen. Uttrycket har valts för att det kan anses omfattade såväl aktivt som passivt tillhandahållande av tjänster. Lagrådet har i sitt yttrande påpekat att det skulle vara till fördel om uttrycket försäkringsrörelse i kunde ingå i definitionen av gränsöverskridande verksamhet. Som tidigare angetts (se författningskommentaren till 1 §) bör dock termen försäkringsrörelse endast användas för att beteckna den verksamhet som bedrivs av sekundäretableringar. När gränsöverskridande verksamhet bedrivs från ett utländskt driftställe, kan marknadsföringen av försäkringarna ske antingen som direkt marknadsföring, t.ex. med personligt riktade marknadsföringsåtgärder såsom direktreklam och telefonförsäljning eller genom annonsering i svensk press, television eller radio. Vidare kan marknadsföringen ske genom representanter för utländska försäkringsgivare som under besök i kontaktar potentiella kunder. Om försäkringsgivaren i sin anskaffningsverksamhet i använder en här i landet inrättad etablering är verksamheten som nämnts inte att betrakta som gränsöverskridande. En EES-försäkringsgivares representant här enligt 5 § trafikskadelagen (1975:1410) är inte att jämställa med en etablering (se 2 kap. 3 § andra stycket 1). Gränsöverskridande verksamhet behandlas närmare i avsnitt 6.5. Liksom enligt gällande rätt skall en EES-försäkringsgivare ha rätt att här i landet bedriva gränsöverskridande verksamhet och verksamhet från etablering, s.k. kumulation, under förutsättning att en klar gränslinje upprätthålls mellan de båda verksamhetsformerna 1 kap. 14 § I denna paragraf kommer kravet på att liv- och skadeförsäkringsrörelse skall vara separata till uttryck genom den s.k. separationsprincipen. Bestämmelsen om separationskrav i första stycket första meningen, som avser EES-försäkringsgivare, har med en smärre redaktionell jämkning överförts från 2 kap. 5 § andra stycket LEF. Sistnämnda bestämmelse är utformad i enlighet med artikel 13 i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 16 i tredje livförsäkringsdirektivet. Vad som avses med livförsäkring har definierats i 6 § andra stycket. Lagrådet har i sitt yttrande påtalat att det inte klart framgår vad som avses med begreppet förena . Avsikten med bestämmelsen är att en EES-försäkringsgivare här i landet överhuvudtaget inte skall få förena direkt livförsäkring med annan försäkringsrörelse än sådan skade- och återförsäkringsrörelse som anges i lagtexten. En utländsk försäkringsgivare kan bara ha en generalagent (se 9 § första stycket) och knappast mer än en filial här i landet. Enligt andra meningen i detta stycke får en EES-försäkringsgivare, som på basis av den koncession som försäkringsgivaren fått i sitt hemland kan bedriva både liv och skadeförsäkring (kompositförsäkringsgivare), även i bedriva både liv- och skadeförsäkringsrörelse. Bestämmelsen grundar sig på artikel 16 i tredje livförsäkringsdirektivet genom vilken har upphävts den bestämmelse i artikel 13 i första livförsäkringsdirektivet enligt vilken kompositförsäkringsgivarna tidigare endast kunde etablera agenturer eller filialer i andra medlemsländer för bedrivande av skadeförsäkringsrörelse. Föreskriften i tredje meningen i detta stycke har överförts från 2 kap. 5 § fjärde stycket LEF. För försäkringsgivare från tredje land kommer separationsprincipen till uttryck i andra stycket som överensstämmer med 2 § tredje stycket LUF. Bestämmelsen har omformulerats efter påpekande från Lagrådet för att understryka att den åsyftade begränsningen endast gäller försäkringsrörelse. Att separationsprincipen har en snävare innebörd för försäkringsgivare från tredje land än för EES-försäkringsgivare har sin grund i artikel 31 i första livförsäkringsdirektivet som föreskriver att en försäkringsgivare från tredje land endast får kombinera återförsäkring av livförsäkring med direkt livförsäkring. 1 kap. 15 § Dispensbestämmelserna i denna paragraf gäller till viss del alla utländska försäkringsgivare. I första stycket ges möjlighet att i fråga om vissa livförsäkringar från fall till fall medge undantag från bestämmelserna i denna lag om livförsäkring. Dispensen kan ha generell utformning eller begränsas till vissa livförsäkringsbestämmelser. Dispensmöjligheten enligt punkt 1 överensstämmer i sak med motsvarande dispensmöjlighet i 2 a § andra stycket första meningen LUF och 1 kap. 5 § andra stycket LEF. Dispensmöjligheten enligt punkt 2 motsvarar 2 a § tredje stycket första meningen LUF medan motsvarighet saknas i LEF. Begränsningen av dispensmöjligheten enligt andra stycket har sin motsvarighet i 2 a § andra stycket andra meningen LUF. Dispensbestämmelsen i tredje stycket motsvarar 2 a § tredje stycket första meningen LUF. Bestämmelsen i fjärde stycket motsvarar 2 a § tredje stycket andra meningen LUF. Möjligheten enligt femte stycket att i samband med ett dispensbeslut föreskriva att bestämmelser om skadeförsäkring skall tillämpas i stället för livförsäkringsbestämmelserna har sin motsvarighet i 2 a § andra stycket första meningen LUF och 1 kap. 5 § andra stycket LEF. 2 kap. Rätt att driva verksamhet i Av principen om en koncession och hemlandstillsyn följer att en EES- försäkringsgivares beslut om att inleda verksamheten i endast förutsätter en anmälan till tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland. Detta gäller oavsett om försäkringsgivaren avser att bedriva verksamheten i från en sekundäretablering här eller genom gränsöverskridande verksamhet. Det ankommer sedan på tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland att underrätta om den i planerade verksamheten (1 §). Till underrättelsen skall bl.a. fogas ett intyg om försäkringsgivarens solvens samt, när det gäller gränsöverskridande verksamhet, en utredning om vilka försäkringsklasser som försäkringsgivarens koncession omfattar och vilka risker som här i landet skall täckas genom den planerade verksamheten (2-3§§). har inte möjlighet att direkt ingripa i den verksamhet som en EES-försäkringsgivare inleder här i landet. Detta gäller oavsett om rörelsen skall drivas från en etablering här eller genom gränsöverskridande verksamhet. Inspektionen har emellertid ett visst tillsynsansvar över verksamheten och därför skall en EES- försäkringsgivare underrätta när verksamheten inleds i (4 §). 2 kap. 1 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 1 § LEF. Koncessionsgivningen av svenska myndigheter ersattes, när det gäller EES-försäkringsgivare, genom prop. 1994/95:184 av ett anmälningsförfarande som bygger på ett underrättelsesystem mellan tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland och . En EES-försäkringsgivare behöver således inte koncession i utan kan under de förutsättningar som anges i denna paragraf med stöd av tillståndet i hemlandet inleda verksamhet här i landet. Detta gäller såväl verksamhet från en sekundäretablering här som gränsöverskridande verksamhet. Drivande av försäkringsrörelse från en sekundäretablering här i landet förutsätter enligt artikel 10 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet, i deras lydelse enligt artikel 32 i tredje skade- respektive livförsäkringsdirektivet, att EES-försäkringsgivare anmäler detta till tillsynsmyndigheten i hemlandet, som i sin tur skall underrätta om den tilltänkta verksamheten. kan denna verksamhet inledas efter det att inspektionen har mottagit en sådan underrättelse. Enligt direktivbestämmelserna kan dock verksamheten påbörjas tidigare om värdlandet medger det. Skäl att frångå direktiven i detta avseende föreligger inte. Föreskriften i punkt 1 har därför utformats i enlighet med detta förfarande. Drivande av gränsöverskridande verksamhet förutsätter enligt artikel 14 i andra skadeförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 34 i tredje skadeförsäkringsdirektivet, och artikel 11 i andra livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 34 i tredje livförsäkringsdirektivet, att EES-försäkringsgivare anmäler detta till tillsynsmyndigheten i hemlandet. I artikel 16 i andra skadeförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 35 i tredje skadeförsäkringsdirektivet, och artikel 14 i andra livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 35 i tredje livförsäkringsdirektivet, anges det förfarande som skall iakttas mellan hemlandet och det land där tjänsterna enligt planerna skall tillhandahållas. Föreskriften i punkt 2 har utformats i enlighet med detta förfarande. Begreppet sekundäretablering preciseras i 1 kap. 8 § och begreppet gränsöverskridande verksamhet i 1 kap. 13 §. Termen behörig myndighet har definierats i 1 kap. 5 § första stycket 4. 2 kap. 2 § Bestämmelserna i denna paragraf överensstämmer i sak med 2 kap. 4 § LEF som i sin tur grundar sig på bestämmelserna i artikel 10 punkterna 1 och 2 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. skall kontrollera att en EES-försäkringsgivare, som planerar en sekundäretablering i , uppfyller de krav som ställs på försäkringsrörelse inom EES enligt EG:s försäkringsdirektiv. För att skall med hänsyn till inspektionens sekundära tillsynsansvar (se 3 kap.) få en tillförlitlig bild av den försäkringsgivare som avser att etablera försäkringsrörelse i måste etableringsanmälningen innehålla de uppgifter som anges i första stycket. Dessutom skall till ansökan fogas ett intyg om att försäkringsgivaren har ett minsta eget kapital (kapitalbas) enligt vad som föreskrivs i artikel 16 och 17 i första skadeförsäkringsdirektivet respektive artikel 19 och 20 i första livförsäkringsdirektivet. För verksamhet avseende motorfordonsansvar krävs vissa tilläggsuppgifter enligt andra stycket. I tredje stycket anges det förfaringssätt som skall iakttas när de uppgifter som ingår i underrättelsen enligt första stycket 1 och 2 ändras. Här är det försäkringsgivaren själv som direkt till skall anmäla den tilltänkta ändringen minst en månad innan den görs. 2 kap. 3 § Bestämmelserna i denna paragraf, som i huvudsak överensstämmer med 2 kap. 4 a § LEF, är utformade i enlighet med artikel 35 och 36 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. En uttrycklig bestämmelse tas in i tredje stycket om att det är den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland som skall underrätta om eventuella ändringar i försäkringsgivarens verksamhet. 2 kap. 4 § Bestämmelsen har överförts från 6 kap. 2 § LEF. Kapitlet, som endast gäller EES-försäkringsgivare, innehåller bestämmelser om övervakningsuppgifter avseende dessa försäkringsgivare. Av principen om hemlandstillsyn enligt tredje generationens försäkringsdirektiv följer att har rätt att övervaka EES-försäkringsgivares verksamhet i endast till den del övervakningen inte ankommer på den myndighet som svarar för tillsynen av försäkringsgivarens verksamhet i hemlandet (1 §). Detta innebär att tillsynsansvar för EES-försäkringsgivares verksamhet i inte omfattar den finansiella tillsynen utan i huvudsak är begränsad till kontroll av att försäkringsgivaren iakttar gällande bestämmelser i fråga om konsumentskydd, försäkringsavtalsförhållanden och principer beträffande god affärssed. Dessutom har en skyldighet att biträda den utländska tillsynsmyndigheten som har huvudsansvaret för övervakningen av den verksamhet som bedrivs av en EES-försäkringsgivare här i landet (2 § andra stycket). har rätt att få sådana uppgifter som behövs för fullgörandet av sin övervakningsfunktion (3 §). Rätten att få uppgifter gäller inte bara försäkringsgivare utan även bolag och andra organ som har till uppgift att här i landet uteslutande bistå EES-försäkringsgivare (4 §). I detta kapitel ingår också bestämmelser om de tvångsmedel som kan använda mot en EES-försäkringsgivare, om försäkringsgivaren inte skulle iaktta denna lag, föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag eller om det annars skulle framkomma missbruk i försäkringsgivarens verksamhet här i landet (6 §). Om EES- försäkringsgivaren inte följer inspektionens anmärkning, uppmaning eller efterlever ett förbud, skall saken i normala fall anmälas till den myndighet som i försäkringsgivarens hemland har huvudsansvaret för tillsynen av försäkringsgivarens verksamhet. Endast i undantagsfall har rätt att, vid sidan av den utländska tillsynsmyndigheten med det primära tillsynsansvaret, vidta åtgärder mot EES-försäkringsgivaren. I brådskande fall får inspektionen vidta åtgärder utan att på förhand underrätta den utländska myndigheten. I stort överensstämmer bestämmelserna i detta kapitel med motsvarande reglering i LEF. Vissa justeringar i det gällande regelsystemet har dock gjorts. 3 kap. 1 § I första stycket, som saknar direkt motsvarighet i gällande lagstiftning, slås fast i enlighet med artikel 13 i första skadeförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 9 i tredje skadeförsäkringsdirektivet, och artikel 15 i första livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 8 i tredje livförsäkringsdirektivet, att tillsynsmyndigheten i EES- försäkringsgivarens hemland har huvudansvaret för den finansiella tillsynen över försäkringsgivarens verksamhet i . Med finansiell tillsyn avses enligt samma direktivbestämmelser kontroll av försäkringsgivarens hela verksamhet, försäkringsgivarens solvens, skapandet av tekniska avsättningar och de tillgångar som skall täcka dessa enligt de regler som hemlandet fastställt eller den praxis som tillämpas där. Begreppet den behöriga myndigheten har definierats i 1 kap. 5 § första stycket 4. I 5 § finns bestämmelser om den utländska tillsynsmyndighetens behörighet i . Principen om hemlandstillsyn enligt denna paragraf bygger på informationsutbyte och samarbete mellan tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland och . Bestämmelser om skyldighet för inspektionen att lämna information och biträde i frågor som hör till den finansiella tillsynen finns i 2 § andra stycket. Av andra stycket följer att till den del tillsynen över en EES- försäkringsgivares verksamhet i inte ankommer på tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland svarar för övervakningen. I inspektionens uppgift ingår bl.a. att kontrollera försäkringsgivarnas marknadsföring och information och att verksamheten i övrigt drivs enligt här i landet godtagbara affärsprinciper. I uppgiften ingår också kontroll av att försäkringsgivarna i sin verksamhet i iakttar den lagstiftning som reglerar förhållandena mellan försäkringsgivaren och försäkringstagarna, såsom konsumentförsäkringslagen (1980:38). Ett annat väsentligt inslag i inspektionens övervakningsfunktion är att verka för en sund utveckling av den verksamhet som försäkringsgivaren bedriver i (se 2 § första stycket). 3 kap. 2 § Bestämmelserna i denna paragraf har överförts från 6 kap. 1 § första och andra styckena LEF. Ett betydelsefullt led i övervakningen av EES-försäkringsgivares verksamhet i är uppgiften att verka för en sund utveckling av den här i landet bedrivna verksamheten. Enligt första stycket ankommer denna uppgift på i samarbete med tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland. Med tanke på bl.a. de svenska försäkringstagarna är det betydelsefullt med en effektiv tillsyn av EES-försäkringsgivares verksamhet här i landet. En effektiv tillsyn, som är baserad på hemlandskontroll, förutsätter ett intimt samarbete och informationsutbyte mellan berörda tillsynsmyndigheter. Därför har inspektionen en viktig funktion i tillsynsarbetet även om hemlandsmyndigheten har huvudansvaret för tillsynen. Bestämmelserna i andra stycket syftar till att säkerställa en effektiv övervakning av verksamheten här i landet. 3 kap. 3 § Paragrafen motsvarar 6 kap. 3 § LEF. Till den del övervakningen av en EES-försäkringsgivare ankommer på skall inspektionen enligt första stycket ha rätt att få sådana uppgifter om försäkringsgivaren och dennes verksamhet i som behövs för denna tillsyn. Uppgiftsskyldigheten gäller oberoende av om försäkringsgivaren bedriver verksamhet från en sekundäretablering här eller genom gränsöverskridande verksamhet. skall enligt andra stycket ha rätt att granska den verksamhet som en EES-försäkringsgivares sekundäretablering i bedriver. skall även ha möjlighet att granska försäkringsgivarens handlingar och räkenskaper. Med stöd av bemyndigandet i tredje stycket, som motsvarar 6 kap. 3 § andra stycket LEF, kan inspektionen närmare precisera uppgiftsskyldigheten i första stycket för EES-försäkringsgivaren. 3 kap. 4 § Bestämmelserna i denna paragraf har överförts från 6 kap. 4 § LEF. Med stöd av denna paragraf har möjlighet till insyn i olika organ som samverkar med EES-försäkringsgivare. De organ som här avses är i samma utsträckning som EES-försäkringsgivare skyldiga att lämna upplysningar till inspektionen och hålla tillgångar och handlingar tillgängliga för granskning av inspektionen. 3 kap. 5 § Enligt första meningen, som överensstämmer med 6 kap. 1 § tredje stycket LEF, har en utländsk tillsynsmyndighet med ansvar för den finansiella tillsynen över en EES-försäkringsgivares verksamhet i rätt att, efter att ha underrättat , när som helst granska den verksamhet som försäkringsgivaren bedriver från en sekundäretablering här i landet. Granskningen kan utföras antingen av den utländska myndighetens egna tjänstemän eller av representanter som befullmäktigas särskilt för denna uppgift. Angående begreppet behörig myndighet, se 1 kap. 5 § första stycket 4. I andra meningen har införts en uttrycklig föreskrift, som saknar motsvarighet i gällande lagstiftning, om att skall ha rätt att delta i undersökningar som utländska tillsynsmyndigheter genomför vid sekundäretableringar här i landet. Föreskriften grundar sig på artikel 14 i första skadeförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 10 i tredje skadeförsäkringsdirektivet, och artikel 16 i första livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 9 i tredje livförsäkringsdirektivet. 3 kap. 6 § Artikel 40 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet innehåller det förfarande som skall iakttas, om en EES-försäkringsgivare inte följer de bestämmelser som tillämpas i det land där den har en sekundäretablering eller där den bedriver gränsöverskridande verksamhet. Bestämmelserna i denna paragraf, som har överförts från 6 kap. 5 § LEF, är utformade i enlighet härmed. När det gäller smärre avvikelser från denna lag, inspektionens föreskrifter eller god affärssed här i landet, torde rättelse kunna uppnås genom ett informellt påpekande. Enligt första stycket skall i första skedet förelägga försäkringsgivaren att vidta rättelse. Om försäkringsgivaren inte följer föreläggandet skall inspektionen underrätta tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland. Om försäkringsgivaren ändå fortsätter med sitt felaktiga förfarande kan inspektionen enligt andra stycket, efter att ha underrättat tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland, förbjuda försäkringsgivaren att marknadsföra eller meddela nya försäkringar här i landet. I 1 kap. 7 § anges vad som avses med här i landet belägna skadeförsäkringsrisker och när ett livförsäkringsåtagande skall fullgöras här i landet. I tredje och fjärde styckena stadgas om inspektionens rätt att i brådskande fall vidta åtgärder utan att på förhand underrätta tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland. Angående möjlighet att förena ett föreläggande med vite, se 10 kap. 5 §. Angående behörig myndighet, se 1 kap. 5 § första stycket 4. 3 kap. 7 § Bestämmelserna i denna paragraf har överförts från 6 kap. 5 a § LEF som grundar sig på artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 13 i tredje skadeförsäkringsdirektivet, och artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet, i dess lydelse enligt artikel 12 i tredje livförsäkringsdirektivet. Angående behörig myndighet, se 1 kap. 5 § första stycket 4. 3 kap. 8 § En EES-försäkringsgivare skall under hela den tid försäkringsgivaren bedriver verksamhet från en sekundäretablering här i landet ha en företrädare. Om företrädaren avsäger sig sitt uppdrag, är lämplig för sin uppgift eller av annat skäl inte kan utöva sitt uppdrag skall enligt första meningen, som i sak överensstämmer med 6 kap. 6 § LEF, använda tvångsmedel mot försäkringsgivaren, om inte en ny företrädare tillsätts. Av syftet med förordnande av ett interimistiskt ombud enligt andra meningen, som i sak överensstämmer med 6 kap. 6 § andra meningen LEF, följer att ombudet skall ha samma rättigheter som företrädaren. Ett interimistiskt ombud skall sköta sin uppgift till dess en ny företrädare utses eller till dess att företrädarens hinder har upphört. 3 kap. 9 § Bestämmelsen i denna paragraf har överförts från 7 kap. 1 § LEF. Som en följd av att en EES-försäkringsgivare verkar här i landet med stöd av koncession i hemlandet innebär ett återkallande av koncessionen eller att koncessionen av annat skäl upphör i hemlandet att verksamhetsrättigheterna i också upphör. Försäkringsgivaren får inte längre bevilja nya försäkringar här i landet. Då verksamheten avslutas skall framför allt säkerställas att försäkringstagarnas intressen tryggas. skall i samarbete med tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland vidta alla de åtgärder som behövs som skydd för de försäkrades intressen. Det är dock tillsynsmyndigheten i EES-försäkringsgivarens hemland som har initiativrätten till en sådan åtgärd. BESTÄMMELSER OM FÖRSÄKRINGSGIVARE FRÅN TREDJE LAND Inledande av verksamheten m.m. Kapitlet, som endast gäller försäkringsgivare från tredje land, innehåller bestämmelser som anger de närmare förutsättningarna för inledande av verksamhet i . Dessa förutsättningar är, till skillnad från vad som är fallet i fråga om EES-försäkringsgivare, inte baserade på principerna om en enda koncession och hemlandstillsyn utan grundas på svensk koncession och svensk offentlig tillsyn. Enligt huvudregeln skall således alltjämt krävas koncession. Dessutom skall etablering krävas här i landet för att en försäkringsgivare från tredje land skall kunna få bedriva verksamhet i , om inte försäkringar skall marknadsföras i genom en här i landet koncessionerad försäkringsgivare (1 § andra stycket). En ändring i jämförelse med den nuvarande regleringen är att försäkringsgivare från tredje land skall få bedriva verksamheten i inte enbart från en generalagentur utan även från en filial (1 §). Det nuvarande kravet att en svensk koncession endast kan omfatta de försäkringsklasser som försäkringsgivaren bedriver i hemlandet skall inte längre gälla. Det nuvarande förbudet för försäkringsgivare från tredje land att bedriva annan rörelse än försäkringsrörelse har utvidgats till att inte bara avse främmande verksamhet som drivs genom sekundäretablering utan även verksamhet som drivs vid sidan av sådan etablering här i landet (2 §). Rätt att driva verksamhet i