prop · GL03145 · 1998-01-01 00:00:00 — Kommunerna har inom sina kompetensområden ansvar för att i samver- kan med anpassa och precisera miljömålen till lokala för- hållanden. De nationella målen och deras regionala anpassningar blir viktiga utgångspunkter för att formulera lokala målsättningar och åt- gärdsprogram. Detta bör ske i dialog där kommunerna, lokalt näringsliv och lokala organisationer samt invånare i olika kommundelar kan delta. Många kommuner har påbörjat arbetet med lokala mål och handlingspro- gram inom ramen för lokalt Agenda 21-arbete. De nationella miljökvali- tetsmålen bör ses som ett stöd för att fortsätta och utveckla detta arbete. Som stöd för en miljöanpassad samhällsplanering bör de anpassade mil- jömålen åskådliggöras i kommunernas översiktsplaner. Kommunerna har också ansvar för att följa upp målen samt att utvär- dera uppföljningsresultaten och relatera dem till lokala insatser. Utveck- lingen av lokala miljöräkenskaper och indikatorer som påbörjats i många kommuner kan vara en bra grund för detta arbete. När det gäller det regionala och lokala arbetet skall hänsyn tas till variationer i miljöbelastning och andra förutsättningar mellan regionerna respektive kommunerna samt kostnadseffektivitet och avvägningar om i vilka fall det är lämpligt att precisera målen på regional respektive lokal nivå. Näringslivet Den dialog om näringslivets miljöarbete m.m. som pågår mellan näringsliv och samhällsorgan bör utvecklas till att söka former och stra- tegier för ett hållbart näringsliv. I en sådan process bör ingå en analys av hur långt det går att sträcka sig med dagens förutsättningar när det gäller resurseffektivisering, kretsloppsanpassning etc. och vilka innovativa lös- ningar och vilken ny kunskap som kan behövas för att komma vidare. Likaså bör bedömas hur långt det är möjligt att komma i dessa avseenden genom att enskilda företag på eget initiativ driver på utvecklingen samt om olika styrmedel behöver skärpas eller nya införas. 4.3.2 Sektorsmyndigheter och hållbar utveckling Regeringens bedömning: skall cheferna i alla de myndigheter som omfattas av 7 § i verksförord- ningen (1995:1322) beakta de krav som ställs på verksamheten när det gäller en ekologiskt hållbar utveckling. Det innebär att miljöhänsyn och resurshushållning skall integreras i statlig verksamhet. De myndigheter som föreslås ha ett särskilt sektorsansvar för ekologisk hållbarhet är Sida, Försvarsmakten, , , , , , , , , , Arbetarskyddssty- relsen, , , Statens rädd- ningsverk, , , , geologiska undersökning, , , , Kemikaliein- spektionen och . Miljövårdsberedningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Några myndigheter som föreslagits av beredningen har dock utgått i regeringens förslag. (Miljövårdsberedningens betän- kande Förvalta med miljöansvar, SOU 1997:145). Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till Miljövårdsbe- redningens förslag. Skälen för regeringens bedömning: Miljöhänsyn och resurshushåll- ning skall integreras i all statlig verksamhet. Cheferna för alla statliga myndigheter som omfattas av 7 § i verksförordningen (1995:1322) har fått ett generellt ansvar för att beakta de krav som ställs på verksamheten när det gäller en ekologiskt hållbar ut- veckling. Detta ansvar var tidigare begränsat till miljöpolitiken. Sektorsmyndigheter med särskilt ansvar för ekologisk hållbarhet Förutom det generella ansvaret för ekologisk hållbarhet bör myndigheter inom olika samhällssektorer ha en särskild roll. Detta innebär att fler myndigheter än får ett särskilt sektorsansvar inom sina respektive område. Sektorsmyndigheterna har ett ansvar för att driva arbetet för en ekologiskt hållbar utveckling framåt i sin sektor. Detta ansvar delas i många fall med företag och andra myndigheter m.fl. inom respektive sektor. De sektorsansvariga myndigheterna har därför ett ansvar för sam- rådet inom sektorn i dessa frågor. Denna verksamhet bör integreras i den ordinarie verksamheten hos myndigheten så långt det är möjligt med hänsyn till myndighetens huvuduppgifter. Regeringen avser att uppdra åt att, i samverkan med berörda sektorsmyndigheter, dels närmare analysera ansvaret vid myndighetsutövning med hänsyn till myndighetens huvuduppgifter, dels utarbeta förslag på hur ansvaret vid myndighetsutövning skall fördelas för de tvärsektoriella frågorna i de fall detta behöver preciseras. Följande myndigheter kommer i fortsättningen att ha ett särskilt sek- torsansvar för ekologisk hållbarhet: Sida, Försvarsmakten, Riksförsäk- ringsverket, , , , , Luft- fartsverket, , , , Arbetar- skyddsstyrelsen, , , , , Närings- och teknikutvecklings- verket, , geologiska undersökning, , , , Kemikaliein- spektionen och . För några myndigheter pågår översyn av sektorsansvaret. Regeringen kommer bl.a. av denna anledning att se över denna förteckning efter hand. Sektorsmyndigheternas arbete med ekologiskt hållbar utveckling skall ske på motsvarande sätt som för miljömålen och innefatta att identifiera sektorsmyndighetens roll och hur sektorns åtgärder påver- kar utvecklingen mot ekologisk hållbarhet. I möjligaste mån skall befint- ligt material användas, från de nationella miljökvalitetsmålen och delmålen samt målen för hållbar utveckling, ta fram underlag i form av tänkbara sektorsmål och åtgärder samt beskriva dessa åtgärders samhällsekonomiska konsekven- ser vad avser dels nytta, dels kostnad i relation till åtgärdens och de tänk- bara målens omfattning eller effekt, t.ex. åtgärdskostnad per enhet redu- cerat utsläpp. Arbetet skall utgöra en grund för hur sektorsmålen skall kvantifieras, i de fall det är lämpligt att ha sektorsmål. Förslaget till sek- torsmål skall övervägas tillsammans med så att sek- torsmålen kvantifieras utifrån ett samhällsekonomiskt helhetsperspektiv och åtgärder utförs där de är som mest kostnadseffektiva, verka för att åtgärder genomförs och fortlöpande följa utvecklingen inom ansvarsområdet samt samarbeta med och informera om arbetet till andra som är verk- samma inom sektorn. Sektorsmyndigheterna skall i lägesredovisning till regeringen bl.a. be- lysa arbetets omfattning, hur det integrerats med ordinarie verksamhet m.m. Myndigheterna med sektorsansvar för ekologisk hållbarhet bör i sam- band med eller i anslutning till årsredovisningen redovisa insatser i sitt arbete för ekologisk hållbarhet. 4.3.3 Miljöledningssystem i statlig verksamhet Regeringens bedömning: Staten bör vara ett föredöme på miljöområdet och medverka till en ekologiskt hållbar utveckling. Miljöledningssystem har därför börjat införas hos mer än 60 statliga myndigheter och bör successivt införas även hos övriga relevanta myn- digheter. Skälen för regeringens bedömning: Staten bör vara ett föredöme ge- nom miljöanpassning av all sin verksamhet. Det åligger cheferna för de flesta myndigheter under regeringen enligt verksförordningen att beakta krav som ställs på verksamheten när det gäller en ekologiskt hållbar ut- veckling. Beslut och åtgärder i statsförvaltningen, som kan påverka miljö och resurshushållning skall utformas så att de medverkar till en ekolo- giskt hållbar samhällsutveckling. Detta innebär t.ex. att vid arbete med lagstiftning, direktiv m.m. beskriva och bedöma effekterna på miljö och resurshushållning samt belysa hur förslagen bidrar till en hållbar utveck- ling. I beslut av policykaraktär bör ges stabila förutsättningar för en håll- bar utveckling. Statliga myndigheter och bolag skall vid upphandling så långt det är möjligt inom de ramar lagstiftningen ställer aktivt fråga efter produkter, system och tjänster med långtgående miljöanpassning och resurshushållning. Vidare skall berörd statlig företrädare uppmuntra miljöforskning och utveckling av miljöteknik. Statens roll som ägare beskrivs i avsnitt 8.3 Staten som ägare. Som verktyg för att integrera hänsyn till ekologiskt hållbar utveckling i den statliga förvaltningens arbete används miljöledningssystem. Dessa innebär systematiserat miljöarbete, tydliga riktlinjer och mål i bl.a. cen- trala styrdokument, klargjorda ansvarsförhållanden och rutiner för upp- följning och redovisning. Miljöledningssystem innefattar mål för verksamheten som inbegriper miljö och resurshushållning och kontinuerlig förbättring av miljöarbetet och resurshushållningen, ökad kunskap om verksamhetens påverkan på miljön och resurshus- hållning och om hur verksamheten kan bidra till en hållbar utveckling, rutiner som säkerställer att miljöhänsyn och resurshushållning inte- greras i verksamheten, tydlig fördelning av ansvar och befogenheter för miljöarbetet, uppföljning och utvärdering av miljöarbetet samt information om miljöarbetet. Miljöledningssystem är ett hjälpmedel i arbetet med att miljöanpassa såväl den interna verksamheten som den externa påverkan, som respek- tive myndighet har inom sitt verksamhetsområde. beslutade regeringen att starta ett pilotprojekt med 25 myn- digheter som fick i uppdrag att införa miljöledningssystem. Det har inne- burit att myndigheterna dels har gjort en miljöutredning, dels att flertalet har tagit fram en miljöpolicy samt handlingsplan för sitt fortsatta arbete med att integrera miljöhänsyn. redovisades i samband med årsredovisningen . har utvärderat pilotmyn- digheternas arbete och bl.a. pekat på att en anpassning måste ske till myndigheternas olika förutsättningar. Processen med att implementera miljöledningssystemet fortsätter nu hos pilotmyndigheterna. Regeringen framhöll i skrivelsen Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13, bet. 1997/98:JoU11, rskr. 1997/98:140) att det är viktigt att utvecklingen av miljöledningssystem fortsätter. Regeringen har därför givit ytterligare ett 40-tal myndigheter i uppdrag att införa miljölednings- system och arbetet med miljöledning i har inletts. Några myndigheter har också på eget initiativ inlett sådant arbete. Erfa- renheter och kunskap från pilotprojektet skall i största möjliga utsträck- ning utnyttjas. Det är regeringens avsikt att fortsätta arbetet så att miljö- ledning successivt kommer att införas hos de re- levanta myndigheterna. 4.4 Underlag och metoder för uppföljning och utvärdering Regeringens bedömning: För att kunna följa upp de nationella miljö- målen krävs ett fullgott informationsunderlag. Underlag för uppföljning, analys och utvärdering av miljömålen bör därför prioriteras tillsammans med internationell rapportering. Ett sådant underlag bör bestå av tillför- litliga och relevanta data i konsistenta tidsserier. Skälen för regeringens bedömning: Införandet av nationella miljökvalitetsmål medför att rapportering, uppföljning och utvärdering av samhällsaktörernas miljöpåverkan får allt större betydelse. Den ökade integreringen av miljöfrågor med övriga politikområden ställer också ökade krav på samordning och integrering av insamling och strukturering av information. Regeringen har i skrivelsen Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13) uttalat att frågor om ekologisk hållbarhet i analys och rap- portering skall uppmärksammas. Detta bör ske dels genom prioritering av rapportering som syftar till uppföljning av miljömålen, dels genom ett ökat ansvar för aktörer i alla samhällssektorer att tillgodose informa- tionsbehov med anledning av detta. Detta bör göras på ett sådant sätt att integrering av miljöfrågor i olika samhällsvetenskapliga analyser under- lättas. Metoder för uppföljning och utvärdering Nya kunskaper, ändrade värderingar och utvecklingen i omvärlden kommer att leda till att målen fortlöpande behöver omprövas. I ett mål- och resultatstyrningssystem är uppföljning och utvärdering av avgörande betydelse för att bedöma hur miljöutvecklingen och miljöarbetet fortskri- der. Det är därför viktigt att finna effektiva metoder för uppföljning. har under hand presenterat en modell för uppföljning av miljömålen. Denna modell innehåller förslag på indikatorer och rap- porteringsvägar. Ett ansvar läggs på de olika myndigheter som har ett särskilt sektorsansvar för miljön. Regeringen avser att ge Naturvårds- verket i uppdrag att presentera ett fullständigt rapporteringssystem. Regeringen delar verkets bedömning att uppföljning och utvärdering av arbetet i riktning mot de sektorsvisa miljömålen bör genomföras av respektive sektorsmyndighet som ett led i sektorsansvaret för miljön. har rollen att följa upp och utvärdera de nationella miljömålen för att ge en bild av det samlade miljöarbetet i landet. Natur- vårdsverkets uppföljningar och utvärderingar bör i första hand inriktas mot arbetet att nå de nationella miljökvalitetsmålen och att uppfylla svenska åtaganden enligt de internationella överenskommelserna. Regio- nalt har länsstyrelserna ansvaret för kontinuerliga uppföljningar av såväl de nationella miljömålens genomslag i regionen som uppföljningen av de regionala preciseringar som utvecklats inom ramen för arbetet med regio- nala miljöstrategier (STRAM). Uppföljning och utvärdering ger möjlighet att bedöma hur miljöut- vecklingen och miljöarbetet fortskrider, om vi närmar oss miljömålet eller om det krävs ytterligare insatser. Såväl tillståndet i miljön som ef- fekten av olika åtgärder och insatser behöver regelbundet följas upp och utvärderas. Den information som erhålls genom miljöövervakning, sta- tistik, utredningar, forskning m.m. utgör basen i sådana uppföljningar och utvärderingar. Regeringen anser att vart och ett av de nationella miljökvalitetsmålen bör följas upp genom ett begränsat antal relevanta mått. Urvalet av mått bör ge förståelse för och överblick över vilka huvudkomponenter som bidrar till måluppfyllelse. I uppföljningen av målen bör förändringar i miljökvaliteten och i de faktorer som påverkar miljön kunna utläsas. Åt- gärder och åtaganden för att uppnå målen bör också behandlas. Uppfölj- ningen och utvärderingen bör alltså omfatta faktorer som belyser såväl miljöpåverkan som miljötillståndet och åtgärder. Miljöövervakningen utgör en viktig del i ett system för uppföljning av miljömålen. Det saknas enhetliga program för att producera statistik för ut- släpp och miljöbelastning eller annan påverkan på miljön. Detsamma gäller för varu- och materialflöden samt för avfall, dvs. resurseffektivise- rings- och kretsloppsfrågor. samlas sådana uppgifter in och ställs samman av en rad olika intressenter vilket gör att materialet inte alltid är jämförbart. Svenska miljönätet på Internet har startats. Där finns svensk miljöinformation samlad. Det är viktigt att de nya miljömålen, olika upp- följningar och statistik finns tillgängliga för myndigheter, företag och enskilda. Svenska miljönätet bör kunna utnyttjas för detta ändamål. Regeringen har i regleringsbrevet för gett uppdrag till Social- styrelsen att i samband med nästa folkhälsorapport särskilt redovisa det nationella läget vad gäller miljörelaterad ohälsa. har där- för påbörjat arbetet med en nationell miljöhälsorapport. Denna rapport kan ses som en fortsättning och utveckling av betänkande (1996:124) och kommer att vara ett värdefullt informations- underlag i uppföljningen av de hälsorelaterade nationella miljömålen. 4.4.1 Miljöstatistik och indikatorer Regeringens bedömning: bör följa och bidra till utvecklingen av EU:s arbete med miljöräkenskaper och indikatorer för hållbar utveck- ling. En vidare översyn av samhällets informationsförsörjning inom miljöområdet bör genomföras av SCB och i samråd med . Regeringen avser att ge ett sådant uppdrag. Skälen för regeringens bedömning: Ett system för regelbunden upp- följning av miljökvalitetsmålen skall kunna visa om vi är på väg att nå målen och hur fort detta i så fall går. Eftersom miljökvalitetsmålen kommer att vara utformade i termer av miljötillstånd och förtydligade med krav på förändringar samt åtgärder, bör det i uppföljningar av målen kunna utläsas förändringar i såväl mil- jökvaliteten som i de faktorer som påverkar dessa. Detta ställer särskilda krav på utformningen av miljöstatistiken och tillgången på data. Miljöstatistiken bör tillgodose behovet av data för uppföljning av de nationella miljökvalitetsmålen och internationell rapportering. Statistiken skall också spegla sådana skeenden i samhället som är av betydelse för att nå miljömålen såsom användning av energi, material, kemikalier, av- fallsproduktion, återvinning och människors konsumtionsvanor. Uppgifterna bör således omfatta både miljötillstånd, miljöpåverkan och åtgärder. Detta ställer krav på ny statistik, bl.a. om materialflöden, åter- , naturresurser och biologisk mångfald. Utveckling av material- flödesstatistik behandlas i avsnitt 4.4.7 Materialflödesstatistik. Sambandet mellan miljöfrågorna och andra politikområden (ekonomi, arbetsmarknad, konsumtion, kommunikation etc.) måste också kunna belysas, vilket innebär att miljöstatistiken delvis måste bygga på annan statistik. Detta ställer krav på att miljöstatistiken i högre grad beskriver och kan kopplas till skeenden i samhället som i senare steg påverkar miljön. System behövs således för koppling mellan miljöstatistik och andra statistikgrenar. Exempel på detta är arbetet med miljöräkenskaper och indikatorer för uthållig utveckling. Internationellt har tempot i ut- vecklingen av miljöräkenskaper ökat . om miljöräkenskaper är under omarbetning. EU arbetar med ett omfattande program för miljöräkenskaper och gröna indikatorer och planerar att ge ut en egen handbok. I bedrivs arbetet med att utveckla miljö- räkenskaper av (), () och . Dessa myndigheter har i SCB:s rapportserie pre- senterat de uppnådda resultaten av arbetet. En rad internationella organisationer arbetar också med uppföljning och utvärdering av miljöpåverkan, miljöutveckling och miljöarbete. De behöver en omfattande rapportering av miljödata och miljöstatistik bl.a. från för att kunna ge en god bild av miljösituationen och som grund för bedömning av åtgärder, internationella avtal m.m. Behovet av information om miljöfrågor har också ökat hos myndigheter, forskare, journalister och allmänheten. Det har framställts önskemål om ytterligare regionalisering av den officiella statistiken för att kunna göra regionala jämförelser. Data- och informationsförsörjningen på miljöområdet sker främst inom ramen för och länsstyrelsernas arbete med miljööver- vakning liksom , SCB:s och andra statistikansvariga myndigheters arbete med den officiella statistiken. Det förändrade ansva- ret för miljöstatistik enligt förordning för miljöstatistik innebär bl.a. krav på att skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verksamhetens art. Miljöövervakningen är en viktig källa för data om tillståndet i vår miljö och dess förändringar. Något motsvarande, enhetligt system för statistiken om utsläpp eller annan påverkan på miljön finns inte. Sådana uppgifter samlas in och ställs samman på olika sätt av olika intressenter. Det är därför viktigt att det samlade uppföljnings- och utvärderingspro- grammet utformas så att man också beaktar underlag om utsläpp och an- nan påverkan på ett sådant sätt att den samlade informationen gör det möjligt att följa upp miljöförändringarna mot de nationella miljömålen. Det dataunderlag som används för uppföljning av de nationella miljö- kvalitetsmålen skall så långt möjligt vara detsamma som utnyttjas för den internationella rapporteringen. Det innebär att tidpunkter för uppföljning och periodisering av uppdateringar av dataunderlaget måste harmonise- ras. Detta innebär även att de krav på utformning som ställs i den inter- nationella rapporteringen skall återspeglas i den svenska officiella statis- tiken. För att underlätta den övergripande uppföljningen av de nationella miljömålen behövs en samverkan mellan statistikansvariga myndigheter och sektorsorgan. De bör därför bidra med relevanta delar av sin statistik till arbete med måluppföljning, produktion av miljö- statistik och internationell rapportering. Det är av vikt att ta hänsyn till alla uppgiftslämnares situation och avväga den mot statistikbehovet i anslutning till den utvärdering av statistikreformen som skall genomföras . Regeringen har givit Miljövårdsberedningen i uppdrag att ta fram för- slag till indikatorer för ekologiskt hållbar utveckling. Beredningen har haft i uppdrag att ta fram ett fåtal indikatorer som på ett enkelt och in- formativt sätt visar riktningen på utvecklingen mot ekologisk hållbarhet. Miljövårdsberedningen lämnade sitt delbetänkande Gröna nyckeltal (SOU 1998:15), med förslag till indikatorer för ett ekologiskt hållbart samhälle. Betänkandet remissbehandlas för att tjäna som underlag för regeringens ställningstagande till uppföljningen beträffande hållbar utveckling. Beredningen lämnade förslag till ett tjugotal indikatorer utifrån de tre delmålen för ett ekologiskt hållbart samhälle, skydd av miljö, effektiv användning av jordens resurser och hållbar försörjning. Indikatorerna representerar faktorer som beredningen har identifierat som strategiska för utvecklingen. I några fall behövs det dock fortsatt utvecklingsarbete för att finna den lämpligaste indikatorn. Miljövårdsberedningen fortsätter detta arbete . Indikatorerna skall användas som information till både beslutsfattare och allmänhet. De skall i första hand visa centrala beslutsfattare hur ut- vecklingen mot ekologisk hållbarhet går. Indikatorerna skall ge en första signal om när det finns anledning att överväga åtgärder för att styra ut- vecklingen i önskvärd riktning. Härutöver har beredningen föreslagit ett antal indikatorer som enskilda individer lätt kan ta till sig. Arbete med att utveckla ett mer omfattande system av indikatorer för uppföljning och internationell rapportering pågår också inom SCB och . Till och med år. 1996 har SCB producerat en samman- ställning för miljöområdet, Naturmiljön i siffror, som innehåller uppgif- ter om både miljötillstånd, påverkan och åtgärder. En utveckling av denna bör utformas i samband med översynen av informationsförsörj- ningen inom miljöområdet. Flera utredningar på miljöområdet har tagit upp vikten av informationsteknik (IT) och en effektiv försörjning med geografiska data. Miljövårdsberedningen framhåller i betänkandet IT i miljöarbetet (SOU 1996:92) att tillgång till geografiska data är en viktig förutsättning för bearbetning av miljödata. konstaterar i sitt betänkande Förbättrad miljöinformation (SOU 1997:4) att genom analyser i geografiska informationssystem kan man bilda sig en uppfatt- ning om vilka belastningsnivåer som gäller för en viss yta och skaffa sig underlag för beslut om lokalisering av verksamheter. Utredningen om avrinningsområden har i sitt slutbetänkande Miljösamverkan i vattenvår- den (SOU 1997:155) uppmärksammat betydelsen av geografiska infor- mationssystem för att studera avrinningsområden. Regeringen har i skri- velsen Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13) angett att en infrastruktur för samhällets informationsförsörjning med geografiska data är en till- gång för ett ekologiskt hållbart . Regeringen har i den ekono- miska vårpropositionen (prop. 1997/98:150 utg. omr. 18) avsatt särskilda medel för att stimulera en ökad användning av geografiska informations- system. 4.4.2 Kulturmiljöstatistik Regeringens bedömning: bör få i uppdrag att utreda och lämna förslag på hur kulturmiljöstatistiken bör utformas för att utgöra ett gott underlag för uppföljning av de nya miljömålen. Skälen för regeringens bedömning: Uppföljningen och utvärde- ringen av miljökvalitetsmålen ställer nya krav på den befintliga kultur- miljöstatistiken. Regeringen har erfarit att har påbörjat ett arbete med att utveckla en kulturmiljöstatistik som med hjälp av kulturvärdesindikatorer kan följa tillståndet i miljön på ett övergri- pande sätt. Detta arbete bör knyta an till de här framlagda miljömålen. En sådan statistik bör vidare som ett led i en kulturmiljöövervakning kunna ligga till grund för att bekräfta redan inträffade eller pågående föränd- ringar som rör kulturvärden i miljön och ge signaler om begynnande för- ändringar.