prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Annan egendom än punktskattepliktiga varor får dock skatteförverkas endast om värdet på varorna inte räcker för att betala skatten m.m. Remissinstanserna: Som redogjorts för i avsnitt 11.1 är flera remissinstanser starkt kritiska till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som framhållits tidigare är det synnerligen viktigt att hindra att obeskattade varor kommer ut till försäljning på den illegala marknaden. I syfte att uppnå detta föreslås dels att tullen skall få besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor om skattskyldighet har inträtt och varorna har transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser dels att omhändertagandet inte skall kunna upphävas förrän skatten har betalats. Det är mycket som talar för att endast skattskyldiga som från början hade för avsikt att betala skatt kommer att lösa ut omhändertagna varor genom att betala skatten. Det innebär att de som fört varor till med avsikt att sälja varorna utan att betala skatt aldrig kommer att betala skatten för att få ut varorna. I dessa fall måste tullen ha möjlighet att avsluta omhändertagandet. Punktskattepliktiga varor bör därför få förverkas om den skattskyldige påförts skatt för varorna men inte betalat skatten inom en månad räknat från den dag då beslutet om skatt vann laga kraft. Förverkandet av punktskattepliktiga varor skall alltså ses som en följd av bestämmelsen om att varor i vissa fall inte lämnas ut förrän skatten är betald. Att egendom skall kunna förverkas på grund av att en skattefordran inte är betald kan möjligen uppfattas som alltför ingripande för den enskilde. Det är dock viktigt att komma ihåg att förverkande kan ske endast om den skattskyldige brutit mot cirkulationsdirektivets bestämmelser om ledsagardokument och säkerhet. Respekteras inte dessa bestämmelser är det hart när omöjligt att kontrollera förflyttningarna av punktskattepliktiga varor inom EU. Det är därför viktigt att upprätthålla respekten för cirkulationsdirektivets bestämmelser. Minst lika viktigt är att hindra att obeskattade varor bjuds ut till försäljning på den illegala marknaden. För att uppnå detta är det, som redogjorts för i avsnitt 11.5, nödvändigt att tullen har befogenhet att hålla kvar varorna till dess skatten är betald. Denna bestämmelse kräver i sin tur att det är möjligt att förverka varorna om skatten inte betalas. Även bestämmelsen om förverkande motiveras alltså av vikten att hindra att obeskattade varor når den illegala marknaden. Det bör påpekas att den skattskyldige kan undvika ett förverkande genom att betala den skatt som han under alla omständigheter hade varit skyldig att betala. Den som från början hade för avsikt att betala skatten upplever knappast detta som alltför betungande. Syftet med att punktskattepliktiga varor skall kunna förverkas i fall påförd skatt inte har betalats är alltså att hindra att sådana varor bjuds ut till försäljning utan skatt. Med hänsyn härtill kan det övervägas om inte bestämmelsen om förverkande enbart bör vara kopplad till varorna. En sådan ordning innebär att om tullen har påfört skatt på punktskattepliktiga varor och skatten inte har betalats , får varorna förverkas oavsett om den skattskyldige är ägare till varan eller inte. Att koppla bestämmelsen om förverkande enbart till egendomen kan dock leda till stötande resultat. Anta t.ex. att den skattskyldige har stulit ett parti cigaretter i och att han i stoppas av tullen som omhändertar cigaretterna och påför skatt som den skattskyldige inte betalar. Det är självfallet inte rimligt att den som blivit bestulen skall kunna fråntas egendomen genom att egendomen förverkas till följd av att någon annan inte betalat punktskatt. Sådana konsekvenser skulle dock kunna undvikas genom en föreskrift om att förverkande inte får ske om det framstår som oskäligt att förverka varan. Ett annat sätt att lösa problemet är att föreskriva att beslut om förverkande endast får fattas om den skattskyldige och ägaren till varan är identiska. En sådan bestämmelse skulle dock inte bli särskilt effektiv. Den skattskyldige skulle då kunna påstå att han inte är ägare till varorna för att på så sätt försöka hindra att varorna förverkas. En invändning av detta slag skulle i många fall vara svår att motbevisa. För att det angivna syftet med att förverka punktskattepliktiga varor skall uppnås är det nödvändigt att bestämmelsen om förverkande är effektiv. Regeringen anser därför att bestämmelsen bör utformas på så sätt att beslut om förverkande kan fattas oavsett om den skattskyldige är ägare till varorna eller inte. Det skall alltså vara tillräckligt att den skatt som påförts varorna inte har betalats. För att undvika att bestämmelsen ger upphov till stötande resultat bör föreskrivas att beslut om förverkande inte får fattas om det framstår som oskäligt. Skyldigheten att betala skatt som en tullmyndighet påfört på punktskattepliktig vara skall bestå även efter det att varorna förverkats. Punktskattepliktiga varors värde svarar till stor del mot den skatt som belöper på varorna. Det innebär att en förlust p.g.a. att varor förverkas blir förhållandevis liten, om den skattskyldige befrias från att betala skatten. För personer som är beredda att föra in varor till utan att betala skatt torde inte risken att förlora varorna vara tillräckligt avhållande om de vet att de slipper att betala skatten om varorna förverkas. Regeringen anser därför att skyldigheten att betala skatt som en tullmyndighet påfört skall bestå även efter det att varorna förverkats. I lagrådsremissen föreslog regeringen att omhändertagna punktskattepliktiga varor skulle få förverkas även om skatt inte hade påförts. Bakgrunden till bestämmelsen var att tullmyndigheten gavs rätt att vägra upphäva ett omhändertagande även i fall där skatt inte påförts. I lagrådsremissen föreslogs nämligen att tullmyndigheten skulle kunna vägra att upphäva ett omhändertagande om skattskyldighet inträtt och varorna transporterats i strid med kraven på ledsagardokument och säkerhet oberoende av om det var utrett vem som var skattskyldig. Lagrådet har avstyrkt att förverkande får ske i nu redovisade fall och i samband därmed yttrat följande. Det kan konstateras att ett omhändertagande kan bestå så länge det finns anledning att anta att transporten har skett i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser. För att förverkande skall få ske uppställs endast den ytterligare förutsättningen att vissa tidsfrister skall iakttas. Det innebär att egendom kan komma att frånhändas en enskild endast på grundval av ett antagande om att en viss skyldighet inte iakttagits. Enligt Lagrådets mening är detta inte en godtagbar ordning. I sammanhanget är att märka att någon motsvarighet till det föreslagna förverkandeinstitutet inte finns i tullagen eller inregränslagen. Lagrådet avstyrker på grund av det anförda att förverkande skall kunna ske även om det inte kan klarläggas att skattskyldighet föreligger i . Regeringen har förståelse för Lagrådets uppfattning att det kan ifrågasättas om det bör vara möjligt att förverka punktskattepliktiga varor för vilka skatt inte påförts. När det gäller punktskattepliktiga varor är det möjligt att konstatera att punktskatt skall betalas i även om det inte går att fastställa vem som är skattskyldig. En annan sak är att skatt inte kan påföras om det inte är utrett vem som är skattskyldig. Frågan blir då om det är rimligt att en enskild skall kunna drabbas av ett förverkande trots att tullmyndigheten inte har kunnat fastställa vem som är skattskyldig och som en följd därav inte kunnat påföra skatt. Det kan i och för sig förefalla rimligt att förverkande får ske i fall där ägaren till varan inte vill medverka i utredningen. En sådan ordning skulle dock skapa problem i t.ex. de fall ägaren till varan är okänd. Enligt regeringens mening uppnås en från rättssäkerhetssynpunkt acceptabel ordning om förverkande endast kan ske i de fall tullmyndigheten har beslutat om skatt för varan. Det bör nämnas att regeringen i avsnitt 11.7 har föreslagit, till skillnad från i lagrådsremissen, att ett omhändertagande av punktskattepliktig vara skall upphävas om ett beslut om skatt inte har fattats från den dag då beslutet att omhänderta varan fattades. Som redogjorts för i avsnitt 11.8 föreslås tullen få möjlighet att vägra lämna ut alkoholvaror och tobaksvaror om vissa förutsättningar är uppfyllda. Den föreslagna bestämmelsen gäller för alkoholdrycker, teknisk sprit och tobaksvaror och har sin grund i att försäljningen av nämnda varor är reglerad genom bestämmelser i alkohollagen, lagen om försäljning av teknisk sprit, tobaks-, och tobaksskattelagen. Tullen föreslås få vägra lämna ut alkohol- och tobaksvaror om det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i . Dessutom krävs vad gäller alkoholvaror att den som gör anspråk på varorna saknar tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen eller föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen om försäljning av teknisk sprit. För tobaksvaror krävs att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i strid med tobakslagens bestämmelse om innehållsdeklaration och varningstext eller tobaksskattelagens bestämmelse om att cigaretter inte får säljas på annat sätt än i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset. När ett lagakraftvunnet beslut om att vägra lämna ut varorna föreligger bör varorna få förverkas. En bestämmelse härom bör därför tas in i den nya lagen. Det framstår som sannolikt att ett omhändertagande av punktskattepliktig vara eller annan egendom i vissa fall kommer att upphävas utan att någon gör anspråk på egendomen. I sådana fall är det också rimligt att förverka varorna. Det bör därför införas en bestämmelse som gör det möjligt att förverka egendom som har varit omhändertagen och som ingen har gjort anspråk på. I lagrådsremissen föreslog regeringen att förverkande skulle få ske i redovisade fall om ingen gjort anspråk på egendomen från den dag då omhändertagandet upphävdes. Enligt Lagrådets mening måste förverkande enligt denna fakultativa regel kunna underlåtas om, ett anspråk på egendomen visserligen framställts först efter utgången av men innan målet om förverkande har avgjorts. Lagrådet anser vidare att det bör regleras vad som skall gälla, om den som gör anspråk på egendomen inte hämtar egendomen . Regeringen delar Lagrådets uppfattning att förverkande bör kunna underlåtas om någon gör anspråk på egendomen innan målet om förverkande avgjorts. Detta uppnås genom att det föreslås att förverkande inte får ske förrän förflutit från den dag då beslutet att upphäva omhändertagandet fattades. Ett anspråk som framställs men innan målet om förverkande avgjorts får då till följd att det saknas grund för förverkande. Att någon gör anspråk på egendom som varit omhändertagen men låter bli att hämta den uppvisar flera likheter med de fall där inget sådant anspråk framställts. Regeringen anser därför att förverkande även bör få ske om den som gör anspråk på egendomen inte hämtar den. I sådana fall får förverkande inte ske förrän förflutit från den dag då anspråket framställdes. I samtliga fall skall gälla att allmän förvaltningsdomstol skall besluta om förverkande på ansökan av tullmyndighet. 11.11 Särskild rätt till förverkad egendom Regeringens förslag: Särskild rätt till förverkad egendom består om inte även den särskilda rätten förklaras förverkad. Sådan rätt som vunnits genom utmätning eller betalningssäkring upphör om egendomen förklaras förverkad såvida det inte av särskilda skäl förordnas att rätten skall bestå. Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Berör inte förslaget. Skälen för regeringens förslag: Särskild rätt till egendom har bl.a. den som har sålt varor med äganderättsförbehåll eller återtagandeförbehåll. Andra exempel är den återtaganderätt som en säljare kan förbehålla sig enligt konsumentkreditlagen (1992:830) eller lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare. Ett återtagandeförbehåll är sakrättsligt ogiltigt om köparen har rätt att konsumera eller överlåta varan innan han betalat sin skuld till säljaren. Detta gäller oavsett om sådan konsumtion eller överlåtelse skett vid utmätningen eller konkursen. För att ett återtagandeförbehåll skall kunna göras gällande beträffande punktskattepliktiga varor krävs alltså att köparen varken får förbruka varorna eller sälja dem vidare. Det får betraktas som högst ovanligt att en näringsidkare skulle vara beredd att köpa punktskattepliktiga varor under sådana villkor. Det kan därför ifrågasättas om det verkligen finns ett behov av en bestämmelse om särskild rätt till förverkad punktskattepliktig vara. Det nu förda resonemanget är även giltigt i fråga om andra varor än punktskattepliktiga varor. Det bör emellertid påpekas att sådana varor enligt vårt förslag endast får förverkas om omhändertagandet av varorna upphävts och ingen har gjort anspråk på varorna eller den som har gjort anspråk på varorna inte har hämtat dem. Det är dock inte enbart varor som kan komma att förverkas utan förverkande kan även ske av containrar och tankar. Det får förutsättas att containrar och tankar i vissa fall säljs med äganderättsförbehåll. Sådan egendom föreslås endast få förverkas om omhändertagandet upphävts och ingen har gjort anspråk på egendomen eller om den som har gjort anspråk på egendomen inte har hämtat den. Gör ägaren eller annan rättsinnehavare anspråk på egendomen och finns det grund för anspråket kan förverkande inte ske, såvida inte den som framställt anspråket låter bli att hämta egendomen. Det kan dock inte uteslutas att det i enstaka fall finns okända rättsinnehavare. Med hänsyn härtill föreslås att särskild rätt till förverkad egendom skall bestå om inte även den särskilda rätten förklaras förverkad. Det innebär att om länsrätten inte förordnar att den särskilda rätten skall vara förverkad består rätten. Ett beslut om förverkande av särskild rätt kan länsrätten självfallet inte fatta utan yrkande av tullen. I fall tullen har yrkat att inte bara egendomen utan även särskild rätt till egendomen skall förverkas bör följande gälla. Regeringen föreslår i avsnitt 11.10 att punktskattepliktig vara bl.a. skall få förverkas om skatt har påförts varan och skatten inte har betalats . Huruvida den som är ägare till varan är skyldig att betala skatten eller om den skattskyldige är någon annan saknar betydelse. En ägare kan alltså drabbas av ett beslut om förverkande även om han inte är skyldig att betala den skatt som föranlett ansökan om förverkande. För att undvika stötande resultat i fall där den skattskyldige och ägaren inte är identiska föreslås att beslut om förverkande inte skall fattas om det framstår som oskäligt. Liknande resonemang kan föras när det gäller innehavare av särskild rätt till egendom. Det finns alltså behov av att kunna förhindra att ett förverkande leder till stötande resultat för sådana rättsinnehavare. Bestämmelsen om att förverkande inte får ske om det framstår som oskäligt bör därför tillämpas även i förhållande till den som har särskild rätt till den punktskattepliktiga vara som skall förverkas. Vid bedömningen av om förverkandet är oskäligt måste alltså hänsyn även tas rätts-innehavarens situation. Det är vidare nödvändigt att ta ställning till hur ett förverkande av egendom skall påverka sådan rätt som vunnits genom utmätning eller betalningssäkring i egendomen. Enligt bestämmelser om förverkande är huvudregeln att sådan rätt upphör om förverkande sker. Motsvarande bör gälla vid förverkande enligt den nya lagen om punktskattekontroll. I likhet med vad som gäller enligt bör dock regeln inte vara undantagslös. Länsrätten föreslås därför få befogenhet att förordna att rätt som vunnits genom utmätning eller betalningssäkring skall bestå. Meddelar länsrätten inget sådant förordnande upphör alltså rätten. 11.12 Försäljning av förverkad egendom m.m. Regeringens förslag: När ett beslut om förverkande av mineraloljeprodukt eller annan egendom än punktskattepliktig varor vunnit laga kraft skall egendomen säljas genom tullmyndighetens försorg. Om egendomen inte kan säljas får den i stället förstöras. Har förverkande skett på grund av att skattskyldig inte har betalat punktskatt på en omhändertagen mineraloljeprodukt skall försäljningsintäkten användas till att betala punktskatten. Överstiger försäljningsintäkten skattebeloppet skall överskjutande intäkter ges ut till den vars mineraloljeprodukter har förverkats om denne är känd. Annars skall försäljningsintäkten tillfalla staten. I fråga om alkoholvara som har förverkats skall lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. gälla i tillämpliga delar. Har förverkande skett på grund av att en skattskyldig inte har betalat punktskatt på en omhändertagen alkoholvara skall dock försäljningsintäkten användas till att betala punktskatten. Överstiger försäljningsintäkten skattebeloppet skall överskjutande intäkter ges ut till den vars produkter förverkats om denne är känd. Annars skall försäljningsintäkten tillfalla staten. I övriga fall skall försäljningsintäkten ges ut till den vars egendom förverkats om denne är känd och i annat fall tillfalla staten. Tobaksvara som har förverkats skall förstöras. Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller alkohol- och tobaksvaror. Remissinstanserna: Alkoholinspektionen har följande kommentar till förslaget. För att beskattningsmyndigheten över huvud skall kunna sälja förverkade alkoholvaror krävs en konstruktion så att myndigheten får rätt att sälja dryckerna eftersom kommissionsförsäljning inte är tillåten. Dessutom bör formerna för denna försäljning regleras i lag. I 11 kap. 4 § alkohollagen anges att i fråga om sprit, alkoholdrycker och mäsk som kan antas bli förverkade, gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. I 2 § i sistnämnda lag sägs bl.a. att beslagtagen egendom må försäljas till den som är berättigad att tillverka eller bedriva partihandel med sådana varor enligt alkohollagen. En regel motsvarande den som finns i 11 kap. 4 § alkohollagen bör därför tas in i lagförslaget. Därigenom uppfylls förutsättningarna för beskattningsmyndigheten att kunna genomföra denna försäljning på ett sätt som är anpassat till övriga fall av extraordinär alkoholförsäljning. Med hänsyn till marknadens funktion är det emellertid tveksamt i vilken utsträckning beslagtagna varor vid försäljning skall kunna konkurrera med legalt införda varor bl.a. eftersom det inte går att säkerställa ett produkt- och märkningsansvar för den aktuella varan. Av bl.a. dessa skäl torde priserna pressas till ett minimum. Det kommer därför som regel att bli aktuellt att förstöra alkoholvaran istället med hänsyn till ifrågasatt kvalité. Den typ av försäljning som ligger närmast till hands är att förverkade varor säljs för att göras om till teknisk sprit. För detta krävs en anpassning i lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. som inte utesluter denna typ av försäljning. anser att det behövs ytterligare bestämmelser avseende försäljningen av förverkade alkohol- och tobaksvaror. Vidare undrar hur förslaget förhåller sig till alkohollagens bestämmelser om försäljning av alkoholhaltiga drycker. Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 11 kap. 4 § alkohollagen gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i fråga om alkoholdrycker och mäsk som kan antas bli förverkade. Av 23 § varusmugglingslagen följer att lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas om alkoholdrycker tagits i beslag och det kan antas att dryckerna kommer att förverkas enligt varusmugglingslagen. Enligt lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. får alkoholdryck förstöras om varans värde är ringa eller det av annan anledning är försvarligt att förstöra varan. I annat fall får alkoholvaran säljas till den som har parti- eller tillverkningstillstånd enligt alkohollagen. Enligt förordningen (1994:1613) om tobaksskatt skall tobaksvara förstöras om har den förklarats förverkad enligt lagen om tobaksskatt eller varusmugglingslagen. Skälen för regeringens förslag: Det finns inga särskilda regler för handeln med mineraloljeprodukter. Det behövs därför inga särskilda regler för att tullen skall kunna sälja förverkade mineraloljeprodukter utan endast en bestämmelse om att produkterna skall säljas när beslutet om förverkande vunnit laga kraft. Om produkterna inte kan säljas får de i stället förstöras. Dessa bestämmelser skall även gälla i fall annan egendom än punktskattepliktig vara förverkas. Säljs mineraloljeprodukter för vilka skatt påförts skall försäljningsintäkten användas till att betala skatten för produkten. Överstiger försäljningsintäkterna skattebeloppet skall överskjutande intäkter utges till den vars produkt förverkats. Alkoholdrycker som förverkats enligt varusmugglingslagen eller alkohollagen får säljas. Därvid gäller lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. Regeringen anser att motsvarande ordning skall gälla för alkoholdrycker som förverkas enligt den nya lagen om punktskattekontroll. Enligt lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall intäkt från försäljning av förverkad egendom tillfalla staten. Denna bestämmelse skall dock inte tillämpas i fråga om alkoholvaror för vilka skatt påförts. I sådana fall skall försäljningsintäkten i stället användas till att betala skatten. Överstiger försäljningsintäkten skattebeloppet skall överskjutande intäkter utges till den vars alkoholvaror förverkats. Det är rimligt att anta att merparten av de tobaksvaror som kommer att förverkas inte uppfyller tobakslagens krav på varningstext och innehållsdeklaration och inte heller tobaksskattelagens krav på att förpackningen skall vara försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset. För att tullen skall kunna sälja förverkade tobaksvaror torde det därför i de allra flesta fall krävas att tullen vidtar åtgärder för att uppfylla nämnda krav, åtgärder som i många fall kommer att vara så kostsamma att en försäljning inte ter sig försvarbar. Tobakslagens och tobaksskattelagens krav gäller dock endast för varor som bjuds ut till försäljning i . Tullen skulle därför kunna få sälja förverkade tobaksvaror till utlandet. Emellertid skulle tullen knappast kunna garantera tobaksvarornas kvalitet, vilket förmodligen skulle försvåra en försäljning. Regeringen anser därför att tobaksvaror som förverkas enligt den nya lagen om punktskattekontroll skall förstöras. Detta stämmer överens med vad som gäller när tobaksvaror förverkas enligt tobaksskattelagen eller varusmugglingslagen. Det bör i det här sammanhanget påpekas att skyldighet att betala skatt består även efter det att varorna förverkats. Det innebär alltså att om försäljningsintäkterna inte täcker skattebeloppet skall den skattskyldige betala resterande del av beloppet. I lagrådsremissen föreslog regeringen att om egendom säljs för vilken ingen skatt påförts skall försäljningsintäkten tillfalla staten. Lagrådet har yttrat att det i lagrådsremissen inte närmare har motiverats varför överskjutande försäljningsintäkt skall tillfalla ägaren i fall där skatt påförts men inte i övriga fall. Lagrådet kan därför inte bedöma om det finns fog för denna olika behandling och anser därför att frågan bör övervägas närmare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Regeringen anser att det saknas skäl för att ha olika regler för fall där skatt påförts och övriga fall. Det bör därför föreskrivas att säljs egendom för vilken ingen skatt påförts skall försäljningsintäkten ges ut till den vars egendom förverkats om denne är känd och i annan fall tillfalla staten. 12 Straffbestämmelser Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att stanna på anmaning skall dömas till penningböter.