prop · GL0395 · 1998-01-01 00:00:00 — En intagen som inte har fyllt får inte placeras i en anstalt där han vistas tillsammans med intagna om det inte kan anses vara till hans bästa. Den nuvarande bestämmelsen i 8 § KvaL bibehålls för intagna som har fyllt 18 men inte fyllt . Placering på en sluten anstalt skall för alla intagna som inte har fyllt företrädesvis ske på en anstalt med särskild verksamhet för yngre intagna. förslag: Den tolkning av som accepterats i bör inte frångås. Någon lagändring beträffande unga intagna föreslås därför inte. Placering av intagna under skall företrädesvis ske i anstalter som är avsedda för yngre intagna. Ungdomar bör i första hand placeras i öppen anstalt. Minst en öppen och en sluten anstalt inom varje region bör reserveras för yngre intagna. Vid dessa anstalter bör finnas en särskild kompetens för att ta emot ungdomar. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna instämmer i utredningens förslag att den tolkning av som accepterats i inte bör frångås. Enligt kan det i princip aldrig anses vara till barnets bästa att umgås med äldre kriminella. Mot bakgrund av att lagöverträdare under är en grupp som lagstiftningen särbehandlar i övriga avseenden och mot bakgrund av åtaganden enligt är det enligt Barnombuds- mannen nödvändigt med särbestämmelser för denna grupp. Brottsoffer- jourernas riksförbund anser att behandling av ungdomar bättre kan tillgodoses om de samlas i en central avdelning för hela landet. uppger att man har negativa erfarenheter av särskilda anstalter för ungdomar. En koncentration av alltför många unga på ett och samma ställe har givit upphov till svåra disciplin- och ordningsproblem. Bakgrund: Enligt 7 a § KvaL skall den som har behov av utbildning eller behandling som anordnas i viss anstalt, om det är lämpligt, placeras i denna. Vidare skall den placering eftersträvas som är ägnad att främja en ändamålsenlig planering av frigivningen. Behovet av behandling och utbildning gör sig särskilt starkt gällande när det gäller unga personer , som ännu inte har skaffat sig en kriminell identitet. Enligt 8 § KvaL skall vid placering av intagen som ej fyllt särskilt beaktas att han, om ej särskilda skäl föranleder annat, hålles åtskild från sådana intagna som kan inverka menligt på hans anpassning i samhället. principer för placering av intagna under innebär att det i varje enskilt fall skall göras en bedömning av vad som är till den unges bästa. Vid längre fängelsestraff finns det vissa särregler vid placeringen. Allmänt gäller att de unga som dömts till fängelse placeras på Kriminalvårdsanstalten . Anstalten har en anstaltspopulation som till mer än hälften består av unga personer (under ) och ett verkställighetsinnehåll som är inriktat mot yrkesutbildning och studier. Dessutom finns påverkansprogram för särskilda typer av brott, t.ex. program för unga rånare och misshandlare, samt olika former av missbruksrelaterade program. Man har också möjligheter att tillämpa differentiering inom anstalten. Vid en dom till fängelse och däröver, där brottets grovhet och speciella art är knutet till den dömdes psykiska status, kan placering ske vid en av de tre särskilda avdelningarna på Kriminalvårdsanstalten . Varje avdelning har plats för fem intagna. Vid dessa avdelningar placeras unga intagna, upp till omkring , vilka saknar tidigare erfarenhet från anstalt. Avsikten är att man genom att hålla denna grupp avskilda från övriga intagna skall förhindra att de får en kriminell identitet. Sysselsättningen vid dessa avdelningar är huvudsakligen inriktad på studier. De intagna har tillgång till psykolog. Man satsar också på kontakter med utomstående, bl.a. genom idrottsutbyte. Enligt artikel 37 c i skall varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna om det inte kan anses vara till barnets bästa att inte göra detta. har reserverat sig mot artikel 10 i FN- konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, som innehåller ett mer långtgående krav på att hålla ungdomsbrottslingar avskilda från vuxna. När skulle ratificeras föreslog regeringen att man skulle reservera sig även mot denna. ansåg dock att det inte behövdes någon reservation, men att det borde göras en närmare analys av hur långt konventionens krav i denna del får anses gå. Skulle denna analys visa på någon brist i svensk lagstiftning eller praxis på området anfördes att detta naturligtvis borde leda till att en ändring på lämpligt sätt övervägdes (rskr.1989/90:350). Vid sin behandling av var kritisk till att regeringen inte försäkrade att frihetsberövade unga hålls avskilda från vuxna och föreslog att man skulle överväga detta ytterligare. skall lämna en ny rapport till kommittén under innevarande år. har i sitt betänkande Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116 s. 483) som sin mening uttalat att reglerna för placering av unga på anstalt bör utformas i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 37 c i , dvs. att varje frihetsberövat barn skall hållas åtskilt från vuxna, om det inte kan anses vara till barnets bästa att så inte sker. Kommittén har vidare anfört att detta numera synes vara de riktlinjer som kriminalvården tillämpar när den placerar ungdomar . Enligt kommittén bör varje beslut där en intagen under placeras tillsammans med äldre intagna särskilt kunna motiveras. I propositionen Vissa reformer av påföljdssystemet (prop. 1997/98: 96) föreslår regeringen att det skall införas en ny frihetsberövande påföljd, sluten ungdomsvård, för den som har begått brott innan han fyllt . Påföljden är tänkt att vara tidsbestämd. Tiden för sluten ungdomsvård skall bestämmas efter brottets straffvärde till lägst och högst . Påföljden skall kunna utdömas endast om rätten vid en tillämpning av de allmänna reglerna om påföljdsval finner att det finns synnerliga skäl för att döma till fängelse. Förslaget innebär enligt motiven att sluten ungdomsvård i princip kommer att ersätta fängelsestraffet för lagöverträdare under . Skälen för regeringens förslag bestämmelse förs in i KvaL anges i lagstiftningen endast att vid placering av intagna som inte har fyllt särskilt skall beaktas att de, om inte särskilda skäl föranleder annat, hålles avskilda från sådana intagna som kan inverka menligt på deras anpassning i samhället. Någon särskild bestämmelse som tar sikte på intagna som inte har fyllt finns inte. Om man skall hålla intagna under helt åtskilda från vuxna intagna finns, såsom har anfört, endast två alternativa lösningar; antingen samlas de i en central landet eller placeras de nära hemorten men isolerade från andra intagna. Vid ett genomförande av den nya påföljden för ungdomar, sluten ungdomsvård, blir det endast fråga om enstaka fall där unga kommer att dömas till fängelse och dessutom börjar avtjäna straffet innan de blir myndiga. Det torde kunna förutsägas att det i samtliga dessa fall kommer att röra sig om mycket långa straff för grova våldsbrott som mord eller dråp. I praktiken skulle därför den ursprungliga placeringen med nuvarande rutiner alltid ske på en av de tre särskilda avdelningarna vid Norrköpingsanstalten eller, möjligtvis, på Mariefredsanstalten. Det finns olika uppfattningar om den nuvarande bestämmelsen i 8 § KvaL fullt ut svarar mot det åtagande har gjort genom ratificeringen av . Enligt regeringens mening finns det skäl att - såsom också uttalat - ta in bestämmelsen från direkt i lagstiftningen och i en särskild regel föreskriva att intagna som inte har fyllt endast får komma i kontakt med vuxna intagna om detta kan anses vara till den unges bästa. Däremot bör det inte införas något absolut förbud mot att intagna under kommer i kontakt med intagna som har uppnått myndighetsåldern. En sådan ordning skulle rent faktiskt kunna komma att stå i strid med allmänna krav på att alltid se till barnets bästa. Vid ett genomförande av den nya ungdomspåföljden sluten ungdomsvård torde nämligen som nämnts tidigare antalet intagna under bli så få till antalet att alternativet till att tillåta en viss integrering mellan dem och andra intagna i praktiken blir att deras straff skulle verkställas mer eller mindre i avskildhet. En sådan ordning med isolering från andra intagna skulle säkerligen i många fall få betydligt mer negativa konsekvenser för en ung intagen jämfört med att han eller hon i viss utsträckning kommer i kontakt med andra intagna som är . En sådan ordning är därför normalt inte till den unges bästa. Det bör dock poängteras att det naturligtvis i varje enskilt fall skall göras en individuell prövning av vad som är till den unges bästa i detta hänseende. Vad som också bör betonas är att den unge inte kommer i kontakt med intagna som kan bedömas inverka menligt på hans möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet. Vid denna bedömning bör beaktas i vilken omfattning den unge kommer i kontakt med andra medintagna. Mycket stora krav måste ställas beträffande de intagna som den unge träffar , t.ex. de som bor på samma avdelning eller de som den unge har sysselsättning tillsammans med. När det gäller intagna som den unge träffar och i närvaro av vårdarpersonal t.ex. i samband med idrott är riskerna för negativ inverkan mindre. Det är inte heller med nödvändighet så att andra intagna under alltid är ett lämpligt sällskap för den unge. Det är av vital betydelse att man motverkar att ungdomar skaffar sig och befäster en kriminell identitet under vistelsen i anstalt. Verkställigheten bör därför så långt det är möjligt vara ägnad att bryta en sådan utveckling. Enligt regeringens bedömning medför en placering på en särskild avdelning med mycket få intagna och med särskild verksamhet för yngre fängelsedömda inriktat mot studier och arbetsträning en i det sammanhanget godtagbar lösning. Vad som sagts bör inte skymma det faktum att det slutliga målet måste vara att straffsystemet är utformat på ett sådant sätt att lagöverträdare under inte döms till fängelse överhuvudtaget. Kraftfulla åtgärder inom ramen för eller på ett särskilt ungdomshem är oftast såväl ur den unges som ur samhällets synvinkel att föredra. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att bestämmelse förs in i KvaL. Placering i som inte har fyllt Enligt regeringens mening bör intagna som har fyllt men som är alltjämt i viss mån särbehandlas. För denna kategori krävs enligt 30 kap. 5 § BrB särskilda skäl för att välja fängelse som påföljd. Det ter sig därför naturligt att de i viss mån blir föremål för en särskild behandling också på verkställighetsstadiet. Den nuvarande bestämmelsen i 8 § KvaL bör därför behållas för dessa intagna. Placering på en anstalt med särskild verksamhet för yngre intagna Som huvudregel gäller enligt 7 § KvaL för alla intagna en presumtion för placering på en öppen anstalt. Den regeln gäller således även dem som inte har fyllt . Det saknas därför enligt regeringens uppfattning skäl att därutöver särskilt föreskriva att den som inte fyllt företrädesvis skall placeras på en öppen anstalt. Utredningens förslag i den delen bör följaktligen inte genomföras. Däremot är det rent allmänt så att intagning i en öppen anstalt ofta är mindre skadligt för yngre intagna än om de tas in på en sluten anstalt. I det perspektivet kan det hävdas att presumtionen i 7 § KvaL gör sig gällande med särskild styrka beträffande just yngre fängelsedömda. Till denna kategori kan framför allt de som döms till fängelse huvudsakligen på grund av brottets art hänföras. Det gäller särskilt dem som döms till korta fängelsestraff för t.ex. grovt rattfylleri och misshandel. Dock bör noteras att en övervägande majoritet av dem torde kunna avtjäna sitt fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Ytterst blir det en avvägning i det enskilda fallet som blir avgörande för vilken placering som skall väljas. Det är emellertid viktigt att det i lag slås fast att en intagen som inte har fyllt och som placeras på en sluten anstalt företrädesvis skall placeras på en anstalt med särskild verksamhet för yngre intagna. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse med denna innebörd tas in i KvaL. Därigenom markeras den vikt som bör läggas vid att bryta utvecklingen för den som är på väg att etablera eller befästa en kriminell identitet. Inom kriminalvården finns det redan brottsrelaterade program som riktar sig särskilt till yngre fängelsedömda. Programverksamheten är under utveckling och nya program som särskilt riktar sig till unga intagna håller på att arbetas fram. Regeringen ser detta som en angelägen och prioriterad uppgift för kriminalvården. Den föreslagna ändringen i KvaL bör kunna utgöra en drivkraft för en fortsatt utveckling av denna programverksamhet. 8 Kvinnor i anstalt Regeringens förslag: En särskild bestämmelse om placering av kvinnor tas in i KvaL. Kvinnor som avtjänar ett fängelsestraff skall normalt placeras i anstalter eller avdelningar i en anstalt avsedda för enbart kvinnor. En kvinna skall inte heller utan eget medgivande kunna placeras i en annan anstalt. förslag överensstämmer med regeringens utgångspunkter men regeringens förslag innebär en starkare presumtion för en placering på en anstalt eller avdelning avsedd för enbart kvinnor. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig i denna del tillstyrker utredningens förslag. framhåller dock att antalet kvinnor i anstaltspopulationen är så litet att detta utgör en begränsning av antalet renodlade kvinnoanstalter och att det därför även i fortsättningen måste finnas vissa blandade anstalter. Enligt är det viktigt att antalet kvinnor vid en anstalt blir tillräckligt stort för att skapa en meningsfull verksamhet utifrån kvinnors särskilda behov. Kriminalvårdsregionen i anser att det kan vara problem att inhämta samtycke från kvinnor på fri fot och anser därför att det i lagtexten i stället bör framgå att en kvinna, som så begär, alltid skall placeras i en anstalt där gemensamhet med manliga intagna inte förekommer. Bakgrund: Andelen kvinnor som är inskrivna i anstalt har mer än fördubblats . utgör andelen kvinnor av den vid varje tid förekommande anstaltspopulationen. fanns 184 intagna kvinnor. Enligt beräkningar kommer ca 300 kvinnor att avtjäna sitt fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Framför allt gäller detta kvinnor som annars hade placerats på öppna anstalter. Som framgår av redovisningen i betänkande består de intagna kvinnorna nämligen, något förenklat, av två huvudgrupper. En stor grupp utgörs av kvinnor som avtjänar korta fängelsestraff, t.ex. för grovt rattfylleri. De är sällan tidigare straffade och lever normalt under ordnade förhållanden. De avtjänar normalt sitt straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll eller så placeras de på öppna anstalter. Den andra huvudgruppen är kvinnor som lever i kriminella miljöer och som har omfattande missbruksproblem. Undersökningar har visat att närmare hälften av de kvinnliga intagna har narkotikaproblem. En vanlig uppfattning bland anstaltspersonalen är att många av kvinnorna i den andra gruppen är mycket mer nedgångna än intagna män. Det sagda gäller särskilt vid den första verkställigheten. Dessa kvinnor, ofta med ett långvarigt missbruk, har ett stort behov av stöd och hjälp för att komma till rätta med sin livssituation. För denna grupp finns det därför sammantaget starka skäl för en placering på en sluten anstalt. standardminimiregler för behandling av interner föreskriver att män och kvinnor skall, såvitt möjligt, placeras i skilda anstalter. Vid anstalter som tar emot både män och kvinnor skall den del av anläggningen som är avsedd för kvinnor vara helt skild från andra delar av anläggningen. Enligt artikel 11 i de europeiska fängelsereglerna skall manliga och kvinnliga intagna i princip hållas skilda från varandra. De kan dock delta tillsammans i organiserade aktiviteter vilka ingår som inslag i ett uppgjort behandlingsprogram. Till skillnad från tidigare lagstiftning innehåller KvaL inga bestämmelser om att män och kvinnor skall hållas åtskilda. De tidigare reglerna fanns i lagen (1964:541) om behandling i fångvårdsanstalt. I den lagen föreskrevs i 25 § andra stycket att män och kvinnor skulle hållas åtskilda, såvitt möjligt i särskilda anstalter. Denna bestämmelse hade överförts från äldre lagstiftning. I förarbetena till KvaL framhöll departementschefen att det inte behövdes någon särskild lagbestämmelse om att män och kvinnor skulle hållas åtskilda. Vidare anfördes att det inte torde vara möjligt att inrätta särskilda lokalanstalter för kvinnor inom ramen för det nya anstaltssystemet, eftersom de kvinnliga intagna var så få till antalet. För att tillgodose även kvinnornas behov av anstaltsplacering i närheten av hemorten föreslogs att särskilda avdelningar för kvinnor skulle inrättas vid vissa lokalanstalter. (se prop. 1974:20 s. 91) har vid upprepade tillfällen uttalat att det är angeläget dels att alla kvinnor som så önskar kan genomföra sin anstaltsvistelse skilda från manliga intagna, dels att intagna kvinnors särskilda behov kan tillgodoses också i anstalter med både manliga och kvinnliga intagna (se 1990/91:JuU17 s. 14). när lade fram sina förslag (1993) var kvinnor placerade på en mängd olika anstalter. Förutom på kvinnoanstalterna Hinseberg och Färingsö fanns det 84 kvinnoplatser på åtta slutna och tio öppna lokalanstalter. Antalet kvinnoplatser på de olika anstalterna var med några få undantag begränsade till några få, upp till ca fem platser. Särskilda drogprogram för kvinnor fanns endast vid de två renodlade kvinnoanstalterna. Vid de andra anstalterna erbjöds kvinnorna med något undantag samma verksamhet som männen. har det skett en utveckling inom kriminalvården mot att i större utsträckning koncentrera kvinnoplatserna till ett färre antal anstalter för att få ett tillräckligt klientunderlag till uppbyggnad av en verksamhet som riktar sig särskilt till kvinnor. finns tre anstalter, Hinseberg (klass II-IV), Färingsö (klass III) och Ljustadalen (klass IV) som enbart är avdelade för kvinnor. På ytterligare två anstalter med särskilda kvinnoplatser, (klass IV) och (klass III), finns både kvinnor och män, men vid anstalten i förekommer ingen gemensamhet med manliga intagna och den kan därför i praktiken sägas vara en renodlad kvinnoanstalt. Från tid till annan placeras kvinnor också på andra blandade anstalter, ofta i samband med frigång i slutet av verkställigheten eller för att tillgodose särskilda önskemål om närhet till hemorten. Inom kriminalvården pågår dock ett arbete med att ersätta dessa platser med särskilda utslussningsplatser i anslutning till de anstalter eller avdelningar som är avsedda för enbart kvinnor. Skälen för regeringens förslag: I likhet med anser regeringen att det är angeläget att straffverkställigheten för kvinnor utformas så att de inte utsätts för förtryck av kriminella män i kriminalvårdsanstalt. Det är också viktigt att verkställighetsinnehållet kan anpassas efter kvinnornas särskilda behov. Inom kriminalvården har man dessutom den erfarenheten att kvinnor får en bättre verkställighet och bättre förutsättningar inför frigivningen om de avtjänar sitt straff utan att komma i kontakt med manliga intagna. Med hänsyn härtill och mot bakgrund av de internationella reglerna om att män och kvinnor i princip bör hållas åtskilda anser regeringen att utgångspunkten måste vara att kvinnor normalt skall placeras i anstalter eller avskilda avdelningar avsedda för enbart kvinnor. Vad som har sagts bör komma till uttryck genom att det i KvaL införs en särskild bestämmelse för placering av kvinnor i anstalt med detta innehåll. Enligt regeringens bedömning måste det åtminstone för finnas kvar någon eller några blandade anstalter. Den föreslagna placeringsregeln bör därför utformas som en presumtion för och inte som ett krav på en placering vid en renodlad kvinnoanstalt eller kvinnoavdelning. är det möjligt att dessa platser på blandade anstalter kan ersättas av särskilda utslussningsplatser i anslutning till de renodlade kvinnoanstalterna eller kvinnoavdelningarna. Alla kvinnor bör emellertid enligt regeringens mening ha en ovillkorlig och lagstadgad rätt att avtjäna fängelsestraffet utan att komma i kontakt med manliga intagna. Att som Kriminalvårdsregionen i föreslagit göra detta beroende av om kvinnan själv begärt det är enligt regeringens mening inte tillräckligt, utan placering i en anstalt där hon vistas tillsammans med manliga intagna bör endast få ske om kvinnan har lämnat sitt medgivande därtill. Införandet av en sådan rätt till placering på en renodlad kvinnoanstalt är ett viktigt led i arbetet med att skapa förutsättningar för en trygg och effektiv verkställighet för utsatta kvinnor. Önskemål om placering på en anstalt utan någon gemensamhet med män torde tillgodoses av kriminalvården, men det är en viktig markering att rätten därtill framgår av lag. 9 Sysselsättning och behandling Regeringens förslag: Arbete och andra former av sysselsättning som utbildning, undervisning, arbetsträning och social färdighetsträning jämställs och integreras med varandra. Särskilt anordnad verksamhet som syftar till att motverka brott eller missbruk förs in som en särskild form av sysselsättning. förslag: En sysselsättningsplikt skall fortfarande gälla. Behöver den intagne genomgå utbildning eller annan sysselsättning än arbete, skall han ha rätt och skyldighet att göra det på arbetstid. Undantagen från sysselsättningsplikten för dem som erhåller ålders- eller förtidspension skall finnas kvar. Ett rikt utbud av utbildning med olika inriktning bör eftersträvas så att man underlättar för den intagne att finna en för honom lämplig utbildning. bör kriminalvården fästa större vikt vid utbildning och mindre vid produktion. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig delar kommitténs uppfattning att sysselsättningsplikten skall behållas och att utbildning bör tillmätas större betydelse . Kriminalvårds- styrelsen och flera av kriminalvårdens regionmyndigheter pekar på att den alltmer utbyggda programverksamheten bör lyftas fram som ett viktigt moment i verkställighetsinnehållet. Styrelsen framhåller att programverksamheten bör intensifieras och integreras med arbete och utbildning. En intagen skall enligt 10 § KvaL beredas lämpligt arbete som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet. Har han behov av undervisning, utbildning, arbetsträning eller någon annan sysselsättning eller av medicinskpsykologisk behandling eller någon annan särskild behandling, skall enligt andra stycket nämnda paragraf sådan beredas honom , om det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och den intagnes förutsättningar. Enligt 12 § KvaL är den intagne skyldig att utföra det arbete, delta i den undervisning, utbildning eller arbetsträning eller ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. Med andra ord råder en sysselsättningsplikt. Den som erhåller ålderspension får dock inte åläggas någon sysselsättning. En intagen som erhåller förtidspension eller sjukbidrag får åläggas sysselsättning enbart av sådan art och omfattning som kan anses lämplig för honom. Det är förutsatt att sysselsättningsplikten inte omfattar behandling av mera medicinsk karaktär. Under senare har det inom kriminalvården pågått ett arbete med att utveckla ett mer målinriktat verkställighetsinnehåll, vilket bl.a. tagit sig uttryck i tillkomsten av en programverksamhet. Programmen kan bestå av arbete, teoretisk och praktisk utbildning, brotts- och missbruksrelaterade program och social färdighetsträning men det finns också t.ex. fritids-, kultur- och friskvårdsprogram. Brotts- och missbruksrelaterade program utgör en särskild form av program som tar sin utgångspunkt i de intagnas kriminalitet, deras brott eller missbruk och syftar till att förebygga återfall i brott eller missbruk. benämns de påverkansprogram. Programmen inriktas mot åtgärder som visats eller kan antas leda till att risken för återfall i brott minskar. De kan ta sikte på arten av missbruk eller en specifik brottstyp men kan också vända sig till en viss målgrupp.