prop · GL0335 · 1998-01-01 00:00:00 — Denne har inte rätt att få betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gentemot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. Om bilägaren låter någon annan än tillverkaren avhjälpa brist som omfattas av tillverkarens ansvar enligt 6 § och därvid anlitar någon som yrkesmässigt utför bil- reparationer, är tillverkaren skyldig att betala skälig ersättning för reparationen till den som har utfört arbetet. Denne har inte rätt att få betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gent- emot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. 3 Senaste lydelse 1995:1387. 4 Senaste lydelse 1989:317. Anspråk på ersättning som avses i första stycket skall, om inte tillverkaren medger annat, åtföljas av en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och en utredning om resultatet av reparationen. Tillverkaren har rätt att från det att han fick del av ersättningsan- språket kräva att den som har utfört arbetet tillställer tillverkaren på dennes bekostnad de delar som har bytts ut vid reparationen. Tillverkaren får inte ifrågasätta betalningsskyldigheten har förflutit efter det att han fick del av ersättningsanspråket och, om han har krävt att erhålla utbytta delar, dessa delar tillställdes honom. Om tillverkaren har betalat ersättning som avses i första stycket, får han därefter inte gentemot bilägaren åberopa brist i reparationen som sådan omständighet som avses i 6 § andra stycket. 7 §5 Visar det sig beträffande av- gasgodkända fordon av viss typ att de krav på begränsning av utsläpp som har föreskrivits med stöd av 3 § eller som gäller för den miljöklass som fordonen tillhör inte uppfylls i godtagbar utsträckning, skall den myndighet som regeringen bestämmer förelägga tillverkaren att vidta de åtgärder som behövs för att bristerna skall avhjälpas. Före- läggandet får förenas med vite. Visar det sig beträffande fordon av viss typ att de krav på be- gränsning av utsläpp som har föreskrivits med stöd av 3 § eller som gäller för den miljöklass som fordonen tillhör inte uppfylls i godtagbar utsträckning, skall den myndighet som regeringen bestämmer förelägga tillverkaren att vidta de åtgärder som behövs för att bristerna skall avhjälpas. Föreläggandet får förenas med vite. 5 Senaste lydelse 1991:655. För fordon som tillverkats utom- lands svarar tillverkarens ställ- företrädare i solidariskt med tillverkaren för de förpliktel- ser som tillverkaren har enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Ställföreträdare är den som 1. anmäls som behörig sådan vid ansökan om miljöklassning, eller, om anmälan inte görs, 2. yrkesmässigt för in fordon till för försäljning här. 9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att särskilda avgifter skall tas ut för prövning för av- gasgodkännande samt för tillsyn och annan kontroll enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen (kontrollavgift). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att särskilda avgifter skall tas ut för tillsyn och kontroll enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen (kontrollavgift). 11 §6 Ett beslut av en myndighet om föreläggande enligt 5 och 7 §§ eller om kontrollavgift eller dis- pensavgift i ett särskilt fall enligt 9 och 10 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. beslut i enskilda fall enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . 6 Senaste lydelse 1996:542. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i bilavgaslagen (1986:1386). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget har lagts fram som en följd av ett s.k. artikel 169-förfarande som inletts av och ett förhandsavgörande av EG- domstolen. Förslaget innebär att systemet med krav på s.k. avgasgod- kännande som förutsättning för registrering av bilar slopas. Artikel 169- förfarandet rör också bl.a. frågan huruvida det svenska återkallelsesyste- met är förenligt med EG-rätten. Lagrådet går i detta lagstiftningsärende inte in på den frågan. 6 och 6 a §§ Kravet på avgasgodkännande är f.n. den grund på vilken bilavgaslagen är uppbyggd. Ett avgasgodkännande förutsätter att tillverkaren gentemot bilägarna åtar sig att kostnadsfritt avhjälpa brister på avgassystemet under viss del av bilens livstid. Detta kan sägas utgöra ett mellanting mellan civilrättslig och offentligrättslig reglering, där dock det offentligrättsliga inslaget överväger, genom att åtagandet är en förutsättning för det administrativa avgasgodkännandet och genom att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om omfattningen av det åtagande som tillverkaren skall lämna för att få ett sådant godkännande. När systemet med avgasgodkännande tas bort föreslås i stället till- verkarens ansvar gentemot bilägarna bli reglerat direkt i lagen genom 6 och 6 a §§. Dessa paragrafer kommer alltså att innehålla föreskrifter om ekonomiska förhållanden mellan enskilda. Uppkommer tvist om ansvarets omfattning eller fullgörande måste tvisten i sista hand slitas av allmän domstol. Detta innebär att fråga är om rent civilrättsliga bestämmelser, som regleras i 8 kap. 2 § regeringsformen. Regeringen kan därför inte med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen bemyndigas att meddela föreskrifter i de ämnen som behandlas i 6 och 6 a §§. I den mån verkställighetsföreskrifter kan användas för att komplettera en lag även om lagen faller inom det obligatoriska lagområdet (se Holmberg-Stjernquist, Grundlagarna, s. 288 ff, , Normgivningsmakten enligt regeringsform, 2 uppl. 1989 s. 131 ff och , Legalitetsprincipen vid inkomstbeskattningen, 1995 s. 129 ff) får regleringen i vart fall inte tillföras något väsentligt nytt genom de av regeringen beslutade föreskrifterna. Innehållet i de till 6 och 6 a §§ hänförliga föreskrifterna i 10-11 a §§ bilavgasförordningen (1991:1481) måste under angivna förutsättningar anses i åtskilliga hänseenden gå betydligt utöver vad som skulle kunna godtas. På grund av det anförda bör bemyndigandet för regeringen i 6 § tredje stycket utgå. De bestämmelser om tillverkarens ansvar i 10-11 a §§ bilavgasförordningen som alltjämt anses böra gälla och som är av civilrättslig art bör i stället tas in i bilavgaslagen. Det kan inte ankomma på lagrådet att utforma förslag till lagtext i det hänseendet. Enligt 6 § första stycket har tillverkaren av "motorfordon" ett ansvar för att fordonen uppfyller de krav som föreskrivits med stöd av 3 §. F.n. avser sådana krav endast bilar, alltså inte alla de kategorier av motor- drivna fordon som faller under definitionen av motorfordon i fordon- skungörelsen (1972:595); den definitionen omfattar även motorcyklar och mopeder. En bestämmelse om ansvar bör emellertid inte omfatta fordon för vilka några krav inte gäller. F.n. åstadkoms denna begränsning genom att i 6 § talas endast om fordon, varmed avses motordrivna fordon som bilavgaslagen i övrigt omfattar, medan 8 § innehåller att regeringen får meddela föreskrifter som inskränker tillämpningen av 6 och 7 §§ till vissa slag av motordrivna fordon. Som sagts beträffande 6 § tredje stycket är konstruktionen med ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter i fråga om de ämnen som regleras i 6 och 6 a §§ inte möjlig. Tillverkaransvarets tillämpningsområde bör därför regleras direkt i 6 §. De begrepp som härvid skall användas torde kunna hämtas från bilavgasförordningen. Nackdelen med denna konstruktion är att lagtexten måste ändras om tillverkaransvaret skall avse nya fordonstyper. Åt detta synes emellertid med den ordning som valts för att tillverkaransvaret skall inträda inte något vara att göra. 7 a § Förslaget i paragrafen tar bl.a. sikte på den situationen att tillverkaren inte anmält någon representant. Eftersom systemet med avgasgodkännande tas bort och en anmälan om miljöklassning saknar mening för tillverkaren om han ändå inte räknar med att fordonet skall hänföras till högre miljöklass än klass 3, torde åtminstone i teorin åtskilliga sådana fall kunna inträffa. Det är oegentligt att kalla den som inte utsetts av tillverkaren för tillverkarens ställföreträdare. När det gäller kostnaderna för åtgärderna finns det ett uttryckligt undantag i 11 a § bilavgasförordningen om att en bil som tagits in av en privatperson till under vissa förhållanden inte omfattas av tillverkarens kostnadsansvar. Som ovan anförts låter sig bestämmelserna i 6 § om tillverkaransvaret inte inskränkas genom föreskrifter meddelade av regeringen. Lagen bör därför utformas så att undantag görs för vissa fall när tillverkaren inte skall ha något till- verkaransvar. Lagrådet har under föredragningen av remissen fått upplysningen att några ändringar i sak av tillverkaransvarets omfattning inte är avsedda. I den praktiska tillämpningen synes enligt de uppgifter Lagrådet fått något ansvar över huvud taget inte läggas på tillverkaren i fråga om sidoimporten, som inte torde omfattas av de åtaganden tillverkaren lämnar för att få avgasgodkännande och för vilken han av naturliga skäl inte utsett någon ställföreträdare. Om denna ordning skall upprätthållas bör bilavgaslagen utformas så att det av lagtexten framgår att tillverkaren inte svarar för sidoimporten. Tillverkarens ansvar enligt bilavgaslagen bör i så fall övertas av den som yrkesmässigt i landet fört in de bilar som det är fråga om. Om dessa utgångspunkter är riktiga skulle paragrafen kunna ges följande utformning: "I fråga om fordon som tillverkats utomlands svarar den som vid ansökan om miljöklassning anmälts som behörig ställföreträdare i för tillverkaren eller, om sådan anmälan inte skett, den som annars yrkes- mässigt för in fordon till för tillverkarens räkning solidariskt med tillverkaren för de förpliktelser som tillverkaren har enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Tillverkaren är inte ansvarig för fordon som införts till av någon annan än honom själv, hans ställföreträdare eller den som annars yrkesmässigt för in fordon till för hans räkning. I sådana fall skall i hans ställe den som yrkesmässigt har fört in de fordon som är i fråga svara för de förpliktelser som tillverkaren enligt denna lag eller de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen har för fordonen." Det bör tilläggas att föreskrifter meddelade med stöd av lagen som förut anförts inte kan avse ansvaret enligt 6 § men väl ansvaret enligt 7 §. Som bestämmelsen är utformad omfattar den såväl kostnadsansvaret enligt 6 § som skyldigheten att vidta åtgärder enligt 7 §. Det kan emellertid ifrågasättas om inte tillverkaren bör vara skyldig att vidta åtgärder enligt 7 § även i fråga om bilar som privatpersoner importerat för enskilt bruk, ehuru kostnaderna för åtgärderna i så fall skall drabba bilägarna. Frågan kan måhända komma att lösas inom ramen för det arbete som pågår rörande nya gemenskapsrättsliga regler för ett till- verkaransvar för personbilar med krav på avgasreningens hållbarhet. 8 § Enligt denna paragraf får regeringen meddela föreskrifter som inskränker tillämpningen av 6 och 7 §§ till vissa slag av motordrivna fordon. Som förut anförts är något bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter i de ämnen som behandlas i 6 § inte möjligt, medan motsatsen gäller beträffande 7 §. Hänvisningen till 6 § bör därför utgå. Bättre parallellitet mellan olika bestämmelser skulle uppnås, om ifrågavarande inskränkningar inarbetas i 7 § på motsvarande sätt som Lagrådet föreslagit i fråga om 6 § och 8 § får upphöra att gälla. Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för inför, ändrar, upp- bakomliggande EG- häver eller upprepar regler ett normgivnings- bemyndigande Lag om ändring i 6 §, 7 §, 8 § bilavgaslagen (1986:1386) Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Föredragande: statsrådet . Regeringen beslutar proposition 1997/98:35 Vissa avgasfrågor.