prop · GL0315 · 1998-01-01 00:00:00 — Vidare föreslår utredningen att straffskalan för brott mot informationsskyldigheten bestäms till densamma som för brott mot skyldigheten att förhindra spridning och att ringa fall av överträdelse av informationsskyldigheten inte skall vara straffbar samt att förverkande skall kunna ske även vid brott mot informationsskyldigheten. Remissinstanserna: anser att straffbestämmelsen bör behandla uppsåtligt brott, såväl av normalgraden som grovt, jämte oaktsamhet i skilda paragrafer eller stycken. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering anför att straffet bör vara detsamma som för hets mot folkgrupp, dvs. fängelse i högst och att även ringa brott bör straffas med böter. förespråkar att en för- seelse mot skyldigheten att lämna information inte får samma straffskala som brott mot skyldigheten att förhindra fortsatt spridning av med- delanden. vid anför att även grovt åsidosättande av uppsiktsplikten bör straffbeläggas, eftersom en tillhandahållare annars kan hålla sig omedveten om vilka meddelanden som passerar tjänsten. Riksåklagaren och föreslår av samma skäl att även oaktsamma överträdelser av skyldigheten att förhindra spridning straffbeläggs. Justitiekanslern framhåller att datorer kan användas för verksamhet som skyddas av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen och att förverkande inte kan äga rum vid brott mot grundlagarna samt uttalar att förverkandebestämmelsen mot denna bakgrund framstår som alltför långtgående för att kunna godtas som en begränsning av den yttrandefrihet som var och en är tillförsäkrad enligt regeringsformen. Även ifrågasätter av liknande skäl förverkandebestämmelsen. anser att förverkande enbart skall kunna ske när det är fråga om brott mot skyldigheten att hindra fortsatt spridning av meddelanden. Skälen för regeringens förslag: Straff Den som bryter mot skyldigheten att lämna viss information och att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av vissa meddelanden måste kunna ställas till ansvar. Brott mot informationsskyldigheten bör vara straffbart både när det sker med uppsåt och av oaktsamhet. Eftersom detta brott närmast är en ordningsförseelse bör bara böter kunna följa på brottet. Något behov av att införa ansvar för grovt brott finns inte. Skyldigheten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av tidigare angivna slag av meddelanden bör inträda när tillhandahållaren får kännedom om förekomsten av meddelandet. Sådan kännedom kan tillhandahållaren få genom att själv läsa meddelandet eller genom att någon gör honom uppmärksam på meddelandet. För att förhindra att tillhandahållaren håller sig okunnig om vilka meddelanden som finns i tjänsten bör straffansvar även kunna inträda för den som av grov oaktsamhet underlåter att ta bort ett meddelande eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. När det gäller att bedöma om en tillhandahållare har förfarit grovt oaktsamt får ledning främst sökas i hur tillhandahållaren har uppfyllt sin plikt att ha uppsikt över tjänsten. För det fall att tillhandahållaren åsidosatt uppsiktsplikten och tillhandahållaren till följd därav har underlåtit att ta bort sådana meddelanden som anges i 5 § första stycket bör straffansvar kunna komma i fråga. Som angetts ovan i avsnitt 4.2.3 är antalet meddelanden i den elektroniska anslagstavlan ibland så stort att det inte är rimligt att kräva att tillhandahållaren aktivt kontrollerar meddelandena. Det bör i dessa fall kunna räcka för att undvika straffansvar att en möjlighet inrättas för användare att påtala förekomsten av meddelanden av det slag tillhandahållaren har skyldighet att ta bort under förutsättning att uppföljande åtgärder sätts in efter det att någon påtalat förekomsten av ett straffbart meddelande i tjänsten. Om straffbara meddelanden ofta förekommit i en tjänst måste dock kravet på åtgärder av tillhandahållaren sättas högre och ett större inslag av aktiva åtgärder bör då krävas. Det bör också kunna anses som straffbart om tillhandahållaren uppdragit åt någon annan att hålla uppsikt över tjänsten och tillhandahållaren varit grovt oaktsam när det gäller valet av denne person. Straffskalan för normalgraden av brott mot skyldigheten att förhindra spridning av vissa meddelanden bör sträcka sig från böter till fängelse . Vid grovt brott bör dock straffet vara fängelse i högst . Grovt brott bör komma i fråga när förekomsten av det slag av meddelanden som anges i 5 § första stycket har haft mycket stor omfattning eller det är fråga om upprepade förseelser. För att undvika lagföring av mindre allvarliga förseelser bör det i ringa fall inte kunna dömas till ansvar. Om det är fråga om ett enstaka meddelande i en för övrigt seriös verksamhet kan detta betraktas som ringa fall. Den närmare avgränsningen mellan ringa fall och brott av normalgraden får ske i rättstillämpningen. Ansvar enligt den särskilda lagen i fråga om skyldigheten att ta bort vissa meddelanden bör inte inträda om tillhandahållaren kan dömas till ansvar enligt . Om en tillhandahållare kan dömas för brott enligt de i 5 § första stycket 1 angivna bestämmelserna, antingen som gärningsman eller som medverkande, skall alltså inte bestämmelsen tillämpas. Detsamma gäller om gärningen ryms i något annat straffbart förfarande i . Straffbestämmelserna i den särskilda lagen bör även vara subsidiärt tillämpliga i förhållande till straffbestämmelserna i upphovsrättslagen. Förverkande Regeringen delar inte synpunkten att en förverkandebestämmelse är olämplig. En förverkandemöjlighet är ett viktigt komplement till straffbestämmelsen, främst för att hindra fortsatt brottslighet. Det är därför angeläget att det införs en möjlighet att förverka datorer och andra hjälpmedel, såsom datorprogram, som har använts vid brott enligt lagen. Förverkande bör, förutom när det behövs för att förhindra fortsatt brottslighet, även kunna ske när det framstår som stötande att gärningsmannen får behålla de hjälpmedel han använt vid brott mot lagen. Förverkande bör bara komma i fråga vid brott mot skyldigheten att förhindra spridning av vissa meddelanden. Lagrådet har anfört att förverkandebestämmelsen kan föranleda tillämpningsproblem och pekat på att i fall där en tillhandahållare disponerar över ett flertal datorer kan det vara tveksamt vilken av datorerna som kommit till användning vid brott enligt 7 §. Lagrådet har vidare pekat på att i fall där ett stort antal datorer helt eller delvis kommit till användning, kan det framstå som alltför långtgående att förklara samtliga datorer förverkade. Lagrådet har därför förordat att förverkandebestämmelsen övervägs ytterligare. Regeringen anser att en förverkandepåföljd är nödvändig av de skäl som ovan anförts. Det förhållandet att det kan vara oklart vilken dator som använts utgör inte något skäl mot att ha en möjlighet att förverka datorer m.m. Sådana situationer kan uppstå vid tillämpningen av många liknande förverkandebestämmelser. Regeringen delar däremot synpunkten att, i t.ex. den andra av Lagrådet påtalade situationen, förverkande ibland kan framstå som långtgående. Det bör därför uttryckligen anges i lagen att förverkandet helt eller delvis kan underlåtas om förverkandet är oskäligt. 5 Datalagens tillämplighet Regeringens bedömning: Ytterligare överväganden krävs i fråga om undantag från datalagens bestämmelser. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ett undantag görs för elektroniska anslagstavlor beträffande huvuddelen av datalagens bestämmelser. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har uttalat någon uppfattning i frågan tillstyrker förslaget men några, bl.a och Spri ifrågasätter om det föreslagna undantaget är förenligt med dataskyddsdirektivet. Skälen för regeringens bedömning: antog EG direktivet 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. En parlamentarisk utredning, , lade fram betänkandet Integritet, Offentlighet, Informationsteknik (SOU 1997:39), med förslag till bl.a. hur direktivet skall genomföras i svensk rätt. Det av utredningen föreslagna undantaget från datalagen (1973:289) måste analyseras utifrån förslag samt de synpunkter som framförs och de överväganden som görs under beredningen av kommitténs förslag. Något förslag läggs därför inte fram i detta sammanhang. 6 Internationellt samarbete och självreglering Regeringens bedömning: För att få till stånd effektiva lösningar på problemen med spridning av straffbara meddelanden genom globala kommunikationsnät krävs internationellt samarbete. bör aktivt delta såväl i försök att få till stånd en självreglering av förhållandena på området som i diskussioner kring mer ingripande regleringar. Utredningens bedömning: Utredningen uttalar att det främst är med hjälp av internationella överenskommelser som man bör söka komma till rätta med missbruk och avarter och att det är en angelägen uppgift att från svensk sida verka för att sådana överenskommelser kommer till stånd. Remissinstanserna: Många av remissinstanserna, både bland dem som tillstyrker och bland dem som avstyrker lagförslaget, pekar på problematikens internationella karaktär och förespråkar ett vidgat internationellt samarbete. Några remissinstanser, bl.a. Riksåklagaren, förespråkar en internationell reglering. Skälen för regeringens bedömning: Problemen kring spridning av straffvärda meddelanden genom globala kommunikationsnät har uppmärksammats i flera länder. Ett internationellt samarbete har därför inletts inom Europeiska unionen, och . Det skulle kunna diskuteras om åtgärder för att förhindra spridning av straffbara meddelanden skulle kunna riktas mot vissa slag av operatörer, t.ex. sådana som ombesörjer uppkoppling mot Internet eller liknande nät. Enligt regeringens uppfattning finns det anledning att stödja försök att åstadkomma en självreglering bland operatörerna. Inom EU har samarbetet kommit längst och fått konkreta resultat. Europeiska unionens råd antog en resolution i ämnet . I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att uppmuntra framväxten av system för självreglering av branschen. Dessa system kan omfatta upprättandet av oberoende organ med representanter både från leverantörer av Internettjänster och användare, uppföranderegler för verksamheten och eventuellt system för direktrapportering från allmänheten. Vidare uppmanas medlemsstaterna att uppmuntra tillhandahållandet av filtersystem och system för klassning av information. I rådsresolutionen anmodas också kommissionen bl.a. att följa upp och säkerställa sammanhang i arbetet samt ytterligare överväga frågan om rättsligt ansvar för innehållet på Internet. Regeringen avser att aktivt stödja gemensamma ansträngningar att skapa en informationsspridning genom globala kommunikationsnät som präglas av mer ordning och ansvarstagande. I detta arbete avser regeringen att använda sig av de metoder för självreglering som angetts i rådets resolution. Arbetet måste självfallet bedrivas under iakttagande av grundläggande principer för tryckfriheten och yttrandefriheten. Inom har en arbetsgrupp tillsatts för att bl.a. ta fram förslag till ett rättsligt bindande instrument om ökade möjligheter till rättsligt bistånd vid IT-relaterad brottslighet. Även frågor kring ansvar för meddelanden som förekommer i globala kommunikationsnät diskuteras i detta sammanhang. I diskussionerna deltar även företrädare för , och . Inom har det framförts förslag om rättsliga instrument med grundläggande regler för informationsspridning med hjälp av globala kommunikationsnät. 7 Konsekvenser av förslaget Utredningen har efter att ha antagit att det finns 6 500 elektroniska anslagstavlor och att det i genomsnitt tar att vidta åtgärder för att förhindra spridning och att timkostnaden är , beräknat att årskostnaden för förslaget för dem som tillhandahåller elektroniska anslagstavlor blir . Utredningen uttalar dock att siffran bygger på så grova antaganden att den inte kan anses ge någon vägledning men att de skyddsintressen som den föreslagna regleringen vilar på får anses väga över de kostnader och olägenheter som förslaget kan föra med sig. Bland remissinstanserna anför Swedma att kostnaderna för förslaget kan bli avsevärt högre än vad utredaren räknat med. De ekonomiska konsekvenserna för förslaget är svåra att överblicka. Förutom tillhandahållarnas kostnader för tillsyn av tjänster, som utredningen räknat med, tillkommer kostnader för att utforma tjänsterna så att informationskravet kan uppfyllas. Vidare tillkommer kostnader för tillsyn av efterlevnaden av den nya regleringen. I de fall myndigheter får ökade kostnader så bör detta kunna finansieras genom omprioriteringar inom myndigheternas anslag eller inom det aktuella utgiftsområdet. Lagen kan förväntas ge en viss effekt vad gäller förekomsten av missbruk av elektroniska anslagstavlor. Med tanke på dessa positiva effekter som i stor utsträckning skyddar barn och ungdomar kan det antas att regleringen är väl motiverad i jämförelse med samhällets sammanlagda kostnad för förslaget. Förslaget får omedelbara konsekvenser för den brottsbekämpande verksamheten genom att den förser polis och åklagare med instrument för att bekämpa brottslighet. 8 Författningskommentar 1 § I paragrafen definieras elektronisk anslagstavla som en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. Innebörden av definitionen har närmare diskuterats i avsnitt 4.2. Meddelande definieras som text, bild, ljud eller information i övrigt. Lagen omfattar således alla former av meddelanden. 2 § Från tillämpningen av lagen undantas den som tillhandahåller endast nät m.m., förmedling av meddelanden inom en myndighet eller mellan myndigheter eller inom ett företag eller en koncern, tjänster som omfattas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen samt elektronisk post. Lagrådet har efterlyst exempel på när elektroniska anslagstavlor kan omfattas av regleringen i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Sådana exempel lämnas i avsnitt 4.2.1. Med anledning av Lagrådets påpekande i fråga om vad som utgör elektronisk post i lagens mening har texten i motiveringen och lagtexten justerats. I begreppet elektronisk post innefattas i detta sammanhang alla fall där avsändaren bestämt vem eller vilka personer som skall motta ett visst meddelande. 3 § Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är skyldig att informera användare om sin identitet och om i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. I lagrådsremissens lagtextförslag föreslogs att var och en som ansluter sig till tjänsten skulle underrättas . Som närmare framgår av avsnitt 4.2.2 kan informationen lämnas på en naturlig plats på själva anslagstavlan. Lagrådet har uttalat att det valda uttrycket närmast leder tanken till att den som tillhandahåller anslagstavlan genom en särskild åtgärd skall se till att varje användare får viss information och har ifrågasatt om inte skyldigheten kommer till bättre uttryck om den formulerades som en skyldighet för den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan att lämna användare viss information innan användaren ansluter sig till tjänsten. Regeringen delar Lagrådets synpunkt att bestämmelsen bör formuleras om. Enligt regeringens uppfattning bör skyldigheten formuleras som en skyldighet för tillhandahållaren att ge var och en som ansluter sig till tjänsten viss information eftersom det, som angivits i avsnitt 4.2.2, inte krävs att informationen alltid möter användaren innan han eller hon använder sig av tjänsten. 4 § Paragrafen slår fast en grundläggande skyldighet för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla att hålla uppsikt över sin tjänst. Uppsiktsplikten är inte straffsanktionerad men får betydelse för att avgöra när tillhandahållaren förfarit grovt oaktsamt genom att underlåta att ta bort ett meddelande som avses i 5 § ur tjänsten. I förhållande till lagrådsremissen har lagtexten på förslag av Lagrådet justerats så att enbart 5 § nämns i bestämmelsen. Lagrådet har uttalat att 5 § i den utformning den hade i lagrådsremissen ger vid handen att tillhandahållaren måste tillgripa förhandsgranskning och ger intryck av att varje enskilt meddelande måste granskas av tillhandahållaren. Av denna anledning har redan i bestämmelsen om uppsikt klargjorts att graden av den uppsikt som skäligen kan krävas varierar efter den omfattning och inriktning som tjänsten har. Vilken uppsikt som krävs i det enskilda fallet diskuteras i avsnitt 4.2.3. 5 § Om en användare sänder in ett meddelande av i paragrafen angett slag till tjänsten, har tillhandahållaren en skyldighet att ta bort meddelandet eller på annat sätt förhindra vidare spridning av det. Lydelsen har justerats efter det att Lagrådet haft synpunkter på lagtextens utformning, vilket diskuteras i avsnitt 4.2.3. Paragrafen slår också fast att den som tillhandahåller en tjänst har rätt att ta del av meddelanden i tjänsten för att fullgöra sin skyldighet enligt 5 § samt att skyldigheten att ta bort meddelanden och rätten att ta del av meddelanden även gäller den som på uppdrag av tillhandahållaren har uppsikt över tjänsten. Den som inte fullgör sin skyldighet enligt paragrafen kan under vissa omständigheter dömas för brott, se kommentaren till 7 §. 6-7 § Överträdelse av skyldigheten att lämna information är straffbar både vid uppsåt och oaktsamhet. Genom straffbestämmelsen i 7 § ges förutsättningarna för att straffa den tillhandahållare som underlåter att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av vissa meddelanden. Det är endast uppsåtliga och grovt oaktsamma gärningar som är straffbara. Frågan om någon förfarit grovt oaktsamt får avgöras främst med hänsyn till hur personen uppfyllt sin uppsiktsskyldighet enligt 4 §. Detta innebär att om någon brustit i den uppsikt som skäligen kan krävas, kan straffansvar för en underlåtenhet att ta bort ett meddelande från tjänsten bli aktuellt. Vilken uppsikt som kan krävas varierar efter tjänstens omfattning och inriktning. Dessa frågor diskuteras närmare i avsnitt 4.2.3 och 4.2.5. 8 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.2.5. I paragrafen slås fast att datorer och andra hjälpmedel som använts vid brott mot skyldigheten att ta bort meddelanden får förklaras förverkade, om åtgärden behövs för att förebygga fortsatt brottslighet eller det annars finns särskilda skäl. Efter att Lagrådet föreslagit att bestämmelsen skall övervägas ytterligare har bestämmelsen kompletterats med att förverkande helt eller delvis får underlåtas om förverkandet är oskäligt. Delar av utredningens sammanfattning av betänkandet Vad slutligen beträffar frågan om behovet av en reglering av s.k. elektroniska anslagstavlor föreslår jag en särskild lag med vissa undantag från datalagen - och därmed från EG:s dataskyddsdirektiv - så att ett fritt meningsutbyte inte hindras. Vidare föreslår jag bestämmelser i den särskilda lagen för att hindra missbruk av sådana elektroniska förmedlingstjänster. Eftersom den användare som ligger bakom ett missbruk ofta inte kan återfinnas till följd av utformningen av de tekniska och administrativa rutinerna i anknytning till elektroniska förmedlingstjänster, föreslår jag att den som tillhandahåller en tjänst för förmedling av elektroniska meddelanden skall informera om bl.a. vem som tillhandahåller tjänsten samt ha uppsikt över den. För vissa fall föreslår jag också en skyldighet att förhindra fortsatt spridning av meddelanden, och att denna skyldighet samt den nämnda skyldigheten att informera användarna straffsanktioneras. Slutligen föreslår jag en bestämmelse om att datorer och andra hjälpmedel som har använts vid brott enligt den föreslagna lagen skall få förklaras förverkade, om åtgärden behövs för att förebygga brott eller det annars finns särskilda skäl. Utredningens lagförslag 1 Förslag till lag om elektroniska förmedlingstjänster Härigenom föreskrivs följande. Tillämpningsområde 1 § Denna lag gäller tjänster som avser elektronisk förmedling av meddelanden. Lagen gäller dock inte 1. tillhandahållande endast av nät eller andra förbindelser för överföring av meddelanden, 2. förmedling av meddelanden inom en myndighet eller mellan myndigheter eller inom ett företag eller en koncern, och 3. sådana tjänster som omfattas av regleringen i tryckfrihetsfördningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. I lagen avses med meddelanden text, bild, ljud eller information i övrigt som förmedlas i elektronisk form. Undantag från datalagen 2 § Bestämmelserna i 1-20 och 22-25 §§ datalagen (1973:289) skall inte tillämpas på personregister som ingår i en tjänst enligt denna lag, i den mån 1. registret innehåller bara löpande text och uppgifter om meddelanden och användare, och 2. registret förs för att användarna skall kunna lämna eller inhämta uppgifter för ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning eller ett fritt konstnärligt skapande. Med löpande text avses information som inte har strukturerats så att sökning av personuppgifter underlättas. Uppsikt över tjänsten 3 § Den som tillhandahåller tjänsten skall ha sådan uppsikt över tjänsten som är nödvändig med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verksamheten. Information till användarna 4 § Den som tillhandahåller tjänsten skall så snart det kan ske underrätta var och en som vill använda tjänsten om 1. vem som tillhandahåller tjänsten, 2. att användaren är ansvarig för innehållet i de meddelanden han sänder in, och 3. i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. Om en myndighet tillhandahåller tjänsten skall den också ange att meddelanden som förmedlas kan bli allmänna handlingar. Förhindrande av fortsatt spridning 5 § Om det är uppenbart att en användare genom att sända in ett meddelande har gjort sig skyldig till brott eller intrång i upphovsrätt eller att innehållet i ett meddelande är ägnat att användas vid brott, skall den som tillhandahåller tjänsten förhindra fortsatt spridning av meddelandet. Detsamma gäller den som på hans uppdrag har uppsikt över tjänsten. Första stycket tillämpas inte om meddelandet är avsett bara för viss eller vissa mottagare (elektronisk post). Straff 6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 4 § eller som uppsåtligen bryter mot 5 § döms till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Första stycket tillämpas inte om det kan dömas till ansvar enligt . 7 § Datorer och andra hjälpmedel som har använts vid brott enligt denna lag får förklaras förverkade, om åtgärden behövs för att förebygga brott eller det annars finns särskilda skäl. Denna lag träder i kraft den... 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att det i skall föras in en ny paragraf, 16 kap. 17 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 16 kap. 17 a § Den som sänder ett elektroniskt meddelande med sådant innehåll som avses i 5, 8, 10 a, 10 b eller 12 § till en tjänst som omfattas av lagen (1997:000) om elektroniska förmedlingstjänster, med uppsåt att utföra brott som sägs i någon av dessa bestämmelser, skall dömas för försök till sådant brott enligt vad som föreskrivs i 23 kap. 1 § andra stycket, om han inte kan dömas för fullbordat brott. Denna lag träder i kraft den... 7 Förslag till lag om ändring i datalagen (1973:289) Härigenom föreskrivs att det i datalagen (1973:289) skall föras in två nya paragrafer, 1 a och 10 a §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Bestämmelser om undantag från denna lag finns i lagen (1997:000) om elektroniska förmedlingstjäns- ter. Uppgifter i handlingar som finns i en elektronisk akt vid en myndighet behöver inte tas med i ett registerutdrag enligt 10 § första stycket. Av registerutdraget skall dock framgå vilka handlingar som finns i en elektronisk akt som avser den registrerade. Denna lag träder i kraft den... Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Elektronisk dokumenthantering (SOU 1996:40) avdelning III.