prop · GL03104 · 1998-01-01 00:00:00 — Beslut om undantag från gemensam vistelse skall därför kunna meddelas om hänsyn till att säkerheten kräver det. Ändamålet med häktningen i det enskilda fallet får inte heller äventyras av att häktade vistas tillsammans. Undantag skall följaktligen kunna beslutas i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, när fara föreligger för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Åtskilliga häktade väljer att inte möta andra häktade. Detta val måste accepteras. En häktad skall inte mot sin vilja tvingas att vistas tillsammans med andra häktade. Beslut om undantag från gemensam vistelse skall alltså i regel meddelas i fall där den häktade motsätter sig att vistas tillsammans med andra häktade. Möjligheten att av utrymmesskäl eller av annan särskild anledning förvara häktade till- sammans utan samtycke från de häktade bör dock finnas kvar. Regeringen delar inte uppfattning att undantag från gemensam vistelse dessutom skall kunna göras i fall då en häktad bedöms inte kunna fungera i den grupp som han eller hon skall tillhöra. Ett sådant undantag skulle enligt regeringens mening kunna leda till godtycke. Det torde inte vara något stort problem att skapa fungerande grupper, eftersom det oftast finns möjlighet till omgrupperingar. I fall där den häktade uppträder på ett sådant sätt i gruppen att det föreligger risk för våld mellan de intagna kan denne avskiljas från gruppen med hänsyn till säkerheten. Förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om handläggningen av ärenden är tillämpliga när häktena beslutar om undantag från gemensam vistelse. Av detta följer bl.a. att uppgifter som framkommer under utredningen av ett ärende skall kommuniceras med den intagne och att besluten skall dokumenteras och motiveras. Av 16 b § behandlingslagen följer att besluten kan överklagas. Rapportens förslag att införa särskilda bestämmelser om handläggningen av ärenden om undantag från gemensam vistelse är därför inte nödvändiga. har vidare föreslagit att det införs en skyldighet för häktena att ompröva beslut om undantag från gemensam vistelse med vissa tidsintervaller, i enlighet med vad lagen (1974:203) om krimi- nalvård i anstalt föreskriver i fall där en intagen i kriminalvårdsanstalt placeras i avskildhet, och en skyldighet att underställa styrelsen besluten, vilket gäller för intagna i anstalt enligt förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt. Med hänsyn till att häktade oftast vistas i häktet och till att beslut om undantag från gemensam vistelse i enlighet med förvaltningsrättsliga principer skall omprövas på begäran av berörd häktad, anser emellertid regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att införa styrelsens förslag i denna del. Den föreslagna regleringen skulle innebära att många häktade skulle komma att vistas tillsammans med andra häktade. För häktade med restriktioner av utredningsskäl är dock möjligheterna till kontakter med andra häktade och yttervärlden begränsade. Det är emellertid viktigt att utvecklingen mot en humanare häktesverksamhet fortsätter även beträffande de häktade som inte deltar i gemensamma aktiviteter. En strävan måste vara att de häktade som vistas i enrum erbjuds någon aktivitet. När det gäller häktade med restriktioner är det bl.a. viktigt att förbättra samarbetet mellan häktena och åklagarna så att de besök och andra aktiviteter som kan genomföras utan att utredningen äventyras kommer till stånd. Det kan t.ex. vara fråga om besök av personer som medverkar i någon av häktets besöksverksamheter och gemensam vistelse mellan häktade som är ålagda restriktioner. Såsom Lagrådet har anmärkt bör den gemensamma vistelsen, på samma sätt som förvaringen av häktade, utformas så att förbindelser mellan häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärenden såvitt möjligt förhindras. Vidare bör den gemensamma vistelsen utformas så att de häktade, särskilt de som är , inte utsätts för olämpligt inflytande av andra häktade. De skäl som anförts för att en häktad som huvudregel skall ges tillfälle att vistas tillsammans med andra häktade gäller också beträffande andra intagna som förvaras i häkte. Även gripna, anhållna och andra förvarstagna skall alltså omfattas av den föreslagna ordningen. Det torde dock mer sällan bli aktuellt med gemensamma aktiviteter för dessa kategorier, eftersom de oftast hålls i förvar . När det gäller gripna och anhållna kan det dessutom antas att det med hänsyn till en pågående brottsutredning i flertalet fall föreligger skäl att besluta om undantag från gemensam vistelse. Förslaget innebär inte någon ändring när det gäller häktade och andra som förvaras i en polisarrest. Möjligheterna till gemensam vistelse i en sådan förvaringslokal skall fortfarande få begränsas med hänsyn till lokalförhållandena. Som framgår av avsnitt 6 har mot tortyr lämnat en rekommendation till angående placering av en frihetsberövad person i avskildhet från andra frihetsberövade. Innehållet i rekommen- dationen får förstås så att kommittén främst är kritisk till att svenska häkten inte i tillräcklig utsträckning medger vistelse i gemensamhet. Med de ändringar som föreslås i denna del, tillsammans med de förslag som finns i avsnitt 7, får rekommendationen anses vara tillgodosedd. 8.2.2 Provtagning för kontroll av drogfrihet Regeringens förslag: Blod-, urin- eller utandningsprov skall få tas på en häktad för kontroll av drogpåverkan, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl. Prov skall få tas i fall där det finns skälig misstanke om påverkan av beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. Bestämmelsen skall tillämpas även på gripna, anhållna och andra intagna som förvaras i häkte eller polisarrest. Rapportens förslag: En ökad möjlighet för häktade att vistas tillsammans med andra häktade bör kombineras med en möjlighet att i vissa fall kräva att en häktad lämnar urinprov för kontroll av drogpåverkan. Detsamma gäller blod- och utandningsprov. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har ingen erinran mot att det införs en möjlighet till provtagning av häktade för kontroll av drogfrihet. påpekar att häktade är att betrakta som oskyldiga och anser därför att provtagning bör ske på frivillig grund. Skälen för regeringens förslag: En ökad möjlighet för häktade att vistas tillsammans med andra häktade innebär en ökad risk för spridning av narkotika i häktena. Som framhållits i avsnitt 8.1 är det en angelägen uppgift att bekämpa narkotikaförekomsten i häktena. I anstalterna är det möjligt att kontrollera drogpåverkan hos de intagna genom provtagning. En intagen är enligt 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skyldig att på anmaning lämna blod-, urin-, eller utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller något sådant dopningsmedel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Undantag från dessa skyldigheter gäller vid medicinska eller liknande skäl. har utfärdat allmänna råd om genom- förandet av proven (ARK 1991:3). Provtagning sker bl.a. stickprovsvis. Om det vore möjligt att ta prov på en häktad för drogkontroll, skulle arbetet med att bekämpa narkotikaförekomsten i häktena underlättas avsevärt. Detta skulle bl.a. leda till en förbättrad säkerhet för såväl personalen som de intagna. Kraven på säkerhet måste förbli höga även när kontakterna mellan de häktade ökar. Samhällets intresse av att bekämpa narkotikamissbruket måste också beaktas i sammanhanget. Mot intresset av att kontrollera påverkan står den integritetskränkning som provtagning innebär för den enskilde. Den häktades integritet väger särskilt tungt, eftersom den häktade principiellt skall behandlas som oskyldig innan en fällande dom föreligger. Det är emellertid regeringens uppfattning att de skäl som talar för att det på häktet skall få tas prov för drogkontroll väger tyngre. Med hänsyn till vad som sagts om den häktades personliga integritet skall provtagning dock få göras endast när omständigheterna i det enskilda fallet ger anledning till skälig misstanke om drogpåverkan. Detta överensstämmer med förslag till lagändring. Regeringen anser alltså att det skall vara möjligt att genom prov- tagning kontrollera narkotikapåverkan hos häktade. Bestämmelsen i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt om provtagning omfattar inte bara kontroll av narkotikapåverkan, utan också kontroll av påverkan av alkohol och dopningsmedel. Det föreligger inte skäl att i bestämmelsen i behandlingslagen undanta alkohol och dopningsmedel. I fall där skälig misstanke om drogpåverkan föreligger skall det få tas blod-, urin- eller utandningsprov på en häktad för kontroll av påverkan av beroende- framkallande medel eller dopningsmedel, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl. I många häkten bedrivs nu verksamhet som riktar sig till narkotika- missbrukare. Det finns program som syftar till att motivera de intagna att påbörja behandling för sitt missbruk. På det sättet har häktena fått en viktig funktion i kampen mot narkotika. Provtagning för drogkontroll kan komma att medföra att kriminalvården bättre kan sätta in åtgärder i de fall där det finns ett påvisat missbruk. Vid en eventuell anstaltsplacering kan också ett känt missbruk göra att placering sker vid en anstalt där den intagne kan få behandling för sitt drog- beroende. Bestämmelserna om provtagning skall, liksom bestämmelserna om gemensam vistelse, vara tillämpliga även på gripna, anhållna och andra som förvaras i häkte. I polisarrester förekommer i regel inte gemensam vistelse för häktade och andra. Gemensam vistelse för den som förvaras i polisarrest är dock inte utesluten och det saknas därför anledning att undanta häktade och andra som förvaras i en sådan lokal från provtagning för drogfrihet. har, som nämnts ovan, utvecklat noggranna råd och rutiner för provtagning i anstalt. Det blir en uppgift för Kriminal- vårdsstyrelsen och att utveckla motsvarande råd och rutiner för provtagning på häktade m.fl. 8.2.3 Omhändertagande och förstörande av vissa föremål Regeringens förslag: Injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika skall få tas om hand och förstöras. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege- ringens förslag. Enligt utkastet skall även föremål som är ägnade att användas för missbruk eller annan befattning med dopningsmedel få tas om hand och förstöras. Synpunkter på utkastet: Kammarrätten i ifrågasätter att även föremål som relaterar till dopningsmedel skall få tas om hand och förstöras, vilket inte är möjligt enligt motsvarande regler i bl.a. lagen om kriminalvård i anstalt. Övriga instanser som har yttrat sig tillstyrker utkastets förslag eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Efter remissbehandlingen av Häktes- uppdraget har fört fram förslaget att injektions- sprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika eller dopnings- medel, skall få omhändertas och förstöras. Som berörts ovan finns det ett starkt intresse från samhällets sida att bekämpa narkotikamissbruket i häktena. Ett led i bekämpningen är att ta om hand föremål som är särskilt ägnade för att användas för missbruk eller annan befattning med narkotika. När sådana föremål omhändertas i en anstalt kan anstalten förstöra föremålen. förslag innebär att mot- svarande möjlighet skall finnas i häktena. Det är också regeringens upp- fattning att det inte finns anledning att ha olika bestämmelser för föremål som omhändertas i anstalter och för föremål som omhändertas i häkten. Mot denna bakgrund anser regeringen att det i behandlingslagen bör införas en bestämmelse som innebär att häktet inte bara får ta om hand föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika utan även förstöra föremålen. I det utkast till lagrådsremiss som myndigheter och organisationer fått tillfälle att kommentera föreslogs, i enlighet med Kriminalvårds- styrelsens förslag, att även föremål som är ägnade att användas för missbruk eller annan befattning med dopningsmedel skulle omfattas av bestämmelsen. Detta skulle, vilket Kammarrätten i påpekar, innebära utökade möjligheter att omhänderta och förstöra egendom än vad motsvarande regler i lagen om kriminalvård i anstalt (63 §) medger. Reglerna beträffande häktade bör inte i detta avseende avvika från vad som gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt. De bör därmed inte avse även dopningsrelaterade föremål. Det saknas anledning att undanta föremål som påträffas hos gripna, anhållna och andra intagna som förvaras i häkte och polisarrest från den föreslagna bestämmelsen. 9 Ekonomiska konsekvenser m.m. Förslagen i avsnitt 7 angående restriktioner för häktade Regeringens förslag innebär, till skillnad från promemorians förslag, att frågan om enskilda restriktioner kommer under rättens prövning endast i de fall domstolsprövning begärs av den häktade. Frågan skall handläggas av rätten vid samma tillfälle och i samma form som de frågor om häktning och tillstånd till restriktioner som den handlägger . I de fall rätten prövar den häktades begäran angående enskilda restrik- tioner vid en förhandling kommer förhandlingstiden att förlängas något jämfört med . Förslaget innebär inte några nya domstolsförhand- lingar utöver dem som skall hållas enligt nuvarande regler, men i vissa fall kan den häktades begäran vara avgörande för bedömningen att en omhäktningsförhandling skall hållas. Den möjlighet till överprövning av överordnad åklagare som finns tillämpas, enligt vad som framkommit, mycket sällan. Det finns inte heller något belägg för att restriktioner åläggs i onödan. Även om det är svårt att förutse vilken omfattning möjligheten att begära domstols- prövning av åklagarens beslut kommer att få, vilket också påtalas i promemorian, kan det förväntas att den föreslagna ordningen för domstolsprövning endast kommer att innebära ett begränsat antal prövningar i domstol. De föreslagna reglerna om dokumentation av de omständigheter som föranleder restriktionsbeslut innebär ett visst merarbete för åklagarna. Med hänsyn till att det endast är fråga om att anteckna de omständigheter som åklagaren ändå beaktar i samband med ett sådant beslut bedömer regeringen detta merarbete som relativt litet. Enligt regeringens bedömning kommer alltså förslaget att medföra marginella merkostnader för domstolar, åklagare, offentliga försvarare och kriminalvårdens transportorganisation. Dessa kostnader bedöms rymmas inom givna kostnadsramar och förslaget medför därmed inte något ökat resursbehov. Förslagen i avsnitt 8 angående behandlingen av häktade m.fl. Kriminalvården har påbörjat en ombyggnad av häktena för att åstad- komma bättre utrymmen för gemensamma aktiviteter. I budgetunderlaget för åren 1998 2001 har anfört att nästan samtliga häkten kommer att byggas om i det syftet . Kostnaderna beräknas till ca . För att åstadkomma meningsfulla gemensamma aktiviteter behövs dessutom ytterligare personalresurser. Lagförslagen om gemensam vistelse i häktena kan emellertid genomföras inom ramen för kriminalvårdens befintliga anslag. Provtagning för drogkontroll av häktade kommer att medföra en ökad kostnad för kriminalvården med uppskattningsvis . Därutöver tillkommer kostnader för iordningställande av lämpliga lokaler för urinprovstagningar och för inköp av viss utrustning. Regeringen bedömer att dessa kostnader kan av utan att extra resurser tillförs kriminalvården. Även de kostnader för provtagning som kan uppkomma för polisen kan av utan resurstillskott. Övriga förslag är kostnadsneutrala. Uppföljning av reformen Promemorian påtalar behovet av att följa upp de förändringar som görs i avsikt att minska användandet av restriktioner för häktade och det föreslås därför att Riksåklagaren bör få i uppdrag att infordra och sammanställa statistik som kan ligga till grund för en utvärdering. För att utvärderingen skall bli fullständig bör resultatet jämföras med annat material, t.ex. den undersökning som genomförts och redovisats i promemorian. Även flera remissinstanser framhåller vikten av att frågan om restriktioner för häktade ges fortsatt uppmärksamhet och att de författningsändringar som genomförs utvärderas. Det är regeringens avsikt att även fortsättningsvis ägna uppmärk- samhet åt frågan om humanisering av häktesverksamheten och andra delar av kriminalvården. Utformningen av reglerna om restriktioner för häktade är en viktig del av detta arbete. Som ett led i denna strävan bör effekterna av de ändringar som föreslås utvärderas sedan de har tillämpats . 10 Ikraftträdande De nya reglerna bör träda i kraft . Inga över- gångsbestämmelser behövs. 11 Författningskommentar 11.1 Förslaget till lag om ändring i 24 kap. 5 a § Paragrafens första stycke har förtydligats så att det nu klart framgår att rätten skall pröva en begäran om generellt tillstånd till restriktioner som den tar ställning till häktningsfrågan. Att detta skall ske vid häktnings- och omhäktningsförhandlingar samt vid beslut om häktning i samband med dom (24 kap. 21 §) framgår . Ändringen gör det klart att sådan prövning också skall göras när åklagaren begär förlängd åtalstid med fortsatt tillstånd till restriktioner och omhäktningsförhandling inte hålls. Om restriktioner alltjämt fordras när rätten tar ställning till frågan om häktning på nytt eller till frågan om förlängd åtalstid, måste åklagaren alltså begära fortsatt tillstånd till restriktioner. Rätten kan inte på eget initiativ fatta beslut om tillstånd (se prop. 1993/94:24 s. 78) och ett tidigare lämnat beslut om tillstånd förfaller om fortsatt tillstånd inte begärs i dessa fall (se det nya tredje stycket nedan). Ändringen i första stycket, som har behandlats i avsnitt 7.3, innebär ingen nyhet i sak utan är en kodifiering av den ordning som redan tillämpas. Regleringen är naturligtvis tillämplig även i hovrätt och och innebär t.ex. att hovrätten skall pröva frågan om fortsatt tillstånd till restriktioner om den i ett dit överklagat mål ogillar den häktades yrkande om att bli försatt på fri fot. Vid överprövning av ett beslut om häktning eller tillstånd till restriktioner på den häktades begäran fordras, liksom , inte att åklagaren i högre rätt på nytt framställer ett häktnings- eller tillståndsyrkande. Förutsättningarna för åklagaren att meddela restriktioner utan föregående tillstånd och rättens prövning enligt andra stycket har inte ändrats. I ett nytt tredje stycke föreskrivs att ett generellt tillstånd till restriktioner förfaller om rätten vid sin prövning inte meddelar ett beslut om fortsatt tillstånd. Tillståndet förfaller t.ex. om åklagaren inte begär fortsatt tillstånd i samband med att rätten prövar häktningsfrågan på nytt eller vid beslut enligt 24 kap. 21 § när rätten finner att kollusionsfaran har upphört. Bestämmelsen gäller inte bara tingsrätt utan även hovrätt och i dit överklagade mål eller häktningsfrågor. Att högre rätt vid överprövning av ett häktnings- eller tillståndsbeslut lämnar den häktades ändringsyrkande utan bifall innebär att det tillstånd som lägre rätt har lämnat fortsätter att gälla. Genom att fastställa lägre rätts beslut i sådant fall medger alltså överrätten ett fortsatt tillstånd till restriktioner, även om det inte uttryckligen behöver anges i den högre rättens beslut. 14 § Ändringen i andra stycket innebär att åklagaren skall, varje gång rättens tillstånd till restriktioner enligt 5 a § begärs, ange de omständigheter som denne åberopar till stöd för sin begäran. Detta kan ske skriftligen eller vid den förhandling där frågan om tillstånd till restriktioner skall prövas. Frågan om åklagarens möjligheter att lämna detaljerade uppgifter utan att utredningen skadas och frågan om vilka krav på uppgifter som rätten bör ställa har behandlats närmare i avsnitt 7.5. 21 § Paragrafen har endast förändrats redaktionellt så att det nu i hänvisningen till rättens beslut enligt 5 a § talas om tillstånd till restriktioner. 24 § Paragrafen innehåller hänvisningar till särskilda bestämmelser i annan lagstiftning. En hänvisning till de särskilda reglerna i behandlingslagen om rättens prövning av undersökningsledarens eller åklagarens beslut om restriktioner har tillkommit. 49 kap. 5 § I paragrafen, som innehåller regler om beslut som får överklagas särskilt, har endast en redaktionell ändring gjorts i sjätte punkten. Rätten att överklaga beslut om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § har inte ändrats. Att rättens beslut om enskilda restriktioner inte får överklagas framgår av 17 § behandlingslagen (se avsnitt 7.2). 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I lagen har 16 a 16 d, 17, 17 a, 18 och 19 §§ numrerats om. I fortsätt- ningen skall 16 a 16 d §§ betecknas 18 21 §§ samt 17, 17 a, 18 och 19 §§ vara 23 26 §§. Den nya 22 § utgörs av 16 e § som har föreslagits i prop. 1997/98:95, se avsnitt 11.3. Regeringen har för avsikt att, i anslut- ning till utfärdandet av den nya lagstiftningen, trycka om behandlings- lagen i dess helhet, dvs. inklusive den lagändring som föreslås i avsnitt 2.3. 1, 2, 4 8, 11 15 och 18 §§ I paragraferna har endast redaktionella ändringar gjorts. 2 b § Ett nytt fjärde stycke har fogats till paragrafen och innehåller bestämmelser om häktets hantering av omhändertagna föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. När det gäller injektionssprutor som används för medicinering får häktena naturligtvis göra särskilda överväganden. Sådana sprutor skall i regel omhändertas men lämnas tillbaka till den intagne i samband med att denne friges. Bestämmelser om vem som skall fatta beslut finns i behandlingsförordningen. I övrigt hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2.3). 2 c § En ny paragraf har införts om provtagning för drogkontroll av häktade och andra som förvaras i häkte eller polisarrest. Sakligt sett överens- stämmer innehållet med 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Paragrafen har en annan språklig utformning och är också mer restriktiv eftersom provtagning endast får ske när det i det enskilda fallet föreligger skälig misstanke om drogpåverkan. Bestämmelsen har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2.2). 3 § Första stycket har ändrats så att det framgår att gemensam vistelse skall vara det normala för häktade. Jämfört med förslaget i det tidigare utkastet till lagrådsremiss har lagtexten utformats i närmare överensstämmelse med den tidigare lydelsen för att betona att gemensam vistelse inte skall ske mot den häktades vilja. I paragrafen har det också förtydligats att någon ändring inte är avsedd när det gäller förutsättningarna för gemensam vistelse i polisarrester. Beslut om undantag skall kunna meddelas i de fall som anges i lagtexten. Säkerhetsskäl kan åberopas, t.ex. när en intagen är påverkad av droger. Ett annat exempel är när det bedöms föreligga en konkret fara för hot eller våld mellan de intagna. I andra stycket föreskrivs att den gemensamma vistelsen skall, liksom förvaring av häktade, utformas så att förbindelse mellan häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärenden såvitt möjligt förhindras och så att häktade inte utsätts för olämpligt inflytande av andra häktade. Det senare gäller särskilt häktade som inte fyllt . Bestämmelsen har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2.1). 9 § Paragrafens fjärde stycke innehåller en ny bestämmelse som innebär att kopior och översättningar av granskade brev eller andra skriftliga handlingar till eller från en frihetsberövad skall förstöras så snart de inte längre behövs (se avsnitt 7.6). Bestämmelsen innebär ett undantag från arkivlagens (1990:782) regler att allmänna handlingar skall sparas. Innehållet i tidigare fjärde stycket har, med enbart redaktionella förändringar, överförts till ett nytt femte stycke.