prop · GL0390D1 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessa hänvisningar måste antingen ersättas av ett stort antal nya bestämmelser i lagen om vattenförbund eller stå kvar trots att vattenlagen upphävs. Den senare lösningen är enligt regeringens mening att föredra. 28 Lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled Regeringens förslag: Vissa bestämmelser i vattenlagen skall fortfarande tillämpas vid talan mot flottningsförening och ersättning för flottningsskada enligt lagen om flottning i allmän flottled. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft några synpunkter på de föreslagna ändringarna. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om flottning i allmän flottled skall i två fall bestämmelser i vattenlagen (1983:291) tillämpas. Om någon som har utfört eller avser att utföra ett vattenföretag där det finns en allmän flottled menar att särskilda anläggningar eller åtgärder till skydd mot skada eller intrång till följd av flottningen bör bekostas av de flottande, får han enligt 7 § andra stycket väcka talan mot flottningsföreningen hos . I fråga om en sådan talan gäller enligt nämnda paragraf bestämmelserna i vattenlagen om stämningsmål. Bestämmelserna om betalning av ersättning och befattning med nedsatta ersättningsmedel i 16 kap. vattenlagen skall enligt 13 § andra stycket tillämpas också i fråga om ersättning för flottningsskada som på förhand har bestämts att utgå på en gång. Det förekommer i inte längre någon flottning av betydelse. I har därför inte införts några särskilda bestämmelser som gäller flottning. Enligt 16 § lagen om införande av skall i stället tidigare bestämmelser om flottning i vattenlagen fortfarande tillämpas. Samma bedömning bör enligt regeringen göras i fråga om de bestämmelser i lagen om flottning i allmän flottled som hänvisar till vattenlagen. Vattenlagens bestämmelser bör alltså fortfarande tillämpas. 29 Regeringens förslag: I skall erinras om bestämmelser i andra lagar som innebär att ytterligare krav inte får ställas enligt . Utredningens förslag: Utredningen hade inget förslag om ändringar i . Utredningen gjorde däremot i motivtexten uttalanden om bestämmelser som den ansåg utgöra undantag från bestämmelser i . Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser anser att förhållandet mellan och andra lagar är oklart när undantag från inte anges uttryckligen i lagtext. Skälen för regeringens förslag: Regeringen gör på några ställen i föreliggande lagrådsremiss bedömningen att möjligheten att ingripa med stöd av (MB) skall begränsas i frågor som är särskilt reglerade i lagar utanför . Motiveringen är att tillräckliga miljökrav ställs i respektive lagstiftning. I avsnitt 7.1 finner regeringen således att ytterligare krav inte skall få ställas med stöd av i fråga om renhållning av vägområden. Krav skall enligt avsnitt 9.1 inte heller få ställas med stöd av i fråga om luftfartygs miljövärdighet eller framförande av luftfartyg i överljudsfart. Vidare gäller enligt avsnitt 12.1 att framdragande eller begagnande av rörledningar som regeringen har tillåtit enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar inte skall kunna förbjudas med stöd av . I nämnda fall föreslår regeringen bestämmelser som begränsar möjligheten att ingripa med stöd av . Sådana bestämmelser föreslås alltså i väglagen (1971:948), luftfartslagen (1957:297) och lagen (1978:160) om vissa rörledningar. För att underlätta tillämpningen bör en erinran om dessa bestämmelser införas i . Erinran införs lämpligen i 1 kap. MB, där balkens tillämpningsområde behandlas. 30 Övriga lagar Regeringens förslag: Mindre ändringar görs i lagen (1929:405) med vissa föreskrifter angående tillämpningen här i riket av svensk-norska vattenrättskonventionen av , lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, lagen (1962:627) om vissa åtgärder för utnyttjande av vattenkraft vid krig m.m., lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, fastighetsbildningslagen (1970:988), lagen (1971:850) med anledning av gränsälvsöverenskommelsen mellan och , ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, lagen (1973:1151) om införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, lagen (1976:839) om , fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem, lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar, lagen (1984:410) om skatt på bekämpningsmedel, räddningstjänstlagen (1986:1102), jaktlagen (1987:259), lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., prisregleringslagen (1989:978), lagen (1990:663) om ersättningsfonder, kyrkolagen (1992:300), lagen (1994:1776) om skatt på energi, lagen (1998:9) om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554), vapenlagen (1996:67), elberedskapslagen (1997:288), och lagen (1994:1596) om frivillig miljöstyrning och miljörevision. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: , och anför att hänvisningar i lagförslagen till motsvarande äldre bestämmelser måste preciseras. anser vidare att termen företag i lagen (1929:405) med vissa föreskrifter angående tillämpningen här i riket av svensk-norska vattenrättskonventionen av skall ersättas av termen verksamhet. påpekar att utredningens förslag till bestämmelse om gemensamma arbeten i fastighetsbildningslagen (1970:988) är felaktigt utformad. tillstyrker att reglerna i och lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. knyts till varandra. i anser dock att frågan om kopplingen mellan kulturminneslagen och hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. bör utredas närmare. i har liknande synpunkter. föreslår en ändring i kyrkolagen (1992:300) som innebär att egendomsnämnden skall företräda församlingskyrkas fastigheter i ärenden som rör kulturreservat. 30.2 Lagen (1929:405) med vissa föreskrifter angående tillämpningen här i riket av svensk-norska vattenrättskonventionen av Utöver bestämmelserna i och lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet gäller särskilda bestämmelser för prövning av vattenverksamhet som har verkningar i . Dessa bestämmelser finns i lagen (1929:405) med vissa föreskrifter angående tillämpningen här i riket av svensk-norska vattenrättskonventionen av . I lagen måste ett stort antal ändringar göras till följd av att vattenlagen (1983:291) har arbetats in i . Bland annat finns bestämmelser om förfarandet i vattendomstol, som måste ändras till att avse miljödomstol eller, vid vissa markavvattningar, länsstyrelse. Av 7 kap. 19 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet framgår när en mark-avvattning skall prövas av miljödomstolen respektive . Enligt Lagrådets mening bör det under det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om inte samtliga fall av markavvattning som aktualiserar en tillämpning av konventionen bör prövas av miljödomstol. Det förefaller enligt Lagrådet sannolikt att prövning av länsstyrelse av markavvattningsföretag i konventionsfall blir mycket sällsynt förekommande. Praktiska skäl talar därför enligt Lagrådet för att eventuellt förekommande markavvattningar alltid prövas av miljödomstol. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att prövning av länsstyrelse i konventionsfall sannolikt blir mycket sällsynt förekommande. Regeringen finner därför inte tillräckliga skäl föreligga för att nu föreslå de av Lagrådet förordade ändringarna, som i praktiken skulle bli tämligen omfattande. Om mot förmodan problem skulle uppkomma till följd av att skall pröva viss vattenverksamhet som har verkningar i , är dock regeringen beredd att återkomma i frågan. Förfarandereglerna för förrättningsmän skall tas bort, eftersom dessa saknar motsvarighet i eller lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Vidare skall ändringar göras till följd av att begreppet vattenföretag ändrar namn till vattenverksamhet. 30.3 Lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt I 24 31 §§ lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt finns bestämmelser om beräkning av realisationsvinst. För avyttring av fastighet finns särskilda beräkningsregler i 25 §. Enligt 25 § 2 mom. andra stycket anses avyttring av fastighet föreligga när fastighetsägaren har fått engångsersättning på grund av allframtidsupplåtelse. Härmed avses enligt paragrafen bl.a. ersättning på grund av en inskränkning i förfoganderätten till fastigheten som har skett enligt naturvårdslagen (1964:822). Så stor del av fastigheten skall anses avyttrad som ersättningsbeloppet utgör av fastighetens hela värde. Naturvårdslagen har arbetats in i . Hänvisningen till naturvårdslagen måste därför ändras. En övergångsbestämmelse skall införas i allt väsentligt enligt Lagrådets förslag. 30.4 Lagen (1962:627) om vissa åtgärder för utnyttjande av vattenkraft vid krig m.m. I lagen (1962:627) om vissa åtgärder för utnyttjande av vattenkraft vid krig m.m. finns särskilda regler om tillstånd till vattenföretag som skall tillämpas vid krig eller krigsfara. Ett stort antal ändringar måste göras i lagen till följd av att vattenlagen (1983:291) arbetas in i . Bland annat måste reglerna om vattendomstol ändras till att avse miljödomstol. Bestämmelsen i 12 § skall utformas i enlighet med Lagrådets förslag. 30.5 Lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avlopps-anläggningar Enligt lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen) har en sådan anläggning till ändamål att bereda bostadshus eller annan bebyggelse vattenförsörjning och avlopp. Anläggningen drivs normalt av en kommun. En allmän va-anläggning skall enligt 12 § utföras och drivas så att den uppfyller de krav som från miljö- och hälsoskyddssynpunkt skall tillgodoses. Utredningen ansåg denna bestämmelse vara så allmänt hållen att den inte kunde anses stå i strid med bestämmelserna i . Även regeringen är av denna uppfattning. Detsamma gäller stadgandet i 21 § att en allmän va-anläggning skall brukas så att det inte uppstår svårigheter för huvudmannen att uppfylla kraven från miljö- och hälsoskyddssynpunkt. gäller alltså fullt ut vid anläggande och drift av en allmän va-anläggning. När en allmän va-anläggning eller en utvidgning av en sådan planeras skall enligt 12 a §, om anläggningen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan, huvudmannen upprätta en miljökonsekvensbeskrivning som möjliggör en samlad bedömning av den inverkan anläggningen har på miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser. Utredningen föreslog att flertalet av bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar skall tillämpas på sådana beskrivningar. Plan- och byggutredningen har i sitt slutbetänkande (SOU 1996:168) Översyn av PBL och va-lagen föreslagit att va-lagen skall ersättas av en lag om vattenförsörjning och avlopp. Förslaget behandlas nu i . Frågan om miljökonsekvensbeskrivningar övervägs särskilt. Regeringen lägger i detta lagstiftningsärende därför inte något förslag om ändringar i va-lagens bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar. Om en fastighetsägare försummar att exempelvis betala avgift enligt va-lagen får huvudmannen under vissa förutsättningar stänga av vattentillförseln till fastigheten. En av dessa förutsättningar är enligt lagens nuvarande lydelse att sanitär olägenhet inte uppkommer. Begreppet sanitär olägenhet är hämtat från hälsoskyddslagen (1982:1080). I samband med att denna lag har arbetats in i har uttrycket ersatts av uttrycket olägenhet för människors hälsa. Härmed avses enligt 9 kap. 3 § störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig. Det är lämpligt att det nya uttrycket används även i va- lagen. Förarbetsuttalanden om detta uttryck blir vägledande (se prop. 1997/98:45, del 1, s. 350 ff och del 2, s. 109). 30.6 Fastighetsbildningslagen (1970:988) I 9 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) finns bestämmelser om gemensamma arbeten i samband med fastighetsreglering. Med stöd av 9 kap. 1 § kan anläggningsarbeten och liknande åtgärder verkställas under förrättningen som ett för sakägarna gemensamt arbete. Enligt paragrafens nuvarande lydelse gäller dock detta inte andra vattenföretag än sådana markavvattningar, för vilka tillståndsplikt föreligger enbart på grund av 4 kap. 2 § andra stycket vattenlagen (1983:291). Enligt gäller delvis andra förutsättningar för att markavvattning skall kräva tillstånd än enligt vattenlagen. Bestämmelsen i 4 kap. 2 § andra stycket vattenlagen saknar motsvarighet i . Regleringen av vilken vattenverksamhet som får utföras som ett gemensamt arbete måste därför ändras. Liksom bör gälla att endast mindre markavvattningar bör kunna utföras som gemensamt arbete. Detta bör därför även i fortsättningen komma i fråga endast för markavvattningar där det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas genom verksamhetens påverkan på vattenförhållandena. Precis som enligt gällande rätt bör dock beträffande s.k. detaljdränering genom täckdikning gemensamma arbeten kunna komma till stånd om det inte är sannolikt att allmänna eller enskilda intressen skadas genom verksamheten. I övrigt skall enligt regeringens mening inga kvalifikationskrav ställas på markavvattningar för att de skall kunna ske som gemensamma arbeten. En övergångsbestämmelse skall knytas till ändringen i 9 kap. 1 §, i enlighet med vad Lagrådet förordar. I övrigt måste ett antal hänvisningar i fastighetsbildningslagen till vattenlagen och naturvårdslagen (1964:822) ändras till att avse och lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. måste ändringar ske till följd av att begreppet vattenföretag i ändras till vattenverksamhet Bestämmelserna i 7 kap. 2 och 9 §§ samt 9 kap. 1 och 7 §§ skall härvid utformas enligt Lagrådets förslag. 30.7 Lagen (1971:850) med anledning av gränsälvsöverenskommelsen mellan och Gränsälvsöverenskommelsen mellan gäller bland annat miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet som utförs i gräns- älvarna med tillflöden. Enligt lagen (1971:850) med anledning av gränsälvsöverenskommelsen mellan och gäller överenskommelsen som svensk lag. I överenskommelsens 8 kap. art. 15 stadgas att talan kan föras hos vattenöverdomstolen i vederbörande stat mot beslut i vissa ersättningsfrågor. Eftersom Vattenöverdomstolen i ersätts av måste i den svenska lagen läggas in att vad som i överenskommelsen sägs om Vattenöverdomstolen skall avse . 30.8 Ledningsrättslagen (1973:1144) Enligt ledningsrättslagen (1973:1144) kan den som vill utnyttja andras fastigheter för att dra fram vissa ledningar få ledningsrätt. Om naturvårdsföreskrifter gäller för marks bebyggande eller användning, skall enligt 8 § ledningsrätt upplåtas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. får begära undantag från sådana bestämmelser. Frågor om undantag prövas av eller kommun. Lagen erinrar om att regeringens tillåtelse kan behövas enligt 19 c § naturvårdslagen (1964:822) när ett område har förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde. Bestämmelsen i 19 c § naturvårdslagen finns i något modifierad form intagen i 7 kap. 29 § . Hänvisningen i ledningsrättslagen skall därför ändras. 30.9 Anläggningslagen (1973:1149) Enligt anläggningslagen (1973:1149) kan inrättas gemensamhetsanläggningar. Med detta avses anläggningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem. Om naturvårdsföreskrifter gäller för marks bebyggande eller användning, skall enligt 9 § anläggningen inrättas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. får begära undantag från sådana bestämmelser. Frågor om undantag prövas av eller kommun. Lagen erinrar om att regeringens tillåtelse kan behövas enligt 19 c § naturvårdslagen (1964:822) när ett område har förklarats som särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde. Bestämmelsen i 19 c § naturvårdslagen finns i något modifierad form intagen i 7 kap. 29 § . Hänvisningen i anläggningslagen skall därför ändras. 30.10 Lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter Lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter är enligt 1 § tillämplig på bl.a. samfälligheter enligt vattenlagen (1983:291). Vattenlagens bestämmelser om samfälligheter har förts över till lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Hänvisningen till vattenlagen måste därför ändras. I enlighet med vad Lagrådet förordar skall en övergångsbestämmelse införas om att samfälligheter enligt vattenlagen skall anses som samfälligheter enligt lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. I 20 § finns bestämmelser om bildande av samfällighetsförening. Enligt huvudregeln sker detta vid sammanträde med delägarna. Sammanträde skall dock hållas av lantmäterimyndigheten eller, i vissa fall där det finns en särskild förrättningsman, av denne, om någon delägare i samfälligheten begär det. Om det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt att en samfällighetsförening bildas, får lantmäterimyndigheten eller förrättningsmannen hålla sammanträde även om någon delägare inte har begärt det. I fråga om samfälligheter enligt vattenlagen gäller olika regler i lagen om förvaltning av samfälligheter beroende på om det är markavvattningssamfälligheter eller om det är bevattnings- eller vattenregleringssamfälligheter. Markavvattningssamfälligheter bildas vid prövning av en förrättningsman. Det är denne, och inte lantmäterimyndigheten, som håller de sammanträden som regleras i 20 § lagen om förvaltning av samfälligheter. Bevattnings- och vattenregleringssamfälligheter bildas däremot vid en prövning i vattendomstol. I dessa fall hålls sammanträde enligt 20 § av lantmäterimyndigheten. Systemet med förrättningsmän vid markavvattning har ingen motsvarighet i eller lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. När flera skall delta i en markavvattning sker prövningen vid miljödomstol. Domstolen bildar samfälligheten efter att ha hämtat in ett yttrande från en markavvattningssakkunnig. Enligt regeringens uppfattning är det lämpligt att lantmäterimyndighetens befogenheter enligt 20 § lagen om förvaltning av samfälligheter gäller även vid markavvattningssamfälligheter. Lagen måste ändras i anledning av detta. Följdändringar måste även ske i några andra bestämmelser när vattenlagen arbetas in i och lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. En övergångsbestämmelse om tillståndsdomar och tillståndsbeslut enligt vattenlagen bör införas, i enlighet med vad Lagrådet förordrar. 30.11 Lagen (1973:1151) om införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter Lagen (1973:1151) om införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter innehåller övergångsbestämmelser till nämnda lagar. I lagen måste några hänvisningar till vattenlagen (1983:291) och vattenlagens promulgationslag ändras till lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet och den lagens promulgationslag. 30.12 Lagen (1976:839) om statens va-nämnd Enligt lagen (1976:839) om statens va-nämnd prövar denna nämnd mål enligt lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar och mål enligt lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. Nämndens beslut överklagas enligt 20 § hos . Målet prövas av hovrätten i dess sammansättning som vattenöverdomstol. Vattenöverdomstolens nuvarande uppgifter enligt vattenlagen (1983:291) utförs efter ikraftträdande av Miljööverdom- stolen. Det är lämpligt att även övertar Vattenöverdomstolens uppgifter enligt lagen om statens va-nämnd. Nämndens beslut skall alltså i fortsättningen överklagas till . 30.13 Fastighetstaxeringslagen (1979:1152) I 2 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) delas mark upp i olika ägoslag. Med täktmark avses enligt nuvarande lydelse mark för vilken gäller täkttillstånd enligt 18 § naturvårdslagen (1964:822) eller vatten- lagen (1983:291). Även mark för vilken gäller täkttillstånd enligt skall utgöra täktmark. Ett tillägg måste därför göras. Lagrådet anser att en övergångsbestämmelse skall införas om att täkttillstånd enligt naturvårdslagen eller vattenlagen skall anses som täkttillstånd enligt . Regeringen följer Lagrådets förslag, dock med den lagtekniska lösningen att hänvisningarna till naturvårdslagen och vattenlagen finns kvar i paragrafen. Någon övergångsbestämmelse behövs då inte. Bestämmelser om taxeringsenheter finns i 4 kap. fastighetstaxeringslagen. Om täktmark består av skilda markområden skall enligt 4 kap. 7 § varje sådant område utgöra en taxeringsenhet. Omfattas områdena av samma täktplan enligt naturvårdslagen skall de dock utgöra en taxeringsenhet. Detsamma skall naturligtvis gälla när områdena omfattas av samma täktplan enligt . 30.14 Lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg I lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg finns bestämmelser om förbud mot förorening från fartyg, mottagning av skadliga ämnen från fartyg, fartygs konstruktion samt tillsyn och andra åtgärder för att förebygga eller begränsa förorening från fartyg. Lagens straffbestämmelser skall enligt ett uttryckligt stadgande inte tillämpas på gärningar som är belagda med straff i bl.a. miljöskyddslagen (1969:387) eller lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten. Hänvisningen måste ändras till följd av att dessa lagar har arbetats in i . 30.15 Lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem Ett allmänt värmesystem är en fjärrvärmeanläggning eller ett naturgasnät som har allmänförklarats enligt lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. Om en fastighetsägare försummar att betala avgift enligt lagen får huvudmannen för värmesystemet stänga av energitillförseln till fastigheten. Som förutsättning gäller dock att sanitär olägenhet inte uppkommer till följd av avstängningen. Uttrycket sanitär olägenhet är hämtat från hälsoskyddslagen (1982:1080). I samband med att denna lag har arbetats in i har uttrycket ersatts av uttrycket olägenhet för människors hälsa. Härmed avses enligt 9 kap. 3 § störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig. Det är lämpligt att det nya uttrycket används även i lagen om allmänna värmesystem. Förarbetsuttalanden om detta uttryck blir vägledande (se prop. 1997/98:45, del 1, s. 350 ff och del 2, s. 109). 30.16 Lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. Lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. gäller i fråga om preskription av skatt och andra fordringar som det allmänna har rätt till och som drivs in enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Lagen skall enligt 1 § inte tillämpas på bl.a. fordringar enligt vattenlagen (1983:291 - VL). Vattenlagen har arbetats in i (MB). Trots detta bör vattenlag fortfarande nämnas i 1 § lagen om preskription av skattefordringar m.m. Vattenlagen skall nämligen enligt 6 § lagen om införande av fortfarande tillämpas i mål och ärenden som har inletts före balkens ikraftträdande. Eftersom vattenmål ofta blir gamla kommer vattenlag fortsätta att tillämpas . Jämföras kan att den upphävda vattenlagen (1918:523) fortfarande nämns i 1 § lagen om preskription av skattefordringar. Denna tillämpas fortfarande i vattenmål som har inletts . Lagen om preskription av skattefordringar m.m. måste dessutom hänvisa till när vattenlagen har arbetats in i . I vattenlagen finns bestämmelser om skyldighet att ersätta det allmännas kostnader. Viktigast är 20 kap. 6 §, som avser domstolskostnader i ansökningsmål. Bestämmelsen blir ersatt av 25 kap. 8 § MB. Det bör observeras att den nya bestämmelsen avser även ansökningsmål om miljöfarlig verksamhet. finns inte någon motsvarande bestämmelse för miljöfarlig verksamhet. Statens rätt till ersättning utvidgas alltså. Enligt regeringens mening bör fordringar enligt 25 kap. 8 § MB inte omfattas av lagen om preskription av skattefordringar m.m. Vidare finns i vattenlagen bestämmelser om förrättningskostnader i 20 kap. 8 §. Dessa saknar dock motsvarighet i .