prop · GL0334 · 1998-01-01 00:00:00 — Det nu aktuella EG- direktivet är dessutom så utformat särskilt genom de hänvisningar som förekommer till standarder fastställda av erkända europeiska standardise- ringsorgan att det finns behov av föreskrifter av förordningskaraktär för att undgå återkommande lagändringar och för att kunna behålla den svenska lagstiftningstraditionen med förhållandevis kortfattad lagtext som skyldigheterna mot EU uppfylls. Lagrådet har därför inte något att erinra mot den valda tekniken. Lagrådet återkommer i det följande till ett bemyndigande där en bättre konkretion är önskvärd. 2 § I 2 § introduceras begreppet "avancerade TV-tjänster". Begreppet, som bestäms närmare genom en uppräkning av de TV-tjänster vilka omfattas av lagen (TV-tjänster som sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller använder digitala sändningssystem), är i och för sig tämligen vagt och det torde finnas även andra TV-tjänster än de uppräknade vilka kan betecknas som "avancerade". Det kan också diskuteras, om en TV-tjänst skall anses avancerad enbart därför att den använder digital teknik. Begreppet återkommer inte i lagtexten. Enligt Lagrådets uppfattning är det onödigt att i detta sammanhang lagfästa begreppet. Lagrådet föreslår därför att orden "avancerade TV-tjänster" samt parentestecknen utgår. I 2 § kommer då att direkt anges vilka TV-tjänster som avses. 6 § Den föreslagna bestämmelsen innehåller ett bemyndigande att meddela föreskrifter om den tekniska funktionsförmågan hos system som används för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster. Bestämmelsen bygger på artikel 4 b i direktivet. Enligt denna artikel är avsikten att kabel-TV- operatörer skall kunna "utöva total kontroll över tjänster som använder systemen". Någon begränsning med avseende på kabel-TV-operatörer har inte gjorts i det remitterade förslaget. Lagrådet kan inte överblicka vad som skulle bli resultatet av en bestämmelse som tar sikte på enbart kabel-TV-operatörer i jämförelse med en bestämmelse som, såsom den föreslagna, lämnar öppet att meddela föreskrifter som avser alla aktörer på marknaden. Det kan emellertid enligt Lagrådets mening ifrågasättas om inte en viss försiktighet åtminstone inledningsvis är motiverad när det gäller genomförandet av direktivet. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen i 6 § utformas på följande sätt: "Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter med avseende på den tekniska funktionsförmågan som behövs för att digitala TV-tjänster som använder system för villkorad tillgång skall kunna över- föras i kabelnät." 7 § Paragrafen består av två meningar. Vid läsningen förefaller de båda meningarna vara sidoordnade. Den andra meningen innehåller emellertid en ytterligare förutsättning för att föreskrifterna i den första meningen skall bli tillämpliga. I direktivet är de båda bestämmelserna samman- vävda. Innebörden av den andra meningen torde bli klarare för läsaren om, såsom skett i den departementspromemoria som ligger till grund för lagstiftningsärendet, orden "under förutsättning att" används i stället för ordet "om". 7 och 8 §§ Båda paragraferna innehåller föreskrifter om att tjänster skall erbjudas respektive licenser upplåtas "på lika, rimliga och icke-diskriminerande villkor". "Lika" och "icke-diskriminerande" torde ha samma innebörd. I den engelska texten används ordet "fair" och i den franska texten ordet "equitable", vilka ord här närmast synes ha innebörden "rättvis". Det som avses torde vara vad som i konkurrenslagen (1993:20) uttrycks med ett förbud mot att tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner. Skall ett kort uttryckssätt väljas synes ordet "likvärdiga" vara att föredra. 11 § Avsikten torde vara att tillsynen över efterlevanden av lagen skall skall utövas av åtminstone två myndigheter som svarar för var sitt ämnesområde. Organisatoriska förutsättningar kan emellertid ändras, så att det befinns lämpligt att endast en myndighet svarar för den samlade tillsynen. Paragrafen bör därför avfattas så att det anges att tillsynen skall utövas av "den eller de myndigheter som regeringen bestämmer". Att använda definitionen "tillsynsmyndigheterna" synes överflödigt, särskilt som detta ord inte används vidare i lagtexten. I överensstämmelse med det sagda bör i 12 § första stycket och 17 § första stycket orden "en tillsynsmyndighet" bytas ut mot ordet "tillsynsmyndigheten", som förekommer på alla andra ställen i lagtexten. 12 och 13 §§ Enligt förslaget till 12 § skall tillsynsmyndigheten få rätt att vidta vissa tvångsåtgärder och också begära handräckning hos kronofogdemyndig- heten för att genomföra åtgärderna. beslut om föreläggande enligt 13 § skall enligt 17 § kunna överklagas. Däremot finns inte någon föreskrift om överklagande av tillsynsmyndighetens beslut att begära handräckning av kronofogdemyndigheten. Med tanke på de ingripande åtgärder som kan bli aktuella bör enligt Lagrådets mening beslut av dessa slag alltid kunna angripas genom överklagande. Motsvarande bestämmelser i den i sam- manhanget närliggande lagen (1993:599) om radiokommunikation 5 och 19 §§ synes för övrigt ge vid handen att avsikten varit att sådana beslut skall kunna överklagas. Lagrådet föreslår således att alla beslut som avses i 12 § skall gå att överklaga och återkommer närmare nedan och under 17 § till den lagtekniska lösningen. I 12 § första stycket punkten 2 anges att tillsynsmyndigheten har rätt att få tillträde till vissa utrymmen, "i den utsträckning det behövs för att kunna utöva tillsynen". Motsvarande bestämning saknas i punkten 1. Lagrådet anser för sin del självklart att tillsynsmyndigheten inte får vidta åtgärder som inte behövs för tillsynen och i vart fall framgår det av ordet "för tillsynen" i paragrafens inledning. Bestämningen i punkten 2 bör därför utgå. Skall den komma till uttryck bör det ske i inledningen till paragrafen som då kan lyda: "har, i den utsträck- ning det behövs för att den skall kunna utöva tillsynen, rätt att ----". Enligt 12 § andra stycket får tillsynsmyndigheten begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra de tvångsåtgärder som avses i första stycket. Lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning är inte tillämplig på denna form av handräckning utan denna faller i stället in under bestämmelserna i bl.a. 16 och 18 kap. utsökningsbalken (jfr prop. 1989/90:85 s. 47 f). Lagrådet har övervägt om någon hänvisning till utsökningsbalken behöver införas i den före- slagna lagen. Inom lagstifningsområdet i övrigt förekommer allt från detaljerade bestämmelser, t.ex. i lagen (1994:466) om särskilda tvångs- åtgärder i beskattningsförfarandet och konsumentkreditlagen (1992:830), till att sådana bestämmelser saknas, se t.ex. konkurrenslagen och radio- kommmunikationslagen. Lagrådet har stannat för att inte föreslå någon reglering, men vill anmärka att det kunde vara av värde om det av motiveringen till bestämmelsen klart framgick att utsökningsbalken i tillämpliga delar gäller i fråga om förfarandet och överklagande av kronofogdemyndighetens beslut. Bestämmelserna i 12 § andra stycket och i 13 § har delvis hämtats från radiokommunikationslagen. I dess 5 § har emellertid frågorna om vites- föreläggande tagits in före rätten att få verkställighet hos krono- fogdemyndigheten. En reglering enligt en sådan ordning torde bättre avspegla det gängse förfarandet vid en tillsynsmyndighets hantering av ärendena i fråga. Lagrådet föreslår sålunda att bestämmelsen i 12 § andra stycket flyttas och får utgöra ett nytt andra stycke i 13 § med lydelse enligt följande: "får begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra de åtgärder som avses i 12 §." 16 § I paragrafen sägs att den som ålagts att betala konkurrensskadeavgift enligt 26 § konkurrenslagen eller som dömts att betala vite enligt 59 § samma lag skall "inte åläggas att betala vite" enligt 15 § i lagförslaget för samma förfarande. Avsikten torde vara att vitesåläggande skall kunna meddelas även om det pågår ett förfarande enligt konkurrens- lagen. Om beslut meddelats enligt konkurrenslagen bör vitesåläggande enligt 15 § inte meddelas och om åläggande meddelats men beslut enligt konkurrenslagen meddelas senare skall vitet i vart fall inte dömas ut. Det torde vara tillräckligt att i lagen behandla endast frågan om utdömande av vite. I enlighet med viteslagens uttryckssätt torde böra anges att vitet inte skall dömas ut. Det kan tilläggas att om beslut meddelats enligt kon- kurrenslagen men inte vunnit laga kraft bör förfarandet enligt lagför- slaget vila i avbidan på att så sker. Någon särskild bestämmelse härom behövs inte. 17 § Lagrådet har ovan under 12 och 13 §§ föreslagit att tillsynsmyndighets beslut att vidta tvångsåtgärder och begära handräckning hos kronofogde- myndigheten skall kunna överklagas samt att 12 § andra stycket flyttas till 13 §. Om förslaget rörande överklagbarheten genomförs, torde det inte vara erforderligt att i 17 § närmare precisera vilka av tillsynsmyndig- hetens beslut som skall gå att överklaga (jfr 19 § radiokommunika- tionslagen). Det kan därvid knappast befaras att myndighetens åtgärd enligt 15 § andra stycket att samråda med uppfattats som ett överklagbart beslut, eftersom det ligger i sakens natur att en åtgärd enligt den föreskrivna skyldigheten inte kan överklagas. Bestäm- melsen i 17 § första stycket skulle på grund härav kunna få följande lydelse: "beslut enligt denna lag eller beslut enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 14 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol." Övergångsbestämmelsen Enligt övergångsbestämmelsen skall bestämmelsen om redovisning i 9 § inte tillämpas på innevarande räkenskapsår. Formuleringen "inne- varande" räkenskapsår är något oprecis. Lagrådet föreslår därför att meningen får följande lydelse: "Bestämmelsen i 9 § tillämpas dock inte på räkenskapsår som börjat löpa före lagens ikraftträdande." Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:34 Standarder för sändning av TV-signaler m.m. Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lagen om standarder för sändning av TV-signaler 3 6 och 14 §§ 395L0047 Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m Jfr och rådets direktiv /47/EG av om till- lämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 71, Celex 395L0047). 1Jfr och rådets direktiv av om ändring i bilagan till direktiv /7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (EGT nr L 60, , s. 59, Celex 2Som är äldre än och inte tillhör upphovsmannen. 3Enligt definitionen av i dess dom i mål 252/84: "Samlarföremål enligt nr 99.05 i Gemensamma tulltaxan är föremål som har de egenskaper som krävs för att ingå i en samling, dvs. föremål som är relativt säll- synta, som normalt inte används för sitt ursprungliga ändamål, är föremål för speciella transaktioner utanför den normala handeln med liknande bruksföremål och är av högt värde". 1Jfr och rådets direktiv /47/EG av om till- lämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 71, Celex 395L0047). 1997/98:34 Bilaga 1 1997/98:000 Bilaga 1 1997/98:34 Bilaga 2 1997/98:000 Bilaga 2 1997/98:34 Bilaga 3 1997/98:00 Bilaga 3 1997/98:34 Bilaga 4 1997/98:34 Bilaga 5 1997/98:34 Bilaga 6 1997/98:34 Bilaga 7 1997/98:34 Bilaga 8 1997/98:34 Bilaga 9 1997/98:00 Bilaga 9