prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — Härav följer att en sådan skyldighet inte finns exempelvis i sådana fall då åtgärden skulle avslöja att anmälaren eller någon denne närstående gjort sig skyl- dig till brott. I detta avseende korresponderar bestämmelsen med den möjlighet som finns enligt 36 kap. 6 § för närstående att vägra yttra sig vid en nära anhörigs brottslighet. En sådan konflikt kan för övrigt uppkomma när det gäller underlåtenhet att avslöja andra brott, t.ex. grov misshandel. 14.3 Bestämmelserna om sexualbrott ses över Regeringens bedömning: En sexualbrottsutredning kommer att till- sättas. I utredningens uppdrag kommer även ingå att göra en under- sökning av domstolarnas straffmätning och bedömning av straffvärdet vid sexualbrott. Kommissionens förslag: Något förslag om en ny sexualbrottsutred- ning har inte lagts fram. Kommissionen har däremot föreslagit att en un- dersökning av domstolarnas straffmätning och straffvärderesonemang skall göras även beträffande andra våldsbrott än de allra grövsta. Remisssinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Riksåklagaren, har ansett att en översyn av sexualbrotten är nödvändig. I princip alla re- missinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot på att det görs en un- dersökning om straffmätning och resonemang om straffvärde. Skälen för regeringens bedömning: Någon fullständig översyn av bestämmelserna om sexualbrott har inte gjorts av kommissionen. Straff- bestämmelserna om sexualbrott har ändrats ett flertal gånger , framför allt i syfte att förstärka skyddet för barn mot att utsättas för sexuella övergrepp. Den senaste totala översynen gjordes 1983. Det finns ett behov av att ändra våldtäktsbestämmelsen när det gäller barn (se avsnitt 14.1.2). Ett flertal uppmärksammade domar som behandlar våldtäkt och sexuellt utnyttjande mot unga kvinnor har avkun- nats som väcker frågor om bl.a. gränsdragningen mellan olika bestämmelser i sexualbrottskapitlet. Det finns även ett behov av att belysa om våldtäktsbrottet bör fokusera på samtycket i stället för på vål- det samt vilken grad av våld som skall krävas för de olika sexualbrotten. Genom de flertal ändringar som gjorts sedan 1983 års översyn har vidare systematiken och sambanden mellan olika bestämmelser i kapitlet delvis gått förlorad. Regeringen anser att en total översyn av sexualbrotten nu bör ske och att översynen bör avse såväl systematiken som de lagtek- niska och sakliga lösningarna. Regeringen kommer därför att tillsätta en utredning som skall få till uppgift att göra en sådan översyn. I kommitténs slutbetänkande redogörs för en undersökning av de grövre våldsbrotten. Undersökningen tar sikte på domstolarnas straff- mätning och vilka straffvärderesonemang som har använts. Kommissio- nen anser att en liknande undersökning bör genomföras även beträffande de våldsbrott som inte tillhör de allra grövsta. Det är enligt regeringens mening naturligt att den kommande sexualbrottsutredningen genomför en sådan undersökning beträffande sexualbrotten. Undersökningen bör ut- göra ett led i den praxisgenomgång som skall företas inom ramen för utredningen. Utredningen skall finansieras genom utredningsanslag (anslag C 1 m.m., anslagspost 2 Jus- titiedepartementet, delpost 2 Utredningar m.m.). 15 Könsstympning 15.1 En skärpt lagstiftning Regeringens förslag: Begreppet könsstympning skall ersätta begreppet omskärelse i lagen. Med hänsyn till brottets allvar skall böter utmönstras ur straffskalan. Straffskalan skall skärpas så att straffet för normalbrottet blir fängelse i högst . För det grova brottet skall minimistraffet vara . Förberedelse och stämpling till brott liksom underlåtenhet att avslöja brott skall också vara straffbart. Kommissionens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga instanser är positiva eller har inget att erinra mot att böter utmönstras ur straffskalan. De flesta instanser är också positiva till förslaget till straffskärpning för normalbrott och grovt brott. Flertalet av instanserna har heller inget att erinra mot förslaget om kriminalisering av förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja brott. Majoriteten av instanserna har inget att invända mot att lagens ru- brik ändras så att begreppet könsstympning ersätter omskärelse. Bakgrund: Kvinnlig könsstympning är en tusenårig sedvänja där delar av kvinnans yttre könsorgan skärs bort. Enligt olika källor beräknas mer än 100 miljoner kvinnor i världen vara könsstympade. Könsstympning förekommer i ett trettiotal länder, men är framför allt koncentrerat till . Ingreppet kan föra med sig allvarliga fysiska och psy- kiska hälsoproblem med bestående komplikationer och livslångt lidande som följd. Med könsstympning avses vanligen tre typer av ingrepp i de kvinnliga könsorganen. Den minst stympande typen benämns ofta Sunna-omskä- relse och innebär antingen att klitoris prickas med ett vasst föremål eller att förhuden till klitoris skärs bort. En annan typ av könsstympning är borttagande av klitoris och de små blygdläpparna. Det mest omfattande ingreppet är den s.k. faraoniska omskärelsen. Därvid skärs förutom klito- ris och de små blygdläpparna även större delen av de yttre blygdläpparna bort och slidöppningen sluts till genom ihopsyning. Denna form av stympning utförs vid varierande ålder beroende på varifrån kvinnan kommer. I vissa länder utförs stympningen direkt vid förlossningen. I andra länder i 6 och i åter andra länder strax före första förlossningen. Kvinnlig könsstympning har egentligen inte någon religiös innebörd. Något stöd för sedvänjan finns inte vare sig i eller i . Det som karaktäriserar förekomsten av könsstympning är snarare geografiska och kulturella än religiösa faktorer. Ytterst handlar det om att slå vakt om mannens makt över kvinnan. Gällande rätt Könsstympning av kvinnor är förbjuden i . I lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor anges i 1 § att ett ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa eller åstadkomma andra bestående förändringar av könsorganen inte får utföras. Förbudet gäller oavsett om samtycke till ingreppet har lämnats eller inte. Även om kvin- nan, eller vårdnadshavaren om det gäller ett barn, uttryckligen begär ett ingrepp av detta slag får det således inte utföras. Lagen syftar till att för- hindra att kvinnlig könsstympning utförs i . är avsikten att markera ett avståndstagande från den kvinnosyn som bruket av köns- stympning ger uttryck för. Med ingrepp menas i lagen alla typer av åt- gärder från de mest omfattande till de minst ingripande. Alla former av ingrepp är således otillåtna. Den som bryter mot förbudet kan dömas till fängelse i högst . Om omständigheterna är förmildrande döms till böter. I de fall brottet medfört livsfara, svår kroppsskada, allvarlig sjukdom eller i annat fall inneburit ett synnerligen hänsynslöst beteende skall brottet bedömas som grovt. Straffet för det grova brottet uppgår till fängelse i lägst ett och högst . Faktorer som kan påverka bedömningen av om brottet är grovt är enligt förarbetena skadans fysiska och känslomässiga omfatt- ning, kvinnans ålder vid ingreppet, hennes inställning till det och om det begåtts som ett led i en verksamhet som bedrivs i stor omfattning m.m. I lagen anges också att försök är straffbart enligt regler. Bakgrunden till lagen är att ingrepp av detta slag är oförenliga med vår syn på individens rätt till kroppslig integritet och kvinnans rätt att be- stämma över sig själv, att leva sitt liv efter egna förutsättningar och be- hov. Det anses också strida mot vetenskap och beprövad erfarenhet att utföra ett sådant ingrepp och det har därför inte varit tillåtet för läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal att utföra sådana ingrepp. Inte heller ett ingrepp som innebär att man , t.ex. efter en förlossning, åter syr ihop en kvinna som tidigare blivit omskuren torde kunna få förekomma. Sedan lagen infördes har en man dömts för brott mot lagen. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser, i likhet med kom- missionen och majoriteten av remissinstanserna, att begreppet omskä- relse bör ersättas med begreppet könsstympning eftersom det bättre be- skriver vad det hela gäller. Omskärelse är ett begrepp som inte ger ut- tryck för vad ingreppet verkligen är, nämligen en stympning. Köns- stympning är i flertalet fall mer eller mindre invalidiserande och syftar också till att vara det. Det är också den term som kommit till användning i internationella sammanhang. Alla former av könsstympning innebär ett bestående lidande för den stympade kvinnans del. Ingreppet leder ofta till allvarliga fysiska och psykiska skador. Sjukligheten är stor och dödsfall förekommer. Traditio- nen med könsstympning av flickor innebär bl.a. en begränsning av den kvinnliga sexualiteten och en rent fysisk förnedring. Könsstympning är därför inte förenlig med målsättningar om kvinnlig frigörelse och jäm- ställdhet. Ingreppet innebär framför allt ett brott mot den enskilda kvinnan men ger också uttryck för en kvinnosyn som inte är acceptabel i vårt samhälle. En grundläggande regel i vårt rättssystem är att alla människor skall vara skyddade mot kränkningar av sin kroppsliga integritet. Dessa prin- ciper kommer bl.a. till uttryck i FN:s deklaration om de mänskliga rättig- heterna. Förutom att könsstympning är ett brott mot rätten till kroppslig integritet kan den också sägas utgöra ett förnekande av kvinnans rätt till självständighet. Debatten om kvinnlig könsstympning var för närmast obefintlig vid internationella möten. behandlas frågan, som ett re- sultat av aktiva insatser från bl.a. , i olika internationella sam- manhang. Det gäller t.ex. i FN:s övervakningskommittéer av konventio- ner om de mänskliga rättigheterna, i , och i Världs- hälsoorganisationen . Särskilda insatser görs och program läggs fast för att sprida kunskap om könsstympningens skadliga effekter. Som exempel kan nämnas att det internationella läkarförbundet antog en rekommendation mot kvinnlig könsstympning. Mer aktiva åtgärder har också krävts i slutdokumenten från FN:s olika världskonferenser talet; i om mänskliga rättig- heter, i om befolkning och utveckling och i om kvinnor. Konventionen om avskaffande av alla former av diskrimine- ring av kvinnor som antogs av FN (se även avsnitt 5) nämner särskilt att länder måste vidta alla nödvändiga åtgärder, inklusive lag- stiftning, för att avskaffa alla sedvänjor som utgör diskriminering av kvinnor. , , har arbetat aktivt mot könsstympning. Även FN:s kvinnokommission och FN:s kommission för mänskliga rättigheter har engagerat sig i denna fråga. Den under avsnitten 4 och 5 nämnda FN deklarationen om våld mot kvinnor nämner särskilt köns- stympning som en form av sådant våld. Vid generalförsamling har, med stöd från bl.a. , antagits en särskild resolution om kvinnlig könsstympning. har också ratificerat FN:s konvention om barnets rättigheter. Därmed har åtagit sig att garantera konventionens rättigheter för alla barn och ungdomar i vårt land. har även verkat för respekt och främjande av barnets rättigheter internationellt. Enligt konventionen har barnet rätt till ett fullvärdigt människoliv. Barnet har egna rättigheter och barnets rätt till integritet skall respekteras. En grundprincip i kon- ventionen är att se till barnets bästa. Enligt artikel 24, 3 § stadgas att konventionsstaterna skall vidta alla effektiva åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Kvinnlig köns- stympning är enligt konventionens förarbeten en sådan skadlig sedvänja. Kvinnlig könsstympning är således en fråga som rör mänskliga rättig- heter, barnets rättigheter och det är också en hälsofråga för kvinnor och barn. Med hänvisning till att det här rör sig om att på rituell grund utföra in- grepp som förstör väsentliga kroppsdelar på en människa, ofta med inva- lidiserande följder både fysiskt och psykiskt, är det enligt regeringens mening motiverat med en straffskärpning. I enlighet med kommissionens förslag bör för det första böter utmönstras ur straffskalan. Argumentet för detta är att gärningen alltid får anses vara allvarlig. Ett könsstympande ingrepp ger också per definition svåra bestående och invalidiserande ska- dor av olika grad. Även om kvinnan själv begär att ingreppet skall utfö- ras måste det naturligen ifrågasättas om detta sker av någon i verklig me- ning fri vilja från kvinnans sida. För det andra bör en skärpning av straffskalan ske. Detta har även före- slagits av kommissionen och biträtts av merparten av remissinstanserna. Straffet för normalbrottet bör vara fängelse i högst . För det grova brottet, som avser de mest ingripande stympningarna, bör straffminimum inte understiga fängelse . Dessa ingrepp är i de flesta fall oerhört plågsamma och traumatiska och innebär stor skada såväl fysiskt som psykiskt både . Sammantaget innebär regeringens förslag en kraftig skärpning av straf- fet såväl för normalbrottet som beträffande det grova brottet. Enligt nu gällande lagstiftning är även försök till sådant ingrepp som lagen omfattar straffbart. Även förberedande åtgärder och stämpling till brott bör vara straffbara, liksom underlåtelse att avslöja könsstympning som är å färde. Förslagen beräknas inte medföra några ökade kostnader för rättsväsen- det. 15.2 Förebyggande åtgärder I vilken utsträckning som könsstympning förekommer i är inte känt men det torde framförallt vara under vistelse i hemlandet som barn blir utsatta för könsstympning. I den mån det kommer till kännedom att ett flickebarn skall resa utomlands för att genomgå ett så- dant ingrepp bör ingripa i enlighet med bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Det före- ligger vidare en skyldighet för alla myndigheter vars verksamhet berör barn, att anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att ett barn kan komma att utsättas för ett sådant ingrepp. Det är också viktigt att framhålla att arbetet med att förhindra könstympning i stor utsträckning handlar om att förändra inställningen till denna sedvänja, såväl hos de grupper i där detta är brukligt, som internationellt. I bl.a. i och i kommun bedrivs ett mycket framgångsrikt arbete på mödravårdscentralerna, som riktar sig speciellt till vissa invandrargrupper, för att få blivande mammor och pappor att inse konsekvenserna av könsstympning och på så sätt för- hindra att det väntande barnet blir utsatt för ett sådant ingrepp. En annan fråga i detta sammanhang är om man i skall kunna lagföra en person för könsstympning som utförts i utlandet. Om köns- stympning inte är olaglig i det land där gärningen utfördes kan det i vart fall inte leda till åtal i . I har det framförts förslag om en lagstiftning som skulle innebära att den som är bosatt i och som bryter mot den danska lagen om förbud mot omskärelse av kvinnor skulle kunna straffas för detta i även om handlingen utfördes utomlands och oberoende av om den är straffbar i det landet eller inte. Frågan utreds i . I betänkande, Barnens bästa i främsta rummet (SOU 1997:116), föreslås också att könsstympning skall undantas från principen om dubbel straffbarhet i 2 kap. 2 § . Frågan om en sådan utvidgning av det straffbara området för den som utfört könsstympning utomlands bör därför övervä- gas i samband med beredningen av betänkande. 16 Prostitution 16.1 Köp av sexuella tjänster förbjuds Regeringens förslag: Att mot ersättning skaffa sig en tillfällig sexuell förbindelse skall förbjudas genom införandet av en särskild lag om för- bud mot köp av sexuella tjänster. Påföljden för brottet skall vara böter eller fängelse . Även försök skall vara straffbart. Regeringens bedömning: bör ingen ändring av bestäm- melsen om förbudet mot koppleri föreslås. Utredningens förslag: har föreslagit ett för- bud mot all könshandel, eftersom detta skulle fylla en normbildande funktion och göra klart att prostitution inte är socialt acceptabelt. För många av könsköparna skulle därmed risken för upptäckt, polisutredning och rättegång vara en starkt avhållande faktor. Även för många kvinnor skulle en kriminalisering få en avhållande effekt och framför allt vara ett effektivt medel att hindra kvinnor från att ge sig in i prostitutionen. Straffansvaret skulle omfatta både köpare och säljare och brottet skulle rubriceras som könshandel. Utredningen har vidare föreslagit en utvidgning av koppleribrottet så att det också skulle omfatta den som bereder sig av att annan, i samband med framställning av pornografiska alster, har tillfälliga sexu- ella förbindelser mot ersättning. Remissinstanserna: Två remissinstanser, Stiftelsen och i , tillstyrker förslaget att kriminalisera både köpare och säljare. Flertalet remissinstanser avstyrker dock förslaget helt eller förordar en kriminalisering av enbart köparen. De remissinstanser som förordar en kriminalisering av köparen är bl.a. , , Föreningen , Riksor- ganisationen för kvinnojourer i och . Bland dem som avstyrker en kriminalisering helt och hållet kan nämnas , , och Justitiekanslern. Riksåklagaren redovisar en förståelse för en kriminalisering av köparen men anför ändå med viss tveksamhet att det inte föreligger tillräck- liga skäl för en sådan kriminalisering. Förslaget om ett utvidgat koppleriansvar har fått ett mycket blandat mottagande och många remissinstanser har också avstått från att yttra sig över detta förslag. Bakgrund: Den tillsatta studerade ingående prostitutionen som samhällsföreteelse. Utredningen gjorde en kartläggning av prostitutionens former och omfattning som kom att ligga till grund för övervägandena i betänkandet (SOU 1981:71) Prostitutionen i , bakgrund och åtgärder. I sitt betänkande föreslog Prostitu- tionsutredningen att offentliga pornografiska föreställningar skulle för- bjudas och att ett nytt straffansvar för hyresvärdar skulle införas. Utred- ningen ansåg vidare att straff för den som köper tillfällig sexuell förbin- delse av en narkotikaberoende prostituerad borde införas, eftersom ett sådant handlande framstod som särskilt hänsynslöst och straffvärt. De föreslagna ändringarna förutsatte enligt utredningen att insatserna från samhällets sida för att hjälpa de prostituerade ökade. Förslagen ge- nomfördes endast vad avsåg offentliga pornografiska föreställningar ge- nom att ett förbud mot sådana föreställningar infördes i 10 § i allmänna ordningsstadgan. Detta förbud finns nu i 2 kap. ordningslagen (1993:1617) Prostitutionsfrågan togs också upp i betän- kande (SOU 1982:61) Våldtäkt och andra sexuella övergrepp. I betän- kandet föreslogs bl.a. en utvidgning av koppleriansvaret i syfte att minska prostitutionens skadeverkningar. Förslaget genomfördes på så sätt att kravet på att främjandet eller utnyttjandet av annans prostitution skulle ha skett vanemässigt eller för att bereda sig togs bort i straffbestämmelsen. Vidare infördes ett särskild straffansvar för hy- resvärdar som tillåter annan att bedriva prostitutionsverksamhet i en för- hyrd lägenhet. Frågor om olika åtgärder för att motverka prostitutionen har därefter återkommande behandlats i talet. 1991 gjor- des en ny kartläggning av omfattningen av prostitutionen i . Frå- gan diskuterades på nytt i varpå föreslog en total översyn av samhällets åtgärder mot prostitutionen. Detta ledde till att prostitutionsutredning tillsattes, i fortsättningen benämnd Pro- stitutionsutredningen. Denna utredning överlämnade sitt betänkande, (SOU 1995:15) Könshandeln, . Prostitutionens omfattning och utveckling enligt att se om några förändringar skett i när det gäller prostitutionens omfattning och former samt vilken påverkan de internationella mönstren kan ha haft på prostitutionen, har Prostitutions- utredningen gjort en kartläggning av den svenska könshandeln. konstaterar att prostitutionen i har li- ten omfattning i jämförelse med andra europeiska länder. Andelen svenska män som köper sexuella tjänster är också liten vid en internatio- nell jämförelse. Att prostitutionen har en begränsad omfattning i kan tillskrivas många olika omständigheter. har haft en annan tradition när det gäller synen på prostitution än den man har haft på kon- tinenten. Ett väl utbyggt trygghetssystem liksom gemensamma strävan- den i samhället mot ökad jämställdhet mellan kvinnor och män kan ha haft betydelse. Ett väl fungerande socialt arbete mot prostitution har sä- kert också betytt mycket. Enligt utredningen finns det uppskattningsvis 2 500 kvinnor som säljer sexuella tjänster i . Antalet kvinnor i gatuprostitutionen har be- räknats till c:a 650. Varje kvinna beräknas ha 50 kunder. Det innebär uppskattningsvis att 125 000 män köper sexuella tjänster . De kvinnor som inte befinner sig i gatuprostitution återfinns i den mer osyn- liga inomhusprostitutionen, på massageinstitut, i lägenhetsprostitution, i eskortservice och i call girl versamhet. Efter en nedgång talet och talet, ökar nu åter prostitutionen. Antalet kvin- nor i gatuprostitutionen har minskat medan inomhusprostitutionen antas ha större omfattning . Omsättningen är dock hög i gatuprosti- tutionen. Även om en del kvinnor lämnar gatuprostitutionen sker ständigt en nyrekrytering. Andelen kvinnor som har psykiska störningar har ökat , liksom även andelen utländska kvinnor. Ungefär hälften av kvinnorna missbrukar narkotika eller alkohol. Antalet mycket unga kvinnor i gatuprostitutionen är dock mycket lågt. bedömer att detta är resultatet av och polisens arbete för att hindra unga kvinnor att etablera sig som pro- stituterade. På sexklubbarna arbetar däremot framförallt unga flickor och det är också de unga flickorna som efterfrågas vid framställning av por- nografisk film. Sexklubbarna är den synligaste och mest omfattande or- ganiserade formen av handel med sexuella tjänster, även om ingen direkt prostitution har kunnat påvisas inom klubbarnas lokaler. Det är svårt att fastställa hur stor del av verksamheten som är koppleri eller gråzoner mot prostitution. Utredningen konstaterar vidare att prostitutionen har förändrats i takt med att samhället i övrigt förändrats. Nya former uppstår ständigt. Ett sätt att dölja verksamheten är att organisera slutna klubbar där medlem- marna erbjuds olika sexuella tjänster, från pornografi och adresser till prostituerade utomlands till samlag, alltså en sorts varuhus för köp av sexuella tjänster. Nya kontaktvägar öppnas via datanät och genom vi- deogram. Sexindustrin expanderar och har tagit till sig den nya tekniska utvecklingen. Telefonsex, sex på datadisketter och CD har fått en ökande spridning. Antalet annonser i dagspressen om massageinstitut och liknande verksamheter som tillhandahåller sexuella tjänster, har ökat oroväckande. Organiserad prostitution som har samröre med den organi- serade brottsligheten, förekommer dock i mycket begränsad omfattning i . Kunskapen om de prostituerade är begränsad till kvinnorna i den syn- liga gatuprostitutionen. Den forskning som finns om prostitutionen visar emellertid, enligt utredningen, att de prostituerade oftast är kvinnor som på olika sätt fått en dålig start i livet, som tidigt berövats sin självrespekt och fått en negativ självbild. har sambandet mellan prosti- tution och sexuella övergrepp i barndomen blivit allt mera uppenbart. Prostitutionsdebuten handlar sällan om ett plötsligt djupt fall i förned- ring. Kvinnorna har ofta varit på väg mot prostitution mycket länge, av skäl som ligger långt tillbaka i tiden. Den tidigare fann att uppskattningsvis av de svenska männen har erfarenhet av könsköp. Könsköparen avviker inte från genomsnittsmannen när det gäller yrke, ekonomi eller civilstånd men han får däremot enligt utredningen sägas vara avvikande när det gäller inställningen till sexualitet och kvinnor. Enligt rapporten i , Om sexuallivet i , som är en av finansierad befolkningsbaserad studie, har av männen åtminstone köpt en sexuell kontakt. Nuvarande ordning Någon lagstiftning som förbjuder prostitutionen som sådan finns inte i . Det är inte straffbart att mot ersättning erbjuda sexuella tjänster. Däremot är det straffbart att under vissa villkor köpa sexuella tjänster.