prop · GL03169 · 1998-01-01 00:00:00 — Lärare i kärnämnen som planerar undervisningen tillsammans med eleverna och i samverkan med lärare i karaktärsämnen når bättre resultat. har på regeringens uppdrag sett över kärnämneskurserna Svenska, Engelska A och Matematik A i syfte att knyta programmål och kursplaner närmare varandra. Avsikten är bl.a. att underlätta samarbetet mellan lärare i kärn- respektive lärare i karaktärsämnen. Regeringen bereder frågan. Kärnämnena samhällskunskap, religionskunskap, naturkunskap, este- tisk verksamhet samt idrott och hälsa är också i behov av utveckling enligt regeringens bedömning. 8.1 Utveckling av kärnämnesutbudet Regeringens bedömning: Frågan om de små kärnämnenas innehåll och struktur bör beredas ytterligare. Arbetsgruppens förslag: Tre alternativa förslag till förändringar i utbudet av kärnämnen redovisas. Remissinstanserna: Minst positiva reaktioner har arbetsgruppens första alternativ fått. Flertalet pekar på de problem och risker som valbarheten innebär för en segregering av elevernas förkunskaper. Alternativ 2 har flest förespråkare. Bland dessa ingår läns landsting, , , i , och och Skola. Flera spontana yttranden som Kristna Råd och ställer sig också positiva, eftersom etik- och moralfrågor får en ökad betydelse och värdegrunden stärks. Andra som Västerbottenskretsen av och Unga är rädda för att de kunskapsmål som religions- kunskapen och naturkunskapen innefattar skall förloras. och och Skola befarar att det naturvetenskapliga ämnet försvinner på program med yrkesämnen och att religionskunska- pen inte kommer att ingå i alla program genom alternativ 3. Många, t.ex. kommun, och , liksom flera spontana remissvar är däremot positiva till integreringstanken bakom förslaget och till att den estetiska verksamheten bibehålls som ett eget ämne. Skälen för regeringens bedömning: I den nationella utvecklingsplanen tog regeringen upp frågan om en tänkbar utveckling av kärnämnena och om hur man bättre skall kunna nå målen i dessa ämnen utan att kraven sänks. Vidare diskuterades hur kursmålen i kärnämnena bättre än skulle kunna kopplas till kursmålen i . Regeringen konsta- terade därvid att kärnämnena religionskunskap, naturkunskap och estetisk verksamhet har en ringa omfattning (30 gymnasiepoäng) i förhållande till mycket ambitiösa kunskapsmål Korta kurser innebär onödig splittring och små möjligheter för eleverna att se helheter och samband. Rapporten i ständig utveckling diskuterade denna problematik och presenterade tre olika alternativa förslag till förändringar i kärnämnesutbudet. Efter remissbehandling av dessa förslag kan rege- ringen konstatera att remissopinionen är mycket splittrad. Mot bakgrund av att kärnämnena har en sådan betydelse i gymnasieskolan bedömer regeringen att denna fråga behöver beredas ytterligare. Regeringen är därför inte nu beredd att föreslå någon genomgripande förändring av kärnämnena utöver vad som i det följande föreslås beträffande Idrott och hälsa. 8.2 Idrott och hälsa i gymnasieskolan Regeringens förslag: Kursen i kärnämnet Idrott och hälsa skall omfatta 100 gymnasiepoäng på alla nationella program. Arbetsgruppen: Idrott och hälsa bör ha lika stor omfattning på alla nationella program. Remissinstanserna: Är till övervägande delen positiva till arbetsgrup- pens förslag. anser att ämnet skall ha samma omfattning på alla program. vill att omfattningen skall utökas till 130 poäng för samtliga elever och efterlyser mer underlag för bedömning. Flertalet spontant inkomna svar är negativa. Skälen för regeringens förslag: är omfattningen av Idrott och hälsa olika på de nationella programmen. Utöver kärnämneskursen Idrott och hälsa A på 80 gymnasiepoäng har naturvetenskapsprogrammets naturvetenskapliga gren och samhällsvetenskapsprogrammets samtliga grenar ytterligare en kurs i ämnet Idrott och hälsa B om 50 gymnasie- poäng. Idrott och hälsa får inte anordnas inom komvux. Regeringen anser att det inte är rimligt att elever beroende av program, som ett obliga- toriskt inslag, skall ha olika omfattning av detta ämne. Omfattningen av ämnet Idrott och hälsa bör höjas till 100 gymnasiepoäng. Den kurs, Idrott och hälsa B, som ingår som karaktärsämneskurs på vissa studie- inriktningar skall erbjudas alla elever som ett individuellt val. Idrott och hälsa är utifrån olika aspekter, främst ur folkhälsosynpunkt, ett viktigt ämne. Ämnet skall exempelvis ge eleverna kunskaper om hur den egna kroppen fungerar, öka medvetenheten om livsstilens betydelse för hälsa och miljö samt även ge dem förståelse för betydelsen av regel- bunden fysisk träning. För att öka förutsättningarna för detta bör kursen Idrott och hälsa B erbjudas alla elever inom ramen för individuellt val. Av samma skäl föreslog regeringen i propositionen Förskoleklass och skollagsfrågor (Prop. 1997/98:6) att ämnet skulle utökas från 460 i . skall alla elever inom ramen för individuellt val erbjudas varje kurs som förekommer på ett nationellt program i kommu- nen samt den nationella fastställda kursen Svenska C (5 kap. 11§ gym- nasieförordningen). Svenska C har därmed en särställning som innebär, att då det finns en grupp elever som önskar läsa kursen så skall den anordnas. Detsamma bör gälla för Idrott och hälsa B. 9 Gymnasieskola och arbetsliv i samarbete Regeringens bedömning: Gymnasieskolans utbildningar bör i högre utsträckning knytas till arbetslivet. Nya samarbetsformer mellan skola och arbetsplatser behöver utvecklas. Alla elever i gymnasieskolan bör genom egna erfarenheter få insikt i arbetslivet. Regeringen kommer att tillsätta en arbetsgrupp, där arbetsmarknadens parter ingår, med uppgift att belysa hur samarbetet mellan skola och arbetslivet kan utvecklas vidare. Kommitténs förslag: Överensstämmer i stort med regeringens bedöm- ning. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som kommenterat arbets- gruppens förslag är de flesta positiva. Skälen för regeringens bedömning: Samarbete mellan skola och arbets- liv anses som något som med självklarhet ger skolans undervisning ett mervärde. Av uppföljning av arbetsplatsförlagd utbildning (APU) framgår att nästan samtliga elever som har haft en APU är klart positiva och nöjda och ser den som ett viktigt komplement till den skol- förlagda utbildningen. Det finns således ett kvalitativt värde i att vara på en arbetsplats. Enligt regeringens bedömning är ett nära samarbete med arbetslivet viktigt för skolan, men formerna för samarbetet behöver ut- vecklas kvalitetsmässigt. Ett samarbete med skolan gagnar också arbetslivet, t.ex. genom att man från arbetslivets sida kan vara med och påverka skolans uppläggning av undervisningen. Genom att elever befinner sig på en arbetsplats ges även möjlighet för arbetslivets företrädare att bli delaktiga i elevernas utbildning. Regeringen finner det därför viktigt att ge sin bild av samarbetet mel- lan skola och arbetsliv och hur detta samarbete kan vidareutvecklas för att höja kvaliteten i utbildningen både på skolan och på en arbetsplats. Kunskapsutveckling i skola och i arbetsliv Gymnasieskolans programmål syftar till att ge undervisningen en helhet som svarar mot programmets karaktär. Programmålen fyller inte, som regeringen bl.a. framförde i den nationella utveck- lingsplanen, den avsedda funktionen att vara en för programmet sammanhållande målbeskrivning. Programmålen används inte allmänt på skolorna. Undervisningen i gymnasieskolan har en tradition av ämnes- undervisning. Detta gäller särskilt i de ämnen, ofta kallade allmänna ämnen, som finns på de traditionellt studieförberedande utbildningarna, dvs. matematik, svenska, fysik, historia etc. Detta leder till att helhets- synen på programmen inte får genomslag i organisationen eller i under- visningen. Innehåll och art i yrkesämnen varierar mer än i de allmänna ämnena. Undervisningen i yrkesämnen har en annan tradition, bl.a. genom att yrkeslärare i de flesta fall har en annan bakgrund än lärare i t.ex. kärnämnen, och genom en mer direkt anknytning till yrkeslivet. Det är också stor skillnad i teoribildning och innehåll i de olika yrkesämnena. En del är mer snarlika allmänna ämnen - andra har en mycket stark koppling till hantverksyrken. är flera yrkesämnen kopplade till nya tekniska discipliner, t.ex. elektronik och datateknik. Genom att yrkesämnena har så skiftande karaktär måste undervisningen bedrivas på olika sätt och anpassas till de förutsättningar som gäller för det specifika ämnet och yrkesområdet. Den skolförlagda undervisningen i gymnasieskolan kan sägas påverkas av tradition, ämnenas olika karaktär samt krav på att ge eleverna en sådan helhet som avses i läroplanen och i programmålen. Det finns en mer eller mindre framgångsrik strävan att sätta samman delarna, kurserna, till en helhet. Verktygen är ofta lärarsamverkan och ämnesöverskridande under- visning. Undervisning i arbetslivet har helt andra utgångspunkter. Verksamhe- ten på en arbetsplats är ofta komplex och svåröverskådlig. Verkligheten är inte indelad i ämnen och kurser. Inom enheter och funktioner på ett företag blandas olika tekniker och arbetssätt. På en vårdavdelning krävs såväl kunnande vad gäller t.ex. omvårdnadskunskap och farmakologi som förmåga hos de anställda att visa medmänsklighet, förmåga att samarbeta och lösa problem. På ett verkstadsgolv i en modern tillverk- ningsindustri krävs samarbetsförmåga, kunnande i komplicerade pro- cesser, engelska osv. Medan skolan på olika sätt, t.ex. genom temastudier och projektarbete, strävar efter att ge eleverna helhet i utbudet av kurser, ger arbetslivet en helhet där det ofta kan vara svårt att se delarna. Ett samarbete mellan skolan och arbetslivet med en undervisning som bedrivs både i skolan och i arbetslivet bör, enligt regeringens mening, skapa förutsättningar för en god och intressant utbildning i gymnasieskolan. Olika former för undervisning i och samarbete med arbetslivet finns olika samarbetsformer med arbetslivet. Den arbetsplatsförlag- da utbildningen infördes 1992 efter att ha prövats i en försöksverksamhet (ÖGY). På det estetiska programmet, naturveten- skapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet finns för när- varande möjlighet till ämnesanknuten praktik men även till APU. Inom ramen för försöksverksamhet finns lärlingsutbildning. På det individuella programmet förekommer olika praktikinslag. I den försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning (KY) på eftergymnasial nivå, som pågår och där regeringen föreslagit en utvidgning i den ekonomiska vårpropositionen, skall en tredjedel av utbildningen ske som ett lärande i arbetslivet. Samarbetet mellan skolan och arbetslivet sker också i olika samarbets- organ. Traditionellt har gymnasieskolan haft yrkesråd. Inom försöksverk- samheten med en ny lärlingsutbildning skall det enligt försöksförord- ningen (1997:762) finnas programråd. Programråd eller andra samarbets- organ finns även utanför försöksverksamheten. I rapporten rekrytering till gymnasieskolans industriprogram (Ds 1996:53) behandlades betydelsen av en samverkan mellan skola och arbetsliv. Det finns flera exempel på arbetslivets engagemang inom utbildningsområdet. Det finns bl.a. ett antal fristående skolor med före- tagsanknytning, t.ex. ABB:s gymnasieskolor i och samt . I vissa kommuner engagerar man företag entreprenadutbildning för vissa utbildningsavsnitt, t.ex. där det krävs speciell lärarkompetens eller utrustning. I flera kommuner växer det också fram olika typer av samverkansfor- mer, där industrin går in och på olika sätt stöder utbildningen, t.ex. i och . Exempelvis finns på Rinmansskolan i ett framgångsrikt samarbete med . En särskild styrelse finns för industriprogrammet, där näringslivet har ordförandeskapet. Utveckling av samarbetet med arbetslivet Regeringen ser positivt på en utveckling där olika former av samverkan växer fram och där kommunen som utbildningsanordnare och företagen i kommunen - representerande både fack och arbetsgivare - samarbetar i genomförandet av yrkesutbildningen. Ett sådant samarbete bör inte bara ske inom det tekniskt-industriella området och med privata företag. Samverkan om bl.a. utbildningar inom vård och omsorg mellan kom- munen eller som arbetsplats och skolan är lika betydelsefullt. Regeringen bedömer att det behövs en ökad delaktighet och medverkan från arbetslivet i planeringen och genomförandet av gymnasieskolans utbildningar. Samarbetsformer i form av programråd, som bl.a. finns inom pilotprojekten med lärlingsutbildning, kan utvecklas till ett forum där arbetslivets och skolans representanter möts för diskussion om utbildningens kvalitet. I sådana samarbetsorgan skapas också möjligheter för kontaktskapande mellan skolan och arbetslivet. Det kan exempelvis gälla att skaffa platser för lärlingsutbildning eller APU, men det kan även gälla att hitta nya samverkansformer för att påverka innehållet i utbildningen i skolan, i företag och på andra arbetsplatser. Särskilt små och medelstora företag har stora problem att kontinuerligt utveckla kompetensen hos sin personal. Arbetslivet och gymnasieskolan har olika villkor för sina respektive uppdrag. I mötet mellan dessa parter måste det skapas ett samarbetsklimat där båda vinner och båda ges möjlighet att bli delaktiga. Enligt regeringens bedömning bör samarbetsformerna mellan skola och arbetsliv utvecklas vidare och samarbetsorgan, t.ex. programråd, bör inrättas vid alla skolor som anordnar program med yrkesämnen. Utveckling av undervisning i arbetslivet Det finns, som regeringen framhållit i det föregående, starka skäl att be- driva undervisning på en arbetsplats. På en arbetsplats kan eleven skaffa sig kunskaper som kompletterar och befäster de kunskaper som inhämtats i undervisningen på skolan. Genom att tillsammans med handledare och andra medarbetare på arbetsplatsen medverka i den produktiva verksamheten kan eleven också nå mer över- gripande mål än vad som primärt framgår av kursplanerna, dvs. de mål som finns i läroplanen och programmålen. Det är dels mål kopplade till kunskaper och färdigheter som exempelvis samarbetsförmåga, initiativ- förmåga, problemlösningsförmåga och förändringsbenägenhet, dels mer sammansatta yrkespecifika kunskapsmål som konkluderar och ger helhet i de olika yrkesämnena i programmet. Genom utbildning på en arbetsplats får eleven möjlighet att se helheten i en produktionsprocess, hur olika faktorer påverkar processen samt att med egna arbetsinsatser konstatera hur resultatet av en arbetsprocess samspelar med dessa faktorer. På en arbetsplats får eleverna även tillfälle att se hur arbetsplatsens organisation är uppbyggd - både vad gäller det som hör samman med den direkta produktionen och det som mer är att betrakta som det inre arbetet. Exempel på det senare är frågor som rör personalpolitik, kompetensutveckling och arbetsmiljö. Ett ytterligare exempel är hur teknisk utveckling ställer krav på nya produkter eller tjänster och hur detta i sin tur förändrar arbetsrutiner och påverkar kom- petensbehoven. Den arbetsplatsförlagda utbildningen är en viktig del i gymnasie- skolans yrkesutbildningar. Genom APU tillförs viktiga kvaliteter utbild- ningen som gör att utbildningsmålen bättre kan uppnås. APU har därmed stor vikt för utbildningens resultat. Alla utbildningsinriktningar kan inte arbetsplatsförläggas i samma form och i samma omfattning. Enligt regeringens bedömning bör det tillsammans med berörda branscher diskuteras hur ett lärande på en arbetsplats är lämpligt eller möjligt att genomföra. På program vars karaktärsämnen bättre kan inhämtas på en arbetsplats bör eleverna kunna få en längre APU än vad som tillämpas . Det kan t.ex. gälla flera utbildningsinriktningar inom hantverksprogrammet, byggpro- grammet, omvårdnadsprogrammet samt hotell- och restaurangprogram- met. I andra fall kan en kortare APU och därmed längre skolförlagd utbildning vara lämpligare, t.ex. för utbildningar inom elprogrammet och medieprogrammet. pågår ett arbete inom med en revidering av programmens mål och innehåll. I samband därmed är det naturligt att även bedöma vilken minsta omfattning av APU som är rimlig för vart och ett av de yrkesinriktade programmen. Enligt regeringens uppfattning bör en skola som inte kan erbjuda APU för ett visst program i princip inte få erbjuda utbildning på detta program. Hur kravet på APU tillgodoses är en fråga som bör ligga inom ramen för tillsynsuppgift. Innan denna fråga regleras, bör emellertid frågan ha utretts om hur stor andel APU som bör finnas på varje program. Undervisningen på en arbetsplats bör så långt möjligt vara ett lärande i arbetet. På en arbetsplats där detta utgör en naturlig del i vardagen strävar man medvetet efter att hos medarbetarna utveckla den kompetens som fordras för att stödja andras lärande. När en sådan arbetsplats tar sig an en elev finns på ett naturligt sätt ett stöd för eleven. I ett lärande i arbetet tillförs och bearbetas nytt kunskapsstoff. Regeringen ser detta som ett mål för all arbetsplatsförlagd utbildning. Regeringen är med- veten om att alla arbetsplatser inte kan erbjuda denna miljö . Mål för arbetsplatsförlagd utbildning Regeringens ståndpunkt är att det är väsentligt att en del av gymnasie- skolans utbildningar även sker på en arbetsplats och att arbetslivet skall kunna vara med och påverka utbildningens innehåll. Dagens olika former för detta - ämnesanknuten praktik, praktik, APU och lärlingsutbildning - behöver dock vidareutvecklas. Regeringen ser att den verksamhet med lärlingsutbildning, som sker i försöksverksamhetens form, kan komma att påverka framtida former av arbetsplatsförlagd utbildning. Regeringen har vidare under avsnittet 7.1 Ett nytt nationellt program teknikprogrammet föreslagit att en försöksverksamhet med ett tekniskt program bl.a. bör användas för att pröva nya samarbetsformer med arbetslivet. har på regeringens förslag (prop. 1995/96:206) beslutat att det skall finnas särskilda mål för APU. har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till sådana mål. Regeringen anser att dessa mål anger viktiga kunskapskvaliteter som bör erhållas i arbetslivet. Enligt regeringens bedömning finns i dessa mål sådant som till stor del även skulle kunna komma att gälla för lärlingsutbildning. Då det ännu är för tidigt att dra erfarenheter från försöksverksamheten med lärlingsutbild- ning bedömer regeringen att det finns motiv att avvakta med att fastställa mål för APU. Det lärlingskontrakt som skall tecknas mellan skolan, arbetsplatsen och eleven och som skall finnas i försöksverksamheten med lärlingsutbild- ning skulle med fördel också kunna användas för t.ex. APU och andra praktikinslag. Därigenom skulle det för alla berörda parter tydligare klarläggas vilka utbildningsmål som eleven skall uppnå under den arbets- platsförlagda delen av gymnasieutbildningen. För att stimulera och utveckla samarbetet mellan skola och arbetsliv avser regeringen att tillsätta en särskild grupp, där bl.a. arbetsmarknadens parter bör ingå. Gruppen skall även behandla frågan hur gymnasieskolans arbetsplatsförlagda utbildning bör utvecklas. I samband med pilotprojek- ten med lärlingsutbildning har en rad frågor väckts. Det är naturligt att gruppen också behandlar dessa. Frågan om hur skall samarbeta med arbetslivet och hur elever i skall tillförsäkras en inblick i vad som sker på en arbetsplats bör också ingå i gruppens uppgifter. För att utveckla gymnasieskolans samarbete med arbetslivet har rege- ringen inom ramen för de tio punkter för kvalitet och likvärdighet för skolan som presenterats i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1997/98:150) beräknat att avsätts . Dessa medel skall stödja utvecklingen av samverkan mellan skola och arbetsliv, t.ex. programråd, och kompetensutvecklingen för yrkes- lärare 9.1 En ny modern lärlingsutbildning i gymnasieskolan Regeringens förslag: En ny modern lärlingsutbildning införs i gymnasieskolan som alternativ studiemöjlighet inom nationella program med yrkesämnen. Den skall ge behörighet för hög- skolestudier. Erfarenheter från den pågående försöksverksamheten med pilotprojekt skall vägas in i den slutliga utformningen av den nya moderna lärlingsutbildningen. En regel införs i 5 kap. 3 § fjärde stycket skollagen som visar att lärlingsutbildning är en studiemöjlighet inom nationella och special- utformade program som innehåller yrkesämnen. Regeringen ges ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om lärlingsutbild- ningen. Kommitténs förslag: Kommittén konstaterar att det finns ytterligare frågor i samband med lärlingsutbildningen som behöver lösas, t.ex. vilka program lärlingsutbildningen skall finnas på, hur en elev skall söka lär- lingsutbildning, om det kan utgå lärlingslön, vem som avgör vilka elever som skall få gå lärlingsutbildning, vilka insatser bransch- organisationerna bör svara för och om ersättning skall utgå till företagen. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av kommunerna är positiva till lärlings- utbildning som alternativ studieväg. Vanligt förekommande komplet- terande synpunkter är att det borde finnas nationella mål med större lokal frihet, att ett utökat samarbete mellan skola och arbetsliv är en förutsätt- ning samt att pilotprojekten måste utvärderas innan den slutliga formen fastställs. SAF framhåller att reglerna måste vara flexibla och att besluten skall fattas lokalt. Ersättningsfrågan måste lösas eftersom utbildning kostar pengar, oavsett om den sker i en skola eller på en arbetsplats. LO anser att det föreligger stora risker med förslaget till lärlingsutbildning. Om lärlingsutbildningen betyder elevstatus och därmed inte omfattas av kollektivavtal, innebär det en risk att lärlingsutbildningen blir en förlängd och försämrad APU för de elever som skolan inte vill ta ansvar för, men som arbetsgivaren gärna tar emot som gratis arbetskraft. Skälen för regeringens förslag: Regeringen bedömde i den nationella utvecklingsplanen att ett nationellt program med yrkesämnen skall kunna läggas upp på olika sätt. Inom ramen för dessa program bör en alternativ studiemöjlighet införas med en modern och helt ny typ av lärlings- utbildning, som skiljer sig markant från tidigare former. Den kan gymnasieutbildning vara en väg att fullfölja ett nationellt program med yrkesämnen. Den bör erbjudas som ett alternativ till nu- varande studieorganisation. Regeringen presenterade sin avsikt att fort- sätta att utreda förutsättningarna för att inom nationella program införa lärlingsutbildning. Som ett led i detta beredningsarbete pågår /98 en försöksverksamhet med lärlingsutbildning inom gymnasieskolan (1997:762). Flera remissinstanserna har ifrågasatt om det inte borde vara möjligt att påbörja lärlingsutbildning tidigare än efter halva gymnasietiden. Rege- ringen, som inte är främmande för en sådan öppning, kommer att noga följa försöksverksamheten och senare bedöma om nuvarande bestämmel- ser för försöksverksamheten bör ändras på denna punkt. Syftet med denna lärlingsutbildning är att ge de elever som vill möjlighet att genomföra en större del av utbildningen inom ett nationellt program på en arbetsplats samt att ge arbetslivet möjlighet att vara med och påverka utbildningens innehåll och genomförande. Lärlingsutbild- ningen skall uppnå samma program- och kursplanemål som ordinarie utbildning i skolan med APU. Lärlingsutbildningen ger därmed grund- läggande behörighet till universitet och högskolor. Eleven följer pro- grammets gemensamma delar under den första delen av utbildningen, då även arbetsplatsförlagd utbildning skall ingå. Därefter kan lärlingsdelen av utbildningen påbörjas. Lärlingsutbildningen innebär en växelutbildning mellan skola och arbetsplats med kärnämnen och karaktärsämnen i skolan samt APU och handledd praktik på arbetsplatsen. Utbildningens innehåll regleras genom ett kontrakt mellan eleven, skolan och arbetsplatsen. Avsikten med försöksverksamheten är att ge ett underlag till den närmare utformningen av lärlingsutbildningen.