prop · GL03119 · 1998-01-01 00:00:00 — I samband med finansiella rekonstruktioner åsamkas staten normalt förluster via och (). genomförda rekonstruktioner beräknas ha medfört kostnader för staten på totalt ca . Härtill kommer tidigare förluster för vissa statliga bostadslån som förvaltats av , . Dessutom tillkommer förväntade förluster som uppskattades till ca totalt för och . Statens totala kostnader med anledning av rekonstruktionsarbetet är således betydande och kan totalt komma att uppgå till nästan . Obeståndshanteringen hos Venantius AB Venantius AB:s lånestock avseende hyres- och bostadsrättsfastigheter omfattar totalt ca 7 000 låntagare, varav ca 3 000 är bostadsrättsföre- ningar. Det totala lånekapitalet uppgår till ca , varav hela avser lån till bostadsrättsföreningar. Det totala antalet finansiella rekonstruktioner , inklusive konkurser, uppgick till 1 240. Antalet rekonstruktioner, exklu- sive konkurser, uppgick till ca 750 nästan samtliga gällde bostadsrätts- föreningar. De konstaterade förlusterna uppgick totalt till . Ytterligare ca 1 700 låntagare är nu föremål för olika åtgärder inom ramen för Venantius obeståndshantering, varav drygt 1 200 är bostads- rättsföreningar. Lånekapitalet uppgår i dessa ärenden till ca . Finansiella rekonstruktioner kommer sannolikt att genomföras . De förväntade förlusterna med anledning av dessa engage- mang uppskattas till . Totalt uppgick Venantius reservationer för befarade kreditförluster till . Den geografiska fördelningen uppvisar ett mönster där de belopps- mässigt största reservationerna för förväntade förluster avser engage- mang i de tre storstadslänen och i och . Reservationerna varierar mellan ca 200 och för vart och ett av dessa län. För , och är de förväntade förlusterna . De relativa förlusterna är högst i vissa mindre folkrika län. I , och uppgår Venantius reservationer för förväntade förluster till av lånekapitalet. Förluster i kreditgarantisystemet Det sammanlagda beloppet för beviljade garantier hos BKN uppgår till ca , varav hänför sig till det äldre garanti- systemet där förlusterna har uppkommit. Av dessa garantier avser ca bostadsrättsföreningar. Ersättningsbeslut inom kreditgarantisystemet hade fattats i ca 1 700 garantiärenden. Ersättningar har därvid lämnats med totalt ca , varav ca för er- sättningar i samband med ackordsuppgörelser i drygt 300 ärenden. Av det totala ersättningsbeloppet gällde ca garantier för lån med säkerhet i bostadsrättsfastigheter, fördelat på ca 250 garanti- ärenden. Ersättningarna avseende garantier för lån med säkerhet i hyres- bostadsfastigheter uppgick till ca och avsåg ca 850 garantiärenden. Av det totala ersättningsbeloppet avsåg ca infriade garantiåtaganden i län, vilket är det högsta beloppet för ett enskilt län. För , och respektive län upp- går ersättningsbeloppen till ca vardera. För Krono- bergs, , respektive uppgår ersättnings- beloppen till . För övriga län varierar de beslutade ersättningarna . Andelen garantier där ersättningar behövt betalas ut var högst i och uppgick till av det garanterade beloppet. I , , och uppgick denna andel till mellan . I Göteborgs- och respektive var andelen och i . För övriga län varierar andelen av det garan- terade beloppet. Förutom redan utbetalade ersättningar hade ersättningar i ytterligare ca 370 fall aktualiserats med ett garanterat belopp på totalt ca , varav avsåg ackordsärenden. Av det garanterade beloppet i aktualiserade men inte ersatta ärenden avsåg garantier för lån mot säkerhet i bostadsrättsfastigheter, fördelat på ca 180 ärenden. Nästan 140 ärenden gäller garantier för lån mot säkerhet i hyresbostadshus, med ett garanterat belopp på ca . Konsekvenser för de boende av en finansiell rekonstruktion En finansiell rekonstruktion kan uppnås antingen genom konkurs eller genom ackordsförhandlingar mellan kreditgivare och låntagare. Konkurs innebär att förvaltningen av egendomen tas över av en konkursförvaltare som utses av tingsrätten. Konkursförvaltarens uppgift är att avveckla verksamheten genom att sälja tillgångarna och att ersätta fordringsägarna efter den förmånsrätt som de har. I många fall kan dock en konkurs med efterföljande försäljning av fastigheten vara oförmånlig för fordringsägarna, på grund av att försäljningsvärdet är lågt. Av den anledningen är det ofta bättre att verksamheten rekonstrueras finansiellt genom s.k. ackord, dvs. att parterna träffar överenskommelser om ned- sättning av upplupna räntor, ändrade ränte- och amorteringsvillkor eller eftergift av delar av kapitalet. Ackord förutsätter dock att överens- kommelser kan träffas som skapar en långsiktigt hållbar ekonomisk situation för fastighetsägaren. Efter konkurs kommer ett bostadsföretag att avvecklas och en bostadsrättsförening att upplösas. Detta innebär att företagets eller bostadsrättsföreningens fastighet får en ny ägare. I de fall som de boende hyr sina lägenheter av ett bolag har de i kraft av sitt besittningsskydd rätt att bo kvar med samma besittningsskydd gentemot den nye fastig- hetsägaren. För bostadsrättsinnehavare innebär konkursen att ett skriftligt hyresavtal anses ingånget mellan den nye ägaren och de före detta bostadsrättinnehavarna, som således kan bo kvar som hyresgäster (7 kap. 33 § bostadsrättslagen). I de fall som en finansiell rekonstruktion genomförs genom ackord sker ingen avveckling av företaget eller upplösning av bostadsrätts- föreningen utan företaget eller föreningen kvarstår som ägare till fastigheten. För bostadsrättsinnehavarna innebär detta också att lägen- heten fortsätter att innehas med bostadsrätt. Det senaste årets utveck- lingen visar att andelen konkurser i samband med finansiella rekonstruk- tioner minskar och att det blir allt vanligare att rekonstruktion sker i form av ackordsuppgörelser. Av BKN:s årsredovisning för framgår att nästan två tredjedelar av de totala ersättningarna avsåg ackordsärenden. 4.3 Hushållens bostadssituation har regelbundet utfört bostads- och hyresunder- sökningar (BHU). Enligt BHU 1993 bor av hushållen i hyresrätt, i egnahem och i bostadsrätt. Hushållens fördelning på upp- låtelseform varierar beroende på hushållstyp. Av de hushåll som består av en ensam vuxen person bor i hyresrätt. Däremot bor av hushållen med två vuxna och barn i egnahem. Hushållens genomsnittliga bostadsyta var per person, vilket internationellt sett är mycket högt. Skillnaderna är dock stora mellan olika hushållstyper. Samboende med barn i hyresrätt har knappt hälften så stor bostadsyta per person som samboende utan barn i egnahem. Trångboddhet i bemärkelsen att bostaden har mer än två boende per rum, kök och ett rum oräknade, är sällsynt. var av hushållen i hyres- och bostadsrätt trångbodda och trångboddheten i egna- hem var nästan obefintlig. Däremot har en tredjedel av barnfamiljerna i hyres- och bostadsrätt och hälften av de ensamstående föräldrarna med två barn inte möjlighet att ge alla barn ett eget rum. De förändrade ekonomiska villkor för bostadsmarknaden som har beskrivits i avsnitt 4.1 ledde till att hushållens kostnader för boendet ökade kraftigt . De största kostnadsökningarna ägde rum mellan och , då hyrorna steg med och avgifterna för bostadsrätter steg i löpande priser. Uppgifter från bostads- och hyresundersökningarna gör det möjligt att följa hur boendekostnaderna påverkat hushållens ekonomi . En jämförelse mellan uppgifterna från BHU 1989 och BHU 1995, visar att den andel av hushållens disponibla inkomster (efter skatt) som togs i anspråk av den s.k. nettobostadsutgiften (bostads- utgiften minskad med bostadsbidrag och korrigerad med hänsyn till skatteeffekt) ökade från för hushåll i hyresrätt. För bostads- rättshavare steg nettobostadsutgiftens andel från , medan den däremot sjönk något från för egnahemsägare. Den relativt sett ogynnsammare utvecklingen för hushåll i hyresrätt gäller för alla de sex hushållstyper som redovisas i BHU. Tabell 1 belyser boendekostnadernas utveckling genom att visa den procentuella förändringen av hushållens nettobostadsutgifter. Tabellen visar också förändringen av hushållens konsumtionsutrymme per s.k. konsumtionsenhet när boendet betalats. Begreppet konsumtionsenhet används för att ange att uppgifterna korrigerats för att de nödvändiga utgifterna per person varierar beroende på hur ett hushåll är sammansatt. Tabell 1 Procentuell förändring av hushållens nettobostadsutgifter och konsumtionsutrymme per konsumtionsenhet (ke) när boendet betalats 1995 (fasta priser) Hushållstyp Förändring av nettobostads- utgiften (%) Förändring av konsumtions- utrymmet per ke när boendet betalats (%) Ensamstående utan barn 28 18 15 -9 7 15 Ensamstående med barn 23 24 -1 -9 -11 5 Gifta/samboende utan barn 26 22 5 -7 4 13 Gifta/samboende med barn 23 31 13 -13 6 11 Ensamstående pensionärer 42 37 13 -3 7 16 Samboende pensionärer 41 30 12 Hushållen totalt 30 25 3 -7 5 18 Källa: SCB (BHU) Tabellen bör tolkas med viss försiktighet eftersom jämförelser mellan hushåll i olika upplåtelseformer sällan är helt rättvisande. För egnahems- ägare inkluderar nettobostadsutgiften visserligen såväl ränteutgifter, amortering, driftsutgifter som utgifter för underhåll och reparationer. Det obetalda arbete som egnahemsägare och i viss utsträckning bostads- rättshavare utför för att underhålla sin bostad ingår dock inte i de uppgifter om bostadsutgifter som redovisas i BHU. Inte heller anses den som köpt ett egnahem eller en bostadsrätt ha några kostnader för det egna kapital som bundits i bostaden. Sammantaget är det troligt att bostads- utgifterna för framför allt egnahemsägare är något underskattade i BHU. Vad tabellen visar är att nettobostadsutgiften stigit mest för hushåll i hyresrätt och minst för hushåll i egnahem. De största procentuella ökningarna av bostadsutgiften har fallit på pensionärshushåll i hyres- och bostadsrätt. Även gifta/samboende med barn i bostadsrätt har haft reala kostnadsökningar på . Uppgifterna om konsumtionsutrymme per konsumtionsenhet visar den sammantagna effekten av förändringar av bostadsutgifter och hushålls- inkomster. Skillnaderna mellan upplåtelseformerna kvarstår även med detta mått. Alla hushållstyper i egnahem har ökat sitt konsumtionsutrymme när boendet har betalats. En förhållandevis god inkomstutveckling samt sänkta räntor har medgivit en genomsnittlig real ökning av konsumtionsutrymmet på . Bland hushållen i hyreslägenheter har däremot alla hushållstyper utom samboende pensionärer fått ett minskat konsumtionsutrymme. Det är dock viktigt att notera att minskningen av konsumtionsutrymmet är begränsad i relation till ökningen av nettobostadsutgiften. Av hushållen i bostadsrätt, slutligen, är det endast gruppen ensamstående med barn som fått erfara ett minskat konsumtionsutrymme. har hyresutvecklingen varit gynnsam för hushållen. De genomsnittliga hyreshöjningarna var för och för . De hyresöverenskommelser med drygt 160 kommunala bostads- företag som avslutats för , innebär en genomsnittlig hyres- ökning på . För egnahem har index för boendekostnadernas andel i konsumentprisindex (KPI) minskat mellan . Den särskilt gynnsamma utvecklingen för egnahem- men förklaras av att egnahemsägarna snabbt kunnat sätta om sina lån och tillgodogöra sig de sjunkande räntorna. Hushållens boendekostnader kan uppskattas genom bearbet- ningar av materialet i den inkomstfördelningsundersökning (HINK) som genomfördes . Materialet i denna urvalsundersökning har fortlöpande uppdaterats med bl.a förändringar av hyror och inkomster. Resultaten från HINK är dock av flera skäl inte direkt jämför- bara med uppgifterna från bostads- och hyresundersökningarna. Tabell 2 visar hushållens månatliga kostnader för boendet enligt HINK samt det disponibla konsumtionsutrymmet per konsum- tionsenhet när boendet har betalats. Tabell 2 Hushållens boendekostnader och konsumtionsutrymme Hushållstyp Boendekostnad (kr/mån) Konsumtionsutrymmet per ke när boendet betalats (kr/mån) Ensamstående utan barn 3 500 3 000 3 400 4 200 6 100 6 500 Ensamstående med barn 5 000 4 600 4 400 3 600 4 100 4 500 Gifta/samboende utan barn 4 400 3 800 4 200 7 000 8 500 9 200 Gifta/samboende med barn 5 200 5 500 5 500 4 700 5 800 6 300 Ensamstående pensionärer 3 700 3 000 2 600 3 600 4 900 5 100 Samboende pensionärer 4 200 3 300 3 300 5 900 7 000 7 300 Hushållen totalt 3 900 3 600 4 400 4 600 6 500 7 400 Källa: SCB (HINK) En skillnad mellan BHU och HINK-undersökningarna är att uppgifterna om boendekostnader i HINK inte reducerats med bostadsbidragen. Före bostadsbidrag varierar hushållens genomsnittliga boendekostnader för mellan /mån för ensamstående pensionärer i egnahem och /mån för gifta/samboende med barn i egnahem. Hushåll med barn har de högsta boendekostnaderna oavsett vilken upplåtelseform de valt att bosätta sig i, vilket främst avspeglar sambandet mellan bostads- storlek och boendekostnader. För alla hushållstyper utom just gifta/sam- boende med barn gäller också att hushåll i hyresrätt har något högre boendekostnader. Här bör dock påpekas att även materialet ur HINK- undersökningen har en tendens att underskatta boendekostnaderna i egnahem. Hushållens genomsnittliga konsumtionsutrymme per konsumtions- enhet när boendet har betalats spänner från /mån för ensam- stående pensionärer i hyresrätt till /mån för gifta/samboende utan barn i egnahem. För alla hushållstyper gäller att hushåll i hyresrätt har det minsta och hushåll i egnahem det största konsumtionsutrymmet. Förklaringen till detta är i första hand att hushållen i hyresrätt oavsett hushållstyp har lägre inkomster innan boendet betalats än hushåll i de båda andra upplåtelseformerna. Hushållen i egnahem har sedan i sin tur i regel högre inkomster än hushållen i bostadsrätt. Inkomstskillnaderna är relativt små för ensamstående med barn och för pensionärshushållen, men uppgår till betydande belopp för hushållstypen gifta/samboende utan barn. Gifta/samboende utan barn i hyresrätt har /mån mindre i disponibel inkomst per konsumtionsenhet innan boendet betalats än samma grupp av hushåll i egnahem. En bidragande anledning till inkomstskillnaderna mellan upplåtelseformerna är att andelen hushåll med arbetsmarknadsstöd är klart högst inom hyressektorn. 4.4 Bostadsbeståndet och dess förändringar Bostadsbeståndet Resultaten från den senaste Folk- och bostadsräkningen (FOB 1990) uppräknade med senare års produktion, visar att det finns drygt 4,2 miljoner bostäder i . Detta motsvarar ca 480 bostäder per tusen invånare. Det svenska bostadsbeståndet tillhör de yngre i och är i stort sett helt moderniserat. av alla bostäder har byggts och bara några procent av bostäderna saknar modern standard. har andelen bostäder med rinnande vatten, central- värme och WC stigit från . Bostäderna i beståndet fördelar sig nästan jämnt mellan småhus och flerbostadshus. Småhusen och flerbostadshusen har något olika ålders- struktur. Beståndet av flerbostadshus är mer koncentrerat till perioden 1970, då av antalet lägenheter i flerbostadshus färdigställdes. av flerbostadshusen är byggda . De större bostäderna i bostadsbeståndet är koncentrerade till småhusen. Mindre än en femtedel av bostäderna i flerbostadshus har en storlek på 4 rok eller större. I genomsnitt har småhusen 5,2 rum och bostäder i fler- bostadshus 3,2 rum. Av bostäderna i beståndet är egnahem medan upplåts med bostadsrätt och upplåts med hyresrätt. Inom småhussektorn domi- nerar äganderätten klart mindre än en tiondel av småhusen hyrs eller upplåts med bostadsrätt. Lägenheterna i flerbostadshus fördelar sig på hyresrätt och bostadsrätt. Lägenheterna i flerbostadshus ägs huvudsakligen av kommunala bostadsföretag (), bostadsrättsföreningar (), privata fastighets- ägare () och privatpersoner (). Det kan noteras att olika ägarkategorier har olika ålderssammansättning på sina bostadsbestånd. Privata företag som äger flerfamiljshus har av sina lägenheter i hus byggda . Hos de kommunala bostadsföretagen utgör däremot de äldsta lägenheterna av lägenhetsbeståndet. Lediga lägenheter i bostadsbeståndet Bostadsbeståndet kan aldrig utnyttjas till fullo. En viss andel lediga lägenheter uppstår alltid som ett naturligt uttryck för förändringar i bostadsefterfrågan. Lediga lägenheter behövs dessutom för att öka hus- hållens möjligheter att byta bostad och därmed skapa förutsättningar för flexibilitet på arbetsmarknaden. Efterfrågan på bostäder påverkas på kort sikt huvudsakligen av förändringar i hushållens köpkraft. Högkonjunkturen medförde att andelen lediga lägenheter sjönk år och nådde en extremt låg nivå () . Därefter har den djupa lågkonjunkturen medfört att andelen lediga lägenheter stigit kraftigt. Enligt SCB var antalet outhyrda lägenheter vid mätningen det största som har noterats. Sammantaget fanns drygt 59 000 outhyrda lägenheter hos de kommunägda och privata bostadsföretagen, motsvar- ande av lägenhetsbeståndet. Drygt 42 000 av de lediga lägen- heterna fanns hos de kommunala bostadsföretagen. En senare mätning avsåg endast läget i de kommunala bostadsföretagen och visade att antalet outhyrda lägenheter hos dessa företag då ytterligare ökat till 46 000 lägenheter. Detta innebar att av företagens bostäder stod tomma. De regionala variationerna är stora. Spännvidden ligger mellan lediga lägenheter i och i , , och . Även i , och var siffrorna höga. Det finns också stora variationer mellan olika lokala bostadsmark- nader. Vid mätningen återfanns av de lediga lägenheterna i kommuner med mindre än 75 000 invånare, trots att dessa kommuner bara svarar för av lägenhetsbeståndet. Fjorton kommunägda företag hade en särskilt svår situation med av sina lägenheter outhyrda. kunde de kommunala bostadsföre- tagen i 10 kommuner inte erbjuda några lediga lägenheter alls. Bostadsbyggandet Bostadsinvesteringarna som andel av BNP Den totala byggverksamheten (underhåll samt investeringar) i omfattade , varav avsåg bostadssektorn. Investeringarna inom bostadssektorn har varierat mellan 6,3 och av BNP. Diagram 1 Bostadsinvesteringarnas andel av BNP 1970-1997 Bostadsinvesteringarnas andel av BNP har sjunkit kraftigt under 1990- talets första hälft. Efter en tillfällig uppgång , sjönk investe- ringarna till av BNP . minskade nyproduktionen i omfatt- ning och bostadsinvesteringarna inriktades på ombyggnadsverksamhet. Perioden 1987 hade ombyggnadsverksamheten större omfattning än nyproduktionen. Under den därpå följande högkonjunkturen minskade ombyggnadsverksamheten, för att ligga ungefär i nivå med nyproduktionen. En internationell jämförelse visar att de svenska bostadsinvestering- arnas andel av BNP låg 0,lägre än genomsnittet för EU-länderna. medförde dock högkonjunkturen för det svenska bostadsbyggandet att denna skillnad försvann och åren 1990 1992 tog bostadsinvesteringarna en större andel av BNP i än genomsnittet för EU-länderna. Därefter minskade bostadsinvesteringarnas andel av BNP både i och för övriga EU-länder i genomsnitt. Nyproduktion av bostäder Bostadsbyggandets omfattning påverkas kraftigt av konjunktursväng- ningar och variationerna mellan perioder av hög och låg bostadsproduk- tion är stora. Även av omfattande bostadsproduktion är dock nytillskottet av bostäder litet i relation till beståndets storlek. De drygt 57 000 bostäder som färdigställdes motsvarade av antalet befintliga bostäder. har antalet färdigställda bostäder varierat mellan 110 1970 och 13 1995. Diagram 2 Antal färdigställda lägenheter 1965-1997 Diagrammet visar på två toppar i bostadsproduktionen, dels under det s.k. miljonprogrammet , dels 1992. Under miljonprogramsåren färdigställdes i genomsnitt 98 000 bostäder och åren 1988 92 tillkom i snitt 55 000 bostäder . Liksom efter miljonprogrammets omfattande bostadsbyggande har bo- stadsproduktionen sjunkit kraftigt . Både i relativa och absoluta tal har dock produktionsminskningen varit större . prognoser över antalet påbörjade nya bostäder tyder dock på en viss ökning av bostadsbyggandet . Verket bedömer att 14 000 bostäder kommer att påbörjas och 18 1999. Ökad sysselsättning och ökade disponibla inkomster för hushållen ger enligt förutsättningar för en ökad efterfrågan på bostäder. Orderingången till trähusfabrikanterna har dessutom ökat och en ökad andel av byggföretagen uppger att deras verksamhet för- väntas växa . De nominella produktionskostnaderna för flerbostadshus steg från /m2 till /m2. En kostnadsutveckling enligt hemmamarknadsprisindex hade motsvarat /m2 . bryts den snabba kostnads- utvecklingen. och har produktionskostnaderna åter stigit något, troligen beroende på nyproduktionens koncentration till större orter där kostnaderna blir högre. Enligt uppskattningar uppgick den genomsnittliga produktionskostnaden till /m2 för flerbostadshus och /m2 för grupp- byggda småhus. Den regionala fördelningen av bostadsbyggandet har uppvisat kraftiga svängningar . försköts bostadsproduktionen från storstadsområden och större kommuner till små och medelstora kommuner. Den andel av de nya flerbostadshusen som tillkom i kommuner med mer än 75 000 invånare sjönk från år . var byggandet i förhållande till folkmängden lika omfattande i kommuner med mindre än 30 000 invånare som i storstadskommunerna, trots att folkökningen var mycket låg i de minsta kommunerna. in hade dock den regionala fördelningen börjat svänga tillbaka och var byggandet i förhållande till folkmängen avsevärt mindre i de minsta kommunerna än i storstadsområdena. var nyproduktionen i hög utsträckning koncentrerad till storstads- områdena och några av universitetsorterna. Ombyggnad av bostäder Ombyggnadsstatistiken omfattar bara de ombyggnader som får någon form av statligt stöd. Många ombyggnader, framförallt i egnahem, sker helt utan statliga subventioner. Diagrammet nedan visar de mer omfatt- ande ombyggnader (bidragsunderlag >50 000 kr/lgh) som beviljats stat- liga bostadslån och/eller räntebidrag respektive år. Diagram 3 Omfattande ombyggnader med statligt stöd budgetåren 1965/66 1997 Det statliga stödet till ombyggnader når en större omfattning först när räntebidragssystemet införs /75. Därefter varierar om- byggnadsverksamheten i omfattning beroende på den allmänna ekono- miska utvecklingen, förändringar i statens stöd m.m. infördes tilläggslån för ombyggnader och ett utökat antal ombyggnadsåtgärder blev bidragsberättigade. begränsades dock stödet till ombyggnader kraftigt i storstäderna för att främja nypro- duktion. De höga talen för förklaras av att många fastighetsägare ansökte om räntebidrag innan det tidigare räntebidrags- systemet upphörde. stimulerades ombyggnadsverksamheten genom ett särskilt investeringsbidrag. Mellan och minskade ombyggnadsverksamheten kraftigt, från ca 30 000 till ca 18 000 ombyggnader av lägenheter i flerbostadshus. Omfattningen av ombyggnadsverksamheten är svår att uppskatta. bedömning vad gäller flerbostadshusen är att mer omfattande ombyggnader kommer att genomföras i 20 000 lägenheter och i 25 000 lägenheter . Rivningar som bostadsbeståndet utökas genom nyproduktion och om- byggnader sker också en minskning av antalet bostäder genom att bostäder slås samman, omvandlas till lokaler eller rivs. De stora avgång- arna ur bostadsbeståndet skedde omfattande saneringar av stadskärnorna i de större städerna. Antalet rivna lägenheter låg under dessa decennier ofta över 8 000 . Med undantag för sjönk dock antalet rivningar oavbrutet . Efter en tillfällig topp under den omfattande ombyggnadsverksamheten , sjönk sedan antalet rivna lägenheter successivt till drygt 500 för . har antalet rivningar åter ökat, men ligger ändå mycket långt nivåer. Enligt SCB revs 2 600 lägenheter . Rivningarna skiljer sig dock från rivningar under tidigare decennier på så sätt att nästan alla lägenheter som revs var byggda och modernt utrustade. Rivningar hänger främst samman med uthyrningssvårigheter och beror i mindre utsträck- ning på sanering och modernisering av bostadsbeståndet. Merparten av de lägenheter som rivits ägdes av kommunala bostads- företag.