prop · GL03168 · 1998-01-01 00:00:00 — Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock beslaget hävas . Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband med dom besluta om beslag. I ett nytt andra stycke har intagits den nya bestämmelsen om underrättelse och tidsfrist innan ett beslag får hävas. Övervägandena bakom den nya bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.1. Förutsätt- ningen för att bestämmelsen skall bli tillämplig är att någon har framställt anspråk på det beslagtagna föremålet. Av stycket framgår att bestämmelsen inte avser endast målsäganden utan samtliga som gör anspråk på egendomen. Normalt torde det vara antingen målsäganden eller dennes försäkringsbolag. Däremot är det inte meningsfullt att underrätta den som beslaget har gjorts hos. Det framgår av styckets sista mening att någon sådan underrättelse inte behöver lämnas. Som framgår av avsnitt 6.2 är avsikten att bestämmelsen skall gälla under samtliga skeden av handläggningen, från det att egendomen tas i beslag och någon framställer anspråk på den till dess denne har fått möjlighet att framställa ett yrkande om att få egendomen åter. Underrättelsen bör som huvudregel skickas av den som ansvarar för att beslaget skall hävas, dvs. i normalfallet åklagaren eller undersöknings- ledaren. När beslut fattas om att lägga ned en förundersökning eller att inte väcka åtal skall den som anmält ett enskilt anspråk underrättas om beslutet, 14 § förundersökningskungörelsen (1947:948). med den underrättelsen bör han även underrättas om att beslaget kan komma att hävas. Det bör gälla oavsett om beslaget har beslutats av under- sökningsledaren, åklagaren eller domstolen. En uppgift om att en sådan underrättelse har skett kan därefter lämnas till den som ansvarar för att beslaget hävs. Om ett enskilt anspråk skall avskiljas från brottmålet för att handläggas som ett tvistemål är det rätten som skall underrätta målsäganden eller den som övertagit anspråket. Något krav på att underrättelsen skall delges finns inte och tidsfristen räknas från det att underrättelsen sänts. Underrättelsen bör skickas till den adress som den som framställt anspråket har uppgivit. Det får ankomma på denne att se till att myndigheten har uppgift om aktuell adress. Av underrättelsen bör framgå att beslaget kan komma att hävas efter det att underrättelsen har sänts. Det bör också framgå vilka möjligheter som den som gör anspråk på egendomen har att säkerställa sitt anspråk. Den andra meningen i fjärde stycket är ny. Av den framgår att förfarandet enligt andra stycket inte skall tillämpas när domstolen avgör målet genom dom, jämför avsnitt 6.2. Beslaget får inte hävas innan treveckorsfristen löpt ut, om inte den som gör anspråk på egendomen medger det. Detta gäller även om den som har framställt ett anspråk efter att underrättelsen har skickats utverkar ett beslut om kvarstad. Ett beslut om kvarstad som meddelas då fristen löper bör därför utformas som en villkorad kvarstad. Ett sådant beslut kan verkställas när beslaget hävs. Övriga ändringar i paragrafen är rent språkliga och någon ändring i sak avses inte. Sammanfattningen i betänkande Godtrosförvärv av stöldgods? (SOU 1995:52) Utredningen har haft i uppdrag att såvitt gäller stulen egendom utvärdera tillämpningen av lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre och utreda om bestämmelserna bör ändras i syfte att motverka handeln med stöldgods. Godtrosförvärvslagen bygger på den s.k. exstinktionsprincipen, som innebär att en förvärvare, under förutsättning att han är i god tro, blir ägare till egendomen även om den förvärvas från någon som inte hade rätt att överlåta den. Den beskrivna principen modifieras dock genom att lagen ger den ursprunglige ägaren rätt att få tillbaka egendomen mot lösen. En huvudlinje i utredningsarbetet har varit att överväga fördelar och nackdelar med en lagstiftning som i fråga om stöldgods baseras på den s.k. vindikationsprincipen i stället för exstinktionsprincipen. En tillämp- ning av vindikationsprincipen beträffande stöldgods skulle innebära att den bestulnes äganderätt till godset skulle bestå, oavsett om någon annan hade förvärvat egendomen i god tro, och att den bestulne alltså skulle ha rätt att få tillbaka det stulna utan att betala lösen. Bakgrunden till utredningsuppdraget är att det har gjorts gällande att - godtrosförvärvslagen innebär att det är för lätt att göra godtrosförvärv av stöldgods och att lagen inte i tillräckligt hög grad motverkar handeln med sådant gods. Allmänna förutsättningar för att det skall bli aktuellt att tillämpa godtrosförvärvslagen En första förutsättning för att det i fråga om stöldgods över huvud taget skall bli aktuellt att tillämpa godtrosförvärvslagen är att det stulna påträffas och kan spåras till den som har blivit bestulen. sker ett mycket stort antal stölder i vårt land. Merparten av det stulna omsätts på ett okänt sätt och kommer aldrig till rätta så att målsäganden kan göra anspråk på godset. I sådana fall blir det inte aktuellt att tillämpa godtros- förvärvslagen. Ett ytterligare krav för att lagen skall bli tillämplig är att det verkligen uppkommer en tvist mellan en målsägande och en förvärvare på grund av att båda gör anspråk på godset. Det förekommer förhållandevis ofta att målsäganden efter att ha fått ut försäkringsersättning inte har något intresse av att få tillbaka det stulna godset, eftersom han då måste betala tillbaka ersättningen. Det förekommer också att försäkringsbolagen, när det är fråga om stöldgods av mindre värde, inte heller gör anspråk på det. Det är inte heller ovanligt att den som godset påträffas hos avstår från det, när han får veta att det är stulet. Inte heller i dessa fall uppkommer någon tvist och det blir inte aktuellt att tillämpa godtrosförvärvslagen. Indirekt kan lagen dock tänkas ha viss betydelse för omsättningen av stöldgods, även om den inte kommer i tillämpning i det enskilda fallet. Finns det en utbredd uppfattning att det krävs mycket lite för att godtrosförvärv skall anses föreligga, kan detta förmodas bidra till att det blir lättare att avsätta stulet gods. Tänkbara förklaringar till uppfattningen att godtrosförvärvslagen innebär att det är lätt att göra godtrosförvärv Utredningen har kunnat konstatera att godtrosförvärvslagen i sin nuvarande utformning ställer stränga krav för godtrosförvärv. För att få en uppfattning om hur lagen tillämpas i domstolarna, har utredningen gjort en enkät till tingsrätterna och hovrätterna. Genom svaren och insända domar har utredningen kunnat konstatera att tvister om godtros- förvärv av stöldgods så gott som aldrig aktualiseras i form av tvistemål. När domstolarna handlägger tvistemål om godtrosförvärv är det oftast fråga om leasing- eller avbetalningsbilar. Domstolarnas praxis i dessa mål innebär att det ställs stränga krav för godtrosförvärv. Tvister om stulet gods prövas vanligen i samband med att åtal i brottmål väcks mot innehavaren av det påträffade stöldgodset. Åklagaren för i dessa fall målsägandens talan. Vid ett studium av det insända doms- materialet har utredningen kunnat iaktta att grunden för målsägandens enskilda anspråk och den tilltalades bestridande endast i undantagsfall framgår uttryckligen i dessa mål. Genom att målsägandens anspråk regel- mässigt uppfattas som helt avhängigt av om den tilltalade blir dömd för den åtalade gärningen, uppkommer den situationen att målsäganden i praktiken får bifall till sin talan bara när den tilltalade fälls till ansvar. Ogillas åtalet, lämnas målsägandens talan utan bifall, fastän han kanske ofta kunde ha haft goda utsikter till framgång om han i stället hade anfört en rent civilrättslig grund för sitt anspråk. Det finns anledning att tro att det uteblivna bifallet till målsägandens talan i dessa fall ofta felaktigt uppfattas som en konsekvens av godtrosförvärvslagens innehåll i stället för av den processuella situationen. När beslag av stulen egendom hävs på grund av att åtal inte väcks, föreligger också en risk för att målsäganden inte får tillbaka den stulna egendomen, trots att han kanske skulle ha haft möjlighet till det om en civilrättslig prövning av hans anspråk hade kommit till stånd. Vid hävandet av beslaget lämnas egendomen som huvudregel tillbaka till den som beslaget skedde hos, även om det har konstaterats att det är fråga om gods som har stulits från målsäganden. Återlämnandet sker i enlighet med de regler som anses gälla i fråga om beslag. Någon civilrättslig prövning av vem som är rätt ägare till godset sker inte i sammanhanget. Det ligger emellertid nära till hands att målsäganden felaktigt drar slutsatsen att saken är prövad enligt godtrosförvärvslagen och att åter- lämnandet är en konsekvens härav. Utredningen har också kunnat konstatera att det förekommer att poliser och åklagare har uppfattningen att målsägandens enda möjlighet att efter ett hävande av beslag få tillbaka det stulna är att betala lösen enligt godtrosförvärvslagen, och att de lämnar information med detta innehåll till målsäganden. De beskrivna missuppfattningarna kan leda till att målsäganden i onödan avstår från att på civilrättslig väg kräva godset tillbaka eller att han betalar lösen för det, trots att ett godtrosförvärv i godtrosförvärvslagens bemärkelse inte föreligger. Även om målsäganden emellertid känner till godtrosförvärvslagens rätta innehåll, kan det ofta vara svårt för honom att i praktiken hävda sin rätt i samband med att ett beslag av egendomen hävs. Målsäganden har enligt nuvarande bestämmelser inte någon rätt till underrättelse om hävandet, vilket kan leda till att egendomen lämnas ut till den tidigare misstänkte och avyttras eller undanskaffas innan målsäganden får kännedom om utlämnandet och kan ta ställning till om han bör agera. Även för det fall målsäganden får veta att beslaget hävts, har han inte något rådrum för att hinna vidta åtgärder för att säkra sin rätt. Utredningen föreslår inte någon särregel om vindikation av stöldgods Utredningen har övervägt hur en regel om vindikation av stöldgods skulle kunna utformas. Det har inte varit aktuellt att överge exstinktionsprincipen som en generell huvudprincip vid förvärv i god tro. Utgångspunkten för utredningens överväganden har därför varit att en vindikationsregel beträffande stöldgods skulle vara en undantagsregel från den i övrigt gällande huvudregeln, som möjliggör att godtrosförvärv av egendom som obehörigen har frånhänts annan blir gällande mot den ursprunglige ägaren. En sådan undantagsregel bör enligt utredningens uppfattning inte införas utan att vägande skäl kan anföras för att den skulle ha positiva effekter som kan antas uppväga nackdelarna. Vid sina överväganden angående utformningen har utredningen konstaterat att en sådan särregel om vindikation skulle kunna utformas på olika sätt. Utredningens studier av utländsk rätt har också givit vid handen att motsvarande regler i andra länder har olika innehåll. Oavsett hur en sådan särregel om vindikation skulle utformas för svensk rätts del, är det emellertid ofrånkomligt att den skulle kunna komma att ge upphov till besvärliga gränsdragningsproblem och föranleda omotiverade skillnader i fråga om fall som utåt sett ter sig likartade. Denna olägenhet talar emot att en sådan särregel tillskapas. Enligt utredningens bedömning skulle en vindikationsregel inte motverka handeln med stöldgods i större utsträckning än de nuvarande bestämmelserna om godtrosförvärv kan antas göra. Inte heller skulle den lösa de beskrivna svårigheterna för målsäganden att komma till sin rätt i samband med att en brottmålsprocess resulterar i att ett åtal lämnas utan bifall eller då ett beslag hävs. Utredningens förslag till skärpning av den nuvarande lagen Någon särregel om vindikation bör alltså enligt utredningens uppfattning inte tillskapas, utan godtrosförvärvslagen bör bibehållas oförändrad vad gäller möjligheten att göra godtrosförvärv även av stöldgods. Utredningen föreslår dock i förtydligande syfte en skärpning av kriterierna för god tro i 3 §, där det enligt den nu gällande lydelsen för god tro krävs att omständigheterna vid förvärvet var sådana att förvärvaren inte borde ha insett överlåtarens bristande behörighet. Enligt den föreslagna lydelsen skall krävas att han inte ens borde ha misstänkt överlåtarens bristande behörighet. Utredningen föreslår inte någon ändring av de nu gällande bevisreglerna för god tro, enligt vilka bevisbördan åvilar den urspunglige ägaren endast för det fall denne påstår att förvärvaren faktiskt insåg överlåtarens bristande förfoganderätt, medan det ankommer på förvärvaren att med bevisstyrkan sannolikt bevisa omständigheterna vid förvärvet, om det görs gällande att han borde ha misstänkt överlåtarens bristande behörighet. Andra sätt att öka målsägandens möjlighet att få tillbaka stulet gods För att minska risken för de beskrivna rättsförlusterna i samband med hävande av beslag, bör målsäganden enligt utredningens uppfattning erhålla en rätt till underrättelse om hävandet. Vidare bör det undersökas närmare om målsäganden före utlämnandet av egendomen kan ges en tidsfrist, som skulle göra det möjligt för honom att vidta åtgärder för att säkra sin rätt. Det får dock anses ligga utanför utredningens uppdrag att framställa ett formligt förslag härom. Genom att utforma målsägandens talan så att det framgår att målsäganden vill ha bifall till sin talan på grund av att den tilltalade inte har gjort ett godtrosförvärv och alltså oberoende av om den tilltalade döms för den åtalade gärningen eller ej kan åklagaren öka målsägandens möjlighet att få bifall till sin talan i de fall då ett åtal mot förvärvaren av egendomen ogillas. Domstolarna har också en viktig uppgift att fylla i sammanhanget. I den materiella processledningen ankommer det på dem att utröna vad som åberopas som grund för målsägandens talan, så att det står klart om målsäganden önskar bifall till sin talan endast om den tilltalade döms för det åtalade brottet eller om han gör gällande att hans talan skall bifallas så snart det kan konstateras att den tilltalade inte har gjort ett godtrosförvärv. Även åklagarna bör göras uppmärksamma på betydelsen av hur målsägandens talan utformas i det aktuella avseendet. Enligt utredningens uppfattning föreligger det också ett behov av information om lagens rätta innehåll, såväl till allmänheten som till målsägandena, polisen och dem som i sin verksamhet kan komma att förvärva stöldgods, t.ex. pantbankerna och de som handlar med begagnade varor. Författningsförslag i betänkande Godtrosförvärv av stöldgods? (SOU 1995:52) Förslag till Lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre; Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. Denna lag träder i kraft den ... Förteckning över remissinstanser rörande betänkandet Godtrosförvärv av stöldgods? (SOU 1995:52) Efter remiss har yttranden över betänkandet Godtrosförvärv av stöldgods? (SOU 1995:52) avgetts av ombudsmän, , för , , Riks- åklagaren, , , Brottsoffer- myndigheten, , och statens historiska museer, , Länspolismästaren i , Länspolismästaren i , Länspolismästaren i , vid , , , , , Konst och , , , , , , , , samt Våga mot brott. Yttrande har också avgetts av Guldsmedsbranschen samarbetsforum. Därutöver har , , , , , och Före- ningen polischefer beretts tillfälle att yttra sig. Författningsförslag i promemorian Ändrade bestämmelser vid hävande av återställandebeslag Förslag till Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 27 kap. 8 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 27 kap. 8 § Har ej inom tid, som avses i 7 §, åtal väckts eller till rätten inkommit framställning om förlängning av tiden eller förekomma eljest ej längre finns skäl för beslag, skall det hävas. Om det inom den tid som avses i 7 § inte har väckts åtal eller kommit in begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre finns skäl för beslag, skall beslaget hävas. Beslag av föremål som någon framställt anspråk på får dock hävas först efter det att underrättelse om att beslaget kommer att hävas sänts till honom, om han inte medger att beslaget hävs. Om hävande av beslag förordnar rätten eller, om beslaget ej meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. Då målet avgöres, pröve rätten, om ett beslag fortfarande skall bestå. Rätten äge ock i samband med domen förordna om beslag. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. Då målet avgörs, prövar rätten om ett beslag fortfarande skall bestå. Om målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband med dom besluta om beslag. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser rörande prome- bestämmelser vid hävande av återställandebeslag Efter remiss har yttranden över promemorian Ändrade bestämmelser vid hävande av återställandebeslag avgetts av ombudsmän, för , , Riksåklagaren, , , Riksantik- varieämbetet och statens historiska museer, , , , och . Därutöver har beretts tillfälle att yttra sig. Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. Denna lag träder i kraft . I fråga om förvärv som har gjorts före ikraftträdandet gäller 3 § i sin äldre lydelse. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 27 kap. 8 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 27 kap. 8 § Har ej inom tid, som avses i 7 §, åtal väckts eller till rätten inkommit framställning om förlängning av tiden eller förekomma eljest ej längre skäl för beslag, skall det hävas. Om det inom den tid som avses i 7 § inte har väckts åtal eller kommit in någon begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre finns skäl för beslag, skall beslaget hävas. Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först efter det att en underrättelse om att beslaget kommer att hävas har sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock beslaget hävas . Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas. Om hävande av beslag förordnar rätten eller, om beslaget ej med- delats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagar- en. Då målet avgöres, pröve rätten, om beslag fortfarande skall bestå. Rätten äge ock i samband med domen förordna om beslag. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av under- sökningsledaren eller åklagaren. När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband med dom besluta om beslag. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre, 2. lag om ändring i . Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre Det remitterade lagförslaget innebär att det krav som gäller för när- varande för att god tro skall anses föreligga, nämligen att en förvärvare inte borde ha "insett" att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen, ändras på så sätt att förvärvaren inte borde ha "misstänkt" detta. Enligt författningskommentaren medför vissa omständigheter normalt sett att förvärvaren inte skall anses ha varit i god tro även om han faktiskt inte lagt märke till dessa omständigheter eller ens ägnat dem en tanke. Att någon åtgärd har vidtagits för att förhindra eller försvåra identifiering, t.ex. bortskrapande av tillverkningsnummer, sägs utgöra en sådan omständighet, åtminstone om åtgärden gick att upptäcka för förvärvaren. Lagrådet vill med anledning av dessa uttalanden framhålla att en omständighet som förvärvaren saknat möjlighet att upptäcka inte i sig kan medföra att han borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. Och inte heller omständigheter som förvärvar- en visserligen hade kunnat upptäcka men som han inte haft anledning att efterforska bör enligt Lagrådets mening kunna läggas till grund för en sådan misstanke. Förslaget till lag om ändring i Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:168 Godtrosförvärv 1997/98:168 Bilaga 1 1997/98:168 Bilaga 1 1997/98:168 Bilaga 2 1997/98:168 Bilaga 3 1997/98:168 Bilaga 4 1997/98:168 Bilaga 5 1997/98:168 Bilaga 6 1997/98:168 Bilaga 6 1997/98:168 Bilaga 7