prop · GL03151D2 · 1998-01-01 00:00:00 — Vid bedöm- ningen kan Lagrådet inte bortse från att motsvarande reglering för de en- skilda försäkringsföretagen i stor utsträckning getts i förordningsform efter bemyndigande och att alltså godtagit en sådan ordning för enskilda rättssubjekt. Så mycket större skäl finns det då att acceptera den i fråga om en statlig förvaltningsmyndighet, låt vara att den inte grundas på delegation utan på regeringens restkompetens. Vid en sammanfattande bedömning finner Lagrådet att den valda lagstiftningstekniken i princip får godtas. Även om hela den reglering som avses gälla för Premiepensionsmyn- dighetens verksamhet skulle kunna tas in i förordningar utfärdade av re- geringen är det enligt Lagrådets mening av värde att de grundläggande bestämmelserna antas av och alltså får lagform. De kommer i så fall enligt 8 kap. 17 § regeringsformen att i fortsättningen omfattas av den formella lagkraftens princip. Trots detta får anses att , så- som föreslås i 11 kap. 10 § förevarande lag, kan tillåta avvikande be- stämmelser i bl.a. förordning, eftersom hela ämnesområdet får anses tillhöra regeringens restkompetens (se angående förvaltningslagen , Normgivningsmakten enligt regeringsform, 2 uppl. 1989, s. 168). Även om sålunda den valda lagstiftningstekniken kan godtas, framstår 11 kap. i lagförslaget, om det enligt det förut anförda betraktas som huvudsakligen fallande under regeringens restkompetens, som i konstitutionellt hänseende avvikande från lagen i övrigt. Denna kan i egenskap av socialförsäkringslagstiftning inte omfattas av normgivningsdelegation. Lagrådet förordar därför att de bestämmelser som kan anses röra enbart verksamhet bryts ut ur lagen och placeras i en särskild lag. Bestämmelserna i 11 och 12 §§ rörande kostnader som i övrigt innebär ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden får dock ses som ett led i regleringen av pensionernas storlek och bör därför vara kvar i lagen och i förevarande kapitel, som lämpligen kan benämnas, i enlighet med den nuvarande underrubriken, . Tvekan kan råda om placeringen av 9 §, vars bestämmelser handlar om tillsyn. De kan antingen placeras i den särskilda lagen eller i anslutning till 15 kap. 2 § i förevarande lagförslag, vari föreskrivs att skall stå under tillsyn av . På grund av bestämmelsernas detaljkaraktär och nära släktskap med övriga hänvisningar i kapitlet till försäkringsrörelselagen finner dock Lagrådet det mest naturligt att även 9 § förs över till den särskilda lagen. 11 kap. 4 § Bland de bestämmelser i lagen om årsredovisning i försäkringsföretag, vartill hänvisas i paragrafens första stycke, är 8 kap. 7 § om vite. Härvid är att beakta bestämmelsen i 11 kap. 7 § regeringsformen att ingen myn- dighet får bestämma hur förvaltningsmyndighet i särskilt fall skall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskilda eller kommun eller som rör tillämpning av lag. Myndighetsutövning torde det inte bli fråga om i försäkringsverksamhet men däremot desto oftare tillämpning av lag. I det hänseendet finns alltså inte utrymme för vitesförelägganden mot . Möjligheten att meddela vite för statliga förvaltningsmyndigheter är omdiskuterad och synes i vart fall alltmera sällan tas i bruk (se , Viteslagstiftningen, 1989, s. 35 ff). Ett skäl för att det skulle vara möjligt i förevarande fall är att i regleringen likställs med försäkringsföretag. Det framstår ändå som olämpligt att en statlig myndighet skall rikta vitesföreläggande mot en annan myndighet såsom offentligrättsligt subjekt. Lagrådet förordar därför att hänvisningen till 8 kap. 7 § lagen om årsredovisning i försäkringsföretag får utgå. 11 kap. 9 § Vid tillämpningen av hänvisningarna i förevarande paragraf till försäk- ringsrörelselagen måste iakttas de förut återgivna bestämmelserna i 11 kap. 7 § regeringsformen, som hindrar att före- skriva hur i särskilt fall skall besluta i ärende som rör tillämpning av lag. Att exempelvis förelägga Premiepen- sionsmyndigheten att vidta rättelse torde det därför mera sällan kunna bli fråga om, annat än om det gäller myndighetens interna organisation. 11 kap. 10 § Enligt förslaget får medge undantag från vissa be- stämmelser. Som framgår av det förut anförda får bestämmelsen ses som ett uttryck för att i dessa hänseenden kvarstår regeringens restkompetens orubbad. Inom restkompetensen är det emellertid regeringen och inte som bör bestämma till vilken myndighet en viss uppgift skall delegeras. Lagrådet förordar därför att det anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge de angivna undantagen. 11 kap. 11 § Enligt fjärde stycket skall avgifterna till helt "eller delvis" anges som en procentsats av tillgodohavandet på varje pensionssparares premiepensionskonto. När det på grund av de citerade orden inte är fråga om en procentsats finns det inte i paragrafen någon norm som anger hur avgifterna skall fördelas mellan pensionsspararna inbördes. En sådan bör finnas som underlag för bemyndigandet till rege- ringen i paragrafens femte stycke att meddela närmare föreskrifter om uttaget av avgifter. Till föreskriften i tredje stycket första meningen att avgifterna skall bestämmas så att de beräknas täcka det aktuella årets kostnader bör därför läggas orden "med skälig fördelning mellan pen- sionsspararna." Med anledning av tidigare diskussion om normgivningsdelegation må erinras om att bemyndigandet i femte stycket kan ges med stöd av 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen. 12 kap. 1 § Avsikten är att, med vissa undantag, pension skall utgå endast efter an- sökan, och detta oavsett den försäkrades ålder. Denna avsikt kommer emellertid inte till tydligt uttryck i första stycket första meningen i paragrafen. Meningen bör därför delas på två meningar, som ges följande lydelse: "Ålderspension enligt denna lag betalas ut efter ansökan. Sådan ansökan skall göras skriftligen hos den allmänna ." 12 kap. 3 § Enligt andra stycket andra meningen i paragrafen skall anmälan om åter- kallelse eller minskning av uttag av ålderspension ha kommit in till den allmänna senast månaden före den månad som änd- ringen avser. Utformningen av bestämmelsen brister i konsekvens i för- hållande till 12 kap. 2 § första stycket och ger inte något svar på frågan om vad som händer om den pensionsberättigade ger in sin anmälan senare än han tänkt sig. Meningen bör hellre ges följande lydelse: "Ändringen skall göras från och med den månad som anges i anmälan, dock tidigast från och med månaden efter den månad då anmälan kom in till den allmänna ." 12 kap. 4 § Iakttas vad Lagrådet förordat under 12 kap. 1 § skall hänvisningen i sista meningen till 1 § första stycket avse första och andra meningarna. 12 kap. 6 § För att få konsekvens mellan de olika tidsangivelserna bör första meningen ges följande lydelse: "Pension enligt denna lag skall utges till och med den månad då den pensionsberättigade har avlidit eller till och med månaden före den månad då rätten till pension annars har upphört." 13 kap. 5 § Enligt första stycket får under vissa förutsättningar fatta beslut för en allmän försäkringskassas räkning. Tanken är emellertid att fortfarande skall stå som beslutsmyndighet. Lagrådet kan ha förståelse för de motiv av praktisk och administrativ art som ligger bakom förslaget. Det bör dock enligt Lagrådets mening inte komma i fråga att lämna utrymme för någon oklarhet rörande be- slutsfattandet när det gäller så väsentliga områden som är aktuella i detta lagstiftningsärende. Den hänvisning som görs i lagrådsremissen (avsnitt 13.4) till att tillagts motsvarande befogenhet att på vissa om- råden fatta beslut för beskattningsmyndighetens räkning bör inte tas till intäkt för att ytterligare utsträcka ett så tveksamt förfarande till att avse också förevarande område. Det kan också erinras om att , liksom , inte skall kunna begära omprövning av ett beslut, eftersom det får anses olämpligt att en tillsynsmyndighet kan begära omprövning av beslut som har fattats av den som myndigheten har att utöva tillsynen över (remissen avsnitt 27.4). Lagrådet anser sålunda att det inte bör få uppkomma någon tvekan om vem som fattar besluten och förordar därför att bestämmelsen om Riks- försäkringsverkets rätt att fatta beslut för försäkringskassas räkning utgår. 13 kap. 6 § Enligt paragrafen skall vad som sägs i 1 5 §§ inte gälla om något annat följer av annan bestämmelse i denna lag eller av annan författning. För att en sådan föreskrift skall kunna meddelas i en författning som inte har lagform krävs att den faller inom regeringens restkompetens. Självfallet kan hänvisningen tillämpas med denna begräsning för ögonen. Behovet av reservationen synes dock företrädesvis hänföra sig till bestämmelserna i 1, 2 och 4 §§ som otvivelaktigt avser ämnesområden som faller inom regeringens restkompetens. Bestämmelser om att beslut kan fattas genom automatisk databehandling synes böra ges lagform. Lagrådet ifrågasätter om inte reservationen bör avse endast 1, 2 och 4 §§. 13 kap. 17 § I bestämmelsen föreskrivs att en enskild bara får överklaga sådana beslut "som har omprövats eller som har tillkommit genom omprövning enligt 9 §". Enligt vad som upplysts vid föredragningen är avsikten bl.a. att fånga in också sådana fall där del av ett beslut har omprövats. Bestäm- melsen framstår emellertid som onödigt komplicerad. Några svårigheter i tillämpningen torde inte uppkomma om man nöjde sig med att ange att den enskilde endast får överklaga sådana beslut "som har tillkommit genom omprövning". 14 kap. 1 § Enligt första stycket första meningen skall den allmänna försäkrings- kassan besluta om återbetalning av inkomst- eller tilläggspension, om den som uppburit pensionen genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet "eller på annat sätt har orsakat" att pensionen har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp. Det nämnda rekvisitet skulle kunna föranleda återbetalningsskyldighet med anledning av rena missöden, för vilka den pensionsberättigade inte kan lastas. Det har blivit upplyst att den angivna förutsättningen för återbetalningsskyldighet inte kommit till användning i förvaltningsdomstolarnas praxis. Det synes svårt att hitta exempel på "annat sätt"; exempelvis felaktiga uppgifter i inkomstdeklarationer täcks av "oriktiga uppgifter". Något motsvarande rekvisit finns inte i 13 kap. 13 § andra stycket. Lagrådet förordar därför att orden "eller på annat sätt" får utgå ur paragrafen. Motsvarande bestämmelser i 14 kap. 4 och 6 §§, som redan, till synes omotiverat, i nu behandlade hänseende avviker från 1 § första stycket första meningen, bör anpassas till den här föreslagna lydelsen. 14 kap. 2 § Enligt andra stycket andra meningen skall, om pensionsrätten höjts och pensionsspararen skall påföras avgifter för detta, tillägg till pensions- spararens konto göras först när "hela" avgiften anses betald enligt 16 kap. 12 § skattebetalningslagen. Bestämmelsen synes vara avsedd att ange den tid, när det uppräknade beloppet skall bokföras på kontot, men däremot inte att hindra att vid bristande avgiftsbetalning kontot med tillämpning av 4 kap. 4 § tillförs ett belopp i förhållande till den andel av avgiften som betalts. Ordet "hela" synes kunna avvaras och bör för att förebygga missförstånd i nu antytt hänseende strykas. 14 kap. 4 § I första stycket tredje meningen torde för tydlighets skull avslutningsvis böra läggas till orden "efter omräkning av fastställda livräntebelopp." 14 kap. 5 och 6 §§ Det avsnitt som omfattar 2 6 §§ behandlar premiepension och premie- pension till efterlevande. Bestämmelserna i 2 4 §§ angående ändrad pensionsrätt och 6 § första och andra styckena angående felaktig utbetalning i annat fall avser enligt ordalydelsen endast premiepension. Det anges därefter att bestämmelserna också gäller för den som har fått rätt till premiepension till efterlevande (i det förstnämnda fallet enligt 10 kap. 7 §). Såvitt avser 2 4 §§ anges detta i 5 § och såvitt avser 6 § första och andra styckena anges det i 6 § tredje stycket. Dispositionen skulle bli klarare, om första och andra styckena i nuvarande 6 § fick utgöra 5 §, medan nuvarande 5 § och nuvarande 6 § tredje stycket i stället fick utgöra 6 §. Sistnämnda stycke bör vidare omformuleras för att innebörden tydligare skall framgå. Den föreslagna 6 § skulle i så fall kunna erhålla följande lydelse: "Bestämmelserna i 2 4 §§ gäller också för den som har fått rätt till premiepension till efterlevande enligt 10 kap. 7 §. Bestämmelserna i 5 § gäller också för den som har fått rätt till premiepension till efterlevande och, i det fall som avses i första stycket första meningen i paragrafen, oavsett om det är pensionsspararen eller den som har eller har haft rätt till premiepension till efterlevande som har orsakat den felaktiga utbetalningen." 15 kap. 2 § Iakttas vad Lagrådet förordat under 11 kap. bör i förevarande paragraf göras en hänvisning till den förslagna särskilda lagen om Premiepen- sionsmyndighetens verksamhet. Vidare bör hänvisningen i andra meningen i stället avse den särskilda lagen. 15 kap. 6 § Iakttas vad Lagrådet förordat under 3 kap. 13 § bör första stycket andra meningen lyda: "Anmälan enligt 3 kap. 13 § skall göras gemensamt av föräldrarna." 15 kap. 8 och 9 §§ Enligt olika bestämmelser i lagen skall anmälan av enskilda göras ett visst år. Enligt 8 § andra stycket och 9 § skall däremot anmälan göras senast vid utgången av . Det skulle underlätta infor- mation och förebygga rättsförluster till följd av förväxlingar, om slut- punkten för olika tidsfrister för anmälningar från enskilda koncentrerades till en viss dag , som synes böra vara . Lagrådet förordar att andra tidsangivelser som avser enskilda anmälningar ändras till , om inte särskilda skäl talar däremot. I så fall skulle 8 § andra stycket första meningen få följande lydelse: "Om en make vill --- skriftligen anmäla detta det år från och med vilket överföringen skall upphöra." 9 § bör på motsvarande sätt ges följande lydelse: "En förälder som vill --- en skriftlig ansökan om detta andra året efter utgången av det år för vilket vårdår skall tillgodoräknas." 15 kap. 17 § Första stycket behandlar preskription av fordringar på utfallande pen- sionsbelopp. Den terminologiska konstruktionen, att beloppet skall anses förverkat, är inte helt adekvat, eftersom det är preskription och inte förverkande i egentlig mening som åsyftas. Samma uttryckssätt har dock använts i andra sammanhang, se framför allt 20 kap. 5 § lagen om allmän försäkring, men även 16 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd. Valet av terminologi leder emellertid till frågan om meningen är att preskriptionslagen (1981:130) överhuvudtaget inte skall vara tillämplig på de angivna fordringarna, exempelvis i ett fall där den enskilde hävdar att han vidtagit någon åtgärd som skulle kunna anses ha avbrutit en preskription. (Jfr FÖD 1987:17 där, vid tillämpningen av 20 kap. 5 § lagen om allmän försäkring, ett sjukpenningbelopp inte ansågs förverkat med motiveringen att beloppet inte kunde anses ha förfallit till betalning så länge frågan om rätten till sjukpenning var under prövning.) Ett klargörande på denna punkt synes önskvärt, antingen genom ett uttalande i författningskommentaren eller genom att orden "är beloppet förverkat" bytes mot "är fordran på beloppet preskriberad". Syftet bakom andra stycket i bestämmelsen, vilket saknar motsvarighet i lagen om allmän försäkring, torde vara att framhäva att själva rätten till pension, dvs. fordran på sådana belopp som ännu inte förfallit till betalning, inte skall kunna preskriberas. I och för sig kan ifrågasättas, om en rätt till allmän pension överhuvudtaget skall anses utgöra ett sådant obligationsrättsligt anspråk vilket faller under preskriptionslagen. (Jfr rättsfallet NJA 1990 s. 35, där rätten till individuellt avtalad pension ansågs kunna gå förlorad genom preskription.) En viss osäkerhet kan dock föranledas av det förhållandet att rätten till premiepension, även om den ingår i en förvaltningsmässig reglering av allmän pension, också har civilrättsliga inslag; i lagrådsremissen anförs sålunda bl.a., att rätten till premiepension i förhållandet mellan staten och den enskilde måste likställas med en vanlig civilrättslig fordran (se avsnitt 19.1). Det är därför enligt Lagrådets mening inte omotiverat att, för att undvika framtida missförstånd, på sätt som här skett i bestämmelsens andra stycke uppta en föreskrift av innebörd att det endast är fordran på utfallande pensionsbelopp som kan gå förlorad genom passivitet. 15 kap. 18 § Enligt första stycket i paragrafen får regeringen träffa överenskommelse med främmande makt om utsträckt tillämpning av denna lag eller om undantag i vissa fall från vad som skall gälla enligt lagen. Bemyndigan- det, vars motsvarighet i 20 kap. 15 § lagen om allmän försäkring till- kommit års regeringsform, har dålig täckning i denna (jfr , Normgivningsmakten enligt regeringsform, 2 uppl. 1989, a. 195 ff). Enligt vad som upplysts har den föga praktisk betydelse eftersom internationella överenskommelser av här avsedd art ändå brukar underställas för godkännande. Lagrådet förordar att första stycket får utgå. Förslaget till lag om införande av lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension 3 § Till de avsnitt av lagen om inkomstgrundad pension som föreslås träda i kraft hör hela 10 kap. De bestämmelser i 10 kap. som handlar om efterlevandeskydd kan emellertid inte tillämpas innan pensionsspararen kan få ut premiepension, och eftersom detta inte kan ske innan 9 kap. sätts i kraft kan inte heller 10 kap. 7 10 §§ tillämpas . Lagrådet förordar att det tidigare ikraftträdandet för 10 kap. begränsas till 1 6 och 11 §§. Under föredragningen har anmäls att även 12 kap. borde sättas i kraft . Behovet härav synes emellertid vara begränsat till 4 8 §§ i kapitlet och då endast med avseende på efterlevandeskydd före pensionstiden. Lagrådet förordar att det tidigare ikraftträdandet begränsas i enlighet härmed. Lagrådet förordar därför, att 3 § första stycket andra meningen får följande lydelse: "Detsamma gäller bestämmelserna i --- 7 och 8 kap., 10 kap. 1 6 och 11 §§, 11 kap., 12 kap. 4 8 §§ såvitt angår premiepen- sion till efterlevande enligt 10 kap. 1 §, 13 kap., 14 kap. 2 6 §§ och 15 kap. lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension". 5 § Enligt andra meningen i paragrafen skall lagen (1994:1748) om förvalt- ning av vissa tilläggspensionsavgifter, som upphävs, fortfarande tillämpas "i den utsträckning som följer av 35 37 §§". Avsikten är att uppsamlade medel och avkastningen av dem skall förvaltas enligt den gamla lagen till dess de tillförts de pensionsberättigade eller överförts till förvaltning enligt den nya lagstiftningen. Detta torde komma till tydligare uttryck med orden "till dess medlen enligt 35 37 §§ denna lag har tillförts de pensionsberättigade eller överförts till ny förvaltning". 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att lagen (1979:84) om delpen- sionsförsäkring, som upphävs, fortfarande skall gälla "i fråga om delpen- sion om ansökan görs före upphävandet och pensionen skall beviljas för tid med början före ". För tydlighetens skull bör para- grafen ange att lagen gäller också i fråga om redan beviljade delpensio- ner. Detta kan ske med orden "i fråga om dels redan beviljade delpensio- ner dels delpension som söks före upphävandet och skall beviljas för tid med början före ". Ny rubrik före 7 § Rubriksättningen i lagförslaget är alltför sparsam fram till 26 §. Önsk- värt hade varit att de olika övergångsbestämmelserna genom under- rubriker hade kunnat anknytas till särskilda kapitel i lagen om inkomst- grundad ålderspension. Detta möter dock svårigheter genom att flera pa- ragrafer behandlar skilda kapitel. 7 § och följande kan dock, till skillnad från föregående paragrafer som behandlar ikraftträdande av den nya lag- stiftningen och upphävande i förening med fortsatt begränsad giltighet av äldre lagstiftning, benämnas övergångsbestämmelser, som de också be- tecknas i portalparagrafen, 1 §. Lagrådet förordar att en ny rubrik, "Övergångsbestämmelser", införs före 7 §. 7 § I första stycket tredje och fjärde meningarna anges olika basbelopp med vilka pensionspoäng skall multipliceras. Dessa basbelopp anges emellertid också i 9 §. Det synes tillräckligt om hänvisning görs till 9 § i stället för att de olika basbeloppen räknas upp även här. Nämnda meningar kan därför slås samman till en, av följande lydelse: "Inkomsterna skall beräknas på så sätt att de tillgodoräknade pensionspoängen, med tillägg av en poäng, multipliceras med det basbelopp som anges i 9 § 1 3." Motsvarande ändring bör göras i 10 §. Paragrafen innehåller föreskrifter om beräkning av inkomstindex för åren 1960 1998. Föreskrifterna synes ge uttryck för att index räknas upp år med utgångspunkt , på motsvarande sätt som index enligt 1 kap. 5 § lagen om inkomstgrundad ålderspension räknas upp år med utgångspunkt . Enligt sistnämnda lagrum skall inkomstindexet för vara 100,00. Det skulle vara önskvärt med ett samband mellan de båda indexserierna. Matematiskt skulle ett sådant samband innebära att tal för index enligt förevarande paragraf skulle anges med utgångspunkt från att indexet, fullföljt , skulle bli 100,00, dvs. att indexserien så att säga räknas baklänges med utgångpunkt . Detta kan komma till uttryck genom att till paragrafen läggs ett nytt sista stycke med följande lydelse: "Inkomstindexet anges med ett tal, bestämt med beaktande av att inkomstindexet för enligt 1 kap. 5 § tredje stycket lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension skall vara 100,00." Härutöver krävs emellertid bestämmelser som anger förhållandet mellan inkomstindexet för och inkomstindexet för . Lagrådet avstår från att försöka utforma sådana bestämmelser. 10 § Det remitterade förslagets bestämmelser om hur pensionsgrundande be- lopp på grund av förtidspension skall tillgodoräknas en försäkrad för tid är svåra att överblicka. En av svårigheterna föranleds av hänvisningen i förevarande paragraf till 3 kap. 4 § lagen om inkomst- grundad ålderspension, eftersom bestämmelserna där i det remitterade förslaget gäller endast för och inte fått en sådan generell avfatt- ning som man kunnat vänta sig, om principerna i dem skulle gälla även för annan tid. Ändras avfattningen av 3 kap. 4 § i enlighet med vad Lag- rådet hemställt under samma paragraf bortfaller dock den delen av pro- blemet. I övrigt återkommer Lagrådet till detta under 26 §. 18 § Paragrafen är svårläst och synes böra delas upp på två meningar, av följande lydelse: "Med pensionspoäng enligt lagen (1998:000) om in- komstgrundad ålderspension skall för tid före lik- ställas pensionspoäng enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Med tilläggspension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension skall för tid före likställas tilläggspension i form av ålderspension enligt lagen om allmän försäkring." 26 § Som anförts under 10 § är det remitterade förslagets bestämmelser om hur pensionsgrundande belopp på grund av förtidspension skall tillgodo- räknas en försäkrad för tid svåra att överblicka. Till huvud- saklig del beror detta på att 26 och 27 §§ utförligt handlar om pensions- grundande belopp för plikttjänstgöring och barnår medan man däremot skall gå tillbaka till 10 § för att förstå att även förtidspension för åren 1960 1998 medför rätt till pensionsgrundande belopp. Lagrådet förordar att ett nytt andra stycke införs i paragrafen av följande lydelse: "Pensionsrätt enligt första stycket första meningen beräknas, utom på pensionsgrundande inkomster enligt 10 §, på pensionsgrundande belopp som avses i 10 § och i första stycket andra meningen." Sista stycket i paragrafen synes kunna behållas oförändrat. 29 § Av inledningen till den föreslagna paragrafen kan man förledas att tro att första och andra styckena endast handlar om premiepension, vilket inte är avsett. Tredje stycket kommer av samma anledning oförmedlat.