prop · GL0340 · 1998-01-01 00:00:00 — Å andra sidan förhåller det sig så att om uppgifterna i protokollen inte är hemliga enligt sekretesslagen måste de lämnas ut i enlighet med offentlighetsprincipen. Detta innebär att så snart ett protokoll har blivit en allmän handling måste det lämnas ut till den som begär att få ta del av handlingen (jfr bl.a. 2 kap. 3, 7, 12 och 13 §§ tryckfrihetsförordningen). Att införa en skyldighet för direktionen att offentliggöra sina protokoll innebär att en helt ny ordning skapas som utgör ett klart avsteg från de principer som sekretesslagen bygger på. Arbetsgruppen har inte funnit några tungt vägande skäl att nu införa sådana ändringar i sekretesslagen och har därför inte lagt fram något förslag i denna del. Regeringen delar denna bedömning. Denna slutsats behöver inte utesluta att ett förslag kan presenteras . Riksbanksfullmäktige har anfört att ett frivilligt offentliggörande av direktionens protokoll bör kunna ske inom ramen för den nuvarande lagstiftningen och att frågan bör prövas på nytt när den nya direktionen har funnit sin form. Regeringen skulle välkomna ett sådant initiativ av och enligt regeringens uppfattning möter ett frivilligt offentliggörande av direktionens protokoll inte några hinder, under förutsättning att offentliggörandet sker efter vederbörlig sekretessprövning enligt exempelvis 3 kap. 1 § sekretesslagen. 7.11 Sedelutgivningen Regeringens bedömning: Bestämmelsen om sedelutgivning i 9 kap. 13 § regeringsformen bör vid ett svenskt deltagande i valutaunionen anpassas till de faktiska förhållandena. Någon anledning att nu ändra bestämmelsen föreligger dock inte. Ett lagförslag om ändring i regeringsformen bör lämnas till i samband med en svensk anslutning till valutaunionen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Fullmäktige i riksbank har inget att erinra emot promemorians bedömning. Rättschefspromemorians bedömning: Även om det från EG-rättslig synpunkt skulle vara möjligt att avstå från grundlagsändringar så bör bestämmelsen i 9 kap. 13 § regeringsformen ändras för att den, vid ett svenskt deltagande i valutaunionen inte skall ge en missvisande bild med hänsyn till bl.a. ECB:s ensamrätt att tillåta utgivning av sedlar. Remissynpunkter på rättschefspromemorians bedömning: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrkte rättschefernas rekommendation. vid Universitet i och vid Universitet i gjorde gällande att såsom nationell centralbank kommer att medverka vid ECB:s sedelutgivning och behålla det nationella svenska ansvaret för denna sedelutgivning. Det är därför inte nödvändigt att ändra 9 kap. 13 § regeringsformen vid ett svenskt deltagande i valutaunionen. Fullmäktige i ansåg att man bör avvakta tills det finns full klarhet hur bestämmelsen i EG-fördraget om vem som skall ha rätt att ge ut sedlar kommer att tillämpas. framförde att frågan bör anstå till dess att har avgjort frågan om ett eventuellt svenskt deltagande i valutaunionen. Skälen för regeringens bedömning Enligt artikel 105a.1 i EG-fördraget skall , , ha ensamrätt att tillåta sedelutgivning inom gemenskapen. ECB kan överlämna sedelutgivningen till de nationella centralbankerna. Endast sedlar utgivna av ECB och nationella centralbanker är lagliga betalningsmedel. Mynt får enligt artikel 105a.2 ges ut av de nationella centralbankerna i den omfattning som godkänns av ECB. Enligt övergångsbestämmelserna i skall ECB:s ensamrätt att tillåta sedelutgivning enligt artikel 109k.3 inte tillämpas på medlemsstater som inte deltar i valutaunionen. Enligt artikel 2 i anslutningsfördrag är, för anslutningen, bestämmelserna i de grundläggande fördragen bindande för och skall tillämpas på de villkor som dessa fördrag och anslutningsakten anger. har inte något undantag eller någon övergångsbestämmelse vad gäller den ekonomiska och monetära unionen, EMU, men har i en deklaration som bifogats förhandlingsprotokollet uttalat att "ett slutligt svenskt ställningstagande avseende övergången från den andra till den tredje fasen kommer att göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och i enlighet med bestämmelserna i fördraget". har genom lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen (anslutningslagen) dels införlivat vårt eget anslutningsfördrag och de grundläggande fördragen samt den s.k. sekundärrätten som har antagits av EG (2 §), dels överlåtit beslutanderätt till EG (3 §). Enligt 2 § anslutningslagen gäller bl.a. här i landet "med den verkan" som följer av bl.a. anslutningsfördrag. Enligt 3 § får EG fatta beslut som gäller här i landet "i den omfattning och med den verkan" som följer av de olika fördragen. har således genom anslutningsfördraget accepterat bestämmelserna om valutaunionen. Dessa bestämmelser är införlivade med svensk rätt och beslutskompetensen överlämnad till EG. Rätten att besluta om sedelutgivning i vid ett svenskt deltagande i valutaunionen tillkommer alltså ECB. Regeringen vill framhålla att förslagen i denna proposition inte innebär något ställningstagande till frågan om skall delta i valuta- unionen. 9 kap. 13 § regeringsformen föreskriver att endast har rätt att ge ut sedlar och mynt. skall enligt 5 § riksbankslagen bestämma utformningen av de sedlar och mynt som banken ger ut. Enligt 5 § andra stycket är sedlar och mynt som ges ut av lagliga betalningsmedel. Grundlagsregeln om sedelutgivning har till syfte att trygga betalningssystemet och penningvärdet genom att förhindra andra än att ge ut svenska sedlar. Bestämmelsen skulle dock, vid en svensk anslutning till valutaunionen, enligt regeringen ge en missvisande bild med hänsyn till dels att ECB har ensamrätt att tillåta utgivning av sedlar och att besluta om omfattningen av utgivningen av mynt, dels att även ECB och andra centralbanker kan ge ut sedlar i valutaunionen. Regeringen anser därför, i överensstämmelse med rekommendationerna i rättschefspromemorian och departementspromemorian, att bestämmelsen om sedelutgivning i 9 kap. 13 § regeringsformen bör anpassas till vad som gäller. Som angivits i avsnitt 7.2 är det dock inget ovillkorligt krav att en ändring av regeringsformen träder ikraft med ett svenskt inträde i valutaunionen. Ett lagförslag om ändring i regeringsformen bör emellertid lämnas till i samband med en svensk anslutning till valutaunionen. Lagrådet har inte motsatt sig att 9 kap. 13 § regeringsformen nu lämnas oförändrad. har pekat på att sedelutgivningsmonopol kan vara kvar så länge som svenska kronor är lagliga betalningsmedel. 7.12 Ikraftträdande Regeringens förslag: Den nya lagen om valutapolitik och de lagändringar som regeringen föreslår skall träda i kraft . Det nya fullmäktige och direktionen skall dock väljas senast . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Fullmäktige i riksbank har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår bl.a. ändringar i regeringsformen och riksdagsordningen. Enligt 8 kap. 15 § regeringsformen stiftas grundlag genom två likalydande beslut av . Det andra beslutet får inte fattas förrän det efter det första beslutet har hållits val till i hela riket och den nya har samlats. Riksdagsordningen stiftas på motsvarande sätt (8 kap. 16 § regeringsformen). Det finns i sistnämnda fall också en möjlighet för att fatta endast ett beslut, om minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenar sig om detta. De förslag rörande som regeringen lägger fram bör träda i kraft när valutaunionen startar, oavsett om deltar i denna eller inte. Nästa ordinarie val till skall hållas . Det andra beslutet om ändring i regeringsformen resp. riksdagsordningen skall tas när den nyvalda har samlats. Den nyvalda skall också välja ledamöter i riksbanksfullmäktige och fullmäktige skall sedan i sin tur välja direktion i enligt de nya reglerna. För att den nya organisationen skall kunna börja fungera krävs det att väljer de nya riksbanksfullmäktige senast och att dessa i sin tur utser direktionen /99. Dessa frågor kan lämpligen regleras i övergångsbestämmelserna till riksdagsordningen och riksbankslagen. har anmärkt att lagstiftningen om självständighet skall träda i kraft senast när ECBS bildas, vilket torde ske , och enligt EG-fördraget, allra senast efter . Mot bakgrund av den ovan beskrivna proceduren vid ändring av grundlag är detta inte möjligt. 8 Ekonomiska konsekvenser I denna proposition föreslås ett lagstadgat prisstabilitetsmål för penningpolitiken. Målformuleringen är likvärdig med det mål styrt penningpolitiken mot sedan man övergick från fast till flytande växelkurs och innebär inte någon förändring av penningpolitikens inriktning. Ett lagfäst mål för penningpolitiken innebär däremot en demokratisk förankring av målet och bidrar därigenom till penningpolitikens trovärdighet. Som konstaterats tidigare (avsnitt 7.3) innebär prisstabilitetsmålet inte att penningpolitiken skall bedrivas utan hänsyn till andra mål för den ekonomiska politiken. Penningpolitiken har dock på mycket svårt att påverka produktion och sysselsättning. Kortsiktigt skall penningpolitiken understödja övriga mål för den allmänna ekonomiska politiken i den mån detta är möjligt utan att det övergripande prisstabilitetsmålet åsidosätts. I propositionen föreslås vidare att beslut om valutakurssystem för kronan överförs från till regeringen, men att fortsatt skall ansvara för tillämpningen av valutakurspolitiken. Sedan kredit- och valutamarknaderna avreglerats är räntan enda långsiktigt verkningsfulla medel för att uppnå valuta- och penningpolitiska mål. Därtill är kronans växelkurs av stor betydelse för möjligheten att uppnå pristabilitetsmålet. Detta innebär att kan hamna i en målkonflikt mellan ett valutapolitiskt mål i form av en fastställd valutakursnivå och målet att upprätthålla ett fast penningvärde. Valutapolitiken kan därigenom sägas vara en del av penningpolitiken. En ansvarsfördelning där inte bestämmer centralkursen i en fastkursregim eller tillämpningen av en rörlig valutakursregim riskerar därför att reducera förtroendet för penningpolitikens möjligheter att uppnå prisstabilitetsmålet. Instruktionsförbudet innebär ett förbud för myndigheter att bestämma hur skall besluta i penningpolitiska frågor och för direktionen att söka eller ta emot instruktioner i penningpolitiska frågor. Genom att det föreslagna instruktionsförbudet införs kommer självständigt att besluta om hur det uppsatta prisstabilitetsmålet skall uppnås. Den ökade trovärdighet som de nämnda förslagen sammantaget kan förväntas ge penningpolitiken torde innebära att avvikelserna mellan inflationsförväntningarna i ekonomin och mål minskar, även med tendenser till stigande inflationstryck. Eftersom ökade inflationsförväntningar tenderar att bidra till stigande inflation och högre obligationsräntor kan ett ökat förtroende för penningpolitiken väntas bidra till lägre obligationsräntor och ett minskat behov av en aktivistisk penningpolitik. Genom detta kan ett ökat förtroende för penningpolitiken också väntas ge mer stabila räntenivåer samt en mer stabil växelkurs för kronan. Den föreslagna reformen torde ge ökade förutsättningar för att uppnå målet om en stabilt låg inflation vilket kan antas vara positivt för den svenska ekonomins tillväxtmöjligheter. Därutöver undviks de risker för godtyckliga omfördelningar av förmögenheter och inkomster som hög inflation kan medföra. 9 Författningskommentarer 9.1 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen 9 kap. 11 § Bestämmelsen är ny och anger att det är regeringen som har ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor. Innebörden av förevarande bestämmelse är att regeringen bl.a. ansvarar för överenskommelser om växelkurssystem (se avsnitt 7.4). När det i övrigt gäller ansvarsfördelningen av valutakompetensen mellan regeringen och framgår denna av den särskilda lagen om valutapolitik och av 10 § riksbankslagen. Eftersom bestämmelsen avser att fastställa ansvarsfördelningen mellan regeringen och inom ett område som i hög grad berör har bestämmelsen införts i samma kapitel i regeringsformen som i övrigt fastställer ansvarsområde. 9 kap. 12 § I konsekvens med att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor enligt 9 kap. 11 § regeringsformen ligger på regeringen, vilket framgår av avsnitt 7.4, har i paragrafens första stycke bestämmelsen om att har ansvaret för valutapolitiken utgått. Ordet kreditpolitik har bytts ut mot penningpolitik eftersom uttrycket penningpolitik, efter avregleringen av kreditmarknaden och enligt internationellt språkbruk, är ett mer adekvat uttryck än kreditpolitik. uppgift att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende framgår numera endast av 4 § riksbankslagen. Instruktionsförbudet har införts som ett led i strävandena att stärka självständighet och har behandlats närmare i avsnitt 7.9. I det nya första stycket har således klargjorts att ingen myndighet får bestämma hur skall besluta i frågor som rör penningpolitik. Även regeringen är en myndighet. Den del av instruktionsförbudet som förbjuder ledamöterna i direktionen att söka eller ta emot instruktioner har förts in i 41a § riksbankslagen. Som framgår av avsnitt 7.6 skall ledningsfunktionen i utövas av en direktion medan fullmäktiges uppgifter i huvudsak består av utseende av direktion samt kontroll av och vissa därmed sammanhängande uppgifter. Denna uppdelning i ett fullmäktige och en direktion har ansetts ha sådan dignitet att de bör framgå av grundlag. I andra stycket stadgas alltså att har elva fullmäktige och att verksamhet leds av en direktion. Fullmäktige väljs liksom enligt gällande ordning av medan direktionen utses av fullmäktige. Av riksdagsordningen framgår att mandatperioden för fullmäktige, liksom , är densamma som valperiod, dvs. I det nya tredje stycket anges att prövar om ledamöterna i fullmäktige och direktionen skall beviljas ansvarsfrihet. Om vägrar en fullmäktig ansvarsfrihet är han därmed skild från sitt uppdrag. Motiven härför har redovisats i avsnitt 7.6. De fall i vilka ansvarsfrihet får vägras framgår av 49 § riksbankslagen. I samma stycke anges att fullmäktige får skilja en direktionsledamot från hans anställning endast om han inte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna utföra sina uppgifter eller om han gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Genom denna bestämmelse markeras riksbankschefens och övriga direktionsledamöters självständiga ställning. Det skall inte vara möjligt att skilja någon från anställningen på grund av innehållet i den förda politiken. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.8. En grund för att skilja en direktionsledamot från anställningen är att han eller hon inte längre uppfyller de krav som ställs för att vederbörande skall kunna utföra sina uppgifter. Utöver de valbarhetskriterier som anges i 33 a § riksbankslagen kan tänkas att ledamoten på grund av sjukdom kan utföra sina uppgifter. Det skall då vara fråga om sådan sjukdom som beräknas pågå . Den andra grunden för att skilja en direktionsledamot från anställningen är att vederbörande gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Det kan vara fråga om att ledamoten dels grovt åsidosatt sina uppgifter som direktionsledamot, t.ex. genom att söka eller ta emot en instruktion, dels gjort sig skyldig till brottslighet, antingen relaterad till eller annan brottslighet av allvarligare art som kan medföra bristande förtroende för . Bestämmelsen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. I nya fjärde stycket anges att vissa närmare bestämmelser finns i lag. Bestämmelser om val av fullmäktige och utseende av ordförande och vice ordförande i fullmäktige finns i 31 § riksbankslagen och i 8 kap. 6 § riksdagsrordningen. Jävsbestämmelser för dessa finns i 33 § riksbankslagen. Bestämmelserna om direktionens sammansättning finns i 32 § och jävsbestämmelserna i 33 a § riksbankslagen. Bestämmelser om verksamhet finns i riksbankslagen och den nya lagen om valutapolitik. 9.2 Förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen 3 kap. 8 § I ett nytt fjärde stycke ges direktionen möjlighet att lämna framställningar till . Motiven härför har angetts i avsnitt 7.7. 8 kap. 6 § Andra stycket, som upptar bestämmelser om val av vice riksbankschefer och anger att dessa skall vara suppleanter för riksbankschefen i fullmäktige i den inbördes ordning som fullmäktige bestämmer, har utgått som en följd av att riksbankschefen inte längre skall vara ledamot av fullmäktige. Det är tillräckligt att det i regeringsformen och riksbankslagen framgår att det är fullmäktige som utser ledamöterna i direktionen, däribland riksbankschefen och vice riksbankschefer. Denna fråga behöver därför inte tas in i riksdagsordningen. 9 kap. 8 § Paragrafen innehåller bestämmelser om åtal mot vissa befattningshavare. Första stycket första punkten har ändrats så att finansutskottet även skall besluta om åtal mot ledamot av direktionen i . Härigenom får ansvaret för både åtal mot direktionsledamöter och beslut om att bevilja dem ansvarsfrihet. Det nuvarande andra stycket innehåller en möjlighet för att besluta om att denna åtalsregel inte skall tillämpas när det gäller brott som begåtts vid handläggningen av fråga angående in- eller utförsel av valuta. Eftersom fullmäktige inte längre skall handlägga sådana ärenden har andra stycket ändrats så att det nu avser direktionsledmöterna. Dessutom har tilläggsbestämmelsen 9.8.1 utgått. 9.3 Förslaget till lag om valutapolitik 1 § I paragrafen erinras om att enligt regeringsformen är det regeringen som ansvarar för övergripande valutapolitiska frågor. Vad detta närmare innebär framgår av 2 §. Här anges att det är regeringen som beslutar om växelkurssystem, dvs. om skall ha fast eller rörlig växelkurs och det system som skall användas för att fastställa kronans värde i förhållande till utländska valutor. har således inte längre rätt att ingå överenskommelser med andra centralbanker om växelkurssystem. uppgifter och befogenheter framgår av riksbankslagen. har i denna bestämmelse givits möjlighet att hos regeringen hemställa att regeringen skall fatta beslut om växelkurssystem. Detta syftar till att ge en möjlighet att uppmärksamma regeringen på att det rådande växelkurssystemet inte är ändamålsenligt och att föreslå förändringar i detta system eller hos regeringen hemställa om att beslut om ett nytt växelkurssystem skall fattas. För att regeringen skall kunna fatta beslut om växelkurssystem krävs att beslutet föregåtts av samråd med . Regeringens samrådsskyldighet syftar till att i största möjliga utsträckning tillgodose det behov av information som föreligger för både och regeringen inför beslut om växelkurssystem. 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank 4 § Bestämmelsen har ändrats i konsekvens med den föreslagna kompetensfördelningen i fråga om valutapolitiken. Vidare har ordet kreditpolitik ersatts med ordet penningpolitik (jfr kommentaren till 9 kap. 12 § regeringsformen). valutapolitiska uppgifter återges i 10 §. I ett nytt andra stycke har ett mål för verksamhet införts. Bestämmelsen och dess närmare innebörd har behandlats i avsnitt 7.3. uppgift att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende kvarstår i denna paragraf. Någon förändring i sak av denna uppgift avses inte, däremot skall den utföras utan att det överordnade målet om att upprätthålla ett fast penningvärde åsidosätts. Bestämmelsen, som i gällande lydelse anger att det är som bestämmer växelkurssystem och om tillämpningen därav, har fått ett nytt innehåll. I paragrafen anges att ansvarar för tillämpningen av det växelkurssystem som regeringen beslutat enligt 2 § lagen om valutapolitik. Ordet tillämpningen har samma innebörd som . Enligt motiven (prop. 1986/87:143 s. 66) valdes detta ord med tanke på att kunna täcka uppgifter i olika växelkurssystem. I ordet tillämpningen ligger t.ex. att bestämma om val av centralkurs och av bandbredd, dvs. tillåten avvikelse kring den valda kursen vid någon form av fast växelkurs, samt besluta om centralkurs och andra villkor för ett annat lands valuta som deltar i ett multilateralt växelkursarrangemang. Vid ett svenskt deltagande i ERM2 eller liknande system bör således ett beslut om deltagande fattas av regeringen medan fastställandet av centralkurser och bandbredder skall falla under ansvar. Att skall bestämma om tillämpningen av det valda växelkurssystemet innefattar också att vid flytande växelkurs självständigt hanterar den flytande kursen. Beslut om tillämpning av växelkurssystem fattas av direktion, vilket följer av 41 § tredje stycket riksbankslagen. De uppgifter och åtgärder som skall vidta avseende tillämpningen av växelkurssystem anges i första hand i 11-16 §§. Av redaktionella skäl har ordet kreditpolitiskt ersatts med penningpolitiskt (jfr kommentaren till 9 kap. 12 § regeringsformen). I paragrafen, som anger att fullmäktige får göra framställning till eller regeringen om fråga uppkommer om författningsändring eller annan åtgärd från statens sida, har tillagts att även direktionen får göra sådana framställningar inom sitt ansvarsområde. I ett nytt andra stycke anges att fullmäktige och direktionen skall samråda med varandra innan en framställning görs, vilket skall ses som ett rent informationsutbyte. Detta samråd innebär inte någon inskränkning i respektive organs fria beslutanderätt. Bestämmelsen i första stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Fullmäktiges nya sammansättning och förändrade uppgifter framgår av avsnitt 7.7. I denna paragraf erinras om att har elva fullmäktige, som väljs av vilket framgår av 9 kap 12 § regeringsformen. Av andra stycket följer att fullmäktige inom sig väljer ordförande och en vice ordförande. Paragrafen innehåller bestämmelser om direktion. Första stycket, som justerats i enlighet med Lagrådets förslag, hänvisar till 9 kap. 12 § regeringsformen. Vidare anges att direktionen skall ha sex ledamöter och att de skall utses för av . Fullmäktige skall också utse en av ledamöterna att vara ordförande i direktionen. Denne skall tillika vara chef för . Vidare skall fullmäktige utse minst en vice ordförande i direktionen, som också skall vara vice riksbankschef. Som framgått av avsnitt 7.8 skall ledamöternas mandatperioder vara saxade i syfte att erhålla erforderlig kontinuitet vid ledningen av . För att uppnå detta har införts en övergångsbestämmelse som avser det första valet efter denna lags ikraftträdande. Av andra stycket framgår att fullmäktige, för det fall flera vice riksbankschefer utsetts, också skall bestämma i vilken inbördes ordning dessa skall tjänstgöra i riksbankschefens ställe då denne har förhinder. I paragrafen anges förutsättningarna för valbarhet till fullmäktige i . I första stycket stadgas att fullmäktig inte får vara statsråd, vara ledamot i direktionen, vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat företag som står under tillsyn av eller inneha annan anställning eller uppdrag som gör honom olämplig för uppdraget. Bland befattningar som är olämpliga för en ledamot av fullmäktige ingår anställning i . Ledamoten får inte heller vara underårig, i konkurs, underkastad näringsförbud eller ha förvaltare. Bestämmelsen i andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av tredje stycket framgår att skall entlediga en ledamot från uppdraget som fullmäktig om han tar viss anställning eller uppdrag. I paragrafen finns valbarhetskriterier för ledamot av direktionen i . Reglerna är strängare än för fullmäktig. Enligt första stycket får direktionsledamot inte vara ledamot av , vara statsråd, vara anställd i , vara anställd centralt av ett politiskt parti, vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat företag som står under tillsyn av eller inneha annan befattning eller uppdrag som gör honom olämplig för anställningen. Även för sådan ledamot gäller enligt andra stycket att han inte får vara underårig, i konkurs, underkastad näringsförbud eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Detta stycke har justerats i enlighet med Lagrådets förslag.