prop · GL031 · 1998-01-01 00:00:00 — Förutsättningen är att vakansen som uppstår tillsätts med en långtidsarbetslös som fyllt 20 men inte . Alla ovanstående åtgärder reducerar arbetskraftsutbudet . På grund av olika typer av undanträngningseffekter kommer dock sannolikt inte satsningarna att få fullt genomslag på den öppna arbetslösheten. Förändringar i antalet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder påverkar också utbudet. De minskar med ca 10 000 personer, vilket framgår av tabell 6.3. Det är främst antalet platser inom arbetsmarknadsutbildning som har blivit färre. antas åtgärdsvolymen öka igen med knappt 15 000 personer vilket innebär att nivån blir något högre än . sker det en viss omfördelning från åtgärder i arbetskraften till åtgärder utanför arbetskraften, vilket innebär att arbetskraftsutbudet sänks. Sammantaget beräknas arbetskraftsutbudet inte falla i lika stor utsträckning som sysselsättningen, vilket innebär att den öppna arbetslösheten stiger. fortsätter dock arbetskraftsutbudet att minska trots att sysselsättningen då stiger. Satsningarna inom arbetsmarknads och utbildningspolitiken bidrar därmed till att den öppna arbetslösheten minskar med drygt 30 000 personer , trots den förhållandevis svaga sysselsättningsutvecklingen . Eftersom antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökar något minskar inte summan av öppet arbetslösa och antalet personer i åtgärder i lika stor utsträckning. TABELL 6.3 KONJUNKTURBEROENDE ARBETSMARKNADSPOLITISKA ÅTGÄRDER TUSENTAL PERSONER 1995 1996 1997 1998 I arbetskraften 59 41 28 37 Beredskapsarbete 14 8 Starta eget bidrag 10 10 Utanför arbetskraften 129 155 157 162 Arbetsmarknadsutbild ning 55 46 Arbetsplatsintrodukti on 11 32 Totalt 189 196 185 199 1I posten övrigt ingår ungdomsintroduktion och invandrarpraktik Anm.: ingår även offentligt tillfälligt arbete, personer i resursarbete och kommunalt ansvar för ungdomar i begreppet konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Offentligt tillfälligt arbete och kommunalt ansvar räknas som utanför arbetskraften och resursarbete som i arbetskraften. Källor: och . Prognosen över öppen arbetslöshet är osäker, framför allt beroende på att antalet åtgärder nu är mycket omfattande både inom arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken. Visar det sig svårt att genomföra vissa åtgärder eller få till stånd alla utbildningsplatser, till följd av t.ex. lärarbrist, finns det risk för att den öppna arbetslösheten blir högre än vad som antas i prognosen. Dessutom är det svårt att avgöra i vilken utsträckning arbetsmarknadspolitiska åtgärder tränger undan ordinarie sysselsättning. 7 Löner beräknas den genomsnittliga timlönen i ekonomin stiga , varav avtalen står för . Det är anmärkningsvärt mycket mot bakgrund av dels det svaga arbetsmarknadsläget, dels löneutvecklingen i övriga , där timlönen i industrin antas öka med . inleds nya avtalsförhandlingar för i stort sett hela arbetsmarknaden. De avtalade löneökningarna torde då kunna bli lägre än vad som blev fallet vid förra avtalsrörelsen. För detta talar bl.a. lägre inflationsförväntningar och en ökad medvetenhet bland arbetsmarknadens parter om vikten av lönemoderation. Löneökningarna inklusive löneglidningen antas därmed avta till . steg den genomsnittliga timlönen i ekonomin enligt . Det var en betydligt högre löneökning än . Det är dock delvis en effekt av avtalens konstruktion. De avtalade löneökningarna började gälla senare än vilket resulterade i en särskilt hög ökning av genomsnittslönen . Stigande löneglidningstakt inom bl.a. industrin bidrog emellertid också till den höga löneökningen . Inom industrin ökade löneglidningstakten från 1995 till 1996. beräknas avtalen ge löneökningar på i genomsnitt för hela ekonomin som löneglidningstakten antas falla till . Arbetsmarknadsläget verkar endast i begränsad omfattning ha påverkat lönekraven vid förra avtalsrörelsen. Det är dock sannolikt att de höga avtalen inom näringslivet till viss del kan förklaras av att vinstläget var mycket gynnsamt inom denna sektor. Lönsamheten i näringslivet, framför allt i exportindustrin, förbättrades markant till följd av bland annat deprecieringen av kronan och en stark produktivitetstillväxt. Anmärkningsvärt är att avtalen inom kommunala myndigheter blev högre än i näringslivet för åren 1995 1997, trots ett finansiellt underskott och en svag sysselsättningsutveckling inom kommunsektorn. Löneglidningen blev å andra sidan relativt svag inom denna sektor 1995 och 1996 vilket sannolikt är en effekt av de höga avtalen. Även inom statliga myndigheter blev avtalen höga vid förra avtalsrörelsen, och därutöver steg även löneglidningstakten . Inom byggnadssektorn förefaller lönerna vara känsliga för förändringar av arbetslösheten medan däremot nivån på arbetslösheten verkar ha mindre betydelse. omförhandlades avtalen inom byggnadssektorn. Avtalsförhandlingarna resulterade i ett 1 årigt avtal på , vilket måste betraktas som förhållandevis högt mot bakgrund av att arbetslösheten inom branschen ligger på en extremt hög nivå, . Inom industrin steg lönerna , varav löneglidningen beräknades till . En del av den uppmätta löneglidningen kan dock sannolikt förklaras av att flera företag flyttat tidpunkten för när avtalen skall börja gälla, . Det innebär att de avtal som registreras i beräkningarna är för höga 1995 och för låga 1996 medan det omvända gäller för löneglidningen. Därmed har löneglidningen ett något jämnare förlopp än vad som redovisas i tabell 7.1. Löneglidningstakten måste ändå betraktas som förhållandevis hög med tanke på det svaga arbetsmarknadsläget och på att även de avtalade löneökningarna var höga. De senaste årens förbättring av vinstläget påverkade dock troligtvis såväl avtal som löneglidning . sjönk dock lönsamheten till följd av bland annat de höga löneökningarna, kronförstärkningen och den tillfälliga konjunkturavmattningen. Inflationsförväntningarna har dessutom fallit successivt. Därmed torde löneglidningstakten inom denna sektor dämpas under innevarande år. TABELL 7.1 TIMLÖNER ÅRLIG PROCENTUELL FÖRÄNDRING 1995 1996 1997 1998 Industri 4,7 7,4 5,1 Avtal 3,0 3,7 3,1 Löneglidning 1,7 3,7 2,0 Byggnadsindustri 4,3 3,5 4,3 Avtal 2,3 2,6 3,8 Löneglidning 2,0 0,9 0,5 Privata tjänster 3,7 5,6 4,6 Avtal 2,5 4,5 3,6 Löneglidning 1,2 1,1 1,0 Statliga myndigheter 2,5 7,3 4,0 Avtal 1,0 5,0 3,5 Löneglidning 1,5 2,3 0,5 Kommunala myndigheter 1,5 5,9 5,1 Avtal 0,9 5,3 4,7 Löneglidning 0,6 0,6 0,5 Totalt 3,3 6,1 4,8 3,5 Avtal 2,1 4,4 3,8 Löneglidning 1,2 1,7 1,0 Källor: , och . Förutom god lönsamhet i näringslivet påverkades avtalen vid förra avtalsrörelsen sannolikt också av att inflationsförväntningarna för förhandlingarna var förhållandevis höga, . Inflationsförväntningarna visade sig senare vara en överskattning, vilket tyder på att lönebildningen inte fullt ut hade anpassats till en låginflationsekonomi. Resultatet blev att reallönerna, före skatt, steg kraftigt talet. Det var den största ökning som noterats sedan början . Reallöneökningarna motsvarades inte av en lika stark produktivitetstillväxt vilket bidrog till att företagens lönsamhet försämrades. Försämrad lönsamhet kan motverkas via höjda priser eller rationaliseringar. anpassas penningpolitiken för att uppnå inflationsmålet vilket innebär att det är svårare att övervältra ökade kostnader på konsumenterna. I en låginflationsekonomi blir prisförändringar dessutom mer tydliga för konsumenterna, vilket innebär att höjda priser kan resultera i minskad efterfrågan. Det får till följd att höga löneökningar i första hand skapar press på företagen att påskynda rationaliseringsprocessen, vilket dämpar sysselsättningsutvecklingen. Under innevarande år beräknas produktiviteten stiga i ungefär samma takt som reallönerna, vilket leder till oförändrade vinstmarginaler. Produktivitetstillväxten har dock varit mycket hög talet, sett i ett historiskt perspektiv, och det är inte självklart att produktiviteten kan fortsätta att öka i samma takt. Klarar inte företagen att öka produktiviteten i samma takt som reallönerna framöver innebär det att vinstmarginalerna faller, vilket leder till att tillväxten i ekonomin hämmas och därmed dämpas sysselsättningen ytterligare. Även i ett internationellt perspektiv är den svenska löneutvecklingen mycket hög. Timlönerna inom industrin beräknas åren 1995 1997 stiga med mer än genomsnittet i 14 viktigaste konkurrentländer (14). Högre arbetskraftskostnader i kompenseras inte fullt ut av en högre produktivitetstillväxt, vilket innebär att konkurrenskraften försämras. Högre produktionskostnader inom svensk industri kan leda till höjda exportpriser och därmed minskad efterfrågan på svenska varor, vilket hämmar tillväxten i ekonomin. Företagen har kunnat anpassa prisutvecklingen genom sänkta vinstmarginaler, men som nämnts ovan är det inte en långsiktigt hållbar utveckling. löper avtalen ut för i stort sett hela ekonomin och nya förhandlingar kommer att inledas. Det finns flera faktorer som talar för att förhandlingarna då kan ge ett ur sysselsättningsperspektiv bättre avtal än de som slöts 1995. Inflationsförväntningarna är betydligt lägre, arbetslösheten har legat på en mycket hög nivå och lönsamheten i näringslivet har, som nämnts, försämrats . Dessutom tyder debatten kring lönebildningen på att arbetsmarknadens parter är mer medvetna om vikten av icke inflationsdrivande löneökningar. Inom industrisektorn har parterna tecknat ett samarbetsavtal om en förhandlingsordning för de framtida avtalsförhandlingarna. Andra faktorer talar dock för att lönekraven kan komma att vara fortsatt höga framöver. Trots höga nominella löneökningar ökar inte hushållens köpkraft nämnvärt, till följd av höjda skatter och sänkta transfereringar från den offentliga sektorn. Dessutom verkar förhandlingssystemet vara känsligt för de kortsiktiga makroekonomiska förutsättningarna som råder då avtalen sluts. Har sysselsättningen börjat öka och arbetslösheten falla när avtalsförhandlingarna inleds skulle det kunna öka lönetrycket. Sammantaget antas dock de faktorer som talar för lägre avtal väga tyngst. Löneökningarna beräknas därmed falla till i genomsnitt , vilket innebär en reallöneökning före skatt på . 8 Inflation Inflationen, mätt som förändringen av konsumentprisindex (KPI) , uppgick till . Under samma jämförelseperiod föll nettoprisindex (NPI), i vilket indirekta skatter och subventioner har exkluderats, . Det låga utfallet enligt såväl KPI som NPI visar att inflationstrycket är svagt i svensk ekonomi. Den låga inflationstakten är emellertid också en följd av fallande räntor. Sedan inledningen av 1996 har de korta marknadsräntorna fallit med och den 5 åriga obligationsräntan med . Räntenedgången har medfört väsentligt lägre bostadsräntor och därigenom minskade kostnader för egnahemsägare. Trots att räntan har stigit något förväntas kostnaderna för egnahem falla även . Medelräntan på hushållens bostadslån är fortfarande hög och de lån som successivt förfaller läggs vanligen om till en väsentligt lägre ränta . Denna kostnadsminskning avtar dock under loppet av , delvis till följd av antaganden om en svag ränteuppgång. Sammantaget väntas den totala bostadsposten bidra till att sänka inflationstakten och höja den något , bl.a. till följd av stigande hyror. Eftersom en betydande del av hushållens konsumtion utgörs av importerade varor har växelkurs och importprisförändringar i regel stor inverkan på konsumentpriserna. har importpriserna ökat . Mot bakgrund av att den importvägda växelkursen har försvagats förefaller uppgången i importpriserna måttlig, vilket tyder på att växelkursförändringen ännu inte har fått fullt genomslag på importpriserna. En sådan fördröjningseffekt skulle t.ex. kunna förklaras av terminsäkrade valutor. Dessutom har sannolikt de höjda importpriserna ännu inte till fullo resulterat i höjda konsumentpriser, bl.a. beroende på att minskade vinstmarginaler inom handeln troligen har dämpat prisuppgången. Successivt väntas emellertid växelkursförändringarna slå igenom och ger de stigande importpriserna ett bidrag på till den totala uppgången i konsumentpriserna på under loppet av året. beräknas importpriserna höja KPI i betydligt mindre omfattning än på grund av att kronan antas appreciera något. Förväntningarna om den framtida prisutvecklingen påverkar inflationen bl.a. genom lönebildningen. Sänkta inflationsförväntningar skapar därtill en ökad prismedvetenhet som gör det svårare för handeln att övervältra kostnadsökningar på konsumenterna, med minskade handelsmarginaler som följd. Generellt har inflationsförväntningarna fallit . Enligt SCB:s undersökning beträffande hushållens inköpsplaner har hushållens inflationsförväntningar legat på och . Likaså är inflationsförväntningarna inom stora delar av näringslivet måttliga. Det visar barometrar över industrin och tjänstebranscherna samt och Prosperas inflationsenkäter för varu och penningmarknaden. Även om en viss uppgång i inflationsförväntningarna har registrerats i de senaste mätningarna tror ändå flertalet av aktörerna att prisökningarna med relativt god marginal kommer att ligga inom toleransintervall för inflationen . TABELL 8.1 KONSUMENTPRISUTVECKLING ÅRLIG PROCENTUELL FÖRÄNDRING 1995 1996 1997 1998 KPI, årsgenomsnitt 2,8 0,8 1,1 1,7 KPI, dec dec 2,4 0,1 2,1 1,5 Basbelopp 35 700 36 200 36 300 36 400 NPI, årsgenomsnitt 1,5 0,2 0,9 0,3 NPI, dec dec 0,9 1,0 0,2 0,1 IPI, privat konsumtion 2,4 1,2 2,2 2,1 HIKP1, årsgenomsnitt 0,8 2,0 2,2 HIKP1, dec dec 0,5 2,9 1,7 KPI, . årsgenomsnitt 2,4 2,2 2,1 2,2 1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU. Anm.: Vid beräkning av basbeloppen 1995 1997 har en avräkning gjorts på av uppräkningsfaktorn och 1998 har en avräkning gjorts på . Vid framräkning av prisökningstalen har ett tillägg gjorts för skillnaden mellan december månads långtids och korttidsindex, i enlighet med principer för inflationsberäkning. Källor: , och . Utvecklingen av lönekostnaderna och produktiviteten är också av stor betydelse för prisutvecklingen. steg lönerna i näringslivet. Lägre inflationsförväntningar och ökad ambition från arbetsmarknadens parter att hålla ned löneökningarna talar dock för att löneökningstakten kommer att sänkas . Om så inte blir fallet är risken överhängande att inflationstrycket tilltar. har produktiviteten utvecklats mycket fördelaktigt ur inflationshänseende och sammantaget beräknas produktiviteten i näringslivet öka med ca 3« % . Det innebär att de prognostiserade löneökningarna i näringslivet, vilka uppgår till i genomsnitt , till stor del kompenseras av en väntad effektivisering av produktionen. Den höga produktivitetstillväxten är bl.a. resultatet av de omfattande investeringar som gjorts inom industrin . Genom investeringstillväxten har dessutom kapaciteten byggt ut kraftigt. beräknas investeringarna vara i det närmaste oförändrade, vilket innebär att dessa ligger kvar på en rekordhög nivå. Mot bakgrund av den omfattande kapacitetsutbyggnaden, tillsammans med produktivitetsökningen, torde inflationsdrivande flaskhalsar i produktionen kunna undvikas trots förväntningar om en betydande produktionsuppgång. Den höga arbetslösheten innebär sannolikt att det på kort sikt finns mycket ledig arbetskraft att tillgå. Inom vissa sektorer råder emellertid brist på kvalificerad arbetskraft och på kan läget förvärras med vissa inflationsimpulser som följd. Den sammantagna bedömningen är dock att det bekymmersamma läget på arbetsmarknaden generellt sett innebär att det inte kommer att råda brist på arbetskraft . Utöver de inflationspåverkande faktorer som diskuterats ovan finns det ytterligare omständigheter som sannolikt förklarar varför inflationsbenägenheten har sjunkit i svensk ekonomi. Den tilltagande internationaliseringen har medfört en skärpt konkurrens och därigenom ett ökat rationaliseringstryck inom näringslivet. Vidare har den inhemska efterfrågan varit låg under ett flertal år vilket, tillsammans med en ökad prismedvetenhet hos konsumenterna, har satt press på producenter och handeln att dämpa prisutvecklingen. En indikator på att inflationstakten kan tillta är att tillväxttakten i penningmängden, mätt som mängden sedlar och mynt, har stigit från att ha varit strax under noll i 12 månaderstal till . Uppgången kan ses som ett tecken på en risk för ökande inflation eftersom penningmängdens tillväxt historiskt visat sig vara en relativt god indikator för inflationsutvecklingen på lite . Mängden sedlar och mynt samvarierar också med den aktuella konsumtionsutvecklingen. Den stigande penningmängden kan därför sättas i samband med den ökande privata konsumtionen och man kan anta att den väntade uppgången i hushållens efterfrågan skapar ett visst utrymme för handeln att höja priserna. Förändringen av indirekta skatter och subventioner bedöms ge ett betydande bidrag till inflationen under innevarande år. höjdes tobaksskatten som investeringsbidraget till nybyggnation av bostäder slopades. höjdes energiskatter på el och bränsle och väntas årets andra höjning av tobaksskatten lyfta KPI något. Totalt beräknas förändringar av indirekta skatter och subventioner ge ett bidrag till KPI på motsvarande . höjs vissa indexerade punktskatter. Förändringarna av indirekta skatter och subventioner beräknas ge ett betydligt mindre bidrag till inflationen . Sammanfattningsvis är det således mycket som talar för ett lågt inhemskt inflationstryck . Lönekostnadsökningarna kompenseras i stor utsträckning av en hög produktivitetstillväxt, inflationsförväntningarna är låga även om en viss uppgång kan skönjas, och räntefallet sänker fortfarande kostnaderna för egnahemsägare. Inflationstakten beräknas ändå höjas något under loppet av 1997, till följd av stigande importpriser och höjd tobaksskatt, och uppgå till . faller inflationstakten något givet en löneökning på då importpriserna bedöms ge ett allt mindre inflationsbidrag och då effekten av energi och tobaksskattehöjningarna försvinner. Inflationstakten under loppet av året beräknas bli . Det harmoniserade indexet för konsumentpriser, HIKP som används för prisjämförelser inom EU, väntas stiga med under loppet av innevarande år. Anledningen till att HIKP stiger snabbare än KPI är att egnahemsposten, som beräknas falla och därmed ge ett negativt bidrag till KPI, inte ingår i HIKP. Allt eftersom kostnadsminskningen för egnahem successivt avtar minskar skillnaden mellan de båda måtten. beräknas sålunda 12 månaderstalet för HIKP ha fallit till (1,enligt KPI). Utöver egnahemsposten exkluderas även större delen av hälso och sjukvårdsposten i HIKP. Denna väntas emellertid endast ha en mindre betydelse för skillnaden mellan de båda inflationsmåtten och . 9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion Den privata konsumtionen har ökat och uppgången förstärks . Därmed stiger konsumtionen snabbare än inkomsterna och de senaste årens nedgång i sparkvoten fortsätter . 9.1 Hushållens inkomster Hushållens realinkomster har utvecklats svagt . Efter de kraftiga ökningar som registrerades talet, huvudsakligen till följd av att 1990/skattereform var underfinansierad, har hushållssektorns samlade inkomster fallit. Inkomstutvecklingen har emellertid varit splittrad. De reala löneinkomsterna före skatt har utvecklats positivt, medan skattehöjningar och sänkta ersättningsnivåer i transfereringssystemen dragit ned hushållens inkomster. låg de realt disponibla inkomsterna års nivå. Det är främst ökade löneinkomster och ett förbättrat räntenetto som ger positiva bidrag till inkomstutvecklingen . Konsolideringen av de offentliga finanserna h@mmar emellertid hushållens inkomstutveckling även 1997 och 1998, men i allt mindre utsträckning. Sammantaget beräknas de realt disponibla inkomsterna vara oförändrade 1997 och stiga 1998. Det innebär att inkomsterna för den samlade hushållssektorn kommer nivå. Räknat per capita kommer dock inkomsterna att vara lägre än 1992. Höjningen av löneinkomsterna kommer till stånd genom en fortsatt stark real timlöneutveckling, medan sysselsättningen faller. väntas sysselsättningen dock ge ett positivt bidrag till inkomstökningen. Förbättringen av hushållens nettoinkomster av räntor och utdelningar @r en följd av det fortsatt höga finansiella sparandet, vilket innebär att hushållen ökar sina finansiella tillgångar och reducerar skulderna. Räntenedgångens effekt på inkomsterna är på i stort sett neutral. PD kort sikt kan emellertid en räntenedgång reducera hushållens räntenetto genom att ränteinkomsterna på banktillgodohavanden anpassas snabbare @n ränteutgifterna på bostadslån. Transfereringarna från den offentliga sektorn stiger något . Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen höjs i Dr och i övriga socialförsäkringar . I Dr stiger utbetalningar av arbetsmarknadsstöd också genom ökad arbetslöshet och tillfällig avgångsersättning för äldre arbetslösa. Antalet personer som uppbär olika former av studiestöd ökar successivt . TABELL 9.1 HUSHÅLLENS DISPONIBLA INKOMSTER, KONSUMTION OCH SPARANDE MILJARDER KRONOR LÖPANDE PRISER PROCENTUELL UTVECKLING 1991 ÅRS PRISER PROCENTUELLT BIDRAG TILL REAL INKOMST UTVECKLINGEN 1995 1996 1997 1998 1995 1996 1997 1998 Lönesumma inkl. sjuklön 731, 9 1,9 5,6 2,8 2,6 1,4 4,2 2,2 2,1 därav timlön före skatt 0,2 5,4 3,7 1,6 0,2 4,1 2,9 1,3 Sysselsättning 2,2 0,2 0,9 1,0 1,6 0,2 0,7 0,8 Transfereringar från offentlig sektor 0,6 Pensioner 214, 4 0,4 1,0 0,6 0,2 0,1 0,2 0,1 0,0 Sjukförsäkring m.m. 36,3 0,3 0,8 0,3 0,3 Arbetslöshetsbidrag m.m. 53,5 8,3 2,4 6,2 4,1 0,5 0,1 0,4 0,3 Övriga transfereringar 83,7 0,1 3,4 3,9 6,6 0,0 0,3 0,4 0,6 Räntor och utdelningar, netto 0,9 0,2 0,7 0,5 Övriga inkomster, netto 199, 9 2,6 3,2 3,4 0,1 0,5 0,7 0,7 0,0 Direkta skatter 373, 2 6,6 7,3 6,1 3,3 2,3 2,8 2,5 1,4 Disponibel inkomst 935, 7 0,4 0,1 0,0 1,8 Privat konsumtion 885, 3 0,8 1,5 2,3 2,5 Sparande, nivå i % av disponibel inkomst 6,9 5,4 3,2 2,6 Finansiellt sparande 8,8 7,2 4,7 3,7 Anm.: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är deflaterade med konsumentprisindex (KPI). Disponibel inkomst är deflaterad med implicitprisindex för privat konsumtion (IPI). Skillnaden mellan KPI och IPI påverkar posten övriga inkomster, netto . Källor: , och . Inkomsterna från sjukförsäkringen varierar kraftigt mellan åren. Det beror främst på att arbetsgivarperioden förlängts från 14 för att sedan återställlas från . Variationer i inkomster från sjukförsäkringen till följd av förändringar av arbetsgivarperioden kompenseras av i stort sett lika stora variationer i sjuklönen och är därmed neutral för hushållens inkomster. Pensionerna, som svarar för över hälften av transfereringarna, sjunker något i reala termer, trots att antalet pensionärer med hög ATP ökar. Det @r en följd av den låga uppräkningen av basbeloppet, som styr pensionerna. Uppräkningen av basbeloppet uppgick för åren 1995 t.o.m. och uppgår för av prisökningen juni juni föregående år. Nedgången i inflationen medförde att det reala värdet av basbeloppet ändå steg . Det reala värdet av basbeloppet sjunker 1997 och 1998 i takt med att inflationen ökar. Bostadstillägget till pensionärer höjs med motsvarande . Barnbidragen och flerbarnstilläggen höjs med sammanlagt , vilket drar upp hushållens disponibla inkomster . Besparingar genomförs i bl.a. bostads och underhållsbidragen. De direkta skatterna stiger bl.a. genom att de allmänna egenavgifterna har höjts i Dr och höjs med 1998. Den statliga skatten för inkomster under brytpunkten höjdes 1997. Skatteuttaget ökar också till följd av att skiktgränserna i skatteskalan räknas upp i betydligt lägre takt @n löneökningarna. Vidare finansieras den höjda ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen delvis genom ökade egenavgifter. I Dr stiger också skattebetalningarna tillfälligt genom fyllnadsinbetalningar till följd av att hushållen realiserade kursvinster på aktier i ovanligt stor utsträckning . En bidragande orsak är förmodligen att beskattningen på allemansfonder höjdes från till .