prop · GL0346 · 1998-01-01 00:00:00 — Kommunen skall ge en sådan hyresgästorganisation som avses i 16 b § lagen (1973:188) om arren- denämnder och hyresnämnder till- fälle att yttra sig över anmälan. I fall som avses i 1 § första stycket 2 - 4 samt vid förvärv genom inlösen enligt 3 kap. 3 § aktiebolagslagen (1975:1385) får frågan om förvärvstillstånd prövas av hyresnämnden redan innan förvärvet skett. Ansökan får i sådant fall ges in till hyresnämnden utan föregående anmälan till kommunen. Vill kommunen begära prövning enligt denna lag, skall beslutet om detta anmälas till hyresnämnden efter det anmälan skett enligt första stycket eller, om styrkt avskrift av fångeshandlingen eller intyg om förvärvet inte var fogad till anmälningen, från det att kommunen mottog sådan handling. Det åligger kom- munen att möjligt och senast underrätta förvärvaren huruvida prövning begärs. Vill kommunen begära prövning enligt denna lag, skall beslutet om detta anmälas till hyresnämnden efter det att anmälan skett enligt första stycket eller, om en styrkt kopia av fånges- handlingen eller ett intyg om för- värvet inte var fogad till anmälan, från det att kom- munen tog emot en sådan handling. Kommunen skall möjligt och senast under- rätta förvärvaren huruvida prövning begärs. 27 § Regeringen bemyndigas att med- dela närmare föreskrifter om skyldighet för förvärvaren att till kommunen och hyresnämnden läm- na uppgifter av betydelse för prövningen av förvärv enligt denna lag. Regeringen bemyndigas att med- dela närmare föreskrifter om skyldighet för överlåtaren och förvärvaren att till kommunen och hyresnämnden lämna uppgifter av betydelse för prövningen av förvärv enligt denna lag. Denna lag träder i kraft . I fråga om förvärv som har skett före ikraftträdandet gäller 3, 3 a, 6 och 10 §§ i sina äldre lydelser. 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 § Beslut av äger rättskraft, såvitt därigenom avgjorts fråga som avses i 4 § första stycket 2, 2 a, 3, 5 a, 6, 7 eller 8 lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder. Detta gäller dock inte beslut, enligt vilket ansökan om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket eller upprustningsföreläggande enligt 12 kap. 18 a - c §§ eller tillstånd enligt 12 kap. 18 d - f §§, 23 § andra stycket, 34, 36 eller 37 § jordabalken eller ansökan om förbud eller hävande av förbud enligt 12 kap. 18 h § jordabalken eller yrkande om rätt till förhand- lingsordning enligt 9 § hyresför- handlingslagen (1978:304) lämnats utan bifall. Beslut av äger rättskraft, såvitt därigenom avgjorts fråga som avses i 4 § första stycket 2, 2 a, 3, 5 a, 6, 7 eller 8 lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder. Detta gäller dock inte beslut, enligt vilket ansökan om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 11 § första stycket 5 eller 16 § andra stycket eller upprust- ningsföreläggande enligt 12 kap. 18 a - c §§ eller tillstånd enligt 12 kap. 18 d - f §§, 23 § andra stycket, 34, 36 eller 37 § jorda- balken eller ansökan om förbud eller hävande av förbud enligt 12 kap. 18 h § jordabalken eller yrkande om rätt till förhandlings- ordning enligt 9 § hyresförhand- lingslagen (1978:304) lämnats utan bifall. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Propositionen bygger på förslag från tre utredningar. Regeringen bemyndigade chefen för att tillkalla en kommitté med uppdrag att se över hyreslagstiftningen (dir. 1989:44). Kommittén, som antog namnet hyreslagskommitté, avgav betänkandet Ny hyreslag (SOU 1991:86). lämnade förslag till nya bestämmelser om bl.a. dröjsmål med betalning av hyra, störningar i boendet, andra- handsuthyrning och åtgärdsföreläggande vid s.k. ursprunglig brist. Vidare föreslog kommittén en fullständig språklig och redaktionell omarbetning av hyreslagen. En sammanfattning av betänkandet och av kommitténs lagförslag, såvitt nu är av intresse, finns i bilagorna 1 och 2. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju 91/3481). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Delar av kommitténs förslag har lett till lagstiftning (se prop. 1992/93:115, bet. 1992/93:BoU24, rskr. 1992/93:350, SFS 1993:400). De ändringar som genomfördes innebar bl.a. att reglerna om förverkande av hyresrätt på grund av dröjsmål med betalning av hyra gjordes mer förmånliga för hyresgästerna. Kommitténs förslag beträffande andra- handsuthyrning och åtgärdsföreläggande vid ursprunglig brist togs dock inte med i lagstiftningsärendet. Inte heller har det ännu gjorts någon språklig översyn av hyreslagen. Genom ett beslut beslutade regeringen att det skulle tillkallas en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av lag- stiftningen om förvärv och förvaltning av hyresfastigheter (dir. 1993:53). Utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus, som utredningen kallade sig, avgav betänkandet Förvalta bostäder (SOU 1994:23). I betänkandet föreslogs att lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. skulle avskaffas. Vidare lämnades förslag till vissa ändringar i bostadsförvaltningslagen (1977:792), bl.a. införandet av ett institut benämnt förvaltningsförbud. Utredningen föreslog också att det skulle införas en regel i hyreslagen om skyldighet för hyresvärden att hålla hyresgästerna informerade om sitt namn och en adress där han kan nås. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 4. Utredningens lagförslag, såvitt nu är i fråga, finns i bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats. Remissinstanserna är förtecknade i bilaga 6. En remissammanställning finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju 94/810). bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av vissa delar av hyreslagstiftningen (dir 1995:55). Utredningen antog namnet hyreslagstiftningsutredning. Utredningen avgav slutbetänkandet Översyn av förvärvslagen och hyreslagen Borgen och pant (SOU 1996:148). I slutbetänkandet lämnades förslag till bestämmelser om bl.a. åtgärdsföre- läggande vid ursprunglig brist och om borgen och pant som säkerhet för hyresavtal. Vidare gjordes överväganden om reglerna om upphörande av hyresavtal och om deposition av hyra. Slutligen lämnades förslag till ändringar av lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. Utredningens lagförslag finns i bilaga 7. Slutbetänkandet är sammanfattat i bilaga 8. Slutbetänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 9. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju96/3960). I propositionen behandlas, utöver hyreslagstiftnings- utrednings samtliga förslag och överväganden, hyreslags- kommittés förslag om andrahandsuthyrning och ågärdsföreläggande samt förslaget i betänkandet Förvalta bostäder om informationsskyldighet för hyresvärden. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 10. Lagrådets yttrande finns i bilaga 11. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i 11 och 18 §§ hyreslagen. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa andra smärre redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. 4 Överväganden och förslag 4.1 Andrahandsuthyrning Regeringens förslag: Det nuvarande kravet för tillstånd till andra- handsuthyrning att hyresgästen inte är i tillfälle att använda sin lägenhet slopas. I fortsättningen skall det räcka med att hyresgästen har beaktansvärda skäl för att hyra ut sin lägenhet i andra hand och att hyresvärden inte har befogad anledning att vägra samtycke. När hyresnämnden ger tillstånd till andrahandsuthyrning, skall det alltid begränsas till . Utredningens förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag (se hyreslagskommitténs betänkande SOU 1991:86 s. 127 - 132). Kommitténs förslag avser dock endast andrahandsuthyrning av bostadslägenheter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt för- slaget. Bl.a. har dock motsatt sig den föreslagna ändringen. Bakgrund: Enligt gällande rätt får en hyresgäst normalt inte hyra ut lägenheten i andra hand utan hyresvärdens samtycke (se 39 § hyres- lagen). Ger hyresvärden inte något sådant samtycke, kan hyresgästen begära tillstånd till uthyrningen av hyresnämnden. Tillstånd skall ges, om hyresgästen inte har tillfälle att att använda sin lägenhet och har beaktansvärda skäl för upplåtelsen (se 40 §). Beaktansvärda skäl anses enligt förarbetena till bestämmelsen föreligga om hyresgästen på grund av sjukdom, arbete på annan ort eller annan oförutsedd händelse tillfälligt inte kan begagna lägenheten (se prop. 1967:141 s. 225). I praxis har som en förutsättning för tillstånd brukat krävas att hyresgästen kan göra sannolikt att han har för avsikt att inom överskådlig tid återvända till bostaden. Ytterligare en förutsättning är att hyresvärden inte har befogad anledning att vägra samtycke. Sådan anledning kan föreligga om den föreslagna andrahandshyresgästen inte skäligen kan godtas som faktisk utövare av nyttjanderätten. kan men behöver inte begränsa tillståndet till . Kritik har ibland riktats mot hur bestämmelsen om tillstånd till andrahandsuthyrning tillämpas i sådana fall då äldre eller sjuka önskar hyra ut sin lägenhet och i sådana fall då hyresgästen avser att inleda ett sammanboende med någon och därför vill flytta från sin bostad. Kommittén har därför haft uppdraget att undersöka rättstillämpningen på området. Av kommitténs undersökning framgår att äldre eller sjuka normalt har ansetts ha beaktansvärda skäl för andrahandsuthyrning, om de på grund av t.ex. långvård eller sjukhusvård inte kan nyttja sin lägenhet. Även i sådana fall uppställs dock ofta det villkoret att det skall vara sannolikt att hyresgästen kommer att återvända till lägenheten. Om det saknas utredning om att den sjuke inom rimlig tid kan antas återvända till lägenheten, ges det därför inte något tillstånd till uthyrningen. Kommitténs undersökning har också visat att hyresnämnderna inte ger tillstånd till andrahandsuthyrning när en hyresgäst har för avsikt att flytta samman med annan på prov. Det har i sådana situationer inte framstått som sannolikt att hyresgästen kommer att återvända till sin bostad. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det nuvarande rättsläget beträffande andrahandsuthyrning i huvudsak är tillfreds- ställande. Det förhållandet att andrahandsuthyrning kan komma i fråga endast om det kan antas att hyresgästen inte kan nyttja lägenheten har dock fått vissa oönskade konsekvenser. I de fall då äldre eller sjuka personer vill hyra ut sina lägenheter därför att de måste vistas på sjukhus eller annan vård- inrättning har det vid tillståndsprövningen prövats om det är sannolikt att hyresgästen kommer att återvända till lägenheten. Humanitära skäl talar för att bedömningar av det slaget så långt möjligt bör undvikas. Det har vidare hänt att tillstånd till andrahandsuthyrning har vägrats då hyresgästen har flyttat från lägenheten därför att han eller hon vill inleda ett samboförhållande men vill behålla lägenheten tills vidare för det fall att förhållandet inte faller väl ut. Regeringen anser för sin del att det i dessa fall är rimligt att hyres- gästen kan hyra ut sin lägenhet. Reglerna bör därför ändras så att de inte får de angivna konse- kvenserna. Detta kan uppnås genom att man slopar kravet på att hyres- gästen inte har tillfälle att använda sin lägenhet. Med en sådan ordning åstadkommer man också en mer renodlad prövning av tillståndsärendena. I fortsättningen blir det, såvitt nu är i fråga, ute- slutande av betydelse om hyresgästen till följd av ett visst förhållande har beaktansvärda skäl för uthyrningen eller ej. En regel som hänvisar endast till om hyresgästen har beaktansvärda skäl kan emellertid framstå som alltför otydlig. Det gäller särskilt som man, när den nuvarande lagstiftningen kom till, med beaktansvärda skäl huvudsakligen torde ha avsett fall då hyresgästen på grund av en viss tvångssituation inte har möjlighet att begagna lägenheten. Det synes inte helt klart vilka närmare krav som i detta avseende har uppställts i rättstillämpningen. Enligt regeringens mening bör lagtexten nu utformas så att det framgår att det inte behöver vara fråga om situationer då hyresgästen inte har någon möjlighet att bo kvar i lägenheten. Det ligger nämligen i sakens natur att de situationer då hyresgästen kan behöva lämna lägenheten ibland har uppkommit genom beslut som grundas på ett mer eller mindre fritt val från hyresgästens sida. Det kan t.ex. röra sig om fall då hyresgästen vill pröva en anställning på annan ort eller liknande. Lagtexten behöver också preciseras så att slopandet av rekvisitet inte föranleder att tillstånd till andrahands- uthyrning ges annat än i vissa särskilda situationer. Regeringen anser därför att det till ledning för rättstillämpningen är motiverat att i lagtexten närmare avgränsa i vilka situationer som det kan finnas skäl för andrahandsuthyrning. Något krav på att hyresgästen skall befinna sig i en tvångssituation bör därvid inte ställas upp. Det bör emellertid vara fråga om särskilda situationer då hyresgästen har såväl påtagliga skäl att inte använda lägenheten som skäl att behålla anknyt- ningen till den; ålder, sjukdom, tillfälligt arbete på annan ort eller särskilda familjeförhållanden. Det kan dock inte komma i fråga att i lagtexten uttömmande ange de situationer då andrahandsuthyrning kan komma i fråga. Av lagtexten bör därför framgå att tillstånd till andra- handsuthyrning kan ges även när andra jämförbara situationer är för handen. En gemensam förutsättning för andrahandsuthyrning bör, liksom tidigare, vara att de omständigheter hyresgästen åberopar har viss styrka, dvs. att de är beaktansvärda. Liksom bör ytterligare en förutsättning för tillstånd vara att hyresvärden inte har befogad anledning att motsätta sig andrahands- uthyrningen. Det ligger i sakens natur att ju hyresgästen avser att inte utnyttja lägenheten, desto svagare blir motiven för att hyresförhållandet skall tillåtas bestå mot hyresvärdens vilja. Till detta kommer att en mera omfattande andrahandshyresmarknad kan innebära olägenheter för såväl hyresvärdar som hyresgäster. Regeringen anser därför att lagen bör utformas så att hyresnämnden, när den ger tillstånd till andrahands- uthyrning, alltid tidsbegränsar tillståndet. Kommittén har i betänkandet diskuterat vad som i olika fall kan vara lämpliga tidsbegränsningar och har förordat att tillstånden normalt begränsas till . Som flera remissinstanser har uttalat framstår emellertid kommitténs uttalanden i denna del som väl kategoriska. Förhållandena är i praktiken så mångskiftande att det är svårt att ställa upp några tidsgränser. Regeringen anser att det bör överlåtas åt rätts- tillämpningen att i varje särskilt fall avgöra hur länge en andrahands- uthyrning skall få fortgå. Kommitténs förslag till ändrade regler om andrahandsuthyrning avser inte lokaler. Detta sammanhänger med att i kommitténs förslag till ny hyreslag behandlas bestämmelserna för bostadslägenheter respektive lokaler var för sig. Önskemålet om enhetliga regler talar emellertid för att den nu aktuella ändringen av bestämmelsen om andrahandsuthyrning bör omfatta även lokaler. Särskilt som tillstånd till andrahandsuthyrning enligt regeringens förslag alltid skall tidsbegränsas torde ett slopande av kravet på att hyresgästen inte är i tillfälle att använda lokalen inte leda till någon ändring av praktisk betydelse. Regeringen anser därför att lagändringen även bör omfatta lokaler. Med hänsyn till den begränsade betydelse lagändringen kan antas få för lokalernas del anser regeringen vidare att lagförslaget i den delen kan läggas fram utan att ytterligare beredning görs. Enligt 70 § andra stycket hyreslagen får en hyresnämnds avgörande av ett tillståndsärende inte överklagas. För att tillgodose behovet av prejudikat har kommittén föreslagit att ärenden om andrahandsuthyrning skall kunna överklagas om hyresnämnden ger tillstånd till det, s.k. fullföljdsförbud med ventil (se SOU 1991:86 s. 156 - 159). Frågan om ett nytt system för prövning av hyresmålen utreds f.n. av hyreslags- stiftningsutredning (dir. 1997:97). Den utredningen har uppdraget att pröva om hyres- och arrendenämnderna kan integreras med tingsrätterna och skall därvid överväga frågor om bl.a överklagande. Regeringen anser mot den bakgrunden att någon ändring av överklagandereglerna inte nu bör genomföras. 4.2 Borgen och pant Regeringens förslag: Möjligheterna att kräva borgen eller pant i ett hyresförhållande skall inte begränsas. Inte heller skall det ansvar som följer av ett borgensåtagande begränsas. Den som har gått i borgen för ett hyresavtal avseende bostadslägenhet skall, oavsett vad som har angetts i borgensavtalet, ha rätt att säga upp sitt borgensåtagande. Borgensåtagandet skall, om det inte har avtalats om kortare uppsägningstid, upphöra vid det månadsskifte som inträffar närmast från uppsägningen, dock tidigast som infaller efter det att åtagandet började gälla. Den som har ställt pant skall ha motsvarande rätt att säga upp pantavtalet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens (se hyres- lagstiftningsutredningens betänkande SOU 1996:148 s. 137 - 159). Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag. SBC har dock avstyrkt förslaget. Organisationen har också anfört att, om förslaget genomförs, hyresvärden bör ges en utökad möjlighet att få hyresavtalet att upphöra om det finns ett fortsatt behov av borgen eller pant. Även har pekat på denna fråga. AB har ansett att tvåårsfristen är för kort. Bakgrund: Hyreslagen innehåller inte någon allmän bestämmelse om borgen eller pant. I lagstiftningen finns således inte några begränsningar vad gäller möjligheterna att i ett hyresavtal ta in villkor om borgen eller pant. Villkor om borgen är i praktiken förhållandevis vanliga. När det gäller bostadslägenheter skall ett villkor om borgen eller pant som hyresvärden har ställt upp behandlas på samma sätt som övriga hyresvillkor (se prop. 1983/84:137 s. 127). Det innebär att villkoret skall gälla i den mån det är skäligt med hänsyn till omständigheterna (se 55 § femte stycket hyreslagen). Om den lämnade säkerheten försämras, kan hyresvärden säga upp hyresavtalet. Reglerna om rätt till förlängning av hyresavtal (hyresgästens besittningsskydd) medför emellertid att det inte är givet att hyresförhållandet i ett sådant fall kommer att upphöra (se 46 § första stycket 2 och 10 hyreslagen). Exempel på hur frågan om eventuell förlängning i skilda fall har lösts i praxis har lämnats i betänkandet (se SOU 1996:148 s. 145 f.). Om den som går i borgen för ett hyresavtal inte begränsar sitt åtagande, kan borgensåtagandet i princip bli evigt. Borgensmannen har nämligen inte någon möjlighet att påverka hyresavtalets varaktighet på annat sätt än att han kan försöka förmå någon av avtalets parter, hyresgästen eller hyresvärden, att säga upp avtalet. Borgensmannen är inte heller behörig att ansöka om villkorsändring av hyresavtalet för att på så sätt få borgensvillkoret upphävt. Motsvarande gäller vid pant. I doktrinen har visserligen hävdats att en borgensman kan ha en rätt att säga upp borgensåtagandet, då hans åtagande inte är tidsbegränsat och utgör säkerhet för ett kontrakt som till giltighetstiden förlängs om inte uppsägning sker (såsom ett hyresavtal). Uppsägning skall då ske i så god tid att hyresvärden kan rätta sig därefter (se , , Borgen och tredjemanspant, s. 71 f). Rättsläget beträffande vad som gäller för möjlig- heten att säga upp borgensåtaganden av nu aktuellt slag är emellertid oklart. En annan sak är att borgensåtagandet kan preskriberas. Det kan ske genom att borgensförbindelsen preskriberas. Preskription kan därvid ske enligt de allmänna bestämmelserna om preskription av fordringar i 2 § preskriptionslagen (1981:130). Enligt dessa preskriberas fordringar i allmänhet efter tillkomsten. Om ett borgensåtagande avser att säkra en huvudförbindelse som en näringsidkare har förvärvat i sin yrkes- mässiga verksamhet mot en konsument avseende en vara, tjänst eller annan nyttighet huvudsakligen för konsumentens enskilda behov, preskriberas borgensförpliktelsen efter tillkomsten. Borgens- åtagandet kan vidare preskriberas genom att huvudförbindelsen preskriberas (se 8 § andra stycket preskriptionslagen). Gentemot den som har ställt borgen i ett hyresförhållande gäller härvid de vanliga preskriptionsfristerna, för vanliga fordringar och för konsu- mentfordringar. Den särskilda preskriptionsbestämmelse som finns i 61 § hyreslagen torde däremot sakna betydelse såvitt gäller borgensmäns ansvar. Det synes ha blivit allt vanligare att en hyresvärd kräver borgen som villkor för hyresavtalet. Borgensåtagandet kan därvid vara utformat på olika sätt. Det kan vara begränsat till eller till visst belopp eller innehålla regler om att det kan sägas upp till upphörande. Det vanligaste torde emellertid vara att borgensåtagandet inte innehåller några sådana villkor. Det innebär att borgensåtagandet löper och till obegränsat belopp. Det har antagits att borgensåtaganden som har gjorts till säkerhet för hyresavtal ofta kan medföra problem för enskilda personer. Särskilt gäller detta om borgensåtagandet inte är tidsbegränsat eller löper . Borgensmannen torde i sådana fall inte ha insett omfattningen av sitt åtagande. Det har föranlett hyreslagstiftnings- utredningen att överväga bestämmelser som kan hindra eller minska användningen av borgen i hyresförhållanden eller som i vart fall kan lindra konsekvenserna av sådana åtaganden. Skälen för regeringens förslag: Bör borgen och pant över huvud taget tillåtas i hyresförhållanden? Enligt regeringens mening måste en hyresvärd även i fortsättningen ha möjlighet att kräva borgen eller pant som säkerhet för att ett hyresavtal fullgörs. Om denna möjlighet inte fanns, skulle vissa hyresgäster, särskilt unga eller hyresgäster med svag ekonomi, få betydande svårigheter att erhålla hyresbostad. Det är vidare rimligt att en hyresvärd kan skaffa sig en särskild säkerhet för att en hyresgäst fullgör sina skyldigheter, om det finns anledning att ifrågasätta hyresgästens förmåga i detta hänseende. Bör möjligheterna att kräva borgen eller pant i ett hyresförhållande begränsas? Det kan i och för sig övervägas om inte möjligheterna att ställa upp villkor om borgen borde begränsas, t.ex. så att sådana villkor skulle få uppställas endast om det finns särskilda skäl. Det är dock tveksamt om en sådan ordning skulle vara särskilt verkningsfull. För att den över huvud taget skulle fungera måste den förenas med en möjlighet för den bostads- sökande att få frågan om särskilda skäl prövad i hyresnämnd eller domstol. skulle den bostadssökande som vägrar att uppfylla hyresvärdens krav om borgen knappast bli hjälpt av en möjlighet att föra talan mot hyresvärden; när frågan avgjorts skulle lägenheten sannolikt redan vara uthyrd till någon annan. Eventuella föreskrifter om att krav på säkerhet får uppställas endast under vissa förutsättningar skulle därför knappast vara till någon större hjälp för den som önskar erhålla en lägenhet som är ledig för uthyrning. Regeringen anser därför att det inte bör göras några inskränkningar i möjligheterna att kräva borgen eller pant. En annan möjlighet är att ställa upp tvingande lagregler om att borgen till säkerhet för hyresavtal skall vara begränsad till eller till visst Det är emellertid svårt att avgöra hur sådana begränsningar närmare skulle vara utformade. Förhållandena i de hyresavtal som borgen ingås för, liksom borgensmännens förhållanden, kan nämligen antas vara så olikartade att en och samma begränsning kan vara alltför långtgående i vissa hyresförhållanden och otillräcklig i andra hyresförhållanden.