prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Förslaget har kritiserats av på den grunden att förslaget i praktiken innebär att den som bedriver, för egen räkning eller som anställd, torg- och marknadshandel måste bära någon typ av legiti- mationshandling. Några bestämmelser om generell skyldighet att ständigt medföra legitimationshandlingar finns inte . Enligt regeringens bedömning är det givetvis viktigt att den av skatte- myndigheten bedrivna skattekontrollen blir så effektiv som möjligt. Med hänsyn härtill finns det ett behov av att skattemyndigheten ges möjlighet till kontrollåtgärder med särskilt avseende på dem som bedriver torg- och marknadshandel. Vi delar därför kommitténs uppfattning att skattemyndigheten i syfte att identifiera en person som bedriver eller kan antas bedriva torg- och marknadshandel bör få besluta om kontrollbesök på den plats där handeln bedrivs. Vid ett sådant besök bör myndigheten, förutom att kontrollera handlarens identitet, få kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om verksamheten. Kontrollen skall kunna göras oavsett om handeln sker i näringsverksamhet eller inte, eftersom skattemyndigheten kan ha ett behov av att fastställa huruvida näringsverksamhet föreligger eller inte. Kommitténs förslag att en person som befinner sig på platsen skall vid straffansvar vara skyldig att på skattemyndighetens begäran legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet innebär, såsom några av remissinstanserna påpekat, ett legitimationskrav för dem som ägnar sig åt torg- och marknadshandel. Det kan visserligen vara så att skattemyndigheten har ett behov av att kontrollera en persons identitet i nu angivna situationer. Emellertid kan enligt regeringens mening inte enbart skattemyndigheternas behov få vara avgörande när det gäller skyldighet att bära legitimationshandling. Mot bakgrund härav skulle det föra för långt att uppställa ett krav på legitimation. I detta sammanhang bör erinras om att det enligt regeringens uppfattning redan med stöd av gällande bestämmelser är möjligt för skattemyndigheten att i viss utsträckning efterfråga en persons identitet. Den som på skatte- myndighetens begäran uppvisar F-skattsedel eller som lämnar svar om verksamheten kan, om myndigheten anser att behov finns, uppmanas att styrka sin identitet. Detsamma gäller för övrigt den reviderade vid en revision. Vid en revision är den reviderade, det vill säga näringsidkaren själv eller dennes företrädare, skyldig att tillhandahålla de handlingar och lämna de upplysningar som behövs för revisionen. Denna skyldighet innefattar också en skyldighet för den reviderade att tala om vem han är och vid behov att också styrka sina uppgifter. 22.4 Kontrollavgift Regeringens förslag: skall påföra platsupplåta- ren en kontrollavgift på för varje upplåtelsetillfälle då denne inte fullgjort sina skyldigheter att föra anteckningar om platsupplåtelser, att bevara uppgifterna eller att överlämna uppgifterna till myndigheten. Platsupplåtaren skall befrias från avgiften om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Kommittén har dock föreslagit att avgiften skall uppgå till . Remissinstanserna: Endast ett fåtal instanser har yttrat sig. Riksåklagaren är tveksam till behovet av en särskild kontrollavgift. Torg- och () föreslår att kontrollavgiften bestäms till , eftersom avgiften bör vara högre än platsupplåtarens intäkt för en upplåten plats. Skälen för regeringens förslag: För att säkerställa att platsupplåtaren fullgör sina skyldigheter anser att skattemyndigheten skall kunna besluta om en administrativ sanktionsavgift, platsupplåtares kontrollavgift. Regeringen delar kommitténs uppfattning. Sanktionen skall avse endast själva skyldigheten att dels ta in uppgifter och att föra anteckningar om dem som önskar få plats upplåten till sig, dels att bevara dessa uppgifter efter det kalenderår upplåtelsen skedde och att på begäran överlämna uppgifterna till skattemyndigheten (se avsnitt 22.2 och 22.3). Upplåtaren bör inte åläggas någon skyldighet att efterforska om de uppgifter som lämnas av den som platsen upplåts till är riktiga. Platsupplåtaren bör heller inte ges någon befogenhet att kräva att motparten skall legitimera sig. Inte heller har upplåtaren i normalfallet någon möjlighet att kontrollera uppgifterna mot dataregister eller dylikt. När det härefter gäller avgiftens storlek bör utgångspunkten vara att avgiften skall vara kännbar men stå i rimlig proportion till för- seelsen. Kommittén har föreslagit att avgiften skall uppgå till för varje enskilt tillfälle då skyldigheten inte uppfyllts. I detta sammanhang kan nämnas att i departementspromemorian Översyn av lagen om tillfällig försäljning (Ds 1998:6, se avsnitt 22.1.2) föreslås att en avgift på skall tas ut om en näringsidkare inte uppfyller sin informationsskyldighet i fråga om namn m.m. vid tillfällig försäljning. Med hänsyn härtill och till vad TOMER anfört i sitt remissvar föreslår regeringen att avgiften skall uppgå till . Vi föreslår, i likhet med kommittén, att platsupplåtaren skall befrias från avgiften om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Ett beslut om platsupplåtarens kontrollavgift skall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, se avsnitt 22.5. 22.5 Förfarandet Regeringens förslag: i den region där torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits skall fatta beslut enligt den nya lagen. Myndigheten ges möjlighet att uppdra åt en annan skattemyndighet att i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden fatta beslut. När det gäller debitering och betalning av platsupplåtarens kontrollavgift samt förfarandet i övrigt skall bestämmelserna i skattebetalningslagen (1997:483) gälla. Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammarrätten. Kommitténs förslag i sak stämmer i allt väsentligt överens med regeringens. Kommittén har dock föreslagit en annan lagteknisk lösning som innebär att detaljerade bestämmelser om behörighet att fatta beslut, omprövning, överklagande och företrädare för det allmänna tas in i den föreslagna lagen. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig. Skälen för regeringens förslag: Beslut i taxeringsärenden fattas i normalfallet av skattemyndigheten i det län där den skattskyldiges hemortskommun för taxeringsåret är belägen och beslut om mervärdes- skatt av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige är registrerad. Fr.o.m. årsskiftet 1998/99 skall i fråga om behörig skattemyndighet gälla att beslut fattas av skattemyndigheten i den region där den skattskyldiges hemortskommun är belägen respektive den skattskyldige är registrerad för mervärdesskatt. Beslut om kontrollåtgärder fattas enligt huvudregeln av den skattemyndighet som fattar beskattningsbesluten (beskattningsmyndigheten). Det finns dock en möjlighet för beskattningsmyndigheten att uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller i en viss grupp av ärenden. För att kunna tillämpa den angivna huvudregeln krävs att det har fastställts vem som skall kontrolleras för att man härefter skall kunna avgöra vilken skattemyndighet som är beskattningsmyndighet i det ak- tuella fallet. En sådan lösning är när det gäller torg- och marknadshandel orealistisk. Det skulle nämligen innebära att flera olika skattemyndig- heter måste fatta beslut om kontrollåtgärder vid en och samma marknad eller mässa, eftersom försäljarna vanligtvis kommer från ett flertal olika orter. Om det är platsupplåtaren som skall kontrolleras kan det också vara så, att dennes hemortskommun inte är densamma som den kommun inom vilken plats för försäljning upplåts eller har upplåtits. För att skattemyndigheten på ett effektivt sätt skall kunna använda sig av de möjligheter som den föreslagna lagen ger bör beslut fattas och kontrollåtgärder genomföras av skattemyndigheten i det län eller den region där den som fått plats upplåten till sig bedriver eller har bedrivit den verksamhet som skall kontrolleras. Det är sedan upp till den skattemyndigheten att i förekommande fall sortera de insamlade uppgifterna och, om den enskilde är hemmahörande i ett annat län eller i en annan region, överlämna de uppgifter som kan vara av intresse till den behöriga beskattningsmyndigheten inom ramen för den prövning som skall göras enligt 14 kap. 3 § första stycket sekretesslagen (1980:100). Av praktiska skäl bör det också vara den skattemyndighet som utför kontrollen som fattar beslut om platsupplåtarens kontrollavgift. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att skattemyndigheten i den region eller, intill utgången av , det län där torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits skall vara behörig att fatta beslut enligt den föreslagna lagen. Eftersom det kan förekomma situationer då det skulle vara ändamåls- enligt och rationellt att flytta beslutsbehörigheten mellan två skattemyn- digheter bör det vara möjligt för den skattemyndighet som är beslutsbehörig att uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe. Ett uppdrag till en annan skattemyndighet skall få ges endast om den andra myndigheten går med på det och om det inte medför avsevärda besvär för den som beslutet rör. När det gäller skatte- och avgiftsredovisningar, in- och utbetalningar av skatter och avgifter samt omprövning och överklagande finns bestäm- melser i skattebetalningslagen (1997:483). Med hänsyn härtill och till att det är en grundläggande målsättning att den lagens förfaranderegler skall omfatta hanteringen av skatter och avgifter så långt som möjligt föreslår vi att skattebetalningslagens bestämmelser skall gälla i fråga om dels debitering och betalning av platsupplåtarens kontrollavgift, dels förfarandet i övrigt. I likhet med vad som gäller för flertalet av de måltyper som finns i allmän förvaltningsdomstol bör det enligt regeringens mening uppställas ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt kammarrätt. Vi anser därför att det i 22 kap. 11 § skattebetalningslagen bör införas en bestämmelse om detta. 22.6 Krav på kassaapparat Regeringens bedömning: Något krav på kassaapparat bör inte in- föras. Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig. Skälen för regeringens bedömning: Det har från skattemyndigheternas sida föreslagits (se avsnitt 22.1.3) att det skall införas krav på att de näringsidkare som bedriver tillfällig handel skall ha en plomberbar kassaapparat. Möjligheten att kunna avstämma inkomsterna mot kassaremsor skulle givetvis göra det lättare för skattemyndigheterna att genomföra kontrol- ler. Det kan dock ifrågasättas om ett eventuellt krav på kassaapparat bör begränsas till den tillfälliga handeln. Behovet av att kunna göra avstäm- ningar mot kassaremsor torde vara lika stort vid kontroller av den fasta handeln. Ett införande av krav på kassaapparat skulle också innebära ändringar i bokföringslagen (1976:125) och därmed också överväganden som inte är av rent skatterättslig art. Sammanfattningsvis anser vi, i likhet med kommittén, att frågan om ett eventuellt införande av krav på kassaapparat bör behandlas i ett större sammanhang. Vi lämnar därför inte något förslag i denna del. 23 Ekonomiska konsekvenser Förslagen innebär att får ansvaret för den nya kontrollverksamheten. Det innebär att skall kontrollera yrkesmässiga transporter över hela landet, omhänderta varor m.m. för kontroll, besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor, ansöka om förverkande, sälja eller förstöra förverkad egendom, besluta om transporttillägg, vara den enskildes motpart vid överklagande av beslut enligt den nya lagen samt utreda brott enligt den nya lagen. Dessutom föreslås få befogenhet att omhänderta och förverka skattepliktiga alkohol- och tobaksvaror som förs in till för privat bruk. Sådana befogenheter har enligt tullagen och inregränslagen. Det nya i kontrollverksamheten är att får kontrollera transporter av gemenskapsvaror utan krav på att varorna i fråga omfattas av någon införselrestriktion och att kontroller får genomföras över hela landet. nuvarande kontrollverksamhet skall med andra ord i fortsättningen även omfatta EU-interna transporter av punktskattepliktiga varor som är i fri omsättning. Regeringens utgångspunkt är att de nya uppgifterna skall utföras inom befintliga infrastruktur. Det är inte möjligt att närmare beräkna kostnaderna för varje enskilt förslag som t.ex. kostnaderna för förvaring av omhändertagen egendom. Orsaken härtill är bl.a. att det i förväg är svårt att bedöma kontrollernas träffsäkerhet. En annan faktor av betydelse är att samlade kontrollresurser vad gäller punktskatter bör styras dit problemen med punktskatteundandragandena för tillfället är som störst. Tullmyndigheterna föreslås för kontrollverksamheten få terminalåtkomst till bl.a. register som förs av i och Alkoholinspektionen. Skattemyndigheterna föreslås få åtkomst till tullregistret. Terminalåtkomst medför betydande fördelar för användarna. Kostnaderna för att möjliggöra sådan åtkomst skall finansieras inom berörda myndigheters befintliga anslag. Beslut enligt den nya lagen om punktskattekontroll skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Förvaltningsdomstolarna skall dessutom som första instans pröva ansökningar om förverkande. Det är därför sannolikt att förslagen kommer att öka arbetsbelastning för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Att den nya lagen om punktskattekontroll innehåller tre nya straffbestämmelser kan emellertid inte förväntas påverka arbetsbelastningen för de allmänna domstolarna. Hur mycket de allmänna förvaltningsdomstolarnas arbetsbelastning kommer att öka är svårt att beräkna på förhand. Regeringen avser därför att utvärdera hur de allmänna förvaltningsdomstolarnas arbetsbelastning har påverkats och vilka kostnader som kan ha orsakts av detta. Eventuellt ökade kostnader för de allmänna förvaltningsdomstolarna skall finansieras inom utgiftsområdet för skatteförvaltningen och . Polisen skall enligt förslagen medverka i den nya kontrollverksamheten och lämna tullmyndigheten den handräckning som behövs för kontrollverksamheten. Det är sannolikt att polisens medverkan endast kommer att behövas i undantagsfall. Förslagen beräknas därför inte leda till ökade kostnader för polisen. ges rätt att överta det allmännas talan både i mål enligt den nya lagen om punktskattekontroll och enligt privatinförsellagen. Dessutom skall i mål enligt nämnda lagar föra det allmännas talan i Regeringsrätten. Regeringen bedömer att kan klara denna nya uppgift inom ramen för nuvarande anslag. får yrkesmässiga transporter av punktskattepliktiga varor kontrolleras över hela landet. Det som är nytt med regeringens förslag är att varor m.m. kan omhändertas för kontroll om det finns anledning att anta att punktskattepliktiga varor transporteras i strid med kraven på ledsagardokument och säkerhet. Transportörer som regelmässigt uppfyller nämnda krav kommer därför inte att få sina transporter avbrutna av ett omhändertagande. Det går dock inte att undvika att även seriösa transportörer stoppas för kontroll med förseningar som följd. Det ligger nämligen i sakens natur att kontrollinsatser kan medföra vissa olägenheter för transportörer. Detta är dock, som tidigare nämnts, inget nytt. är det möjligt att kontrollera yrkesmässiga transporter över hela landet. Förslaget innebär emellertid att frekvensen av sådana kontroller ökar. Enligt regeringens bedömning bör detta inte leda till några nämnvärda nackdelar för transportbranschen. Dessutom leder ett utbrett skatteundandragande till att seriösa näringsidkare konkurreras ut av illegala aktörer varför näringslivet bör se det som en fördel att statsmakterna ingriper mot den illegala hanteringen av punktskattepliktiga varor. Som tidigare nämnts får tullmyndigheten befogenhet att i vissa fall besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor. Det är rimligt att anta att det kommer att leda till att skatt påförs i fall där den skattskyldige inte hade för avsikt att betala skatten. Huruvida detta verkligen leder till ökade skatteintäkter är dock svårt att beräkna, inte minst mot bakgrund av att betalningsviljan kan förväntas vara låg i nu aktuella fall. Förslagen bör dock ha en preventiv effekt. Får förslagen avsedd effekt kommer utbudet av obeskattade varor att minska vilket kan antas leda till att skatteintäkterna ökar. Det är emellertid synnerligen svårt att beräkna storleken på förhand. De förslag som vi lämnar om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel syftar till att göra skattemyndigheternas kontroll av skattelagstiftningen inom torg- och marknadshandeln effektivare. Förslaget kan därför komma att medföra ökade skatteintäkter. Förslaget innebär vidare att de allmänna förvaltningsdomstolarna tillförs en ny målgrupp, nämligen från skattemyndigheterna överklagade ärenden om platsupplåtarens kontrollavgift. Den ökning av måltillströmningen som detta kan innebära torde dock vara mycket marginell. Det saknas därför anledning att tro att den nya måltypen i någon märkbar utsträckning kommer att öka belastningen vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Mot den bakgrunden bedöms kostnaden kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag. Den som upplåter plats för torg- och marknadshandel åläggs genom förslaget en ny kontroll- och anteckningsskyldighet. Denna skyldighet kommer sannolikt att medföra vissa kostnadsökningar för platsupplåtaren. Sammanfattningsvis anser regeringen att förslagen medför vissa resursbehov. Skälet till att lägga ansvaret för den nya punktskattekontrollverksamheten på är att organisation är inriktad på fysiska kontroller och att verkets personal därför är vana att utföra sådana kontroller. Detta bör utnyttjas så att man redan i ett tidigt skede når hög effektivitet i kontrollverksamheten. Regeringen har ekonomiska vårproposition föreslagit att Tullen, under förutsättning att godkänner regeringens förslag, tillförs för för att påbörja den nya kontrollverksamheten. Regeringen har också föreslagit att utgiftsområdet tillförs för . Regeringen kommer utöver de 20 miljoner som avsatts för och framåt att genom omdisponeringar inom utgiftsoråde 3 föreslå att ytterligare medel tillförs för punktskattekontroll. Slutligt förslag kommer att presenteras i budgetpropositionen för . 24 Författningskommentar 24.1 Förslaget till lag om punktskattekontroll avseende transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Lagen skall vara tillämplig enbart beträffande den punktskattekontroll som avser sådan hantering som omfattas av cirkulationsdirektivet. De flesta av cirkulationsdirektivets bestämmelser har tidigare införts i svensk lagstiftning i lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi. I paragrafens andra stycke preciseras att lagen är tillämplig beträffande yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor och distansförsäljning av punktskattepliktiga varor. Det finns skäl att förtydliga att lagen skall tillämpas beträffande distansförsäljning trots att denna försäljningsform i och för sig innebär yrkesmässig hantering. Anledningen därtill är att distansförsäljning är föremål för en särskild reglering i cirkulationsdirektivet. Skillnaden mot annan yrkesmässig hantering, såsom transporter av punktskattepliktiga varor mellan skatteupplag, är att mottagaren vid distansförsäljning ofta är en privatperson. 2 § I paragrafen definieras punktskattepliktig vara, tobaksvara, alkoholvara och mineraloljeprodukt. Punktskattepliktig vara används i lagen som ett samlingsbegrepp för sådan tobaksvara, alkoholvara och mineraloljeprodukt som omfattas av cirkulationsdirektivet. Med tobaksvara avses i sin tur sådana varor som anges i 1 § andra stycket lagen om tobakskatt, dvs. cigarretter, cigarrer, cigariller och röktobak som hänförs till nr 2402 och 2403 i den kombinerade nomenklaturen enligt förordningen (EEG) 2658/87. Med alkoholvara avses sådan vara som anges i 2 6 §§ lagen om alkoholskatt. Dessa varor är öl, vin och andra jästa drycker, mellanklassprodukter samt etylalkohol. Till etylalkohol räknas såväl spritdrycker som annan alkohol. Med mineraloljeprodukt avses vara som anges i 1 kap. 3 a § lagen om skatt på energi. Detta är bl.a. bensin, eldningsolja och dieselbrännolja. 3 § I första stycket definieras handling. Bestämmelsen har utformats med ledning av 3 § andra stycket lagen om särskilda tvångsåtgärder i beskatt- ningsförfarandet En handling är således en framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Definitionen har hämtats från 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen. I andra stycket definieras transportmedel. Bestämmelsen har hämtats från 2 § transportkontrollagen. Bestämmelsen i den lagen har i sin tur utformats med ledning av 3 § 1 lagen (1982:821) om transport av farligt gods. 4 § I paragrafen definieras vad som avses med begreppet skattskyldig vid yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor och distansförsäljning av sådana varor. 5 § I paragrafen finns en proportionalitetsbestämmelse. Bestämmelsen har utformats med ledning av motsvarande bestämmelser i lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter och tvångsåtgärdslagen. Proportionalitetsregeln gäller för alla åtgärder som får tillgripas enligt lagen och innebär bl.a. att en åtgärd inte får vara mer omfattande eller pågå än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med åtgärden. 6 § Paragrafen innebär att transporter av punktskattepliktiga varor på vilka lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag till lydelse. Första stycket innebär inget nytt i materiellt hänseende utan där sägs endast att transporter av punktskattepliktiga varor skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för skattens betalning i enlighet med vad som föreskrivs i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi. De transporter som omfattas av nämnda lagar skall alltså även i fortsättningen göra det. Motivet för en sådan ordning redovisas i avsnitt 9.1. I andra stycket föreskrivs att i fall då lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall transporter av punktskattepliktiga varor åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. Det innebär att det i svenska lag införs krav på ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet och säkerhet i flera fall där det saknas sådana krav. Bestämmelserna i första och andra styckena är avsedda att ligga till grund för de kontrollåtgärder och sanktioner som föreskrivs i följande kapitel. Åtskilliga paragrafer i lagen kan nämligen endast tillämpas om transporter av punktskattepliktiga varor kan antas ske eller har skett i strid med förevarande paragraf. Enligt de svenska reglerna skall en upplagshavare se till att en transport av obeskattade punktskattepliktiga varor mellan och ett annat EU-land åtföljs av ett ledsagardokument. Även vid export av obeskattade punktskattepliktiga varor till tredje land skall transporten åtföljas av ett ledsagardokument. Ett annat exempel på att transporter av punktskattepliktiga varor skall åtföljas av dokument är när skattepliktiga varor för vilka skatt har tagits ut skall levereras till ett annat EU-land. I sådana fall skall transporten åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Bestämmelserna om krav på ledsagardokument i de svenska lagarna grundar sig på artiklarna om ledsagardokument i cirkulationsdirektivet.