prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — Vad gäller antalet arbetsställen betyder jordbruket fortfarande mycket, med närmare en tredjedel av antalet arbetsställen. Den privata tjänstesektorn sysselsätter relativt få inom gles- och landsbygden jämfört med tätortsområden. Likaledes finns sysselsättningen inom tillverkningsindustrin i mindre utsträckning än inom tätortsområden. Turistsektorn däremot spelar en större roll i glesbygden än i tätortsområden. Näringslivet i gles- och landsbygden präglas av ett utbrett småföretagande. Antalet privata arbetsställen per 100 invånare i gles- och landsbygdsområden är väsentligt högre än vad det är i tätortsområden. Även i den tätortsnära glesbygden är denna andel högre än i tätortsområden. Slutsatser Analyserna ovan visar att såväl befolknings- som sysselsättningsut- vecklingen talet varit mycket ogynnsam i stora delar av landet. Minskad nettoinvandring och sjunkande födelsetal har för landet som helhet inneburit en allt mindre befolkningsökning. har en mellanregional omflyttning skett. Särskilt framträdande är den kraftiga utflyttningen av yngre personer från skogslänen till storstadsregionerna. Vidare kan noteras att kvinnor flyttar från skogslänen och i något större omfattning än vad männen gör. Mot bakgrund av ovannämnda utvecklingstendenser och andra mer långsiktiga faktorer som befolkningstäthet, storlek på lokal arbetsmarknad, geografiskt läge m.m. bedömer regeringen dock att den mer långsiktiga regionalpolitiska problembilden är förhållandevis oförändrad, dvs. det är samma områden som haft den mest ogynnsamma utvecklingen. Den generellt jämförelsevis ogynnsamma utvecklingen i hela landet innebär emellertid att ökad vikt bör fästas vid insatser syftande till en positiv utveckling i samtliga av landets regioner. De senaste årens kraftiga befolkningsminskning inom regionalpolitiskt prioriterade områden är dock av sådan omfattning att den är ett allvarligt hot mot en balanserad regional utveckling. 4.4.3 Regionfamiljer ett viktigt närings- och regionalpolitiskt analysverktyg Regeringens bedömning: Genom att analysera varför vissa regioner med i stort sett likartade produktionsförutsättningar, s.k. regionfamiljer, uppvisar olika resultat i fråga om ekonomisk tillväxt, produktivitets- och sysselsättningsutveckling kan viktiga lärdomar erhållas. Analyser tyder på att det finns stora skillnader inom regionfamiljerna och att potentialen till förbättringar därmed är stor. Inom ramen för en regional näringspolitik kan denna typ av analys öka förutsättningarna för att utvecklingsinsatserna ges rätt inriktning. Underlagsrapport: Regioner på väg mot , R 1997:10. Skälen för regeringens bedömning: analyser tyder på att det finns ett genomsnittligt samband mellan de olika regionfamiljernas produktionsförutsättningar och deras produktionsresultat. framgår att spridningen inom respektive regionfamilj är stor. En ökad vikt bör därför läggas vid att försöka eftersträva ett bättre utnyttjande av befintliga resurser/produktionsförutsättningar. Goda exempel kan identifieras och lärdomar spridas. Kunskaperna kan sedan utnyttjas i det lokala och regionala utvecklingsarbetet. Regeringen anser att den redovisade analysmetoden kan vara ett användbart verktyg i utvecklingsarbetet och avser att uppdra åt att medverka till att den förs ut i det regionala utvecklingsarbetet. Det bör dock påpekas att valet av kriterier och antalet faktorer alltid kan diskuteras. Denna typ av underlag är inte avsett att användas som kriterier för geografiska prioriteringar, medelsfördelning etc. Lokala arbetsmarknader utgör basen för regionfamiljerna har delat in 108 lokala arbetsmarknadsregioner i sju grupper för att möjliggöra jämförelser mellan regioner med likartade förutsättningar. Indelningen i lokala arbetsmarknadsregioner baseras på pendlingsrelationer mellan kommuner. Skillnaderna i förutsättningar mellan olika arbetsmarknadsregioner är betydande. Ett antal faktorer har identifierats som anses vara särskilt viktiga för en regions styrka och utvecklingspotential, t.ex. befolkningsstorleken samt företagar- och utbildningsintensiteten. Arbetsmarknadsregionerna har sedan viktats med avseende på dessa grundläggande produktionsförutsättningar. Därefter har de delats in i sju grupper. Indelningen av de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna i regionfamiljer Regionfamilj 1 Regionfamilj 4, industri Regionfamilj 6, industri Regionfamilj 7, tjänster Åre Regionfamilj 2 ///////// Regionfamilj 3 // Regionfamilj 5, tjänster /////////// Stora skillnader i prestationer Grupperingen i regionfamiljer gör det möjligt att jämföra regionernas prestationer inom varje grupp. Skillnaderna är betydande. En analys över orsakerna härtill kan bilda underlag till åtgärder i syfte att eliminera hindren och stärka möjligheterna. Målet bör vara att fler regioner skall närma sig de högst presterande inom respektive regionfamilj. Ett byte av regionfamilj är också en tänkbar utveckling men förutsätter ofta mycket stora investeringar som inte självklart innebär ett bättre resultat. Som ett mått på regionernas prestationer kan den regionala motsvarigheten till BNP användas, bruttoregionalprodukten (BRP). I denna beskrivning används endast BRP genererad från det privata näringslivet och alla jämförelser avser . Detta regionala produktionsvärde kan sedan relateras till sysselsättningen i privat sektor, eller till invånarantalet. Det förstnämnda måttet, BRP/antal sysselsatta i privat sektor, speglar hur produktivt det regionala näringslivet är. Det sistnämnda, som mäter BRP per invånare, påverkas både av hur produktivt näringslivet är och av dess storlek. Många regioner har potential När andelen sysselsatta i privat näringsliv jämfördes med produktivitetsmåttet visade det sig att en del regioner hade en liten andel sysselsatta i privat sektor men en förhållandevis hög produktivitet. Detta var fallet för , , och . I och var detta förhållande mycket tydligt. Där ligger sysselsättningsandelen i privat sektor långt under genomsnittet, men det lokala näringslivet uppvisar en mycket hög produktivitet. Även det motsatta förhållandet existerar. och redovisar höga sysselsättningsandelar i privat sektor, men produktiviteten ligger under riksgenomsnittet. När BRP genererad från det privata näringslivet relateras till invånarantalet visar det sig att endast ett fåtal regioner ligger relativt högt över riksgenomsnittet. Till dessa hör , ett antal småföretagsregioner i , elkraftsproducerande regioner samt några regioner dominerade av stora industrier. Ett stort antal arbetsmarknadsregioner i regionfamilj 2 7 ligger dock under genomsnittet. Detta kan antingen förklaras av att det privata näringslivet förmår utnyttja de regionala förutsättningarna på ett sämre sätt eller av att det privata näringslivet är för litet. samvarierar dessa faktorer, vilket t.ex. är fallet i stora delar av regionfamilj 7 som till största delen består av regioner i inland. I några fall är det dock tvärt om. Exempel på det är som nämndes tidigare, , , , och som alla har en förhållandevis hög produktivitet i det privata näringslivet som sysselsättningsandelen i privat sektor är liten. En kompletterande bild över regional produktionsförmåga erhålls om man jämför regionernas faktiska sysselsättningsutveckling med den teoretiska utveckling som respektive regions branschstruktur skulle ha givit upphov till om varje bransch utvecklats som riksgenomsnittet. Är den faktiska utvecklingen bättre än den teoretiskt framräknade skulle detta kunna peka på att regionen förmått utnyttja sin branschmix på ett positivt sätt. Resultaten visar att det är stora skillnader mellan och inom regionfamiljerna. I regionfamiljerna 6 och 7 hamnar de flesta arbetsmarknadsregioner under den teoretiskt beräknade nivån. Dessa regioner har inte förmått utnyttja sin branschmix på ett positivt sätt. Även i regionfamiljerna 4 och 5 finns endast ett fåtal regioner som klarar sig bättre än vad branschstrukturen teoretiskt skulle kunna ha gett upphov till. Vissa undantag finns dock. I regionfamilj 7 ligger något över genomsnittet och i regionfamilj 6 utmärker sig positivt och i viss mån även . och ligger högt inom regionfamilj 5 och i regionfamilj 4 är detta fallet för , som ligger över den teoretiska genomsnittsnivån. Även i regionfamilj 2 finns stora skillnader mellan arbetsmarknadsregionerna. ligger över genomsnittet medan ligger under. De flesta som presterar under genomsnittet ligger dock i regionfamiljerna 6 och 7. Verklig sysselsättning dividerad med den teoretiskt beräknade sysselsättningen enligt nationell utveckling 94. Procentuell skillnad relativt den teoretiskt genomsnittliga nivån. Tre tillväxtscenarier har en industristrukturmodell som används för att illustrera olika framtidsscenarier över den ekonomiska utvecklingen på nationell nivå. För att få en uppfattning om vilken effekt de nationella förändringarna får på de enskilda regionerna har man brutit ner resultatet dels på länsnivå och dels på de 108 lokala arbetsmarknaderna. Det finns tre scenarier med olika nivåer på tillväxten; hög-, medel- och lågalternativet. Lågalternativet målar upp den framtida utvecklingen om fortsätter att halka efter i förhållande till i ekonomisk utveckling i samma takt som 95. BNP ökar i detta alternativ . Högalternativet visar vad som krävs för att uppnå en utveckling där har en BNP/capita där vi återtar den nivå i förhållande till som hade 1975. BNP ökar i detta alternativ. Medelalternativet innebär att lyckas hålla samma utvecklingstakt som resten av fram , vilket förutsätter en BNP tillväxt på . Scenarierna bygger på olika antaganden om världshandelns utveckling, arbetskraftsutbud, produktivitetsutveckling och investeringsbenägenhet. Kemi-, verkstads- och transportmedelsindustrin expanderar Strukturomvandlingen är kraftig och riktningen densamma i alla tre scenarierna. Kemi-, verkstads- och transportmedelsindustrin ökar sina sysselsättningsandelar medan livsmedel, trä, massa och papper, petro, gummi och järn- och stålindustrin minskar i betydelse. Jord- och skogsbruk minskar i alla alternativen medan tjänstesektorerna växer i betydelse. Svaga regioner beroende av hög tillväxt Alla tre scenarierna ger en sysselsättningsutveckling som har en likartad regional profil. Storstadsregionerna och regionfamilj 2, dvs. regioner med universitet och några större regioner med högskola, får den största ökningen av sysselsättningen. ökning är dock lägre än ökningen i Stockholms- och . Hög- och medelalternativet ger en förhållandevis stabil sysselsättningsökning även i regionfamiljerna 4 7, medan lågalternativet innebär att sysselsättningen i dessa regioner minskar. Av länen får framförallt , och , och en bra utveckling oavsett scenario, medan kommer längst ner på skalan. Ser man på utfallet i de olika alternativen klarar sig några län relativt sett bättre i lågalternativet. Det gäller t.ex. , , och . Några län får däremot en relativt sett större sysselsättningsökning i en ekonomi med hög tillväxt. Det gäller t.ex. , och . Observeras bör att det är fråga om relativa positioner. I alla län utvecklas sysselsättningen bäst när tillväxten är hög. Sysselsättningsutveckling åren 1994 2015 enligt tre tillväxtscenarier, procent Regional struktur Hög (%) Medel (%) Låg (%) Stockholmsreg 22,0 18,4 10,4 Göteborgsreg 20,4 16,2 8,2 Malmöreg 16,6 11,5 5,1 Regionfamilj 2 17,3 14,2 7,5 Regionfamilj 3 16,1 11,5 3,7 Regionfamilj 4 (ind) 12,4 8,7 -0,7 Regionfamilj 5 (tj) 11,9 7,6 -0,6 Regionfamilj 6 (ind) 12,4 6,8 -3,1 Regionfamilj 7 (tj) 13,1 7,5 -1,5 Riket 17,2 13,1 5,2 Hög (%) Medel (%) Låg (%) Län Procent Ranking Procent Ranking Procent Ranking 28,1 1 22,3 1 11,0 2 22,6 3 19,3 3 14,2 1 15,6 21 8,9 24 1,4 22 21,4 6 16,7 7 7,1 7 15,9 19 9,1 23 0,1 23 20,9 7 17,8 4 5,8 13 17,0 17 13,7 13 4,4 16 12,5 24 12,3 16 6,0 10 18,6 13 17,5 5 7,2 6 14,0 22 10,1 21 3,6 18 19,7 12 13,3 14 4,7 15 15,6 20 11,6 18 5,5 14 och 26,1 2 20,8 2 10,7 3 18,3 14 11,9 17 3,5 19 13,5 23 10,4 20 3,5 20 17,3 16 10,6 19 3,7 17 20,9 8 16,4 8 8,0 5 20,7 9 15,7 9 5,9 12 21,6 5 13,8 12 3,2 21 18,0 15 9,2 22 -1,0 24 20,7 10 15,1 10 7,0 8 16,4 18 12,5 15 6,1 9 21,8 4 16,8 6 10,1 4 20,5 11 15,0 11 6,0 11 Källa: . Resursutbud, lokalisering och konkurrenskraft I scenarier är det framförallt de näringar som främst konkurrerar med ett högt kunskapsinnehåll i produktionen som växer snabbare i de två mest gynnsamma scenarierna. Utan de högre tillväxttakterna som hög- och medelscenariet ger blir det svårt att klara omfördelningsambitionerna. Det är således viktigt att dessa näringar ges de förutsättningar som krävs för att de skall kunna växa och skapa sysselsättning. Eftersom det finns ett tydligt samband mellan olika sektorers lokalisering och regioners resursutbud har denna frågeställning relevans inte bara ur ett näringspolitiskt perspektiv utan även ur ett regionalpolitiskt. Det regionala utfallet av scenarierna påverkas av den rådande branschstrukturen och olika branschers relativa tillväxt. Den regionala specialisering som vi har är resultatet av en lång utveckling och innebär att produktionsförutsättningarna skiljer sig åt mellan olika regiontyper. Uppbyggandet av dessa strukturer har tagit och framtida förändringar kommer att gå långsamt 4.5 Statens samlade resurser för regional utveckling Regeringens bedömning: Det regionala utvecklingsarbetet måste bygga på insikt i och kunskap om statens samlade resurser för regional utveckling, vilka är statens viktigaste styrmedel i det regionala utvecklingsarbetet. av statsbudgeten för bedöms ha särskild betydelse för den regionala utvecklingen. var motsvarande siffra . Skälen för regeringens bedömning: Staten spelar tillsammans med andra offentliga aktörer och näringslivet en betydelsefull roll för att skapa såväl kort- som långsiktiga förutsättningar för näringslivets utveckling. Regeringen uppskattar att eller av statens budget för har särskild betydelse för den regionala utvecklingen. Det bör noteras att dessa medel inte inkluderar transfereringar till individer eller resursfördelningar eller omfördelningar inom den kommunala sektorn. Av statens samlade resurser med betydelse för regional utveckling utgör kommunikationssektorn . Denna del omfattar bl.a. byggande och förbättring av statliga vägar och järnvägar och stöd till trafikering. Utbildningsanslagen uppgår till och innefattar anslag till universitet och högskolor samt satsningar inom ramen för . Arbetsmarknadspolitiska anslag utgör den största andelen, . Jordbruk och fiske utgör inklusive EG:s jordbruksstöd. Resterande del består av regional- och näringspolitiska anslag () samt vissa anslag inom utgiftsområde (). I detta sammanhang bör även nämnas och kompetensutveckling, Teknikbrostiftelserna, Stiftelsen , och . Deras anslag till företags- och näringslivsfrämjande åtgärder uppgår till . Stiftelserna spelar därför en betydande roll för den regionala utvecklingen. De räknas emellertid inte till statens samlade resurser för regional utveckling så som de definierats här, då de inte ingår i statsbudgeten. Sammantaget omfattar statens samlade resurser för regional utveckling cirka hundra anslag som administreras av ett fyrtiotal statliga organ på central nivå och ett tiotal på regional nivå . Dessa resurser är en viktig del i det regionala utvecklingsarbetet. Vid såväl framtagande som genomförande av regionala utvecklingsstrategier är det därför viktigt att resursfrågorna lyfts fram. En ökad samordning är möjlig och bör utvecklas i samverkan med näringslivet och utifrån de omfattande resurser som investeras av såväl stat, kommuner som landsting. De nationella målen och prioriteringarna behöver i ökad utsträckning kompletteras med kartläggning av regionala behov och förutsättningar. Regeringen vidareutvecklar detta resonemang i avsnitt 7.2. En del av statens samlade resurser med betydelse för regional utveckling används primärt för att finansiera nationella åtaganden, exempelvis högskolans utbildning och forskning samt vissa investeringar inom infrastrukturområdet. Andra anslag har en tydligare regional inriktning, t.ex. anslaget för regionalpolitiska åtgärder. Vissa medel, som stödet till jordbruk och fiske, styrs i stor utsträckning av . Oavsett var besluten om medelsanvändningen ligger har de anslag som ingår stor betydelse för utvecklingen i den region där effekterna faller ut. Nedan följer en beskrivning av de politikområden som innefattar statens samlade resurser för regional utveckling. Transportpolitiken, ca Stora delar av de statliga satsningarna inom transportområdet sker helt eller delvis utifrån näringspolitiska eller regionalpolitiska motiv. Investering av statliga medel inom transportinfrastrukturen (främst vägar och järnvägar) beslutas efter en planering som grundas på långtgående samråd med olika sektorsföreträdare, kommuner och andra intressenter. Vägledande för planeringen är inriktningsbeslut inom området rörande målen, medlen och planeringsprocessens utformning. Länsstyrelserna har ansvaret att samordna och förankra regionala åtgärder efter olika behov och förutsättningar. Avsikten är att få en avpassning av åtgärder i den regionala transportinfrastrukturen som på ett bättre sätt kan bidra till att uppnå de olika nationella inriktningsmålen, ett av dessa behandlar sysselsättning och tillväxt. Knappt hälften av de medel som investeras i vägar disponeras i länsplanerna för regional transportinfrastruktur. Här kan regionala överväganden om exempelvis möjligheterna att utvidga de lokala arbetsmarknaderna eller liknande vägas in. Cirka en tredjedel av de medel som disponeras i de regionala planerna används för att förbättra standarden på det befintliga statliga vägnätet. Transportsystemets funktion kan emellertid inte endast ses i ett begränsat regionalt perspektiv. Ett grundläggande krav är att långväga transporter måste kunna ske snabbt och säkert genom landet. Därför finns också en omfattande nationell åtgärdsplanering. De prioriteringar som sker i den nationella åtgärdsplaneringen baseras bl.a. på regionalpolitiska överväganden. Förutom investeringar i vägar och järnvägar lämnas ersättning till trafikhuvudmännen för köp av viss kollektivtrafik. Staten köper också interregional kollektivtrafik på järnväg samt flygtrafik mellan och . Totalt lämnas trafikeringsbidrag på . Vissa bidrag lämnas också till infrastruktur. lämnas bidrag till banhållningen med . Regeringen har i propositionen Transportpolitik för en hållbar utveckling (prop. 1997/98:56) föreslagit att driftbidrag till kommunala flygplatser lämnas med totalt . Regeringen har vidare föreslagit att det s.k. kapillära bannätet, dvs. anslutande spår till gods- och persontrafikterminaler, hamnar och industrier m.m., som förvaltas av SJ skall överföras till . bör också kunna överta kapillära bandelar som har annan förvaltning. av det kapillära bannätet skall till finansieras via särskilda avgifter som tas ut av trafiken på detta nät. I övrigt finansieras förvaltningen av staten. De kostnader som staten på detta sätt övertar har beräknats uppgå till . Genom att inkorporera det kapillära bannätet ökar industri- och transportföretagens tillgänglighet till järnvägsnätet. Utbildningspolitiken, ca Inom utbildningsområdet förekommer ett stort antal olika aktörer spridda över olika sektorer inom både den offentliga och den privata sektorn. Utbildningsinsatserna utgör en av hörnstenarna i den sysselsättnings- och tillväxtfrämjande politiken och de utbildningar som samhället erbjuder skall tillgodose såväl individens intressen och behov som näringslivets efterfrågan på kompetens. Högskolan har en nyckelroll i satsning på kunskap och utbildning. Högskolans uppgifter är utbildning, forskning och samverkan med det omgivande samhället. Regeringen har prioriterat utbyggnaden av högskolan. har beslutat att öka antalet permanenta högskoleplatser med 60 000 2000. Vid fördelningen av dessa platser har mindre och medelstora högskolor prioriterats. För de nya platserna gäller att tyngdpunkten skall ligga på utbildningar i naturvetenskap och teknik. Statsmakterna har tidigare beslutat om att tilldela även de mindre och medelstora högskolorna permanenta forskningsresurser. Uppbyggnaden av forskningsresurserna fortsätter vid samtliga högskolor. Arbetsmarknadspolitiken, ca Regeringen aviserade i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284) att större utrymme skulle skapas för lokala och regionala prioriteringar som kan förbättra det kvalitativa innehållet i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inom exempelvis arbetsmarknadsutbildningen. Arbetmarknadspolitiken ska förena en helhetssyn på riksnivå med en hög effektivitet på lokal nivå. Det lokala inflytandet är avgörande för en anpassning av politiken till de lokala förutsättningarna, men detta ska vägas mot de arbetsmarknadspolitiska målen om en väl fungerande arbetsmarknad för hela landet. Mot denna bakgrund pågår ett omfattande förändringsarbete med utgångspunkt i det som beslutade med anledning av propositionen om Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten m.m. (prop.1995/96:222 bet. 1995/96:FiU15 rskr. 1995/96:307). Arbetet med att stärka det lokala inflytandet kan sammanfattas i tre punkter: ökat kommunalt inflytande, förenklingar av regler kring åtgärder samt ett större utrymme för otraditionella insatser. En friare resursanvändning kan skapa bättre resurser för lokal samverkan mellan myndigheter, näringsliv och organisationer. Exempel på detta ur vårpropositionen är förslaget om resursarbeten samt en friare användning av A kassan med 1,5 miljarder . En rad förenklingar har gjorts . Utrymmet för otraditonella insatser har ökat kraftigt. kan otraditionella insatser dessutom kombineras med andra statliga stöd. Det bör noteras att av de medel som definierats som regionala utvecklingsresurser inom arbetsmarknadspolitiken så är individersättning, t.ex. utbildningsbidrag. Närings- och handelspolitiken, ca Merparten av resurserna inom närings- och handelspolitiken har som direkt eller indirekt mål att påverka näringslivets utveckling. Det gäller såväl insatser inom småföretagspolitiken, turist- och exportfrämjande åtgärder, som teknisk forskning och utveckling som medel för kooperativ utveckling. Regionalpolitiken, ca De över statsbudgeten anslagna särskilda regionalpolitiska medlen, för , ingår i sin helhet i statens samlade resurser för regional utveckling. De används främst för olika former av företagsstöd och medfinansiering av EG:s strukturfondsprogram. I dessa medel ingår även medel från . Miljöpolitiken, ca Regeringen har tagit initiativ till att påbörja omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle. För att åstadkomma detta krävs att bl.a. investeringar riktas mot en resurssnål, återvinningsbaserad produktion och konsumtion. En ökad och organiserad miljösamverkan inom och mellan företag för genomförande av miljöledningssystem och miljöcertifiering skulle kunna underlätta förändringsarbetet på miljö- och marknadsområdena. Gemensamma projekt för miljösamverkan, t.ex. vattenmiljöfrågor inom ett väl definierat avrinningsområde där såväl offentliga som privata intressen samverkar, är ett sätt att både fördjupa och bredda arbetet mot ett ekologiskt hållbart samhälle. har beslutat att anslå för utveckling av ny miljöteknik och genomförande av lokala investeringsprogram. Det är av stor betydelse att dessa åtgärder i största möjliga utsträckning samordnas med övriga offentliga och privata insatser. På så sätt påskyndas omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle och utvecklingen av nya tjänster och produkter inom miljöområdet. Den s.k. kretsloppsmiljarden är ett annat exempel på en insats som har som direkt syfte att påverka näringslivets utveckling genom att stimulera till utveckling av ny teknik inom miljöområdet. Jordbrukspolitiken, ca 1998 Jordbruket bidrar, förutom till den grundläggande produktionen av livsmedel, till att upprätthålla sysselsättning och samhällsstruktur. Utformningen av stöden till jordbruket och livsmedelsindustrin får därför också regionala effekter.