prop · GL03116 · 1998-01-01 00:00:00 — Trossamfundet övergår därvid i en ideell förening, som övertar trossamfundets rättigheter och skyldigheter." Den ideella föreningen kan naturligtvis sedan i sin tur upplösas och tillgångar som återstår sedan borgenärerna förnöjts överföras till en juridisk person av annat slag. 13 § Bland de frågor som lämnas oreglerade i lagen är måhända viktigast den som rör förhållandet mellan ett trossamfund och självständiga organiserade delar av detsamma. De självständiga delarna utgör som framgår av paragrafens andra stycke juridiska personer och trossam- funden har inte utrustats med någon normgivningsmakt. Här kommer i hög grad analogier med vad som gäller om ideella föreningar att göra sig gällande, men ovissheten om vad detta innebär är påtaglig (jfr , Om vertikala organisationsstrukturer, i till , 1985 s. 259 ff). Viktiga frågor är exempelvis i vad mån trossamfundet kan på egen hand upplösa sina självständiga organisa- toriska delar och omvänt i vad mån dessa kan göra sig oberoende av trossamfundet. Av betydelse blir till en början vad som framgår av stadgarna. Men eftersom de självständiga organisatoriska delarna är juridiska personer torde det ytterst stå dem fritt att begära avregistrering enligt 12 § och därigenom övergå i en fristående ideell förening, som sedan i sin tur kan registera sig som ett eget trossamfund. Den mångfald av organisationsformer som är tänkbara och avsaknaden av lagstiftning som kan tjänstgöra som mönster gör det dock väl motiverat att inte försöka reglera dessa frågor i lagen närmare än som skett. Sista stycket, om organisatoriska delar av , synes mer naturligt ha sin plats i lagen om och bör därför utgå. Lagrådet återkommer till frågan vid behandlingen av den lagen. 16 § Av paragrafen framgår att har rätt till hjälp av staten vid avgiftsuppbörden. Beträffande övriga trossamfund anges endast att de "kan" beviljas sådan hjälp. Av motiveringen framgår att en förutsättning är att avgiften är så utformad att den kan passas in i det gällande skattebetalningssystemet. Det framgår inte huruvida det skall ställas några andra krav på trossamfundet i fråga. För att samfunden skall bli behandlade på ett likvärdígt sätt är det önskvärt att det redan i lagen om trossamfund anges de principer enligt vilka frågan om rätt till hjälp med avgiftsuppbörden skall prövas. Särskilt gäller detta med hänsyn till det starkare skydd som den särskilda lagstiftningsformen medför. Det kan inte ankomma på Lagrådet att lägga fram förslag till sådana bestämmelser. Förslaget till lag om Den föreslagna lagen är än mer komprimerad än förslaget till lag om trossamfund. Lagen ger bestämmelser om en helt ny associationsform av privaträttslig karaktär, låt vara att vissa bestämmelser också i lagen om trossamfund är tillämpliga på som registrerat trossamfund. I övrigt saknar lagen bestämmelser i de flesta av de ämnen som man skulle vänta sig att finna reglerade i en associationsrättslig lag: frågor om stadgar (kyrkoordning), styrelse, andra beslutande församlingar än kyrkomötet, val till beslutande församlingar, samfällighetsbildning, ansvar för styrelseledamöter, upplösning etc. Lagen ger inte bestämmelser för att lösa konflikter mellan och dess organisatoriska delar. Även dessa är juridiska personer och centrala organ har inte någon normgivningsrätt. Till yttermera visso är det inte troligt - och för övrigt inte heller avsett - att domstolarna kommer att befatta sig med sådana konflikter, om de inte rör egendomsrättsliga förhållanden eller andra civila rättigheter (artikel 6 ). Till en början kommer säkerligen allt att gå väl, men i sinom tid kan splittringstendenser uppkomma med tvister som pockar på sin lösning i rättslig väg utan att det finns några anvisningar för hur det skall gå till. Lagrådet förutsätter dock att åtskilliga problem kan lösas genom en kyrkoordning med inomkyrklig rättsverkan. är lagförslaget ett resultat av en historisk kompromiss och dess tystnad på åtskilliga punkter är tillkommen i syfte att inte vidare underkasta statens band. Det förutsätts att skall bevara sin identitet och att en lång historisk kontinuitet skall leva vidare. Försök att genom lagstiftning närmare reglera inre förhållanden är mot bakgrunden av det anförda i princip icke önskade av vare sig staten eller kyrkan och skulle i praktiken kunna ytterligare fördröja den upplösning av förhållandet mellan dem som så länge stått på dagordningen. Lagrådet koncentrerar därför sin granskning till de bestämmelser som faktiskt föreslagits och avstår från att ta upp frågor som ytterligare kunde ha reglerats. 4 § Den bestämmelse om organisatoriska delar som upp- tagits som 13 § fjärde stycket i lagen om trossamfund bör i stället utgöra första stycket i förevarande paragraf eller, hellre, en ny paragraf före nuvarande 4 §. 8 § I paragrafens första stycke anges, i första meningen, att församlingen beslutar om lokal kyrkoavgift och, i andra meningen, att om försam- lingen ingår i en kyrklig samfällighet, så får församlingarna gemensamt besluta om avgift. Det synes svårt att föreställa sig hur församlingarna utanför samfällighetens ram skall kunna agera gemensamt. Avgiften synes böra bestämmas av samfälligheten. Däremot kan en enskild församling i samfälligheten behöva fastställa avgift även för egen del. Andra meningen bör med hänsyn härtill ges följande lydelse: "Om församlingen ingår i en kyrklig samfällighet, får även samfälligheten besluta om avgift." 9 § När det i bestämmelsen talas om avkastningen må erinras om att avkastning är ett ekonomiskt begrepp vars innebörd kan förskjutas i anslutning till den utveckling som ständigt sker i fråga om kapitalför- valtning. Stiftelselagens bestämmelser är därvid inte tillämpliga på förvaltningen. Lagrådet utgår från att det med hänvisningen i författningskommentaren till 41 kap. kyrkolagen endast avses att del av avkastningen skall avsättas till kapitalet för att dettas realvärde skall bevaras. Det är självfallet viktigt att så sker. I andra stycket andra meningen sägs att regeringen får besluta om tillsyn av förvaltningen. Regeringen kan på grund härav genom ett förvaltningsbeslut utse någon myndighet att utöva tillsyn. Det må dock erinras om att bestämmelsen inte innefattar någon normgivnings- delegation. Regeringen kan därför inte meddela föreskrifter som normalt krävs för att göra tillsynen effektiv, såsom om redovisning, förelägganden och tillträde. Lagen skulle i så fall behöva kompletteras med sådana föreskrifter, vilket emellertid inte är avsett. Mot bakgrunden härav kan ifrågasättas om bestämmelsen har någon funktion att fylla. 12 § Enligt tredje stycket skall beaktas att arkiv är en del av det "nationella arvet". Paragrafen är utformad efter mönster av 3 § arkivlagen (1990:782) där det dock talas om det "nationella kulturarvet". Det är naturligtvis detta arv det är fråga om och det är också det som nämns i den allmänna motiveringen. Härtill kommer att det går att bilda sig en uppfattning om vad som avses med det nationella kulturarvet medan däremot begreppet det nationella arvet framstår som mer tvetydigt. Lagrådet förordar att ordet "kulturarvet" behålls. 13 § Lagrådet erinrar om att beslut av det överprövande organet inte blir exigibla. Inte heller är det avsett att frågor om utlämnande av inom- kyrkliga handlingar skall kunna prövas av domstol. Om däremot exempelvis personalfrågor skulle föras till det överprövande organet kan naturligtvis en tvist mellan en enskild och , exempelvis om anställningsskydd, ändå prövas av domstol i vanlig ordning. Lagen bör avslutas med en erinran om införandelagen av förslagsvis följande lydelse: "Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1999:000) om införande av lagen (1999:000) om ." Förslaget till lag om införande av lagen om 4 § I andra stycket bör för tydlighets skull ordet "Detsamma" bytas mot "Motsvarande". 9 § Den egendom som skall omfattas av äganderätt för , församling eller samfällighet beskrivs sammanfattningsvis i inledningen till första stycket som sådan egendom som "regleras" i vissa bestäm- melser i kyrkolagen (1992:300), däribland vissa hela kapitel. I de sålunda utpekade föreskrifterna regleras en mängd olika frågor och det borde vara möjligt att mer precist ange vilken egendom som avses. Mönster kan hämtas från 4 § andra stycket lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen (1994:1220), med beaktande självfallet av att här måste skiljas mellan egendom som behandlas i förevarande paragraf och egendom som behandlas i 10 §. Man skulle då kunna tala om "sådan egendom som avses i 38 kap.1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 §, 41 kap. 1 § första stycket 2-6 samt 24 och 26 §§ kyrkolagen (1992:300)." Därvid skall förstås att äldre kyrkor som inte är församlingskyrkor omfattas av hänvisningen till 38 kap. 2 § 3. Beträffande punkterna 2-4 är upplyst att, såsom också är naturligt, beslut om "annat" skall kunna avse ändamålet men däremot inte äganderätten. För att göra detta tydligare bör lydelsen av respektive bestämmelse ändras så att meningen om att annat kan beslutas skjuts in före "användas för samma ändamål som ." Lydelsen av exempelvis andra punkten skulle då bli: "2. kyrkor och domkyrkor --- ägas av den församling där kyrkan är belägen och, tills annat beslutas av , användas för samma ändamål som tidigare,". Beträffande tredje stycket sista meningen gäller detsamma som anförts om 9 § andra stycket andra meningen förslaget till lag om . 10 § I inledningen till paragrafen bör användas ordet "avses" i stället för "regleras". I övrigt används här samma teknik som Lagrådet förordat beträffande 9 §. Det kan anmärkas att här, i motsats till i 9 §, anges egendomens karaktär (prästlönefastigheter respektive prästlönefonder). Eftersom det här är fråga om enbart två begrepp och omnämnandet bidrar till bättre förståelse kan skillnaden accepteras. Enligt första stycket sista meningen skall prästlönetillgångarna ägas av "dessa rättsubjekt". Eftersom det är just prästlönetillgångarna som är rättssubjekt (som förvaltas som självständiga förmögenheter), innehåller bestämmelsen bara att prästlönetillgångarna skall ägas av prästlöne- tillgångarna. Det har blivit upplyst att bestämmelsens ändamål är att klargöra att staten avstår från sin formella äganderätt till kronoanslagen. Med hänsyn till dessas komplicerade juridiska natur och än mer till svårigheten att avgöra till vilken förmögenhetsmassa den ena eller andra delen av kronoanslagen skall hänföras är det klokt att inte söka närmare reglera äganderättsövergången. Lagrådet anser sig kunna om ock med tvekan acceptera att prästlönetillgångarna används i den dubbla betydelsen av dels rättsubjekt dels den egendom det här är fråga om. Möjligen skulle, utan att det egenligt gör någon skillnad, det vara bättre att skriva: "Prästlönefastigheter och prästlönefonder skall ägas av dessa rättsubjekt." Då skulle dessutom användningen inledningsvis av begreppen få sin förklaring. Lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen (1994:1220) I den angivna lagen, som inte tas upp i lagrådsremissen, innehåller 4 § andra stycket bestämmelser om att den specialreglerade kyrkliga egendomen inte omfattas av andra bestämmelser i stiftelselagen än 1 kap. 4 §. Detta är fortfarande avsett att gälla (även beträffande ). Undantaget anges emellertid genom en hänvisning till bestämmelser i kyrkolagen. Denna hänvisning bör ändras till att gälla "sådan egendom som avses i 9 och 10 §§ lagen (1999:000) om införande av lagen (1999:000) om ". Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:116 Staten och trossamfunden bestämmelser om och andra trossamfund Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lag om trossamfund 8 § Lag om 14 § Lag om införande av lagen (1999:000) om 2 § 1997/98:116 Bilaga 1 1997/98:116 Bilaga 2 1997/98:116 Bilaga 3 1997/98:116 Bilaga 3:1 1997/98:116 Bilaga 4 1997/98:116 Bilaga 4 1997/98:116 Bilaga 5