prop · GL0363 · 1998-01-01 00:00:00 — In- lösen skulle begäras (3 § i dåvarande lydelse). De tidigare meddelade tillstånden upphörde att gälla vid utgången av (4 § LRL i dåvarande lydelse). Nämnden har haft ett mindre antal ärenden om inlösen enligt de nu beskrivna bestämmelserna. Dessa ärenden är emellertid slutbehandlade. De ursprungliga inlösenbestämmelserna har således förlorat aktualitet. Nämnden har enligt den nu gällande lydelsen av 1 § i lagen i uppgift att pröva inlösenfrågor som aktualiseras av att ett befintligt tillstånd upphör när en trafikhuvudman får medgivande till länsgränsöverskridande trafik enligt 2 § LRL. Utredningen har inte funnit att något medgivande av denna typ getts, varför någon inlösenskyldighet inte heller aktualiserats. I det föregående har regeringen föreslagit att den nämnda tillståndsmöjlig- heten upphävs. Regeringen delar utredningens bedömning att inte heller ändringar av länsindelningen genomförda eller föreslagna förändrar övervägan- dena beträffande inlösenfrågor och nämndens framtid. Mot bakgrund av nu redovisade omständigheter anser regeringen att buss- och taxivärderingsnämnden inte längre behövs. Lagen och förord- ningen om densamma kan därför upphävas. Såsom utredningen och uppgett föreligger inte något behov av övergångsbestämmelser. 10 Särskilda regler för taxitrafik 10.1 Taxiförarlegitimation Regeringens förslag: Reglerna om taxiförarbehörighet i körkortslag- stiftningen tas bort och förs i stället in i taxiförarlegitimationen. Som en följd härav tas även det särskilda körprovet bort. Körkort och legi- timation skall utgöra separata handlingar. Legitimationen skall kunna erhållas av den som fyllt , har innehaft körkort med B-behörighet av eller innehar körkort med behörigheten D samt uppfyller nödvändiga medicinska krav och i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig som förare i taxitrafik. Regler om förarbehörighet i vissa fall överförs från KKL till YTL. Regler om att legitimationen skall kunna omhändertas införs bl.a. om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen kommer att återkallas. Legitimationen skall även kunna återkallas interimistiskt. En möjlighet att meddela varning införs. Ett sådant be- slut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Frågor om taxi- förarlegitimation prövas av i det län där sökanden eller innehavaren av legitimation är folkbokförd. Vid beslut om avslag på ansökan om legitimation respektive återkallelse av legitimation, som skett på grund av bristande vandel, skall bestämmas under vilken den prövade skall anses fortsatt olämplig att inneha taxiförar- legitimation. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen anser dock inte att det skall införas några regler om åter- kallelsetid. Remissinstanserna: Frågan om samordning av reglerna om taxibe- hörighet och överföringen av vissa regler från KKL till YTL har till- styrkts eller lämnats utan erinran av de remissinstanser som yttrat sig i dessa delar. Borttagandet av det särskilda körprovet har ifrågasatts eller avstyrkts av flera remissinstanser såsom Kammarrätten i , , och Svenska Transportarbetareför- bundet. Förslaget anses av dessa inte ge en tillräcklig garanti för att föraren har nödvändig körskicklighet och körvana. Svenska Taxiförbun- det anser att den nuvarande åldersgränsen kan behållas. Väg- verket och anser att det bör införas bestämmelser om en övre åldersgräns och regelbundna läkarundersökningar i enlighet med de regler som gäller för körkort med C- och D-behörighet. Läns- rätten i anser att det behövs en mer allmänt hållen åter- kallelsegrund för att kunna fånga upp stötande beteenden som inte om- fattas av de mer preciserade återkallelsegrunderna. och i anser att en särskild återkallelsegrund bör införas för den som låter annan disponera sin taxiförarlegitimation. anser vidare att det bör finnas en regel om spärr- tid vid återkallelse av taxiförarlegitimationen. Kammarrätten i m.fl. uttrycker en liknande ståndpunkt. Länsrätten i av- styrker att ett beslut om varning skall få överklagas. Skälen för regeringens förslag: Samordnade regler för taxibehörighet Redan när den särskilda förarlegitimationen för taxi infördes uppmärk- sammades nackdelarna med dubbla behörighetskrav (prop. 1993/94:168 s. 25 och 64). Det framstår därför som naturligt att nu försöka samla alla bestämmelser som rör de särskilda krav som i olika avseenden ställs på en taxiförare inom samma lagstiftning. Bestämmelsernas nära samband med övrig reglering av yrkestrafiken leder till att en önskad renodling bäst tillgodoses genom att reglerna överförs till yrkestrafiklagstiftningen. När det gäller utformningen av behörighetshandlingen delar regeringen utredningens synpunkt att taxiförarlegitimationen bör utgöra en separat handling skild från körkortet. Det kan uppkomma situationer där vederbörandes lämplighet som taxiförare ifrågasätts, utan att detta be- höver påverka körkortsinnehavet. Konsekvensen kan då bli att vederbörandes taxiförarlegitimation återkallas, medan något ingripande mot förarens behörighet enligt körkortet inte sker. 1993/94:168 uttrycktes kravet på taxiföraren så, att höga krav bör ställas på en taxi- förares vandel och en given legitimation bör därför återkallas så snart föraren gjort sig skyldig till sådan brottslighet som rubbar tilliten till honom som yrkesutövare. Dessa tankar bör alltjämt äga giltighet. Redan härav följer att de två behörighetshandlingarna bör vara åtskilda. Därtill kommer det särskilda kravet, betingat av hänsyn till kundens trygghet, att taxiförarlegitimationen skall hållas väl synlig för passagerarna i taxi- fordonet (12 d § tredje stycket YTF). Även denna omständighet talar för att legitimation och körkort av praktiska skäl bör vara åtskilda. Som en följd av förslagen kan regeln om taxibehörighet i 1 § KKL och därmed möjligheten att återkalla denna enligt 17 § andra stycket KKL slopas. Förslaget föranleder även vissa konsekvensändringar i bestäm- melser som ansluter till körkortslagstiftningens reglering av taxibe- hörighet (se bl.a. författningskommentaren om ändring av sekretesslagen m.m.). Det grundläggande krav som ställs på förare av fordon i taxitrafik är givetvis innehav av körkort. Enligt KKL:s nuvarande regler krävs för den särskilda behörigheten TAXI att sökanden uppnått samt att han genomgått såväl ett praktiskt som ett teoretiskt prov. De krav som ställs på den som förvärvar körkortsbehörigheten TAXI har inte några motsvarigheter i rådets direktiv /439/EEG av om körkort. I EG-reglerna är behörigheten att befordra passagerare i stället knuten till fordonstypen. Ett generellt krav på B-behörighet gäller för fordon som har en tillåten totalvikt av högst och som inte har fler än åtta sittplatser utöver förarsätet (91/439/EEG artikel 3). För körkortsbehörigheten D gäller enligt direktivet en 21-årsgräns. Samma åldersgräns har införts i . Även enligt om kör- och vilotider gäller en lägsta ålder för förare som anlitas för person- transporter med buss. Den högre åldersgränsen föranleds av det ansvar det innebär att handha persontransporter med buss. Samma skäl för en högre åldersgräns kan anföras i fråga om förare av taxifordon. Den nuvarande åldersgränsen för taxibehörigheten framstår mot bak- grund av vad som anförts som mindre tilltalande. Det särskilda ansvar som är förknippat med yrkesmässig personbefordran talar starkt för att behörighetskraven skärps. Regeringen föreslår därför att det införs en 21-årsgräns för erhållande av taxiförarlegitimation, vilken kombineras med ett krav på innehav av ett i gällande körkort med B-behörighet under en samman- hängande period av . Härigenom kan sökanden förväntas ha övat upp sin praktiska körförmåga tillräckligt och även ha uppnått till- räcklig erfarenhet i övrigt. Det ligger i sakens natur att körkortsinnehavet inte får ha brutits genom att har varit omhändertaget eller återkallat. Innehav av B- behörighet skall även vara ett krav för att taxiförarlegitimationen skall gälla efter utfärdandet. Den som ansöker om taxiförarlegitimationen skall vidare uppfylla nödvändiga medicinska krav. Detta kan lämpligen regleras genom att bemyndigas att efter samråd med Social- styrelsen meddela närmare föreskrifter (jfr 95 § KKL). Taxiförarlegitimation bör även kunna utfärdas till den som har en i gällande D-behörighet, oberoende av hur han har haft körkort. Vidare bör taxiförarlegitimation efter återkallelse kunna ges till den som tidigare har haft sådan legitimation. Den kritik som riktas mot sökande eller innehavare av körkortsbehörig- heten TAXI rör sällan eller aldrig den praktiska körskickligheten, utan avser snarare förarnas allmänna inställning till beteendet i trafiken, till trafiksäkerheten samt till omsorg och säkerhet i förhållande till kunderna. Med den skärpning av behörighetskraven som föreslagits bör därför det särskilda körprovet kunna utmönstras. För att förbättra trafikuppträdandet får det ankomma på att i kunskapsprovet för taxiförarlegitimationen bygga in sådana moment som har att göra med förarens attityder i bl.a. nämnda hänseenden. Högsta åldersgräns och obligatorisk läkarundersökning Enligt de nuvarande reglerna i körkortslagen skall innehavare av körkort med behörigheten C, CE, D eller DE som har uppnått , för att kunna förnya sitt körkort, visa att de medicinska kraven för innehavet är uppfyllda (15 § fjärde stycket KKL). Detta innebär med andra ord att ett läkarintyg skall ges in vid det förnyande av körkortet som skall ske . Reglerna har införts som en anpassning till EG-regler om körkort. Som några remissinstanser anfört kan det bl.a. mot bakgrund av reglerna i KKL ifrågasättas om inte en liknande ordning bör införas för innehav av taxiförarlegitimation. Enligt regeringens bedömning skulle frågan om en högsta åldersgräns för innehav av taxiförarlegitimation framstå som alltför onyanserad. För att kunna tillgodose rimliga praktiska behov skulle den dessutom behöva kombineras med ett dispensförfarande som skulle kräva alltför stora in- satser jämfört med den eventuella nyttan med regeln. Vad gäller frågan om återkommande obligatoriska läkarundersök- ningar är den trafiksäkerhetshöjande effekten av sådana kontroller inte verifierad (jfr regeringens uttalande i prop. 1995/96:118 s. 19 och 20). Om undersökningarna skall ha någon effekt vad gäller taxiverksamheten bör de utföras betydligt oftare än vad som följer av de nu antagna reglerna för högre körkortsbehörigheter. Det framstår därför som mer lämpligt att frågan om krav på förarna i detta avseende uppmärksammas i samband med upphandling av t.ex. färdtjänst och skolskjutsning. Vidare bör uppmärksammas reglerna i 17 a § KKL om läkares under- rättelseplikt vid undersökning av körkortshavare. En motsvarighet härtill bör finnas i yrkestrafiklagstiftningen. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det saknas skäl att föreslå regler om vare sig högsta åldersgräns eller obliga- toriska läkarundersökningar när det gäller taxiförare. Krav på förarbehörighet i vissa fall Enligt 5 § KKL får personbil, lätt lastbil eller terrängvagn föras i yrkes- mässig trafik för personbefordran endast av den som har körkort med taxibehörighet eller körkort med behörigheten D. Vidare gäller enligt samma paragraf att traktortåg, tung terrängvagn eller motorredskap med tillkopplat släpfordon får föras i yrkesmässig trafik endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller körkort med taxibehörig- het. Som en följd av förslaget att taxibehörigheten ersätts med taxiförar- legitimationen bör bestämmelserna om viss förarbehörighet i stället tas upp i YTL. Förandet av personbilar och lätta lastbilar i yrkesmässig trafik kan ske såväl i taxitrafik som i linjetrafik. I fråga om taxitrafiken gäller redan ett krav på taxiförarlegitimation. Även för förande av personbil eller lätt lastbil i linjetrafik bör det krävas taxiförarlegitimation, se 3 kap. 1 § i förslaget till YTL. Vad gäller terrängvagnar i yrkesmässig trafik för personbefordran rör det sig i praktiken främst om s.k. snövesslor. Grundkravet för förande av terrängvagn är att man har B-behörighet (1 och 2 §§ KKL). Varken med hänsyn till de krav som terrängvagnarna ställer på förarnas körförmåga eller med hänsyn till trafikmiljön är det befogat att ställa upp innehav av D-behörighet som ett krav för att få föra dessa fordon i yrkesmässig trafik. I 5 § andra stycket KKL anges att traktortåg, tung terrängvagn eller motorredskap med tillkopplat släpfordon får föras i yrkesmässig trafik endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har körkort med taxibehörighet. Med traktortåg förstås enligt 1 § gällande YTL en traktor med till- kopplat släpfordon. Fordonsekipage av denna typ används i viss omfatt- ning i yrkesmässig trafik för transport av gods. Det i KKL uppställda behörighetskravet är därför motiverat i fråga om dem. nämnda be- hörighetskrav bör också gälla för tung terrängvagn. Enligt definitionen av yrkesmässig trafik såväl enligt 1 § gällande lag som i förslaget till 1 kap. 1 § YTL omfattas inte denna av trafik med motorredskap. Det behövs därför inte heller någon särskild behörighets- regel härom i YTL. Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår regeringen således att det i YTL föreskrivs dels att personbil eller lätt lastbil får föras i linje- trafik eller taxitrafik endast av den som har taxiförarlegitimation, dels att traktortåg eller tung terrängvagn får föras i yrkesmässig trafik endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har taxiförar- legitimation. I 14 a § gällande YTL föreskrivs att förarlegitimationen får ges till den som med hänsyn till yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att tjänstgöra som förare i taxitrafik. Enligt vad utredningen funnit har tillämpningen av vandelskravet varit likartad såvitt gäller vålds- och till- greppsbrott, medan inställningen till och bedömningen av begångna trafikbrott visat på betydande skillnader i synsätt (se t.ex. betänkandet s. 289 ff.). Mot bakgrund av den individuella bedömning som sker när någon ansöker om förarlegitimation eller när vederbörandes innehav av legiti- mation sätts i fråga saknas det skäl att i författningstexten uttryckligen ange de brott som skall beaktas vid bedömningen. De närmare förutsätt- ningarna för prövningen, som uttalades vid regelns införande (se prop. 1993/94:168 s. 40 och 41), bör i stället alltjämt äga giltighet. Det för- tjänar dock här att strykas under, att begångna trafikbrott av någon be- tydenhet bör beaktas såväl vid lämplighetsprövningen för yrkestrafiktill- stånd som när sådan prövning sker för den särskilda förarlegitimationen. Trafikregler och bestämmelser för att främja trafiksäkerheten hänger så intimt samman med verksamheten i ett trafikföretag både tillstånds- havarens och förarens yrkesutövning att överträdelser av sådana be- stämmelser tveklöst skall vägas in i en bedömning av en persons lämp- lighet i dessa hänseenden. Överträdelser av trafikregler medför naturligen oftast att förarens körkort sätts i fråga. I allmänhet är det givetvis tillräckligt att körkortet återkallas. Om så inte sker eller om ett sådant ingripande av någon anledning drar ut eller om återkallelsetiden för körkortsåterkallelsen inte bedöms vara tillräcklig vad avser taxi- förarlegitimationen bör det emellertid finnas möjlighet att ingripa även mot den . Även andra typer av brott mot de författningar som reglerar trafikförhållandena än rena trafiköverträdelser, såsom de över- trädelser som nämns såsom återkallelsegrundande när det gäller trafiktill- stånd, bör medföra att återkallelse av legitimationen sker. Det rör sig här bl.a. om överträdelser av yrkestrafikförfattningarna, brott mot körtids- reglerna m.m. Vid ansökan om taxiförarlegitimation bör det för avslag inte krävas att ett begånget brott dokumenterats genom ett lagakraftvunnet brott- målsavgörande eller motsvarande. Misstanke om brottslighet kan vara tillräcklig. Jämför motsvarande överväganden i fråga om trafiktillstånd i avsnitt 7.4. När kravet på särskild förarlegitimation infördes framhölls att vandels- prövningen bör ses mot bakgrund av passagerarens krav på trygghet. Det ligger därför i sakens natur, att en förares rätt att erhålla en legitimation för att för egen del få en tryggad försörjning, eller hans krav på att av andra sociala skäl försäkras om att få arbeta som taxiförare, får stå till- baka för hänsynen till passagerarna. Det förtjänar att påpekas att en förnyad lämplighetsprövning alltid bör ske innan legitimationen kan återfås efter återkallelse. Enligt regeringens förslag (se avsnitt 15) skall förande av fordon i taxi- trafik utan taxiförarlegitimation medföra straff. Även en sådan förseelse bör givetvis vägas in när en ansökan om legitimation prövas. Såsom framgått ovan skall taxiförarlegitimationen gälla endast tillsam- mans med ett giltigt körkort. Detta medför att särskild återkallelse av legitimationen inte krävs när körkortet omhändertas eller återkallas annat än om det påkallas av de särskilda vandelskraven i YTL. Det kan t.ex. krävas längre väntetid för återfående av legitimationen än för återfående av körkortet. Formlig återkallelse av legitimationen kan således förbehållas de situa- tioner när det rör sig om sådana brott som rubbar förtroendet för föraren att ansvara för befordran av passagerare. Paralleller kan dras med den nuvarande möjligheten att enligt 17 § andra stycket KKL återkalla delbe- hörighet. En sådan återkallelse kan komma i fråga vid vissa former av brottslighet, som i och för sig inte alltid diskvalificerar en körkortshavare som förare av körkortspliktigt fordon, men som innebär att den dömde får betraktas som direkt olämplig som taxiförare. I förarbetena till be- stämmelsen (prop. 1992/93:189) nämndes som exempel våldtäkt och narkotikabrott. Återkallelse av delbehörighet kan också avse fall då föraren inte längre uppfyller de medicinska krav som ställs upp för innehav av sådan be- hörighet. Eftersom särskilda medicinska krav nu föreslås bli knutna till taxiförarlegitimationen blir följden att legitimationen bör återkallas då föraren inte längre uppfyller uppställda krav i detta hänseende. m.fl. har förordat att det införs en uttrycklig be- stämmelse om återkallelse för den som lånar ut sin taxiförarlegitimation till annan. Enligt regeringens förslag skall den som uppsåtligen för fordon utan att inneha taxiförarlegitimation kunna dömas till böter eller fängelse. Detta medför att regler om medverkansansvar kommer att omfatta det påpekade beteendet. En uttrycklig regel med detta innehåll framstår därför inte som nödvändig. Enligt 14 a § gällande YTL skall en taxiförarlegitimation återkallas inte bara vid brottslighet utan även om förutsättningarna för legitimation annars inte längre föreligger . Det kan ifrågasättas om det är lämpligt att ha en så generellt utformad bestämmelse som återkallelsegrund. Såsom vissa remissinstanser påpekat är det dock påkallat med en åter- kallelsegrund som tar sikte på andra grovt olämpliga beteenden än brott. Regeringen föreslår därför att reglerna om återkallelse utformas så att återkallelse kan ske även för den som på grund av andra missförhållan- den än brott visat sig olämplig att tjänstgöra som förare i taxi- eller linje- trafik. Omhändertagande och interimistisk återkallelse Reglerna om att förarlegitimationen skall hållas väl synlig i fordonet har införts som en kontrollmöjlighet och ett skydd för taxikunden. Det är bl.a. därför angeläget att reglerna om den särskilda förarlegitimationen byggs ut så att den kan omhändertas i vissa situationer. Enligt den ordning som föreslagits ovan skall taxiförarlegitimationen gälla endast i förening med körkort med minst B-behörighet. Om ett kör- kort omhändertas och återkallas får detta således automatiskt till följd att legitimationen inte gäller. I ett fall då ett omhändertagande sker be- träffande körkortet bör det dock i klarhetens intresse även beslutas att taxiförarlegitimationen skall omhändertas. Detta kan lämpligen ske i be- slutet om körkortsingripande. Det kan även uppkomma situationer då innehavet av taxiförarlegiti- mationen ifrågasätts utan någon direkt koppling till körkortsinnehavet. Det bör då finnas en möjlighet att omhänderta legitimationen utan att något ingripande sker beträffande körkortet. Bestämmelser om omhändertagande av taxiförarlegitimation kräver även regler om interimistisk återkallelse av legitimationen. Ett om- händertagande av själva legitimationshandlingen bör nämligen, såsom fallet är beträffande körkort (jfr 41 § KKL), följas av en prövning om legitimation skall vara återkallad eller inte. För det fall omhändertagandet är knutet till ogiltigheten av förarens körkort blir naturligtvis om- händertagandet beroende av hur länge körkortet saknar giltighet. Till grund för en återkallelse av en taxiförarlegitimation skall be- träffande frågan huruvida brott föreligger läggas en lagakraftvunnen dom eller ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § eller motsvarande bestämmelse i en annan författning. Den nu föreslagna ordningen innebär således att en taxiförarlegitima- tion skall omhändertas, om förutsättningar för omhändertagande av föra- rens körkort föreligger enligt 23 § KKL eller om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen kommer att återkallas enligt YTL. Vidare bör givetvis omhändertagande kunna ske då körkortet eller legitimationen är återkallade. Det bör vidare införas en bestämmelse om interimistisk åter- kallelse av legitimationen i avvaktan på ett avgörande av återkallelse- frågan. Det nu gällande systemet för den särskilda förarlegitimationen för taxi innebär att någon bestämd tid som legitimationen skall vara återkallad inte sätts ut i beslutet och inte heller när en ansökan om förarlegitimation avslås. Utredningen anser inte heller att det bör införas någon sådan åter- kallelsetid. Det är emellertid regeringens uppfattning att det på mot- svarande sätt som anförts i avsnitt 7.9 kan medföra olägenheter för den enskilde att leva i ovisshet om hur han utestängs från möjligheten att köra taxi. För att införa en återkallelsetid talar således att den enskilde skall få veta när en ny ansökan tidigast kan beviljas, så att han utifrån detta skall kunna planera sin framtid. är det viktigt såväl för samhället i stort som för taxinäringen och dess kunder att olämpliga personer kan förhindras att verka som taxiförare. Sammantaget anser regeringen att det föreligger starka skäl för att föreslå regler om karenstid i anslutning till taxiförarlegitimationen i en- lighet med vad som föreslagits avseende trafiktillstånd (se avsnitt 7.7 och 7.9). Det förtjänar att påpekas att förarlegitimationens relativa likhet med körkort medför att det är av särskild vikt att den av prövningsmyndig- heten utmätta olämplighetstiden inte benämns spärrtid för undvikande av förväxling med körkortsreglernas något annorlunda uppbyggnad (se avsnitt 7.9). På motsvarande sätt som beträffande trafiktillstånd föreligger det situa- tioner då en taxiförarlegitimation ifrågasätts när en varning framstår som mer motiverad än en återkallelse, t.ex. vid lindrigare fall av brister i vandeln i form av mindre allvarliga brott. En möjlighet att meddela varning bör därför införas. Det synsätt som Lagrådet gav uttryck för beträffande varning i fråga om trafiktillstånd och som återgivits ovan (avsnitt 7.8) kan enligt regeringens mening anläggas även när det gäller möjligheten att meddela varning för innehavaren av en taxiförarlegitima- tion. Varning bör således av naturliga skäl kunna aktualiseras innan för- hållandena är sådana att återkallelse måste ske, varför den skiljer sig principiellt från det slags varning som finns i den nu gällande körkorts- lagstiftningen. Varning enligt denna kan nämligen meddelas endast om en återkallelsesituation i och för sig föreligger. Beslut om varning som meddelats enligt KKL får överklagas på samma sätt som ett beslut om återkallelse.