prop · GL0396 · 1998-01-01 00:00:00 — 15 § Rättspsykiatrisk vård enligt 4 § skall upphöra senast 1. beträffande den som är anhållen eller häktad, när beslutet om frihetsberövande upphört att gälla, 2. beträffande den som är intagen med stöd av 10 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, när denne inte längre får hållas kvar på undersökningsenheten, 3. beträffande den som är intagen i kriminalvårdsanstalt, när frigivning sker. 3. beträffande den som är intagen i kriminalvårdsanstalt, när frigivning sker, 4. beträffande den som är intagen på ett särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § , vid verkställighetens slut. 19 § beslut enligt 8 § andra stycket första meningen eller 11 § andra stycket får överklagas av patienten hos kammarrätten. och Statens institutionsstyrelses beslut enligt 8 § andra stycket första meningen eller 11 § andra stycket får överklagas av patienten hos kammarrätten. 29 §1 Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är chefsöverläkaren skyldig att till kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande skall förpassas till häkte eller kriminalvårdsanstalt, om uppgiften behövs inom kriminalvården. Motsvarande skyldighet att lämna uppgifter gäller för chefsöverläkaren i förhållande till beträffande den som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande skall förpassas till ett särskilt ungdomhem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § . Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:451) om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll1 dels att i 7, 8, 10, 13, 15, 16, 18 och 18 a §§ ordet frivårdsmyndigheten i olika böjningsformer skall bytas ut mot den lokala i motsvarande form, dels att rubriken, 2, 6 och 20 §§ samt punkt 1 i övergångsbestämmelserna skall ha följande lydelse. Lag om intensivövervakning med elektronisk kontroll Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 §2 I fall som avses i 1 § får, på ansökan av den dömde, beslutas att fängelsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för bestämmelserna i 26 kap. 5 § och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag. Äger villkorlig frigivning rum, skall denna lag inte tillämpas på den fortsatta verkställigheten av fängelsestraffet. Vad som gäller för intagna enligt 26 kap. 7 § gäller också för dem som undergår verkställighet utanför anstalt. Verkställighet utanför anstalt bedrivs under ledning av den frivårdsmyndighet inom vars verksamhetsområde den dömde har sin bostad. I fall som avses i 1 § får, på ansökan av den dömde, beslutas att fängelsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte bifallas, om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Har den dömde tidigare undergått verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning, får en ansökan bifallas endast om det därefter förflutit en period av under vilken den dömde inte begått något brott som har föranlett strängare påföljd än böter. För verkställigheten utanför anstalt skall gälla vad som föreskrivs i denna lag. Verkställigheten bedrivs under ledning av den lokala kriminalvårdsmydighet inom vars verksamhetsområde den dömde har sin bostad. Äger villkorlig frigivning rum, skall bestämmelserna i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt tillämpas på den fortsatta verkställigheten av fängelsestraffet. 6 § skall verkställigheten utanför anstalt pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig underrättad om hans förhållanden. kan vid behov förordna en eller flera personer att biträda vid tillsynen. Den lokala kriminalvårds- myndigheten skall verkställigheten utanför anstalt pågår utöva noggrann tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig underrättad om hans förhållanden. Myndigheten skall också genom förmedling av stöd och hjälp verka för att den dömde inte fortsätter att begå brott och för att hans anpassning i samhället även i övrigt främjas. Den lokala kriminalvårds- myndigheten kan vid behov förordna en eller flera personer att biträda vid tillsynen. 20 § Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas på den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § första stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om skyddstid i 4 § lagen om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet inträder när den dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med föreskriften och upphör när en resa från arbetsplatsen avslutas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den dömde vid sådant arbete som avses i första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den dömde vid oavlönat arbete som utförts enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § första stycket 2. Denna lag träder i kraft och upphör att gälla vid utgången av . Lagen skall dock även därefter tillämpas på verkställighet utanför anstalt som pågår eller om vilken beslut föreligger när lagen upphör att gälla. En ansökan enligt 9 § första stycket som har gjorts innan lagen upphört att gälla skall prövas enligt lagen. Beslutas det i sådant fall om verkställighet utanför anstalt skall lagen fortsätta att tillämpas på denna verkställighet. Denna lag träder i kraft . Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om verkställighet av sluten ungdomsvård, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya , 5. lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister, 6. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 7. lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., 8. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 9. lag om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning, 10. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl., 11. lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd, 12. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), 13. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 14. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 15. lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 16. lag om ändring i lagen (1994:451) om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet samt hovrättsassessorerna och . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslag till lag om verkställighet av sluten ungdomsvård 8-10 §§ I dessa paragrafer ingår på skilda ställen föreskrifter i vilka det anges att den dömde skall "transporteras" till särskilt ungdomshem, i väntan på "transport" skall förvaras i häkte eller polisarrest eller där orden "transportera" och "transporten" annars används. Det har vid föredragningen inför Lagrådet upplysts att nämnda ord av språkliga skäl ansetts lämpligare än motsvarande böjningsformer av ordet förpassa. I 11 § i förevarande lagförslag finns bestämmelser om beräkning av den tid som verkställigheten av en ådömd sluten ungdomsvård skall pågå. Där hänvisas till vissa paragrafer i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., bl.a. till 19 §. Av den paragrafens första stycke framgår bl.a. att utgångsdagen vid en sådan beräkning kan vara den dag då vederbörande "omhändertages av polismyndighet för förpassning". För undvikande av onödiga missförstånd bland berörda myndigheter torde det vara en klar fördel om man även i förevarande lag använder den vedertagna terminologin på området, dvs. tillämpliga varianter av ordet förpassa. 14 § I första styckets första mening anges att verkställigheten av påföljden skall inledas på "låsbar" enhet. Det har under föredragningen upplysts, att den angivna beskrivningen av vad det uppenbarligen är fråga om, nämligen en sluten eller låst enhet, har hämtats från 26 § i socialtjänstförordningen (1981:750). Det oaktat kan Lagrådet inte underlåta notera, att även öppna utrymmen normalt torde vara försedda med låsbara dörrar. 21 § Paragrafen innehåller bestämmelser om underrättelse i vissa fall till målsägande angående den dömdes förhållanden under verkställigheten. I tredje stycket anges under vilka förutsättningar en av målsäganden begärd underrättelse inte behöver lämnas, nämligen om underrättelsen "kan befaras medföra fara för den dömdes liv eller hälsa". Enligt Lagrådets mening borde de med ifrågavarande något drastiska ordval uttryckta farhågorna, i vart fall i förevarande sammanhang, kunna bli tillräckligt tydligt markerade om de föreslagna andra och tredje styckena ersätts av bestämmelser med följande lydelser. "Underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad vistelse utanför det särskilda ungdomshemmet när en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse på goda grunder kan antas allvarligt äventyra den dömdes egen säkerhet. Underrättelse till målsägande skall lämnas och utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet." 22 § Med tanke främst på tillfällen då den av tillsatte chefen för ett särskilt ungdomshem, i lagtexten betecknad som "den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem" (jfr bl.a. 6 § andra stycket 2), inte finns tillgänglig kan ifrågasättas om inte förevarande paragraf bör kompletteras med en möjlighet för styrelsen att delegera till annan än den som normalt förutsätts företräda styrelsen att fatta beslut i vissa frågor. Förslag till lag om ändring i De föreslagna ändringarna i gäller i huvudsak samhällstjänstens ställning i påföljdssystemet, institutet villkorlig frigivning samt en reformering av bestämmelserna om överlämnande till särskild vård, såvitt avser unga lagöverträdare. Den klart uttalade målsättningen med förslagen angående samhällstjänst och unga lagöverträdare är att mot bakgrund av fängelsestraffets ofta negativa verkningar söka ytterligare minska användningen av denna påföljd, i synnerhet för ungdomar. Samma insikt finns bakom den i remissen likaledes behandlade frågan om en permanentning av den försöksverksamhet under vilken kortare fängelsestraff kunnat verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Förslagen angående den villkorliga frigivningen avviker därmed rätt markant från de övriga förslagen genom att de sannolikt får till följd att ett inte obetydligt antal dömda på grund av samma brottslighet kommer att bli intagna i kriminalvårdsanstalt än . Vad som sagts gäller särskilt dem som är dömda till långa fängelsestraff och som återfaller i brottslighet. Vid sin granskning har Lagrådet inte funnit anledning till andra invändningar eller erinringar än som redovisas nedan i anslutning till skilda bestämmelser i lagförslaget. 26 kap. 7 § I paragrafen införs bestämmelser om det föreslagna nya institutet "senareläggning av tidpunkten för villkorlig frigivning" på grund av bristande skötsamhet under anstaltsvistelsen. Av den allmänna motiveringen framgår bl.a. att institutet inte avses bli använt i anledning av "den intagnes uppförande i största allmänhet". Det skall i det enskilda fallet vara fråga om att den intagne "klart och på ett allvarligt sätt brutit mot de regler och anvisningar som gällt". I lagtexten preciseras ifrågavarande krav med uttrycket att den dömde i "väsentlig utsträckning" bryter mot vad som gäller för verkställigheten i anstalt. I författningskommentaren sägs att nämnda uttryck innebär att senareläggning skall tillgripas endast i "de mera flagranta fallen". Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om det sålunda valda uttryckssättet står i god överensstämmelse med de återgivna motivuttalandena. "Utsträckning" leder tanken snarare till omfattning än svårhetsgrad. Uttrycket "i väsentlig utsträckning" bör därför lämpligen ersättas med "på allvarligt sätt" eller någon liknande formulering som tydligare betonar regelbrottets förutsatta allvarliga karaktär. 27 kap. 4 § I ett föreslaget nytt andra stycke anges att samhällstjänst som föreskrivits vid villkorlig dom skall fullgöras enligt en arbetsplan som upprättats av den lokala . Enligt författningskommentaren "verkställs alltså" föreskriften om samhällstjänst av den angivna myndigheten. Lagrådet vill i anledning av de citerade orden påpeka att den föreslagna lagtexten i andra stycket endast reglerar den lokala befattning med arbetsplanen. 28 kap. 5 a § Vad Lagrådet anfört i anslutning till andra stycket i 27 kap. 4 § är även tillämpligt beträffande det föreslagna första stycket i förevarande paragraf. 30 kap. 5 § I denna paragrafs nuvarande första stycke finns regeln om att rätten, för brott som någon begått innan han fyllt , får döma till fängelse endast om det finns "synnerliga skäl". I en ny andra mening sägs att rätten därvid "i vissa fall" i stället skall bestämma påföljden till sluten ungdomsvård samt hänvisas till bestämmelserna därom i 31 kap. 1 a §. Av motiveringen i lagrådsremissen framgår klart att avsikten med den nya påföljden sluten ungdomsvård är att den skall tillgripas i stället för fängelse så snart detta är möjligt. Lagtexten i 31 kap. 1 a § ger också uttryck för att huvudregeln är, att rätten när synnerliga skäl att döma till fängelse föreligger i stället skall döma till sluten ungdomsvård. Mot angivna bakgrund bör orden "i vissa fall" i den föreslagna nya andra meningen lämpligen bytas ut mot "i första hand" eller "i regel". 31 kap. 1 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om den föreslagna nya påföljden sluten ungdomsvård. Lagrådet föreslår att den första meningen i första stycket kompletteras med orden "". 38 kap. 2 § Paragrafen innehåller vissa bestämmelser angående undanröjande av förordnanden om överlämnande till vård enligt 31 kap. 1 § eller 2 §. Enligt förslaget behandlas i första stycket det fallet att en dömd i "väsentlig utsträckning" bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 31 kap. 1 § andra eller tredje stycket. Det citerade uttrycket återfinns också i förslaget till ett nytt tredje stycke. Lagrådet hänvisar i denna del till vad som tidigare anförts om motsvarande uttryck i 26 kap. 7 § första stycket. I ett nytt andra stycke föreslås bestämmelser om möjlighet för rätten att meddela den dömde varning. Lagrådet noterar här att den föreslagna lagtexten klargör, att en åklagare inte får begränsa en ansökan enligt första stycket till att bara gälla att den dömde skall tilldelas en varning. I de föreslagna tredje och fjärde styckena ges bestämmelser om undanröjande av förordnande om överlämnande till vård enligt 31 kap. 1 § respektive 2 § av anledningar som är helt frikopplade från den dömdes eget agerande. Dessa förhållanden skulle enligt Lagrådets mening bli tydligare markerade om förevarande båda stycken förs samman till ett nytt tredje stycke med följande lydelse: "Även om fall som avses i första stycket inte föreligger skall bestämmelserna där tillämpas på motsvarande sätt om den planerade vården eller åtgärderna som socialnämnden redovisat i yttrande enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare inte kommer till stånd eller om vården i väsentlig utsträckning avviker från den i yttrandet redovisade planen. Detsamma gäller när domstolen har överlämnat någon till vård med stöd av 31 kap. 2 § och den vård som socialnämnden i yttrande till domstolen har förklarat sig ämna föranstalta om visar sig inte kunna anordnas." 38 kap. 13 § Lagrådet förordar att andra stycket i paragrafen, som undantar vissa beslut från första styckets tillämpningsområde, kompletteras med hänvisning även till 6 § tredje stycket och 7 § i 26 kap. Som redan har berörts inledningsvis innebär de föreslagna ändringarna angående villkorlig frigivning en del inte obetydliga skärpningar av den nuvarande ordningen. gäller enligt 26 kap. 6 § att villkorlig frigivning vid strafftider på högst får ske tidigast då två tredjedelar av strafftiden, dock , har avtjänats. Vid längre strafftider samt får villkorlig frigivning ske tidigast, i första fallet samt en tredjedel av den tid som överstiger har avtjänats samt i det andra fallet sedan hälften av strafftiden har avtjänats. Vid strafftider avseende särskilt allvarlig brottslighet av kvalificerat slag får villkorlig frigivning i vissa fall enligt 26 kap. 6 a § inte ske förrän två tredjedelar av strafftiden avtjänats. Enligt förslaget till ny lydelse av 26 kap. 6 § skall villkorlig frigivning normalt ske när två tredjedelar, dock minst en månad, av strafftiden har avtjänats. 26 kap. 6 a § föreslås upphävd. I övergångsbestämmelserna 2. föreskrivs att bestämmelserna i 26 kap. 6 § och 6 a § skall tillämpas enligt de äldre lydelserna i fråga om dem som före ikraftträdandet dömts till fängelse , lägst . Det innebär att den nya minimitiden för villkorlig frigivning om en månad gäller för de som dömts till fängelse . För övriga kommer prövningen av frågan om villkorlig frigivning att ske i samma ordning och enligt samma materiella bestämmelser som gäller , dvs. med möjlighet för den som dömts till fängelse än att kunna bli villkorligt frigiven innan två tredjedelar av straffet har avtjänats. Den som vid ikraftträdandet har begått brott för vilka han riskerar ett fängelsestraff men då ännu inte dömts kommer alltså, bortsett från sådana fall då 26 kap. 6 a § skulle ha tillämpats, att kunna gå miste om tidigare nämnda möjlighet till frigivning innan två tredjedelar av straffet har verkställts. Det kan diskuteras om lagöverträdaren härigenom kan sägas bli ådömd en brottspåföljd som är svårare än den som var föreskriven då gärningen begicks. Emellertid är det här inte fråga om att den enskilde kan ådömas en svårare brottspåföljd än den som var föreskriven då gärningen begicks utan om att han på grund av att reglerna för verkställigheten av påföljden ändrats kan få avtjäna en större andel av det ådömda straffet än som skulle ha följt av de äldre reglerna. Som anges i lagrådsremissen har i tidigare lagstiftningsärende också uttalats att bestämmelserna i 2 kap. 10 § regeringsformen, artikel 7 i och 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av i princip inte torde gälla i fråga om verkställighet av brottspåföljder. I sammanhanget bör också beaktas att nuvarande regler innebär en möjlighet men inte en rätt till villkorlig frigivning tidigare än enligt de nya bestämmelserna och att det enligt nuvarande regler är möjligt att den villkorliga frigivningen sker senare än när två tredjedelar av straffet har avtjänats. Lagrådet finner mot den nu angivna bakgrunden inte att det föreligger något avgörande hinder mot att övergångsbestämmelserna i nu avsett hänseende utformas i enlighet med förslaget. Vid misskötsamhet från den intagnes sida under anstaltsvistelsen kan enligt 47 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt förordnas att viss bestämd tid, , inte skall inräknas i verkställighetstiden. Av 49 § samma lag framgår att sådana förordnanden sammanlagt får avse om strafftiden är högst en månad, om strafftiden är högst och vid strafftider härutöver. Enligt förslaget till ny lydelse av 26 kap. 7 § får, om den intagne missköter sig under anstaltsvistelsen, tidpunkten för den villkorliga frigivningen senareläggas med vid varje beslutstillfälle. Det innebär, som en yttersta konsekvens, att en intagen genom senareläggningsbeslut kan komma att få avtjäna hela strafftiden i anstalt utan att komma i åtnjutande av någon villkorlig frigivning. I övergångsbestämmelserna 3. föreskrivs att beslut enligt 26 kap. 7 § i lagrummets föreslagna nya lydelse endast får grundas på förhållanden som har inträffat efter ikraftträdandet. Även här gäller således för den som före ikraftträdandet har begått brott att verkställigheten av det ådömda fängelsestraffet kan komma att skärpas i förhållande till vad som skulle ha varit möjligt, om de regler som gällde vid brottets begående fortfarande hade gällt. Om de nya föreslagna reglerna skall komma att tillämpas eller ej i ett enskilt fall beror emellertid enbart på hur den intagne själv väljer att förhålla sig under anstaltsvistelsen eller dess fortsättning. Genom att inte bryta mot vad som gäller för verkställigheten undgår han att få den villkorliga frigivningen senarelagd. Lagrådet finner därför inte heller i denna del anledning att göra någon invändning mot de föreslagna övergångsbestämmelserna. För den som villkorligt friges gäller enligt 26 kap. 10 § normalt en prövotid av . För den som har dömts till fängelse i lägst och även i vissa andra fall prövar frågan om villkorlig frigivning och kan därvid fastställa en längre prövotid, högst . Enligt förslaget till ny lydelse av 26 kap. 10 § gäller efter villkorlig frigivning en prövotid motsvarande den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Detta torde innebära att prövotiden efter långa fängelsestraff inte sällan kan bli avsevärt längre än f.n. Med remissens förslag till övergångsbestämmelser kan tvekan uppstå vad som avses gälla när de nya bestämmelserna innebär att prövotiden efter en villkorlig frigivning förlängs. Det kan i sådant fall inte rimligen godtas att en redan vid ikraftträdandet utgången prövotid "återuppstår". Till yttermera visso saknas föreskrifter om hur "mellantiden" därvid skulle tas med i beräkningen. Det kan också ifrågasättas om det är lämpligt att en redan fastställd prövotid, till synes utan orsak, plötsligt förlängs. Mot bakgrund härav förordar Lagrådet att det i övergångsbestämmelserna föreskrivs, att de nya bestämmelserna i 26 kap. 10 § inte skall tillämpas i fall då en villkorlig frigivning ägt rum före lagens ikraftträdande. Begår den som villkorligt frigivits från fängelse nytt brott kan rätten enligt 34 kap. 1 § 1 eller 2 förordna att det tidigare ådömda fängelsestraffet skall avse också det nya brottet eller döma särskilt till påföljd för detta samt enligt 4 § samma kapitel förklara den villkorligt medgivna friheten helt eller delvis förverkad. Förverkande får beslutas endast om fråga därom uppkommer i ett mål vari den frigivne häktats eller fått del av åtal före prövotidens utgång. Enligt förslaget till ny lydelse av 34 kap. 4 § kommer det till skillnad från vad som gäller att föreligga en presumtion för att förverkande av villkorligt medgiven frihet helt eller delvis skall ske om brottet har skett och inte särskilda skäl talar mot förverkande. Härtill kommer att den tid under vilken förverkande kan ske har förlängts med på så sätt att förverkande får beslutas om fråga därom uppkommer i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång. Några särskilda övergångsbestämmelser har inte föreslagits. Av vad anförts framgår att de föreslagna ändringarna avseende villkorlig frigivning innebär, att den som återfaller i brott än f.n. riskerar att få återstoden av strafftiden förverkad.