prop · GL03159 · 1998-01-01 00:00:00 — 13 kap. 5 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 kap. 18 20 §§, 3 kap. 3 §, 6 8 §§, 11, 12, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och 10 §§, 5 kap. 7, 10 och 11 §§ samt 12 kap. 8 och 11 §§, beslut av en tillsynsmyndighet enligt 12 kap. 2 4 §§ samt beslut av den systemansvariga myndigheten om ersättning till den som enligt 8 kap. 2 § beordrats öka eller minska produktionen av el får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Ett system med förseningsavgift föreslås nu bli infört som sanktion då årsrapport inte ges in i rätt tid eller inte är korrekt utformad. Regleringen av denna förseningsavgift finns i ett antal paragrafer som föreslås bli införda i 12 kap. Två typer av beslut inom ramen för den nya sanktionsformen föreslås nu kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, nämligen beslut enligt 12 kap. 8 § om att förseningsavgift skall betalas och beslut enligt 12 kap. 11 § i fråga om eftergivande av förseningsavgift. Denna lag träder i kraft . Om någon annan än den som innehar nätkoncession för stamnätet eller största delen av det har beviljats nätkoncession för en utlandsförbindelse före gäller följande. På en sådan nätkoncession tillämpas 2 kap. 10 § andra stycket i dess äldre lydelse. På en sådan nätkoncession tillämpas 2 kap. 18 § första stycket i dess äldre lydelse. Om nätmyndigheten före ikraftträdandet av denna lag har beviljat ett undantag enligt 3 kap. 3 § första stycket skall 3 kap. 3 § andra stycket i sin äldre lydelse tillämpas på de berörda koncessionsområdena. Om ett eller flera koncessionsområden har slagits samman helt eller delvis före ikraftträdandet av denna lag skall 4 kap. 3 § i sin äldre lydelse tillämpas på de berörda koncessionsområdena. Föreskrifterna i 12 kap. 7 och 8 §§ tillämpas beträffande årsrapporter och revisorsintyg för räkenskapsår som avslutas eller . Ellagen trädde i kraft . Det innebar bl.a. att nätkoncession för en utlandsförbindelse därefter bara får meddelas den som innehar nätkoncession för stamnätet eller största delen därav. hade dock ett antal nätkoncessioner för utlandsförbindelser beviljats andra än stamnätsinnehavaren. Främst kan nämnas Baltic Cable, en överföringskabel mellan och som innehas av ett enskilt företag. De föreskrifter som gällde specifikt för utlandsförbindelser före bör också i fortsättningen tillämpas på dessa enskilda nätkoncessioner under deras återstående koncessionstid. Därför undantas enligt punkten 2 vissa av de nu föreslagna föreskrifterna från tillämpning på dessa nätkoncessioner enligt följande. Den nya lydelsen av 2 kap. 10 § andra stycket innebär att en nätkoncession för en utlandsförbindelse endast får beviljas och innehas av stamnätsinnehavaren. På de enskilda nätkoncessionerna skall den nya bestämmelsen inte tillämpas varför bestämmelsen i sin äldre lydelse i stället skall tillämpas. I 2 kap. 18 § första stycket regleras frågan om återkallelse av en nätkoncession. I paragrafen införs nu en ny föreskrift om att en nätkoncession skall återkallas om nätkoncessionshavaren inte längre uppfyller de nya villkoren för att inneha nätkoncession för en utlandsförbindelse. Denna återkallelsemöjlighet skall dock inte tillämpas på enskilda nätkoncessioner, varför 2 kap. 18 § första stycket i sin äldre lydelse skall tillämpas på sådana nätkoncessioner. I 3 kap. 3 § och 4 kap. 3 § införs nu en möjlighet till successiv utjämning av nättarifferna vid samredovisning respektive sammanslagning av koncessionsområden. Enligt punkterna 3 och 4 skall de nya föreskrifterna tillämpas bara då beslut om samredovisning har meddelats respektive sammanslagning har skett efter . I punkten 5 behandlas de nya föreskrifterna om förseningsavgift. De föreskrifterna skall bara tillämpas där fristen för att ge in årsrapport och revisorsintyg börjar löpa då de nya föreskrifterna träder i kraft eller . och rådets 96/92/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet (3), och med beaktande av följande: Det är viktigt att anta åtgärder för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl. Den inre marknaden består av ett område utan inre gränser inom vilket fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital garanteras. En elmarknad som i full omfattning är konkurrensutsatt är ett viktigt steg mot fullbordande av den inre marknaden för energi. Bestämmelserna i detta direktiv bör inte hindra att fördraget tillämpas fullt ut, särskilt inte bestämmelserna om den inre marknaden och konkurrensreglerna. Upprättandet av den inre marknaden för el är särskilt viktigt för att öka effektiviteten vid produktion, överföring och distribution av denna produkt som försörjningstryggheten och den europeiska ekonomins konkurrensförmåga stärks och miljöskyddet respekteras. Den inre marknaden för el måste upprättas gradvis för att industrin på ett flexibelt och planerat sätt skall kunna anpassa sig till sin nya miljö för att ta hänsyn till de olika sätt på vilka elsystemen är organiserade. Upprättandet av den inre marknaden för el måste främja systemens sammanlänkning och driftkompatibilitet. Rådets direktiv /547/EEG av om transitering av elektricitet genom kraftledningsnät (4) och rådets direktiv /377/EEG av om ett gemenskapsförfarande för att främja öppenhet beträffande prissättningen på gas och el levererad till industriella slutanvändare (5), skapar förutsättningar för en första fas i fullbordandet av den inre marknaden för el. Det är nu nödvändigt att vidta ytterligare åtgärder för att upprätta den inre marknaden för el. På den inre marknaden måste elföretag kunna verka, utan menlig inverkan på allmännyttiga tjänster så att en konkurrensutsatt elmarknad uppnås. På grund av strukturella skillnader i medlemsstaterna har de olika system för reglering av elsektorn. I enlighet med subsidiaritetsprincipen måste allmänna principer som anger en ram fastställas på gemenskapsnivå, men det närmare genomförandet av dem bör överlåtas på medlemsstaterna, vilket ger varje medlemsstat möjlighet att välja det sätt som bäst motsvarar dess speciella situation. Hur den nuvarande marknaden än är organiserad måste tillträde till systemet vara öppet i enlighet med detta direktiv och leda till likvärdiga ekonomiska resultat i medlemsstaterna och därigenom till en direkt jämförbar öppningsnivå för marknaderna och till en direkt jämförbar grad av tillträde till elmarknaderna. Det kan i vissa medlemsstater vara nödvändigt att införa allmännyttiga tjänster för att garantera försörjningstrygghet och konsument- och miljöskydd vilket, enligt deras uppfattning, den fria konkurrensen på egen hand inte nödvändigtvis kan garantera. Långsiktig planering kan vara ett sätt att genomföra dessa allmännyttiga tjänster. I fördraget finns särskilda regler beträffande begränsningar av den fria rörligheten för varor och beträffande konkurrensbegränsningar. I artikel 90.1 i fördraget åläggs medlemsstaterna särskilt att följa dessa regler när det gäller offentliga företag och företag som har beviljats särskilda eller exklusiva rättigheter. Artikel 90.2 i fördraget avser företag som anförtrotts att tillhanda- hålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och underkastar dem dessa regler, under särskilda villkor. Genomförandet av detta direktiv kommer att ha betydelse för sådana företags verksamhet. Medlemsstater som ålägger företag inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster måste därför följa de tillämpliga regler i fördraget i enlighet med domstolens tolkning. Vid upprättandet av den inre marknaden för el bör gemenskapens mål om ekonomisk och social sammanhållning beaktas fullt ut, särskilt inom sådana sektorer som infrastruktur för överföring av el på nationell nivå eller inom gemenskapen. och rådets beslut nr 1254/96/EG av om en serie riktlinjer för transeuropeiska nät inom energi- sektorn (6) har bidragit till utveckling av integrerade infrastrukturer för överföring av el. Det är därför nödvändigt att fastställa gemensamma regler för el- produktion och drift av överförings- och distributionssystem för el. Det finns två system som kan tillämpas för att öppna marknaden för produktion, ett tillståndsförfarande och ett anbudsförfarande, och dessa måste genomföras enligt objektiva, klara, tydliga och icke- diskriminerande kriterier. Egenproducenters och oberoende producenters ställning måste beaktas inom detta huvudvillkor. Varje överföringssystem måste vara föremål för central styrning och kontroll för att garantera systemets säkerhet, tillförlitlighet och effektivitet i producenters och deras kunders intresse. En system- ansvarig för överföringssystemet bör därför utses och anförtros drift, underhåll och, om nödvändigt, utveckling av systemet. Den systemansvarige för överföringssystemet måste uppträda på ett objektivt, klart, tydligt och icke-diskriminerande sätt. De tekniska reglerna för drift av överföringssystem och direkta ledningar måste medge öppenhet och insyn och säkerställa driftkompatibilitet. Objektiva och icke-diskriminerande kriterier måste fastställas för inmatningsordningen för elkraftstationer. Med hänsyn till miljöskyddet får elproduktion från förnybara källor prioriteras. På distributionsnivån får kunder inom ett visst område beviljas rätt till leverans och en ansvarig måste utses för att styra, underhålla och, om nödvändigt, utveckla varje distributionssystem. För att säkerställa insyn och icke-diskriminering bör elöverförings- funktionen i vertikalt integrerade företag drivas oberoende av annan verksamhet. En ensamköpare måste verka avskilt från verksamhet för produktion och distribution i vertikalt integrerade företag och informations- flödet mellan ensamköparens verksamhet och verksamheten för produktion och distribution måste begränsas. Bokföringen för alla integrerade elföretag bör ge möjlighet till maximal insyn, i synnerhet för att identifiera eventuellt missbruk av dominerande ställning, som till exempel består av abnormt höga eller låga tariffer eller diskriminerande förfaranden beträffande likvärdiga transaktioner. Bokföringen måste därför vara separat för varje verksamhet. Det är också nödvändigt att ge de behöriga myndigheterna tillgång till företagens interna bokföring med vederbörlig hänsyn till sekretessen. Till följd av de strukturella olikheterna och systemens speciella egenskaper i medlemsstaterna bör det finnas olika ordningar för nättillträde vilka verkar på ett objektivt, klart, tydligt och icke- diskriminerande sätt. Det bör finnas möjlighet att tillåta att direktledningar uppförs och används. Bestämmelser måste antas om skydd och förfaranden för att lösa tvister. Allt missbruk av dominerande ställning eller underprissättning bör undvikas. Eftersom vissa medlemsstater riskerar särskilda svårigheter vid anpassning av sina system, bör övergångssystem eller avvikelse kunna tillgripas, särskilt för drift av små isolerade system. Detta direktiv utgör en ytterligare liberaliseringsfas. När det en gång trätt i kraft kommer trots dessa vissa hinder för handel med el mellan medlemsstaterna att bestå. På grundval av gjorda erfarenheter kan därför förslag till förbättringar av den inre elmarknadens funktion behöva göras. Kommissionen bör därför avlägga rapport till rådet och om tillämpningen av detta direktiv. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta direktiv fastställs gemensamma regler för produktion, överföring och distribution av el. Häri fastställs regler för elsektorns organisation och funktion, tillträde till marknaden, kriterier och förfaranden som skall tillämpas för anbud och för beviljande av tillstånd och för driften av system. I detta direktiv avses med 1) produktion: framställning av el, 2) producent: en fysisk eller juridisk person som framställer el, 3) egenproducent: en fysisk eller juridisk person som framställer el huvudsakligen för eget bruk, 4) oberoende producent: a) en producent som inte bedriver överföring eller distribution av el inom det område som täcks av det system där han är etablerad, b) i medlemsstater i vilka vertikalt integrerade företag inte före- kommer och där anbudsförfarande tillämpas, är en producent enligt definitionen i a inte uteslutande underkastade den ekonomiska företrädesrätten i det sammanlänkade systemet, 5) överföring: transport av el i sammanlänkade högspännings- nätsystem för leverans till slutförbrukare eller distributörer, 6) distribution: transport av el i mellanspänningsnät och lågspännings- nätsystem för leverans till kunder, 7) kunder: grossist eller slutförbrukare av el samt distributionsföretag, 8) grossist: en fysisk eller juridisk person, om medlemsstater tillåter sådana, som köper eller säljer el och som inte bedriver överföring, produktion eller distribution inom eller utanför det system där han är etablerad, 9) slutförbrukare: kund som köper el för eget bruk, 10) länkar: utrustning som används för sammankoppling av elsystem, 11) sammanlänkat system: ett antal överförings- och distributions- system som kopplas samman med hjälp av en eller flera länkar, 12) direktledning: elledning som kompletterar det sammanlänkade systemet, 13) ekonomisk företrädesrätt: rangordning av källor för elleverans enligt ekonomiska kriterier, 14) stödverksamhet: all verksamhet som behövs för drift av ett över- förings- eller distributionssystem, 15) systemanvändare: varje fysisk eller juridisk person som levererar till eller får leverans från ett överförings- eller distributionssystem, 16) försörjning: leverans och/eller försäljning av el till kunder, 17) integrerat elföretag: ett vertikalt eller horisontellt integrerat företag, 18) vertikalt integrerat företag: ett företag som bedriver verksamhet inom två eller fler av följande områden: produktion, överföring och distribution av el, 19) horisontellt integrerat företag: ett företag som bedriver verksamhet inom minst ett av områdena produktion för försäljning, överföring eller distribution av el samt annan verksamhet utanför elsektorn, 20) anbudsförfarande: förfarande genom vilket planerade ytterligare behov och ersättningskapacitet täcks genom försörjning från ny eller befintlig produktionskapacitet, 21) långtidsplanering: planering av investeringsbehovet i fråga om produktions- och överföringskapacitet på lång sikt för att kunna möta systemets efterfrågan på el och säkra försörjningen till kunderna, 22) ensamköpare: en juridisk person som, inom det system där han är etablerad, är ansvaring för handhavandet av hela överförings- systemet och/eller för alla inköp och all försäljning av el, 23) litet isolerat system: varje system med en konsumtion om mindre än 2 500 GWh , där av årskonsumtionen erhålls genom sammanlänkning med andra system. Allmänna regler för organisationen av sektorn Medlemsstaterna skall, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2, på grundval av sin institutionella organisation och med vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen, säkerställa att elföretag drivs enligt principerna i detta direktiv för att uppnå en konkurrensutsatt elmarknad och de får inte diskriminera dessa företag i fråga om rättigheter eller skyldigheter. De två systemen för nättillträde enligt artiklarna 17 och 18 skall leda till likvärdiga ekonomiska resultat och därigenom till en direkt jämförbar nivå för marknadsöppningen och till en direkt jämförbar grad av tillträde till elmarknaderna. Medlemsstaterna får med fullt beaktande av tillämpliga bestämmelser i fördraget, särskilt artikel 90, i det allmänna ekonomiska intresset ålägga företag som bedriver verksamhet inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, vilka kan avse tillförlighet, inbegripet försörjningstrygghet, regelbundenhet, kvalitet och pris på leveranser samt miljöskydd. Sådana tjänster skall vara klart definierade, öppna, icke- diskriminerande och kontrollerbara; de och varje revidering av dem skall utan dröjsmål offentliggöras och anmälas till kommissionen av medlemsstaterna. För att genomföra ovan nämnda allmännyttiga tjänster kan de medlemsstater som så önskar införa långtidsplanering. Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artiklarna 5, 6, 17, 18 och 21 i den utsträckning som tillämpningen av dessa bestämmelser rättsligt eller i praktiken skulle hindra elföretagen från att fullgöra de tjänster som ålagts dem av allmänt ekonomiskt intresse och i den mån handelns utveckling inte påverkas i en sådan utsträckning att det strider mot gemenskapens intressen. Gemenskapens intressen omfattar bland annat konkurrens när det gäller berättigade kunder enligt detta direktiv och artikel 90 i fördraget. Medlemsstaterna kan välja mellan tillstånds- och/eller anbudsförfarande när ny produktionskapacitet anläggs. Tillstånds- och anbudsförfarandena skall genomföras enligt objektiva, klara, tydliga och icke- diskriminerande kriterier. Om medlemsstaterna väljer att tillämpa tillståndsförfarandet skall de fastställa kriterier för att bevilja tillstånd att anlägga produktionskapacitet inom sitt territorium. Dessa kriterier kan avse a) skydd av och säkerhet för elsystemet, installationer och tillhörande utrustning, b) miljöskydd, c) markanvänding och lokalisering, d) användning av allmän mark, e) energieffektivitet, f) primärkällornas natur, g) sökandens egenskaper såsom teknisk, ekonomisk och finansiell förmåga, h) bestämmelserna i artikel 3. De närmare kriterierna och förfarandena skall offentliggöras. De sökande skall informeras om skälen för avslag på ansökan om tillstånd, vilka skäl skall vara objektiva och icke-diskriminerande; skälen skall vara väl grundade; de skall tillställas kommissionen för information. Den sökande skall ha möjlighet att överklaga. Om medlemsstaterna väljer att tillämpa anbudsförfarandet skall de eller behörigt organ som utsetts av den berörda medlemsstaten göra en sammanställning av behovet av ny produktionskapacitet, inklusive ersättningskapacitet, på grundval av den regelbundna uppskattningen i punkt 2. I sammanställning skall hänsyn tas till behovet av sammanlänkning av system. Den erforderliga kapaciteten skall åstadkommas genom ett anbudsförfarande enligt det förfarande som fastställs i denna artikel. Den systemansvarige för överföringssystemet eller någon annan behörig myndighet som utsetts av den berörda medlemsstaten skall åtminstone under statligt överinseende utarbeta och offentliggöra en regelbunden uppskattning av den kapacitet för produktion och överföring av el som kan komma att anslutas till systemet, av behovet av länkar till andra system, av potentiell överföringskapacitet och av behovet av el. Uppskattningen skall omfatta en period som varje medlemsstat själv bestämmer. Detaljerna i anbudsförfarandet för produktionskapacitet skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning senast före den för inlämnande av anbud. Anbudsspecifikationerna skall göras tillgängliga för alla intresserade företag som är etablerade inom en medlemsstats territorium så att de har tillräcklig tid att inkomma med anbud. Anbudsspecifikationerna skall innehålla en detaljerad beskrivning av kontraktsspecifikationerna och det förfarande som skall följas av alla anbudsgivare samt en uttömmande förteckning över de kriterier som skall styra urvalet av anbudsgivare och tilldelningen av kontrakt. Dessa specifikationer kan också avse de områden som anges i artikel 5.1. I anbudsinfordringarna avseende den erforderliga produktions- kapaciteten skall hänsyn också tas till anbud om elleverans med långtidsgarantier från befintliga produktionsanläggningar, under förutsättning att tillkommande behov kan tillgodoses på detta sätt. Medlemsstaterna skall utse en myndighet, ett offentligt organ eller ett enskilt organ som är oberoende i förhållande till verksamheter avseende produktion, överföring och distribution av el, att vara ansvarigt för organisering, övervakning och kontroll av anbudsförfarandet. Denna myndighet eller detta organ skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa sekretess för de uppgifter som anbuden innehåller. I de medlemsstater som har valt anbudsförfarandet skall det dock vara möjligt för egenproducenter och oberoende producenter att få tillstånd på grundval av objektiva, klara, tydliga och icke-diskriminerande kriterier såsom de anges i artiklarna 4 och 5. Medlemsstaterna skall, för som de själva bestämmer med beaktande av effektivitet och ekonomisk balans, utse eller ålägga de företag som äger överföringssystem att utse en systemansvarig som skall ansvara för drift och underhåll och, om det är nödvändigt, utveckling av överföringssystemet inom ett visst område och dess länkar till andra system för att garantera försörjningstrygghet. Medlemsstaterna skall säkerställa att tekniska regler utarbetas och offentliggörs, som anger lägsta tekniska konstruktions-och driftkrav för anslutning till systemet av produktionsanläggningar, distributionssystem, direktanslutna konsumenters utrustning, länkutrustning och direktledningar. Dessa krav, som skall säkerställa att systemen är driftkompatibla, skall vara objektiva och icke-diskriminerande. De skall anmälas till kommissionen i enlighet med artikel 8 i direktiv /189/EEG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (7). Den systemansvarige skall ansvara för styrningen av energiflödena i systemet, med beaktande av utbyten med andra sammanlänkade system. Den systemansvarige skall därför vara ansvarig för ett säkert, tillförlitligt och effektivt elsystem och, i det sammanhanget, säkerställa tillträde till all stödverksamhet som är nödvändig. Den systemansvarige skall förse den ansvarige för alla andra system, med vilka hans system är sammanlänkat, med tillräcklig information för att garantera säker och effektiv drift, samordnad utveckling och driftkompatibilitet i det sammanlänkade systemet. Den systemansvarige får inte diskriminera användare av systemet eller kategorier av användare av systemet, i synnerhet inte till förmån för sina dotterbolag eller aktieägare. Om överföringssystemet inte redan är oberoende av produktions- eller distributionsverksamhet skall den systemansvarige vara oberoende, åtminstone i fråga om ledningsuppgifter, från andra verksamheter som inte har samband med överföringssystemet. Den systemansvarige för överföringssystemet skall vara ansvarig för produktionsanläggningarnas inmatningsordning inom sitt område och för att bestämma hur länkar till andra system utnyttjas. Utan att detta inverkar på elleveranser som grundas på kontraktsskyldigheter, inklusive dem som härrör från anbudsspecifikationerna, skall inmatningsordningen mellan produktionsanläggningar och utnyttjandet av länkar bestämmas på grundval av kriterier vilka kan godkännas av medlemsstaten och som måste vara objektiva, offentliggjorda och tillämpade på ett icke- diskriminerande sätt, vilket garanterar att den inre marknaden för el fungerar väl. Kriterierna skall beakta det ekonomiska företrädet hos el från tillgängliga installationer för elproduktion eller från överföring genom länkar samt de tekniska begränsningarna i systemet. En medlemsstat kan ålägga den systemansvarige att, då denne avgör inmatningsordningen mellan produktionsanläggningar, prioritera anläggningar som använder förnybara energikällor eller avfall eller producerar el i anläggningar för kombinerad el- och värmeproduktion.