prop · GL0342 · 1998-01-01 00:00:00 — Framställningar om beslag och husrannsakan kan vägras endast i begränsad omfattning, jämfört med vad som gäller enligt konvention. Endast två villkor för verkställighet får ställas upp. Det första är att framställningen skall avse en gärning för vilken är stadgat fängelse eller mer enligt såväl den ansökande som anmodade statens lagstiftning, eller för vilken sådant straff är stadgat i den ena staten medan gärningen i den andra staten beivras av administra- tiva myndigheter. Det andra villkoret som får ställas upp är att verk- ställandet av framställningen är förenligt med lagstiftningen i den anmodade staten. bestämmelser om delgivning innebär att man från en Schengenstat kan översända delgivningshandlingar direkt med post till personer som vistas på en annan Schengenstats territorium. En sådan kallelse får inte innehålla någon påföljd vid utevaro, och den som delgivits en kallelse på detta sätt får inte heller straffas om han eller hon uteblir från sammanträdet. Konventionsstaterna får dock anlita varandras judiciella myndigheter för delgivning om formlig delgivning med den sökte begärs eller om mottagarens adress är okänd. Det bör också nämnas att det finns särskilda föreskrifter om översättning av den handling som skall delges, för att säkerställa att den som söks för delgivning förstår innehållet i handlingen. En viktig nyhet, slutligen, i förhållande till konvention är att medger att framställningar i ärenden om inbördes rättshjälp skickas direkt mellan de judiciella myndigheterna i Schengen- staterna. Framställningar får emellertid även skickas mellan konventions- staternas justitieministerier eller nationella centrala myndigheter för . I är det normalt som har i uppgift att förmedla sådana framställningar. 4.5.4 Non bis in idem (icke två gånger för samma sak) har vissa bestämmelser om när en gärning som prövats genom lagakraftägande dom i en stat kan upptas till prövning i en annan stat. bestämmelser på området skall inte utesluta att mer vittgående nationella bestämmelser tillämpas. Bestäm- melserna om non bis in idem finns i artiklarna 54 58. Om en dom meddelats i en Schengenstat kan den dömde enligt huvud- principen inte åtalas för samma gärning i en annan Schengenstat. En förutsättning är dock att, vid fällande dom, straffet avtjänats eller är under verkställighet eller kan verkställas enligt lagarna hos den Schengenstat där domen meddelats. En Schengenstat kan, i samband med ratificering, antagande eller godkännande av konventionen, förklara sig inte vara bunden av huvudprincipen i vissa fall. Se vidare nästa avsnitt. Om det finns skäl att anta att ett åtal avser samma gärning som personen redan har dömts för i en annan Schengenstat, skall åklagaren inhämta upplysningar från den andra staten. Informationen skall beaktas när det gäller vilka fortsatta åtgärder som skall vidtas i den pågående processen. Om det i en Schengenstat har väckts nytt åtal mot någon som har dömts till påföljd för samma gärning i någon annan Schengenstat, skall den tid som personen har varit frihetsberövad på den andra statens område till fullo tillgodoräknas vid påföljdens bestämmande. Undantagsförklaringar Det finns möjlighet att göra undantagsförklaringar när det gäller Non bis in idem . En Schengenstat kan för vissa fall förklara sig inte vara bunden av huvudprincipen om utländsk brottmålsdoms hinderverkan, om gärningen som avses i en utländsk dom har förövats helt eller delvis på statens territorium; detta kommer dock inte att gälla om gärningen delvis har förövats på ett område som tillhör den Schengenanslutna stat hos vilken domen har avkunnats. Vidare kan en Schengenstat förklara sig inte vara bunden av huvud- principen för det fall gärningen som avses i en utländsk dom har skadat statens säkerhet eller andra för staten lika viktiga intressen. Det finns även möjlighet för en Schengenstat att förklara sig icke bunden av en utländsk dom om gärningen som avses har begåtts av en domslandets tjänsteman och omfattat missbruk av tjänsteställning. En stat som avgivit en undantagsförklaring skall ange arten av de brott som undantaget avser. Frågan om bör utnyttja denna möjlighet behandlas i avsnitt 6.3. 4.5.5 Utlämning bestämmelser om utlämning finns i artiklarna 59 66. Dessa bestämmelser avser att komplettera och underlätta tillämp- ningen av den europeiska utlämningskonventionen från samt vissa regler i som inte rör . Beträffande förhållandet till konventionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (), se avsnitt 7.4.4. I förbinder sig staterna bl.a. att utlämna till varandra personer som är åtalade eller mot vilka straff skall verkställas för brott mot bestämmelser mot punkt- och mervärdesskatter samt tull- avgifter. Där finns vidare bestämmelser om preskription, om ett förenklat utlämningsförfarande vid samtycke m.m. Liksom på andra områden gäller även beträffande utlämning, att Schengenstaterna är oförhindrade att tillämpa bilaterala avtal som inne- bär ett mer omfattande samarbete än som föreskrivs i Schengen- konventionen. En registrering i Schengens Informationssystem (SIS, se avsnitt 4.6) med uppgifter angående en person som har efterlysts för utlämning, har samma verkan som en begäran om provisoriskt anhållande i enlighet med konvention. I svensk rätt finns en regel om provisoriskt an- hållande i ett utlämningsärende i lagen (1957:668) om utlämning för brott. En Schengenstat som anmodas att utlämna en person kan inte neka enbart på grund av att brottet enligt den egna lagstiftningen är pre- skriberat, eller att det saknas angivelse eller något officiellt beslut som den egna lagstiftningen förutsätter för att en brottsutredning skall inledas. För utlämning krävs inte alltid ett formellt utlämningsförfarande. Om lagstiftningen i den anmodade staten inte uttryckligen hindrar det, kan den staten medge utlämning av en eftersökt person utan något sådant formellt förfarande. Det krävs dock att den eftersökte ger sitt samtycke till detta enligt en särskild procedur. Framställningar om utlämning skall översändas mellan ministerierna (centralmyndigheter) hos den ansökande parten och den anmodade parten. Det är dock inte uteslutet att utnyttja diplomatiska kanaler. 4.5.6 Överförande av straffverkställighet har i artiklarna 67 69 särskilda bestämmelser om överförande av verkställighet av frihetsstraff. Dessa avser att komplettera europeiska konvention om överförande av dömda personer (överförandekonventionen). Enligt överförandekonventionen kan över- förande av frihetsstraff begäras av både domslandet och verkställighets- landet, och en förutsättning för ett överförande är att den dömde, doms- landet och verkställighetslandet samtycker till åtgärden. bestämmelser om överförande av straff- verkställighet kan tillämpas när en medborgare i en Schengenstat, som genom lagakraftägande dom dömts till en frihetsberövande påföljd i en annan Schengenstat, genom att fly till sitt hemland har undandragit sig verkställighet av straffet. Om den dömde påträffas i hemlandet kan den stat där lagföringen har ägt rum göra en framställning till den andra staten (den dömdes hemland) om att verkställigheten av straffet överförs dit. Då kan överförandet ske utan den dömdes samtycke. I väntan på de handlingar som åberopas i framställningen om över- förande och på beslut i samband med framställningen, kan den anmodade staten (den dömdes hemland) på begäran av den stat som gjort fram- ställningen kvarhålla den dömde eller vidta andra åtgärder för att säkra dennes närvaro på sitt område. 4.5.7 Narkotika Artiklarna 70 76 i gäller narkotika. Schengen- konventionen lägger stor vikt vid bekämpningen av all narkotikarelaterad brottslighet. Schengenstaterna har åtagit sig att i enlighet med FN:s konventioner på narkotikaområdet vidta alla erforderliga åtgärder för att förebygga och bekämpa olaglig handel med narkotika och narkotiska läkemedel samt att därutöver särskilt bevaka de platser som är kända för narkotikahandel för att minska spridningen av narkotiska preparat till nya missbruksgrupper. De har vidare åtagit sig att i enlighet med sin konstitution och nationella lagstiftning tillåta att s.k. kontrollerade leveranser får äga rum på deras territorier, att förstärka sin kontroll av person- och varutrafiken samt av transportmedel vid de yttre gränserna i syfte att förhindra olaglig införsel av narkotika och narkotiska läkemedel samt att garantera att gällande lagstiftning medger beslag och för- verkande av tillgångar som härrör från illegal handel med narkotika och psykotropa ämnen. För att ge en fullständig bild av reglerna om narkotikabekämpning bör framhållas att tullens befogenheter att vidta kontroller vid de inre gränserna inte påverkas av reglerna i . Sålunda kommer tullen även efter inträdet i att på samma sätt som kunna kontrollera exempelvis illegal införsel av narkotika även vid Schengens inre gränser. Här kan också nämnas att s.k. kontrollerade leveranser av narkotika redan förekommer i vårt land. På narkotikaområdet innehåller vidare regler för införsel av narkotikaklassade läkemedel vid resa till annat medlems- land. En resenär får medföra narkotiska läkemedel för medicinsk behand- ling, under förutsättning att en behörig myndighet i hemlandet utfärdat ett särskilt intyg. Mängden läkemedel skall stå i relation till resans längd och får omfatta maximalt 30 dagars behandling. 4.5.8 Skjutvapen och ammunition Artiklarna 77 91 i innehåller bestämmelser om vilka typer av skjutvapen som skall vara förbjudna, eller kräva tillstånd eller anmälan inom Schengenområdet. Bestämmelserna utgör minimi- krav; det är alltså tillåtet för medlemsstaterna att ha strängare lag- stiftning. Vidare föreskrivs, med hänvisning till Europeiska vapen- konventionen, att staterna skall underrätta varandra om förvärv av skjut- vapen hos enskilda, vapenhandlare m.fl. som är bofasta eller vanligtvis uppehåller sig på annan parts områden. Dessa bestämmelser i motsvaras i stor ut- sträckning av de bestämmelser som gäller inom EU enligt rådets direktiv om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG). Direktivets bestämmelser är dock mer omfattande och detaljerade än , bl.a. krävs i vissa fall god- kännande från myndigheterna i det land där en person är bosatt för att han skall kunna få tillstånd att förvärva skjutvapen i ett annat EU-land. I direktivet finns också utförliga bestämmelser om krav på tillstånd för överföring av skjutvapen från ett EU-land till ett annat. Eftersom konventionen och direktivet sålunda reglerar samma ämne, men utan att helt överensstämma i fråga om omfattning och detaljer, skulle det sannolikt uppkomma avsevärda tillämpningssvårigheter om dessa gällde parallellt. Mycket talar därför för att åtminstone flertalet av konventionens bestämmelser skall anses vara överspelade i och med direktivet. En sådan slutsats har också stöd i artikel 134 i Schengen- konventionen, enligt vilken dess bestämmelser skall gälla endast i den mån de är förenliga med gemenskapens lagar. Det är emellertid svårt att på detta stadium få säker kunskap om hur de olika Schengenstaterna genomfört bestämmelserna i direktivet respektive konventionen och hur dessa tillämpas i praktiken. Av artikel 17 i direktivet följer att kommissionen senast /98 skall överlämna en rapport till rådet och till parlamentet om den situation som tilllämpningen av direktivet har resulterat i, vid behov åtföljd av förslag till åtgärder. Eventuellt kan denna rapport komma att ge ytterligare underlag för bedömningen av förhållandet mellan bestämmelserna i direktivet respektive konventionen. Även det arbete som bedrivs i arbetsgruppen om vapen och ammunition inom kan komma att bidra med sådant underlag. Ett ytterligare förhållande som bör beaktas i detta sammanhang är att och står utanför EU och därför formellt sett inte är bundna av direktivet. Det står inte helt klart vad som kommer att gälla be- träffande skjutvapen och ammunition i förhållande till dessa stater efter anslutning till . Vad som torde ligga närmast till hands är att direktivets bestämmelser helt eller delvis görs tillämpliga också vad beträffar och . 4.6 Schengens informationssystem (SIS) 4.6.1 SIS hur är systemet utformat? Schengens informationssystem, SIS, är ett datasystem. SIS är uppbyggt som ett spanings- och efterlysningshjälpmedel. I SIS kan varje Schengenstat föra in uppgifter om personer, fordon eller föremål som är efterlysta eller på annat sätt eftersökta med en begäran om att någon särskild åtgärd skall vidtas med personen i fråga om han eller hon påträffas, exempelvis vid en gränskontroll eller inom ett Schengenland. En sådan begäran kallas i för rapport. Datasystemet SIS skall bestå av en nationell enhet (ett dataregister) för varje Schengenstat, det s.k. N.SIS, och en central teknisk stödfunktion, det s.k. C.SIS. Systemet är uppbyggt så att varje Schengenstats nationella enhet kommer att innehålla uppgifter som är identiska med uppgifterna i de andra staternas nationella enheter. Varje Schengenstat använder sedan sitt nationella register för de sökningar som reglerar. Det nationella registret skall handhas av ett s.k. SIRENE-kontor som skall vara enda kontaktpunkt för förbindelserna mellan Schengenstaterna med avseende på SIS. SIRENE-kontoren har, för att kunna uppfylla bestämmelser om bl.a. konsultationer och informationsutbyte före en registrering i SIS samt att snabbt kunna lämna kompletterande informa- tion, möjlighet till direkt kommunikation via ett särskilt meddelande- system. Detta är inte något dataregister utan bara ett sätt att utväxla meddelanden. SIS regleras i i artiklarna 92 119. I det här avsnittet behandlas inrättande, utnyttjande och användning av SIS (artiklarna 92 118) samt fördelning av kostnaderna för SIS (artikel 119). Skydd av personuppgifter och säkerhet för SIS behandlas i avsnitt 4.7, tillsammans med andra integritetsfrågor. 4.6.2 Vad SIS får innehålla SIS får endast innehålla vissa angivna typer av uppgifter, nämligen uppgifter om personer, föremål och fordon, som får föras dit för vissa särskilda ändamål. Ändamålen är förvarstagande för utlämning, in- förande på spärrlista, omhändertagande av personer, uppgift om uppe- hållsort eller hemvist, hemlig övervakning eller särskild kontroll samt efterlysning av fordon eller andra föremål. När det gäller personer får endast vissa angivna uppgifter registreras. Dessa är uppgifter om namn och andra identitetsuppgifter samt uppgift om huruvida personen är beväpnad eller kan befaras tillgripa våld. Vidare skall uppgifter finnas om syftet med registreringen samt det begärda förfarandet. Anmärkningar av annat slag är inte tillåtna. Det gäller särskilt de uppgifter som nämns i första meningen i artikel 6 i konvention av om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter, dvs. personuppgifter som avslöjar rasursprung eller politiska åsikter eller som rör hälsa eller sexualliv. Uppgifter som finns registrerade i SIS är tillgängliga endast för myndigheter som har behörighet för gränskontroller eller andra under- sökningar inom landet som verkställs av polis och tullmyndigheter samt samordning av sådana undersökningar. Uppgifter som är registrerade på spärrlista, se nedan artikel 96, är även tillgängliga för vissa myndigheter som handlägger ärenden om viseringar, uppehållstillstånd, m.m. När det först gäller framställning om efterlysning för förvarstagande för utlämning (artikel 95) skall en Schengenstat, innan den gör en sådan framställning, undersöka om det begärda förvarstagandet kan ske i överensstämmelse med den anmodade statens nationella lagstiftning. En stat som inte tillåter framställningen kan begära en markering om verkställighetsförbud. De andra Schengenstaterna skall verkställa det ursprungligen begärda förfarandet. När en Schengenstat gör en framställning i SIS, skall den utan dröjs- mål skicka vissa uppgifter av betydelse för verkställighet av utlämningen till de andra berörda staterna. Den anmodade staten har åtagit sig att verkställa det begärda förfarandet i enlighet med gällande konventioner om utlämning och nationell rätt, om inte markering om verkställighetsförbud har skett. Rapporter för införande av en utlänning på spärrlista (artikel 96) förutsätter ett beslut av en nationell myndighet eller domstol i enlighet med nationell lagstiftning, grundat på att en utlänning utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet eller på att vederbörande avvisats eller utvisats. För framställning enligt artikel 97 om uppgift om uppehållsort eller omhändertagande av personer som är försvunna eller som bör omhändertas med hänsyn till sin egen säkerhet eller i syfte att förebygga hot, får personuppgifter registreras om det finns en begäran från en behörig myndighet hos den rapporterande staten. De polisiära myndig- heterna i den Schengenstat där personen påträffas skall, om detta inte strider mot nationell lag, underrätta den rapporterande staten om personens uppehållsort eller omhänderta personen för att hindra fortsatt resa. Framställning om uppehållsort eller hemvist enligt artikel 98 kan göras beträffande vittnen eller åtalade som skall inställa sig vid domstol eller beträffande personer som skall avtjäna straff. Framställning om hemlig övervakning eller särskild kontroll av personer eller fordon (artikel 99) får ske i syfte att bekämpa brottslighet och förebygga hot mot den allmänna säkerheten. Det får endast ske under vissa förutsättningar, nämligen att det finns sannolika skäl till misstanke om att personen avser att begå, eller redan begår, ett stort antal synner- ligen grova brott eller att den allmänna uppfattningen om personen, särskilt på grundval av redan begångna brott, leder till misstanke om att han även i fortsättningen kommer att begå synnerligen grova brott. Artikeln innehåller särskilda regler om begäran om hemlig övervakning eller särskild kontroll av personer som misstänks hota statens säkerhet. Vid hemlig övervakning kan uppgifter inhämtas och översändas till den rapporterande myndigheten om påträffande av den person eller det fordon som rapporterats. Inom ramen för särskild kontroll får personer kroppsvisiteras samt fordon och medförda föremål genomsökas i enlighet med nationell lag- stiftning. Om en anmodad stats lagar inte tillåter den begärda kontrollen skall den ändras till hemlig övervakning. En stat som inte alls tillåter framställningen kan begära en markering om verkställighetsförbud. Slutligen kan i SIS registreras uppgifter om vissa kategorier av föremål som efterlysts för beslag eller för att användas som bevismedel vid rättegång i brottmål (artikel 100). Den polis eller tulltjänsteman som vid sökning i SIS finner att det finns en framställning beträffande en person, ett fordon eller ett föremål skall i regel underrätta den framställande staten om detta. Det kan också före- komma att handläggningen förutsätter att kompletterande upplysningar översänds till den anmodade staten. Det kan exempelvis röra sig om fotografier, fingeravtryck och annan information som faller under det informationsutbyte inom det polisiära samarbetet som får ske enligt artiklarna 39 och 46. Vid sådana kompletterande underrättelser m.m. tas kontakter direkt mellan SIRENE-kontoren i de berörda staterna; under- rättelserna förmedlas alltså inte via SIS. 4.6.3 Fördelning av kostnaderna för SIS Varje Schengenstat skall stå för sina kostnader för inrättandet och användningen av den nationella delen av SIS, N.SIS. Kostnaderna för den tekniska stödfunkionen, C.SIS, skall fördelas mellan Schengen- staterna enligt en särskild fördelningsnyckel, se avsnitt 7.5.3. 4.7 Integritetsfrågor 4.7.1 Skydd för personuppgifter i allmänhet innehåller utförliga bestämmelser om skydd för personuppgifter som förs in i SIS. Dessa finns i artiklarna 102 118. Sådana bestämmelser behandlas i avsnitt 4.7.2. reglerar även frågor om skydd för andra ADB-baserade personuppgifter än de som registreras i SIS samt för personuppgifter som överförs manuellt. Reglerna finns i artiklarna 37 38 och 126 130, och behandlas i avsnitt 4.7.3. 4.7.2 Skydd för personuppgifter i SIS Eftersom SIS är ett datasystem ställer upp vissa grundläggande krav på Schengenstaternas regler om säkerhet och skyddsnivå för de personuppgifter som förs in i systemet. Schengen- staterna är till att börja med skyldiga att ha en skyddsnivå för person- uppgifter i sina nationella SIS-enheter som motsvarar den som bygger på principerna i dataskyddskonvention av och som tar hänsyn till ministerkommittés rekommendation R (87) 15 av avseende reglering av utnyttjandet av personuppgifter inom den polisiära sektorn. Någon överföring av personuppgifter får inte ske förrän erforderliga föreskrifter om skydd för personuppgifter har trätt i kraft i de stater som berörs av överföringen. Vidare är Schengenstaterna skyldiga att vidta vissa säkerhetsåtgärder vad gäller den nationella enheten i SIS, exempelvis åtgärder för att hindra obehöriga från att få tillträde till de anläggningar som används för data- behandling av personuppgifter. Och endast särskilt kvalificerade personer, som har genomgått säkerhetskontroll, får utses till att arbeta med databehandling. För uppgifter som registrerats i SIS finns begränsningar i rätten till användning. Uppgifter som en Schengenstat fört in i SIS i samband med framställningar om förvarstagande för utlämning, införande på spärrlista, omhändertagande av personer, uppgift om uppehållsort eller hemvist, hemlig övervakning eller särskild kontroll samt efterlysning av föremål, får de andra Schengenstaterna utnyttja endast för det ändamål som gäller för den aktuella framställningen. I vissa undantagsfall får dock en mot- tagande stat utnyttja uppgifterna för ett annat sådant ändamål, men endast under förutsättning att den stat som har gjort framställningen har gett sitt tillstånd. Registrering av framställningar och uppgifter i SIS styrs av nationell lagstiftning. Det är också den rapporterande Schengenstaten som ansvarar för uppgiftens riktighet och aktualitet samt för att den lagligen kan registreras. Ett undantag finns som hänger ihop med systemets uppbyggnad, se vidare avsnitt 7.5.1 (efter artikel 100). SIS regleras i i artiklarna 92 119. I det här avsnittet behandlas inrättande, utnyttjande och användning av SIS (artiklarna 92 118) samt fördelning av kostnaderna för SIS (artikel 119). Skydd av person- uppgifter och säkerhet för SIS behandlas i avsnitt 4.7, tillsammans med andra integritetsfrågor. Verkställighet av ett begärt förfarande däremot skall ske enligt den verkställande statens lag. Även myndigheternas befogenheter vid verkställigheten skall regleras av nationell lag hos den anmodade staten. Ett viktigt område när det gäller integritetsskydd och säkerhet för upp- gifter är naturligtvis de regler som gäller för ändring av uppgifter m.m. Det är endast den Schengenstat som har registrerat en framställning i SIS som har rätt att ändra, komplettera, korrigera och radera uppgifter. Om en annan Schengenstat, som har tagit emot uppgifterna, misstänker att dessa är felaktiga skall den underrätta den rapporterande staten, som är skyldig att kontrollera och rätta eller radera uppgifterna. Det är inte bara stater som kan initiera ett sådant förfarande, utan vem som helst kan begära rättelse eller radering av en felaktig uppgift som berör honom eller henne. Det förutsätter givetvis att den enskilde kan få del av uppgifterna. En enskild persons rätt att få tillgång till de uppgifter som finns registrerade om honom eller henne i SIS styrs av nationell lagstiftning. Vissa begränsningar skall dock alltid gälla, oavsett den nationella lagstiftningens innehåll. Se vidare avsnitt 7.5.2. Uppgifter för personefterlysning skall inte bevaras längre än vad som är nödvändigt för det syfte i vilket de lämnats. Konventionen innehåller flera olika gallringsregelr, se vidare avsnitt 7.5.2.