prop · GL032 · 1998-01-01 00:00:00 — innehåller bl.a. föreskrifter om tillämpning av försiktighetsprincipen, arbetet i de regionala organen, åtgärder mot icke-medlemmars fiske, staternas skyldigheter beträffande fiskefartyg som för deras flagg samt efterlevnad och verkställighet. Inte heller denna överenskommelse har trätt i kraft, eftersom det nationella ratifikationsprocedurerna, som bl.a. pågår i EG och dess medlemsländer, inte avslutats i ett tillräckligt stort antal stater. Den tredje överenskommelsen är Uppförandekoden för ansvarsfullt fiske, som i motsats till de övriga överenskommelserna inte är juridiskt bindande. Den har framförhandlats inom FAO och omfattar allt slags fiske samt vattenbruk. Dess viktigaste artiklar behandlar allmänna prin- ciper för bevarandet av de akvatiska resurserna, förvaltningsåtgärder, fiskets bedrivande, staters skyldigheter samt forskning. En serie tekniska riktlinjer för tillämpning av Uppförandekodens olika delar är under utar- betande. har vid ett av initierat möte i riktlinjer för försiktighetsprincipens användning samt för fiskets bedri- vande, kustzonsförvaltning, fiskeriförvaltning och vattenbruk färdig- ställts. Dessa överenskommelser har förutsättningar att bli milstolpar i det multilaterala fiskerisamarbetets historia. De utgör tillsammans en nöd- vändig juridisk och institutionell ram för att vända den nuvarande ut- vecklingen mot ett mera varaktigt utnyttjande av de globala resurserna. Men de är inte tillräckliga. Vad som i första hand återstår är att förstärka de regionala fiskeriorganisationerna så att de kan utföra de angelägna och krävande uppgifter som åläggs dem i och Uppförande- koden. FAO har en central roll i detta sammanhang. kommer att verka för att FAO intensifierar sin insamling och spridning av informa- tion om fiskbeståndens situation samt förstärker sin analytiska och nor- mativa verksamhet. 5 Den gemensamma fiskeripolitiken Regeringens bedömning: Den gemensamma fiskeripolitiken måste bedrivas på ett långsiktigt hållbart sätt. Nuvarande fiskeripolitik bör utvecklas så att den bättre bidrar till att detta mål nås. I samband med den förestående översynen av den gemensamma fiskeripolitiken bör aktivt verka för en sådan förändring. Vidare bör verka för att miljömål för fisket utvecklas. Skälen för regeringens bedömning: Genom medlemskapet i EU om- fattas av den gemensamma fiskeripolitiken. Den gemensamma fiskeripolitikens övergripande mål kan, i likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken, sägas vara att höja produktiviteten, tillförsäkra ut- övarna en skälig levnadsstandard, stabilisera marknaden, trygga produ- centernas försörjning och tillförsäkra konsumenterna tillgång av varor till skäliga priser. Hänsyn skall vidare tas till fiskenäringens särskilda karak- tär. En översyn av den gemensamma fiskeripolitiken skall ske . Den Europeiska gemenskapen är världens största marknad för fisk- produkter och nummer tre i världen när det gäller havsfiske. Fångsterna uppgick till drygt , antalet fiskare till ca 270 000 och fiskeflottan till knappt 100 000 fartyg. Gemenskapssystemet för bevarande och förvaltning av fiskresurserna syftar till att ge en varaktig balans mellan resurser och utnyttjande. Vida- re anges ramar för tillträde, förvaltning och kontroll av fiskeaktiviteter samt av övriga åtgärder som krävs. Systemet, som regleras i rådets för- ordning (EEG) nr 3760/92 av om ett gemenskaps- system för fiske och vattenbruk (EGT nr L 389), innebär bl.a. att med- lemsländerna tilldelas bestämda andelar av gemenskapens fiske- möjligheter. Därvid används fördelningsnycklar som utgår ifrån hur mycket medlemsländernas flottor traditionellt har fiskat av olika bestånd, fiskets regionala betydelse samt om fiske förlorades vid utvidgningen av fiskezonerna . De förändringar av fiskeripolitiken som genomförts har syftat till att skapa bättre balans mellan fiskbestånd och fiskeflottornas kapacitet. Den gemensamma fiskeripolitiken tar sikte på yrkesmässiga verksam- heter. Det ankommer på medlemsstaterna att bevaka att icke yrkesmässi- ga verksamheter inte äventyrar bevarande- och förvaltningsåtgärder, som vidtas inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Gemenskapsåt- gärder, som beslutas, skall grundas på information från den Veten- skapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF) samt från Internationella rådet för havsforskning (ICES). Omedelbara åtgärder kan, vid behov, vidtas på gemenskapsnivå genom beslut av kommissionen. Ett exempel är de kraftigt redu- cerade kvoterna för sill i , och , som besluta- des till följd av vetenskapliga råd. Tillträdet till gemenskapens vatten och resurser regleras på två sätt. Fram ges medlemsstaterna rätt att begränsa fisket inom kust- området ut från baslinjerna så att fisket huvudsakligen bedrivs av sådana fartyg som traditionellt fiskat i dessa vatten och som utgår från hamnar i motsvarande kustområde. I övrigt regleras tillträde till fiske utifrån den relativa stabiliteten. I syfte att säkerställa att fiskere- surserna utnyttjas på ett ansvarsfullt sätt har bestämmelser utfärdats som anger villkor för tillträde till farvatten och fiskeresurser samt regler för utnyttjandet av dem. Utgifterna för den gemensamma fiskeripolitiken stod för av gemenskapens totala budget eller 875 miljoner ecu, varav struk- turåtgärderna svarar för , överenskommelser med tredje land för och marknadsorganisationen för . Vattenbruket har fått ökad betydelse . driver EG en aktiv politik för att främja investeringar i den kommersiella odlingen av fisk, kräftdjur och blötdjur avsedda för konsumtion. 1993 ställde gemenskapen mer än 300 miljoner ecu till för- fogande i investeringsstöd inom vattenbruket. Gemenskapen har 26 bilaterala fiskeavtal med tredje land. Genom avtalen skapas sysselsättning inom fiskenäring och bered- ningsindustri. Avtalen har emellertid ifrågasatts, bl.a. deras förenlighet med hållbart fiske. Inom gemenskapen förs nu inledande diskussioner om en översyn av politiken rörande fiskeavtalen. Utöver dessa bilaterala överenskommelser deltar gemenskapen, an- tingen som fördragsslutande part eller som observatör, i det multilaterala arbete som bedrivs inom ramen för ett antal internationella konventioner och organisationer som behandlar fiskefrågor. En stor del av gemenskapens vatten förvaltas gemensamt med andra länder, t.ex. med i fråga om och med , och de baltiska staterna i fråga om . På miljöområdet föreligger inte någon särskild gemenskapspolitik. Varje medlemsland utformar sin egen miljöpolitik. I enlighet med skall emellertid miljöhänsyn integreras i all gemen- skapspolitik. Försiktighetsprincipen skall ligga till grund för miljöpolitik- en och miljökrav skall integreras i utformningen och genomförandet av den gemensamma politiken på olika områden. I , som antogs vid (IGC) , fastslås att ett av gemenskapens grundläggande mål är att uppnå en väl avvägd och hållbar utveckling. Detta förutsätter att miljöaspekterna beaktas på de områden där unionen fattar beslut som kan ha miljökonsekvenser. Den omprövning, som skall genomföras av den gemensamma fiskeripolitiken , syftar till att säkerställa fiskerinäringens framtid. Gemenskapens fiske måste bedrivas på ett långsiktigt hållbart sätt. skall i det kommande förhandlingsarbetet aktivt verka för att målet om ett hållbart fiske nås inom den gemensamma fiskeripolitiken. Det svenska agerandet skall utgå ifrån vetenskapliga bedömningar av bestånden och fiskemöjligheterna. Vidare skall försiktighetsprincipen tillämpas och miljöaspekterna beaktas. Ett hållbart fiske De flesta fiskbestånd i vårt närområde är hårt beskattade. Flera bestånd är hotade. Vid ett oförändrat fisketryck finns risk att fiskbestånden kollap- sar på grund av att antalet lekmogna fiskar reduceras till en nivå där produktionen av ungfisk blir för liten. Det är möjligt att uppskatta när situationen för ett fiskbestånd når en kritisk nivå. Flera faktorer påverkar beståndens utveckling såsom miljöeffekter, tillväxtmöjligheter och natur- lig dödlighet. Den enda faktorn som kan påverkas direkt är själva fiskan- det eller det s.k. uttaget av fisk. Förutom begränsningar i fisket genom fastställande av total tillåten fångstmängd (Total Allowable Catch, TAC) och fiskekvoter innehåller den gemensamma fiskeripolitiken två andra viktiga styrmedel, nämligen tekniska bevarandeåtgärder och dimensionering av fiskeflottornas kapa- citet i relation till tillgängliga resurser. Tekniska bevarandeåtgärder syftar till att säkerställa att fisken ges möjlighet att fortplanta sig och att den fångas först när den är mest kommersiellt värdefull. Som exempel på tekniska bevarandeåtgärder kan nämnas minimimått på fisk, bifångstbe- stämmelser, fiskebegränsande åtgärder under vissa tider eller i vissa om- råden samt ökad selektivitet i redskapen. diskuteras ett förslag om revidering av tekniska åtgärder som framför allt syftar till bevarande av ungfisk samt att för- bättra fiskeredskapens selektivitet. Inom ramen för arbetet behandlas frågor om kassering av fångster och bifångster av skyddade arter, större maskstorlekar för vissa redskap, begränsning av antalet nätredskap vid fiske i , obligatoriskt selektionsfönster för släpredskap, anpassa- de minimimått för olika arter samt bestämmelser om tråd i olika redskap. Flera bestånd riskerar att överutnyttjas på grund av fiskeflottans överkapacitet. Ett styrmedel som används är att inom ramen för EG:s strukturpolitik minska överkapacitet av fiskeflottan genom de fleråriga utvecklingsprogrammen. Det fjärde utvecklingsprogrammet, som gäller 2001, antogs . I detta program precise- ras bl.a. vilka minskningar av kapaciteten som skall genomföras . Åtgärderna inriktas framför allt mot fisket på de bestånd som riskerar utfiskning eller är överfiskade. Medlemsländerna har inkommit med förslag till natio- nella program om hur åtgärderna skall genomföras. Beslut fattas enligt rådets beslut 97/413/EG av om mål och närmare bestämmelser för omstrukturering av gemen- skapens fiskerisektor fr.o.m. t.o.m. i syfte att uppnå jämvikt mellan resurserna och utnyttjandet av dessa. 6 Mellanstatliga organisationer på fiskets område Regeringens bedömning: skall aktivt verka för att mellan- statliga regionala fiskeriförvaltningar kommer till stånd i havsområden där sådana inte finns . Vidare skall verka för att miljö- hänsyn integreras i arbetet inom de mellanstatliga regionala fiskeor- ganisationerna. En effektiv förvaltning och en hållbar utveckling skall vara vägledande för internationella agerande. Skälen för regeringens bedömning: Arbetet med ett hållbart fiske bedrivs till stor del i mellanstatliga regionala organisationer med inrikt- ning på fiskeriförvaltning och miljöfrågor. Gemenskapens årliga för- handlingar om fiskekvoter och fördelning av tillgängliga resurser i , , och sker huvudsakligen genom överläggningar inom mellanstatliga regionala fiskeriförvaltningar, såsom för (IBSFC), Nordostatlantiska fiskeri- kommissionen (NEAFC), () och (). Beslut med betydelse för fisket kan fattas även i andra internationella sammanhang, t.ex. inom miljöområdet i samband med Östersjöarbetet, () samt . Flertalet av dessa mellanstatliga organisationer utgår från det vetenskapliga underlag som () utarbetar grundat på nationella undersök- nings- och forskningsresultat. Inom dessa organisationer och då framför allt inom FAO verkar för att fler mellanstatliga regionala fiskeriförvaltningar skall ska- pas. Härigenom ges grunden för att länderna skall kunna ta ett gemen- samt ansvar för att fisket i ett havsområde bedrivs på ett hållbart sätt. En sådan framtida fiskeriförvaltning bör beakta försiktighetsprincipen och integrera miljöfrågorna i sin verksamhet. skall därför aktivt verka för att integrera miljöhänsyn i dessa organisationers arbete. 6.1 Nordsjösamarbete Nordsjökonferenserna har länge varit ledande inom det internationella miljöarbetet. har fyra miljöministerkonferenser hållits om den miljön i , där det har fattats beslut om långtgående åtgärder som varit inriktade på att minska utsläppen av miljöfarliga ämnen från industrier, jordbruk och skogsbruk samt föroreningar från fartyg och oljeutvinning till havs. Vid den ministerkonferens med miljö- och fiskeministrar, som hölls inom ramen för Nordsjösamarbetet , behandlades frågan om ett förbättrat internationellt samarbete inom miljö- och fiskesektorerna. Vid konferensen antogs en politisk deklara- tion, Bergendeklarationen, som behandlar frågan om hur försiktighets- principen bör tillämpas i fiskeripolitiken i syfte att skapa ett mer långsik- tigt och ekonomiskt hållbart fiske. Genom deklarationen har, i det mellanstatliga fiskerisamarbetet, ekosystemansatsen införts. Detta innebär fortsatt integrering inom miljö- och fiskeriförvaltning ge- nom att verka för att ekosystemens övergripande struktur, integrering och funktion, produktivitet och biologisk mångfald bevaras samt att hänsyn tas till behov av skydd för akvatiska arter och deras miljöer. Bergendeklarationen innehåller förslag till åtgärder som syftar till att fisket skall hållas inom biologiskt säkra gränser, att överfiskade bestånd skall återuppbyggas till en biologiskt säker nivå, att fiskets bifångster och att kassering av fisk minimeras samt att miljöskyddet för viktiga lek- och uppväxtområden förbättras. Vidare fastslås att ett ekologiskt inriktat fiske som skall öka skyddet av däggdjur, sjöfåglar och bottenlevande djur och organismer skall utvecklas på . En uppföljning av Bergendeklarationen kommer att ske före den femte som hålls . Av särskilt intresse för är också den verksamhet som bedrivs av Nordostatlantiska , som reglerar fiskbestånden i Nordostatlantens östra del. Organisationen fastställer år- ligen kvoter för sill och kungsfisk. Laxfisket i regleras inom Nordatlantiska laxorganisatio- nen. Laxfisket bedrivs främst i kust- och älvområden och endast i ringa omfattning i havet. För svensk del omfattas och med tillrinnande vattendrag av de beslut som fattas inom organisationen. Ett mellanstatligt samarbete om skydd av havsmiljön i och Nordostatlanten bedrivs inom ramen för (OSPAR). Konventionen omfattar alla typer av föroreningar i den miljön. Parterna har uppmanats att värna om den biologiska mångfalden och de ekologiska processerna, bl.a. genom att upprätta skyddade habitatom- råden. 6.2 Östersjösamarbete Det arbete som bedrivs av för (IBSFC) är ur svenskt perspektiv mycket betydelsefullt. har haft till uppgift att förvalta fisktillgångarna i genom överenskommelser om gemensamma fiskeregler och nivåer för högsta tillåtna fångstmängd. En betydelsefull del i kommissionens arbete har varit att fastställandet av TAC och kvoter för fyra av de i kommersiellt mest värdefulla fiskarterna torsk, sill, skarpsill och lax. Den konvention som reglerar kommissionens arbete reviderades i samband med att staterna runt utvidgade sina fiskezoner och att gemenskapen tillträdde konventionen. lämnar rekommendationer om reglering av fisket, utrustning, metoder, minimimått för fisk som får landas, fredningstider och fredningsom- råden. har arbetat med bevarandet av den vilda Östersjölaxen, vilket utgör ett exempel på hur en regional fiske- riförvaltning kan arbeta för åtgärder som syftar till en god beståndsvård. En långsiktig aktionsplan antogs för att rädda den vilda Östersjölaxen och avser tiden t.o.m. . Vidare pågår inom fiskeri- kommissionen arbetet som syftar till att återuppbygga torskbeståndet i . Konventionen för skydd av den miljön i (HELCOM) trädde 1980. Den reviderades då även gemenskapen tillträdde som part. Konventionen skall genom ett nära regionalt samar- bete skydda miljö. Konventionen omfattar alla former av havsföroreningar. I samband med revideringen infördes be- grepp som försiktighetsprincipen, bästa tillgängliga teknik och bästa miljöpraxis. Kommissionen arbetar bl.a. med strategier och riktlinjer för ett hållbart nyttjande av naturresurserna, vilket även omfattar fiskets resurser. Inom ramen för de båda konventionerna har ett samarbete utvecklats. På nationell nivå finns ett samarbete som syftar till att utarbeta gemensamma svenska ställningstaganden som kan användas i arbetet i de båda konventionerna. Inom ramen för processen om framtid, den s.k. Visbyprocessen, har beslutats att en Agenda 21-plan skall utarbetas för hela inom sektorerna jordbruk, energi, fiske, skog, industri, turism och transport. Den del som berör fisket utarbetas av för . Arbetet omfattar allt fiske i Öster- sjöregionen, dvs. havsfiske, kustfiske och vattenbruk. Sektorernas förslag skall färdigställas och avsikten är att en gemensam Agenda 21-plan för hela skall kunna antas under som- maren 1998. skall uppläggning och utformning av arbetet diskuteras med miljöorganisationer och övriga intresseorganisa- tioner. 6.3 Nordiskt fiskerisamarbete Regeringens bedömning: I det nordiska samarbetet på fiskets område skall verka för att större vikt läggs vid bevarandefrågor, biolo- gisk mångfald och utveckling av Östersjösamarbetet. Skälen för regeringens bedömning: Det nordiska samarbetet inbe- griper , , , , , , och . Eftersom tre av de nordiska länderna nu omfattas av den gemen- samma fiskeripolitiken får denna stor betydelse för inriktningen av det nordiska fiskerisamarbetet. Mot den bakgrunden reformeras det nordiska samarbetet. Detta arbete kommer att drivas vidare inom fiskeområdet i syfte att effektivisera verksamheten och att finna områden som kan vara av gemensamt intresse för samtliga nordiska länder. Målsättningen för det nordiska fiskerisamarbetet är att bidra till ut- vecklingen av de nordiska ländernas fiskerinäringar och till ett hållbart och rationellt utnyttjande av de resurserna. Ett program för nor- diskt fiskerisamarbete för perioden 2000 har antagits. Samarbetet omfattar bl.a. det internationella miljöarbetet. Det stora informationsut- bytet, som kännetecknar det nordiska arbetet, är ett viktigt redskap för att säkra en balanserad utveckling av fisket. Av vikt är även det regionala fiskerisamarbetet i liksom i övrigt mellan och dess när- områden, exempelvis och . Budgeten för det nordiska fiskerisamarbetet var för 7,3 miljo- ner danska kronor (Dkr), varav en miljon avsåg den gemensamma fiske- och miljöstrategien, som antogs . Forskningen har haft en framträdande plats i det nordiska samarbetet. FoU-projekt, som ur ett svenskt perspektiv bedömts som särskilt ange- lägna, har varit forskning om Östersjölaxens lekvandring, M74-syndro- met och om utveckling av teknisk förvaltning av torskfisket i , t.ex. genom utveckling av selektiva torsktrålar. Under kommande ordförandeskap i det nordiska samarbetet bör insatserna fördjupas på angelägna områden, som t.ex. miljö- certifiering av fisk, biologisk mångfald och multilateralt arbete av bety- delse för fisket, bl.a. Övrigt nordiskt samarbete Ett nordiskt samarbete bedrivs av Nordiska Fiskares , som bildades . I miljösekretariatet ingår tio av yrkesfiskets orga- nisationer i , , , , , och . Organisationens syfte är att arbeta för bevarandet av en ren och produktiv marin miljö, där olika arter skall kunna beskattas på ett uthålligt och bärkraftigt sätt samt att informera om yrkesfiskarnas syn på och intresse för dessa frågor. , som flyttar mellan med- lemsorganisationerna, har till uppgift att samordna och koordinera arbetet. Sekretariatets verksamhet finansieras av medlemsorganisa- tionerna. samverkar med , som även har stött flera av miljösekretariets projekt. Nordiska Fiskares deltar aktivt i miljöfrågor. Bland de frågor som ägnats särskild uppmärksamhet kan nämnas utsläpp av miljöfarliga ämnen i havet, planerade norska provborrningar efter olja i , radioaktiva föroreningar i havet, avfallsdumpning, föroreningar vid brytning av bly- och zinkmalm på etc. Sek- retariatet deltar även i det nordiska arbetet om miljöcertifiering av fisk. I medverkade miljösekretariatet aktivt för att föra fram de intressen och åtgärder som fiskarena bedömer som angelägna. Aktuella åtgärder och intressen presenterades vid i samarbete med den sameuropeiska fiskeriorganisationen . 7 Hållbart fiske i Regeringens bedömning: Det svenska fisket skall bedrivas på ett hållbart sätt. Ett optimalt nyttjande av fiskbestånden skall nationellt uppnås genom att försiktighetsprincipen tillämpas och att den biolo- giska mångfalden säkerställs. Skälen för regeringens bedömning: Svenskt havsfiske bedrivs i och i . Värdemässigt är torsk den viktigaste arten. Efter torsk följer sill, nordhavsräka, havskräfta och lax. Det finns omkring 3 000 yrkesfiskare i landet, av vilka ca 300 ägnar sig åt insjöfiske. Den svenska fiskeflottan bestod av ca 2 500 fartyg med en sammanlagd motoreffekt på 270 000 kW och ett totalt ton- nage på . Huvuddelen av flottan utgörs av mindre kombina- tionsfartyg. Dessutom finns ungefär 50 trålare eller vadfartyg på mer än 30 m längd som är specialiserade på fiske på öppet vatten. Beredningsindustrin sysselsätter omkring 3 000 personer, av vilka drygt 1 500 arbetar i ca 40 företag med mer än 10 anställda. Ytterligare 500 personer är knutna till produktionen. Den totala sysselsättningen uppgår till ca 3 500 personer. I ett ekologiskt hållbart samhälle förenas tillväxt, välfärd och god mil- jö. Fisket är ett exempel på en ekonomisk verksamhet, vars välgång och överlevnad ytterst är beroende av god tillgång på fisk. För att nå detta skall det svenska fisket bedrivas på ett hållbart sätt. Ett optimalt nyttjan- de av fiskbestånden skall nationellt uppnås genom att den biologiska mångfalden säkerställs och att försiktighetsprincipen tillämpas. Miljöstörningar utgör ett allvarligt hot mot fisket. De minskar till- gången på de för fisket intressanta arterna och kan göra fisken mindre lämplig som livsmedel. En angelägen uppgift är att bevara eller återställa goda miljöförhållanden i hav, sjöar och vattendrag. I kustområdena och hela egentliga är övergödningen ett allvarligt hot mot fiskbe- stånden. Ett annat hot är de miljögifter som släpps ut och kan ge effekter såsom t.ex. reproduktionsstörningar samt att fisk och skaldjur blir olämp- liga som föda. I sötvatten är försurning, som kan medföra urlakning av metaller som kvicksilver och aluminium, det allvarligaste hotet. Följden av detta blir att ekosystemen förändras och att känsliga arter eller stam- mar kan slås ut. Utbyggnaden av vattenkraften är ytterligare en åtgärd som mycket kraftigt påverkat den biologiska mångfalden i vattendrag. Det är av stor att övergödning och utsläpp av miljögifter och försurande ämnen begränsas. Dessa åtgärder görs dels nationellt dels genom interna- tionellt arbete. Regeringens målsättning är att skall vara en på- drivande kraft och ett föregångsland för en hållbar utveckling i dessa hänseenden. De främsta oönskade effekter som orsakas av yrkesfisket är icke av- sedda bifångster och skador på havsbottnar. För stora uttag av fisk i kom- bination med den syrebrist som orsakats av övergödningen, har medfört att torsk i minskat drastiskt. Vid bottentrålning efter kräftdjur och fisk kan skador på havsbotten uppkomma, som t.ex skador på eko- systemen i s.k. mjukbottensamhällen. Mindre uppmärksammat är i vilken utsträckning bottentrålning påverkar det kulturarvet t.ex. i form av lämningar efter äldre skeppsvrak eller andra fasta fornlämningar. Fritidsfisket, som har både ett rekreativt och ekonomiskt värde, är av stor omfattning i . beräknas ca 2,2 miljoner män- niskor ha fiskat . Den totala fångsten uppges till ca , varav ungefär två tredjedelar fångades av sportfiskare. Den resterande tredjedelen fångades av landets ca 500 000 husbehovsfiskare, i huvudsak nätfiskare. Även fritidsfisket kan ge upphov till olika slags miljöeffekter dels sådana som är unika för fritidsfisket, dels sådana som är mer eller mindre gemensamma för allt friluftsliv. Ett högt fisketryck kan förekomma i vissa vatten. Omkring 1 000 personer är sysselsatta inom vattenbruk. Det svenska vattenbrukets produktion uppgick till ca , varav ca fisk och blötdjur och kräftdjur. Den i särklass viktigaste arten i det svenska vattenbruket utgörs av od- ling av regnbågslax, som svarar för .