prop · GL031D16 · 1998-01-01 00:00:00 — För att inte normala variationer av examinationen inom olika ämnesområden i alltför stor utsträckning skall påverka möjligheterna att nå målen föreslås dessa avse de fyra stora vetenskapsområden som regeringen har föreslagit för resurstilldelning i propositionen Hög- skolans ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141), nämligen humanistisk-samhällsveten- skapligt vetenskapsområde (inkluderande teologisk, juridisk och filosofisk fakultet), medicinskt (inkluderande odontologisk och farmaceutisk fakultet), naturvetenskapligt respektive tekniskt vetenskaps- område. I nämnda proposition föreslås att de nya reglerna för resurstilldelningen skall träda i kraft . Till dess bör examinationsmålen gälla motsvarande grupper av fakulteter. Forskarutbildningen omfattar vid heltidsstudier . Många doktorander bedriver dock studierna på mindre än heltid. Målen bör därför anges i form av det lägsta antal doktorsexamina som bör avläggas än . Regeringen föreslår därför att examensmål anges för två på varandra följande treårs- perioder. Varje lärosäte som har rätt att utfärda doktorsexamen skall ges mål för examinationen inom varje vetenskapsområde som anvisas resurser för forskning och forskarutbildning. lantbruks- universitet skall dock ges ett samlat examensmål. Licentiatexamen bör vid beräkningen av examinationen räknas som en halv doktorsexamen; om doktoranden därefter även tar en doktorsexamen räknas den som ytterligare en halv doktorsexamen. Det bör understrykas att målen givetvis inte skall ange en övre utan en undre gräns för examinationen. Som angivits överstiger ju det verkliga behovet av forskarutbildade de examensmål som regeringen anser det realistiskt att ställa upp. Regeringen föreslår vidare att treårsperioderna skall sammanfalla med de allmänna budgetperioderna inom statsförvaltningen. Examensmålen skall preciseras efter samråd med respektive universitet eller högskola och skall fastställas i det regleringsbrev som avser i en treårsperiod. Ändringar skall dock kunna ske . De första målen bör gälla för 1997-1999, även om nu inte kan påverkas och trots att den hittillsvarande fakultetsindelningen lever kvar ännu . Forskarutbildningens längd gör att en ökad antagning av doktorander inte kan ge någon påtagligt höjd examination förrän . Lärosätena kan dock öka examinationen genom att vidta åtgärder för att examinationsfrekvensen skall förbättras bland de redan antagna doktoranderna. Följande preliminära mål (inklusive licentiatexamina) bör gälla för examinationen i forskarutbildningen respektive 2000-2002 för de olika vetenskapsområdena, totalt för landet, med undantag för . Som en planeringsförut- sättning anges även mål . PRELIMINÄRA EXAMENSMÅL (INKL. VETENSKAPSOMRÅDE ANTAL EXAMINA UNDER PERIODEN (EXKL. SLU) UTFA LL PRELIMINÄRA MÅL 93/94 - 95/96 1997- 1999 2000- 2002 2003- 2005 Humanistisk- samhällsvetenskapli gt 110 8 1154 1445 1526 Medicinskt 157 4 1693 1979 2075 Naturvetenskapligt 981 1172 1477 1530 Tekniskt 123 8 1640 2038 2120 RIKET TOTALT (inkl. SLU) 516 7 5949 7285 7592 Dessa mål baseras på den bedömning som kan göras av lärosätenas samlade kapacitet inom forskarutbild- ningen och av det förväntade nationella behovet av forskarutbildade inom olika delar av samhället. Varje lärosäte kommer att få lämna förslag till egna mål. Innan slutliga examensmål sätts för varje lärosäte, kommer regeringen således att samråda med lärosätena och därutöver göra dels en ytterligare bedömning av varje lärosätes kapacitet, dels en mer noggrann analys av det förväntade behovet av forskarutbildade. De slutliga målen för varje lärosäte, uppdelade på veten- skapsområden, för kommer att anges i regleringsbrev för , liksom preliminära mål, uppdelade på lärosäten och vetenskapsområden, för . Regeringen kan även i regleringsbrev komma att ange ämnesområden av nationellt intresse där forskarutbildning skall bedrivas. Särskilda områden där antalet doktorer bör öka och som därför bör prioriteras av lärosätet kan också anges. Styrelsen för en högskola har möjlighet att överföra högst av en anslagspost för en fakultet till övriga fakulteter. På samma sätt bör det finnas en möjlighet till justeringar av examensmålen mellan vetenskapsområdena efter lokala överväganden. Styrelsen bör därför få överföra högst av ett angivet mål för ett vetenskapsområde till övriga områden. Forskarutbildning bedrivs i allt större utsträckning vid de mindre och medelstora högskolorna. Doktoranderna är i dessa fall antagna av och examineras vid ett universitet (eller en enskild högskola med rätt att utfärda doktorsexamen) men de finansieras oftast av den högskola där de i praktiken bedriver merparten av sina studier. Regeringen har i propositionen Högskolans ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141) föreslagit att en mindre eller medelstor högskola skall kunna ansöka hos om att få ett eller flera vetenskaps- områden och därmed få rätt att själv utfärda doktors- examen inom dessa områden. Mindre och medelstora högskolor som får sådan rätt kommer att ges egna mål för examinationen i forskarutbildningen. För att garantera en viss miniminivå för studiefinansieringen vid lärosätena kommer regeringen, liksom , att ange den minsta andel av anslagsposten för varje fakultet som skall avsättas för studiefinan- siering i forskarutbildningen. Motsvarande bör gälla för varje vetenskapsområde, när dessa införs. Andelen kvinnor inom forskarutbildningen skiljer sig mellan olika vetenskapsområden, men utvecklingen går mot ökad jämställdhet. Andelen kvinnor bland de nyantagna har ökat successivt från , till . Även andelen kvinnor bland nyexaminerade doktorer har ökat och uppgick år . I avsnitt 5.4.3 anges preliminära rekryteringsmål för könsfördelningen bland nyrekryterade professorer vid universitet och högskolor. Sådana rekryteringsmål är ägnade att verka pådrivande för jämställdhetsarbetet på alla nivåer inom högskolan. Regeringen avser att noga följa utvecklingen av andelen kvinnor bland nyantagna respektive examinerade i forskarutbildningen inom samtliga fyra vetenskapsområden. De examensmål för forskarutbildningen som regeringen avser att införa är ägnade att ge incitament till en effektivisering av forskarutbildningen och bör ge en god bild av den förväntade examinationen inom de olika vetenskapsområdena. Om behovet av doktorer och licentiater inom ett vetenskapsområde skulle visa sig i alltför hög grad överstiga examensmålet, kan en omför- delning av resurser till detta område bli aktuell. De resurser som behövs för en doktorand kan då schablon- mässigt beräknas till en anställning som doktorand (tidigare doktorandtjänst - se avsnitt 5.5.7), kurser och handledning motsvarande av en anställning som lektor eller professor samt lokaler och övriga resurser. Kostnaderna för en doktorand, med dagens genomsnitts- löner, blir därmed totalt . Kravet på examinationsfrekvens i utbildningen bör sättas till . Kostnaden för en ytterligare doktorsexamen blir därmed densamma som för högst forskarstudier eller . Inom kliniska och experimentella ämnen kan dock denna kostnad bli väsentligt större, om det ökade antalet doktorander kräver exempelvis nya laboratorier. 5.5.5 Examination och resurser Regeringens bedömning: Graden av måluppfyllelse för examinationen i forskarutbildningen inom ett veten- skapsområde vid ett lärosäte bör utgöra ett underlag för statsmakternas beslut om resurser för forskning och forskarutbildning. Utredningsförslag: I betänkandet Studiefinansiering och examina i forskarutbildningen berörs systemet för resurstilldelning bara indirekt, i samband med förslaget om examensmål. Utredningen för uppföljning av högskolereform () anför i sitt betänkande Reform och förändring att ett resurstilldelningssystem liknande det för grundutbildningen bör kunna utformas för forskarutbildningen. Remissinstanserna: Endast ett fåtal instanser tar upp frågan. I sina yttranden över Studiefinansiering och examina i forskarutbildningen tillstyrker , och att resurserna till forskarutbildningen prestations- relateras. Skälen för regeringens bedömning: Det är viktigt att skapa incitament för lärosätena och fakultets- nämnderna att öka examinationen inom forskarutbild- ningen. Enligt regeringens bedömning kommer de examensmål inom forskarutbildningen som föreslås i avsnitt 5.5.4 att utgöra sådana incitament. Statsmakternas uppföljning av hur examensmålen uppfylls är av största vikt. Denna uppföljning bör naturligtvis inspirera till en intern uppföljning vid varje lärosäte. Det finns ingen direkt koppling mellan å ena sidan resurstilldelningen för forskning och forskarutbild- ning och å andra sidan lärosätenas resultat. Med anledning av propositionen Utbildning och forskning; kvalitet och konkurrenskraft (prop. 1993/94:177, bet. 1993/94:UbU12, rskr. 1993/94:399) beslutade att fördela av fakultetsanslagen i förhållande till examinationen inom forskarutbildningen fr.o.m. /96. I budgetpropositionen /96 (prop. 1994/95:100, bil. 9, bet. 1994/95:UbU15, rskr. 1994/95:353) anfördes emellertid att en sådan koppling skulle medföra en omfördelning av resurser mellan lärosätena, som kunde få negativa konsekvenser för vissa fakulteter som tillkommit . Regeringen föreslog därför att systemet inte skulle införas men anmälde sin avsikt att noga överväga alternativa möjligheter att tilldela resurser för forskning och forskarutbildning på ett sådant sätt att det bidrar till en ökning av antalet avlagda forskarexamina. beslutade enligt regeringens förslag. Flera fakultetsnämnder vid olika lärosäten har interna, prestationsrelaterade resurstilldelningssystem, som synes fungera bra och leda till ökad examination. Regeringen anser att en viss, mindre del av anslags- posterna för forskning och forskarutbildning inom de olika vetenskapsområdena nu bör kunna göras beroende av examinationen inom forskarutbildningen. Härigenom premieras god måluppfyllelse och lärosätena ges ett tydligt incitament att effektivisera forskarutbildningen och öka examinationen. Bristande måluppfyllelse kommer dock inte att medföra omfördelningar av resurser mellan lärosätena. Om examensmålet för ett vetenskapsområde vid ett lärosäte inte skulle uppnås och statsmakternas uppdrag således inte har utförts, kommer lärosätet att ges tillfälle att yttra sig över måluppfyllelsen. Efter detta samråd kan regeringen antingen besluta att inte vidta någon åtgärd eller också föreslå att lärosätets anslag för forskning och forskarutbildning skall minskas för kommande budgetår. Det kan även bli aktuellt att sänka målet för kommande treårsperioder. Det är självklart positivt om lärosätena överträffar sina mål. Om så sker, kommer lärosätena dock inte automatiskt att ges ytterligare anslag, men examinationens storlek kommer att ingå i underlaget för statsmakternas prioriteringar inför kommande år. När det gäller resurser för forskning och forskar- utbildning vid respektive Stiftelsen , som drivs i privaträttsliga former genom stiftelser och bolag, följer den ekonomiska regleringen i förhållande till staten föreskrifter som preciseras genom avtal. En övergripande målsättning i avtalen är att staten skall ge ersättning för prestationer och beräkna andra anslag för dessa högskolor på samma sätt och efter samma grunder som gäller för universitet och högskolor under statligt huvudmannaskap. Regeringens bedömning: Till forskarutbildning bör endast få antas studenter som är behöriga och lämpade, som kan erbjudas handledning och som har studiefinan- siering enligt något av följande två alternativ. Studenten får anställning som doktorand eller beviljas utbildningsbidrag. Studenten har någon annan form av studie- finansiering. Studenten får i detta fall antas bara om fakultetsnämnden, eller det organ till vilket antagningsbeslut har delegerats, bedömer att studenten kommer att ha sin försörjning säkrad under hela utbildningen och kan ägna en så stor andel av sin tid åt doktorandstudierna att dessa kan slutföras . bör få i uppdrag att följa upp och utvärdera antagningarna enligt alternativ 2. Rapporter: Flera rapporter, t.ex. RRV:s Samhälls- vetenskaplig forskarutbildning och Forskarutbildningen inom det språkvetenskapliga området, har konstaterat att högskoleförordningens bestämmelse att doktorander skall erbjudas "godtagbara villkor" tolkas på ett mycket varierande sätt vid olika fakulteter, särskilt vad gäller studiefinansieringen. I dessa rapporter framhålls att effektiviteten och därmed även examinationen bör kunna öka om antalet doktorander anpassas till resurserna för studiefinan- siering, handledning m.m. och det understryks att forskarutbildningen bör vara en väl planerad utbildning för detta mindre antal doktorander. Skälen för regeringens bedömning: I såväl som forskningspropositioner (prop. 1986/87:80 och prop. 1989/90:90) betonades vikten av god studiefinansiering för doktoranderna. infördes i högskoleförordningen regeln (nuvarande 10 kap. 1 §) att endast det antal doktorander får antas som kan erbjudas godtagbara villkor i fråga om handledning och studievillkor i övrigt, samt att fakultets- nämnden får besluta om begränsningar i antagningen. Denna regel efterlevs inte alltid och det finns institutioner där varje behörig student som söker till forskarutbildningen antas, oberoende av de ekonomiska studievillkor som kan erbjudas. Doktorandernas och handledarnas tid liksom övriga resurser inom forskarutbildningen bör utnyttjas effektivt. Det är också önskvärt att studieavbrotten blir färre. Handledning och övriga resurser bör därför koncentreras till de doktorander som bedöms vara bäst lämpade för forskarutbildning och som kan erbjudas godtagbara studievillkor. Ett av de viktigaste av dessa studievillkor är utan tvekan tillgången till studie- finansiering. Regeringen anser därför att reglerna på denna punkt bör ges ett tydligare och mer precist innehåll. En student som antas skall givetvis även i fortsätt- ningen, utöver att uppfylla kraven på allmän (grund- läggande) och särskild behörighet, ha sådan förmåga i övrigt som behövs för att klara forskarutbildningen. Därutöver bör gälla att endast den får antas som kan erbjudas handledning och som har studiefinansiering enligt något av följande två alternativ. Studenten får anställning som doktorand (tidigare doktorandtjänst - se avsnitt 5.5.7) eller beviljas utbild- ningsbidrag. Som framgår av avsnitt 5.5.7 kan anställning som doktorand bara avse arbete på heltid, och utbildningsbidrag bör beviljas med av fullt bidrag. Studenten har någon annan form av studiefinansiering. Studenten får i detta fall antas bara om fakultetsnämnden (eller det organ till vilket antagningsbeslut har delegerats) bedömer att studenten kommer att ha sin försörjning säkrad under hela utbild- ningen och kan ägna en så stor andel av sin tid åt doktorandstudierna att dessa kan slutföras . Antagning enligt alternativ 1 bör ske som anställning som doktorand, respektive beviljande av utbildningsbidrag. Alternativ 2 avser t.ex. högskoleadjunkter samt anställda inom sjukvården och näringslivet (se vidare avsnitt 5.5.7). Doktorander av detta slag kan således utgöra ett väsentligt inslag i högskolans samverkan med det övriga samhället, den s.k. tredje uppgiften. bör få i uppdrag att följa upp och utvärdera antagningarna enligt alternativ 2. Vid urval mellan sökande som uppfyller ovanstående krav skall de mest lämpade väljas. I det sällsynta undantagsfall, då en person har ett färdigt avhandlingsmanuskript och i övrigt uppfyller kraven för avläggande av doktorsexamen, bör det vara möjligt för den sökande att få manuskriptet bedömt. (eller det organ till vilket antagningsbeslut har delegerats) kan då, efter bl.a. denna bedömning, välja att tillämpa alternativ 2 och anta den sökande som doktorand i direkt anslutning till disputationen. De olika formerna av studiefinansiering behandlas närmare i avsnitt 5.5.7. Doktorander kan under utbildningens gång byta studiefinansieringsform. Den doktorand som inlett studierna med finansiering enligt alternativ 2 och sedan anställs som doktorand eller får utbildningsbidrag skall naturligtvis fortsätta enligt sin studieplan men då på heltid eller av heltid. Den maximala tiden för innehav av anställningen/bidraget skall dock förkortas motsvarande den nettostudietid som förflutit fram till tillträdet av anställningen/bidraget. Med netto- studietid avses den tid som en doktorand enligt uppgift från lärosätet ägnar åt studierna; studier på halvtid motsvarar således nettostudietid (brutto- studietiden är ). Denna begränsning av antagningen till doktorander med adekvat studiefinansiering kommer att medföra omställningsproblem för vissa fakulteter och institutioner. En koncentration av resurser för studie- finansiering och handledning samt av övriga resurser till de studenter som bedöms mest lämpade att genomföra studierna främjar dock, enligt statistik och erfarenhet, en effektiviserad utbildning och ökad examination. Omsorgsfullt utvalda doktorander som har sin försör- jning ordnad och som med stöd av god handledning kan ägna sig åt studierna på heltid (eller minst halvtid) medför dessutom sannolikt en vitalisering av institu- tionernas forskning och hela arbete. Doktorander från länder utanför och EU Antalet utländska medborgare bland doktoranderna har fördubblats . Enligt statistik hade 2 560, eller , av doktoranderna utländskt medborgarskap. Av dessa kom 570 från och 609 från övriga (inklusive ). Sammanlagt 741 doktorander kom från , varav 475 från . Medicinsk fakultet hade flest utländska doktorander, följd av teknisk fakultet. Från studenthåll har ett flertal gånger framhållits risken av att ett stort antal utländska doktorander, som kommer till enbart för studierna och återvänder till hemlandet efter examen, gör att resurserna för övriga doktorander kan bli otillräckliga. Inom EU och finns det avtal om student- rörlighet. När det gäller övriga länder finns det också överenskommelser direkt mellan lärosäten. Internationellt utbyte inom forskningen är naturligtvis viktigt och ömsesidigt berikande. En person som erhållit forskarutbildning vid ett svenskt universitet behåller dessutom ofta goda kontakter med även efter utbildningen. Det kan dock inte uteslutas att det generösa utbildningssystemet i , med kostnadsfri forskarutbildning även i mycket resurskrävande ämnen och goda möjligheter till studiefinansiering, kan komma att utnyttjas i alltför stor utsträckning. Regeringen avser att ge i uppdrag att närmare utreda dessa frågor. Regeringens bedömning: Anställning som doktorand bör liksom nu avse arbete på heltid. av arbetstiden bör dock avse den egna forskar- utbildningen. Utbildningsbidrag bör inte få lämnas med del av bidrag som understiger . En doktorand som har utbildningsbidrag bör erbjudas anställning som doktorand senast när återstår av studierna enligt den individuella studieplanen. Under utgiftsområde 15 finns följande förslag med avseende på forskarutbildningen. Studiemedel får lämnas till en doktorand för forskar- utbildning endast om följande två villkor är uppfyllda. Det sammanlagda antalet år med studiemedel inom grundutbildning och forskarutbildning överskrider inte det högsta antal år, dvs. , som studiemedel utan särskilda skäl får lämnas. Doktoranden är inte och har inte varit anställd som doktorand samt innehar inte och har inte innehaft utbildningsbidrag. Skälen för förslaget lämnas i detta avsnitt. Skälen för regeringens bedömning och förslag: I det följande beskrivs de olika formerna för studiefinansiering inom forskarutbildningen. Anställning som doktorand (tidigare doktorandtjänst) och utbildningsbidrag kan finansieras på olika sätt - över fakultetsanslag, med forskningsrådsmedel eller med övriga externa medel. Antalet forskarstuderande med anställning som doktorand var över 6 000 av totalt cirka 16 000 registrerade (med aktivitetsgrad). Det finns emellertid många andra försörjningssätt. Nästan 3 000 forskarstuderande hade någon form av tjänst inom högskolan, 1 850 hade studiemedel eller stipendier och 1 260 hade utbildningsbidrag. Övriga 3 850 doktorander hade ett arbete med forskningsanknytning eller annan typ av försörjning. Utbildningsbidrag och anställning som doktorand skall konstateras att tjänstebegreppet successivt har tagits bort i olika författningar. I de regler som gäller för offentliga universitet och högskolor har detta begrepp dock funnits kvar. I propositionen Högskolans ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141) ersattes begreppet tjänst i princip av ordet anställning. Doktorandtjänst benämns därför nu anställning som doktorand. Anställning som doktorand är alltid en heltidsanställning. I de flesta avseenden är detta den bästa formen av studiefinansiering. Den är dock dyr för statsmakterna och lärosätena. Utbildningsbidragen återinfördes som en tillfällig åtgärd i avvaktan på ett nytt system för studiefinansieringen inom forskarutbildningen. Enligt regeringens mening bör det fortsatt vara möjligt för lärosätena att använda utbildningsbidrag som studiefinansieringsform men vissa begränsningar bör införas. En doktorand med utbildningsbidrag skall ha rätt att få anställning som doktorand under minst i en utbildning som enligt doktorandens individuella studieplan syftar till doktorsexamen. Denna rätt skall dock inte gälla om fakultetsnämnden beslutar att studiefinansieringen skall avbrytas (se även avsnitt 5.5.8). En sådan kombination av utbildningsbidrag och anställning som doktorand innebär att doktoranden under den avslutande delen av studietiden blir berättigad till de sociala förmåner som en anställning ger. Doktoranden kommer genom anställningen också att uppfylla det arbetsvillkor som finns för rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen efter utbild- ningen. Utbildningsbidraget ger underlag för allmän tjänstepension (ATP) och kan förlängas upp till (på lärosätets bekostnad) vid föräldraledighet och sjukdom. Arbetsskadeskyddet för studenter, inklusive doktorander som inte har anställning, är i allmänhet bristfälligt. I uppdraget till en särskild utredare som regeringen tillkallat (dir. 1997:91) för att göra en översyn av arbetsskadeförsäkringen ingår därför att se över detta skydd. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag . En i högskoleförordningen reglerad koppling av bidrag och anställning av det slag som beskrivits ovan ger således avsevärda fördelar från doktorandernas synpunkt jämfört med dagens utbildningsbidrag. bevaras en betydande flexibilitet för lärosätena eftersom proportionerna mellan bidrag och anställning kan variera inom angivna gränser, beroende på lokala behov och förutsättningar. En fakultetsnämnd kan självfallet också, liksom , välja att inte använda utbildningsbidrag över huvud taget utan ge samtliga doktorander anställning som doktorand redan från början av forskarutbildningen. Utbildningsbidrag kan splittras upp i små delar. Med hänsyn till vad som ovan framhållits om vikten av att doktoranderna kan koncentrera sig på sina studier avser regeringen att införa en bestämmelse om att utbildningsbidraget inte får lämnas med del av bidrag understigande . I de fall där doktorander har sådant reducerat bidrag bör det normalt kompletteras med anställning som assistent. Motiveringen härför är för det första att arbete inom grundutbildning och administration är berikande för doktoranderna, så länge det inte blir alltför omfattande. För det andra innebär gällande kollektivavtal att assistenter får rätt till samma sociala avtalsförmåner som andra anställda i den mån anställningen omfattar av heltid. har en doktorand rätt att behålla sitt utbildningsbidrag vid bl.a. ledighet i samma omfattning som enligt 4 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring gäller för rätt till föräldrapenningförmåner. Denna rätt skall självfallet fortsätta att gälla. Därtill bör doktoranden, på egen begäran och för högst i taget, kunna få sitt utbildningsbidrag reducerat till av helt bidrag under förutsättning av att resterande tid används för vård av barn tills barnet fyllt .