prop · GL031D24 · 1998-01-01 00:00:00 — Delar av verksamheten är händelsestyrd och påverkas av arbetet inom EU och internationellt, bl.a. vad gäller om ömsesidigt godtagande av provningar och certifieringar mellan EU och tredje land samt den förestående utvidgningen av EU:s medlemskrets. Samarbetet med andra myndigheter har upparbetats och behovet av informationsinsatser har därmed kunnat trappats ned vad gäller arbetet med nationella kontroll- ordningar. Grundläggande principer för systemets funktion har lagts fast. Arbetsinsatsen med anmälan av organ för fullgörande av tekniska kontrolluppgifter enligt EG-rättsakter (anmälda organ) har kunnat minska. Å andra sidan medför de av EU nu framförhandlade MRA-avtalen nya arbetsuppgifter. Arbetet med avveckling av riksprovplatssystemet har varit en framträdande uppgift för SWEDAC. Av den särskilda rapportering som lämnas till regeringen framgår att det nu finns anledning att slopa riksprovplatsavgiften och det avsnitt i lagstiftningen som berör riksprovplatserna. Det återstår emellertid några områden där kontroll-ordningarna ännu upprätthålls i monopolsystem. Exempel finns inom sektorerna sjösäkerhet, periodisk fordonskontroll, jordbruk och livsmedel samt miljö. Det finns nio myndigheter som föreskriver om kontroll vid organ i monopolställning. Vad gäller arbetet med samordning av marknadskontrollen återstår mycket att göra, såväl på det nationella som internationella planet, innan målet kan betraktas som uppfyllt. Området är relativt sett nytt i och under utveckling. SWEDAC redovisar utvecklingen inom området till regeringen. En särskild handbok är under utarbetande till stöd för myndigheterna. Det svenska sättet att ta sig an frågan om marknadskontroll har rönt positiv uppmärksamhet inom EU. Området berörs i för den inre marknaden. Regelverk inom den legala mättekniken har i stort sett kunnat införas på ett behovsanpassat sätt. Många bestämmelser har EU-rättslig bakgrund. SWEDAC deltar i arbetet med ett ramdirektiv enligt nya metoden för att ersätta ett 20-tal föråldrade direktiv. Marknadskontrollen inom området har resulterat i 450 ärenden. en fjärdedel av de kontrollerade vågarna uppfyllde inte de krav som finns på bl.a. typgodkännande och periodisk verifiering. Av genomströmnings-mätarna var det som hade brister i något avseende. SWEDAC:s insats har resulterat i en första kartläggning av tillståndet på marknaden. Dessutom har marknaden rensats från ett antal otillåtna mätdon (t.ex. ej typgodkända vågar och mätare), påträffade mätdon har verifierats och ett antal industriföretag har sett över sina förpackningsrutiner. SWEDAC:s uppgifter inom ädelmetallkontrollen är av administrativ och över-prövningskaraktär. Dessa omfattar samråd med RRV vad gäller fastställande av avgifter för registrering av namnstämplar, omfattar tillsyn av SP inom området samt att företräda i internationella sammanhang. Någon marknadskontroll bedrivs inte på området vid sidan av polisiära ingripanden och brottsutredningar. Inom uppdragsverksamheten har SWEDAC ackrediterat närmare 3 000 organ i för olika uppgifter. Antalet anmälda organ är nu 15 stycken med uppgifter inom drygt 20 direktiv. Regeringens bedömning med anledning av revisionens iakttagelser bedömer att årsredovisningen i allt väsentligt är rättvisande. Lagändringar Ändringar föreslås i lagen (1986:985) om handel med ädelmetallarbeten och lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. Lagstiftningsfrågorna behandlas i det följande. Lagförslagen finns i avsnitt 2. Vissa lagstiftningsfrågor Ädelmetallkontroll pågår arbete med ett EU-direktiv om ädelmetallarbeten enligt nya metoden baserat på förslag från (ETG nr C 318, 25.11.93, s 5 och ändrad version (EGT nr C 209, 29.7.94, s 4) för att harmonisera gemenskaps-lagstiftningen. I avsaknad av en harmoniserad gemenskapslagstiftning tillämpas artiklarna 30-36 i EG-fördraget angående varors fria rörlighet, såsom den definierats av domstolens rättspraxis (särskilt i mål 220/81 , 1982, s. 2349 och i mål C-293/93 Houtwipper, 1994, s. I-4249) på nationella åtgärder som syftar till att reglera saluförandet av ädelmetallarbeten. Direktivförslaget innebär bl.a. att nationella märkningar, tex kattfoten som ger en nationell spårbarhet, skall upphöra och ersättas med e - märkning, som står för mängduppgift, tillsammans med uppgift om finhalt. Viss harmonisering finns redan i praktiken genom den s.k. (Konventionen om kontroll och märkning av arbeten av ädel metall av ), som f.n. genomgår revidering, med signatärer inom och utanför EU. Svenska bestämmelser för tillämpning av konventionen finns i förordningen (1975:49) om gemensam kontrollstämpel m.m. för arbeten av guld, silver och platina. Konventionen har emellertid inte signerats av samtliga EU:s medlemsländer och accepteras därför inte av EU- kommissionen som en harmonisering inom området. Ädelmetallföremål som märkts enligt konventionen behöver inte genomgå ytterligare provning eller märkning vid handel mellan anslutningsländerna. är depositarie för konventionen och innehar f.n. ordförandeposten. Kommissionen anser att nationella bestämmelser om stämpling av ädelmetallarbeten, för att vara förenliga med artiklarna 30-36, måste ha en klausul om ömsesidigt erkännande, så att stämplar från ett annat EES-land under vissa förutsättningar likställs med nationella stämplar. En undersökning har genomförts av kommissionen hos berörda myndigheter i medlemsstaterna. Majoriteten av medlemsstaterna har redan ändrat sina bestämmelser på så sätt att en klausul om ömsesidigt erkännande införts för att arbeten som tillverkats och stämplats lagligt i en annan medlemsstat skall accepteras på det egna territoriet. Medlemsstater som inte anpassat sin nationella lagstiftning i detta avseende kan bli föremål för s.k. överträdelseförfarande. Enligt lagen (1986:985) om handel med ädelmetallarbeten gäller att utländska tillverkare eller importörer vid yrkesmässig export av ädelmetallföremål till endera skall låta registrera sina namnstämplar i eller låta genomföra tredjepartskontroll hos (), som då sätter på den s.k. kattfoten. Lagen gäller inte sådana arbeten som är avsedda uteslutande för medicinskt, vetenskaplig eller industriell användning eller uppenbarligen har antikvariskt värde. Beträffande föremål av silver är stämpling frivillig. Speciella regler finns för import från av ädelmetallvaror, som är avsedda att förevisas såsom prover eller utställningsföremål och därefter återutföras, enligt kungörelsen (1962:25) om överenskommelse mellan och rörande införsel och återutförsel av ädelmetallvaruprover. SP har ett legalt monopol vad gäller tredjepartskontrollen, men systemet ger också tillverkaren/importören möjlighet att själv sätta på finhaltsstämpel och namnstämpel utan efterkontroll av SP. Detta förutsätter dock att namnstämpeln är registrerad hos SP, vilket görs mot avgift. Registreringsavgifterna uppgår till totalt ca . och utgör ersättning till SP för registerhållningen. Det svenska kravet på registrering av namnstämplar, som finns för att kunna spåra tillverkaren/importören, eller tredjepartskontroll hos SP står i konflikt med artiklarna 30-36 i EG-fördraget angående varors fria rörlighet samt nämnda rättsfall i domstolen på det sättet att ytterligare åtgärder krävs för marknadsföring i av importvaror som kontrollstämplats i annat land. Om lagstiftningen i importlandet kräver att stämplarna anbringas av tredje part, kan försäljningen inte förbjudas om importvarorna stämplats på ett motsvarande och godtagbart sätt av tredje part i exportlandet. Det ligger på de nationella domstolarna att avgöra om överensstämmelse föreligger mellan informationen i stämplarna. För att åstadkomma en fri varurörlighet behöver därför märkningar och kontrollordningar från andra EU-länder jämställas med den svenska om vissa förutsättningar är uppfyllda. Detta bör genomföras omgående. I en av SWEDAC upprättad promemoria har med detta syfte föreslagits att i 8 § lagen om handel med ädelmetallarbeten införs ett tredje stycke av innebörd att med svensk kontrollstämpel (kattfoten) skall jämställas kontrollstämpel från ett kontrollorgan i något annat EES-land, om organet är kompetent och oberoende. I promemorian framhålls att frågan om ett visst utländskt organs kompetens och oberoende får bedömas i det enskilda fallet av tillsynsmyndigheten. I de flesta EES-länderna finns officiellt erkända kontrollorgan, i allmänhet statliga, med uppgift att göra stämpling av ädelmetallarbeten. Många av organen deltar i samarbetet inom den tidigare nämnda konventionen och många av de organ vars kontrollstämplar kan bli aktuella att godta är därför redan väl kända av svenska tillsynsorgan. Intressenter i frågan, bl.a. , (ädelmetallkontrollen) och branschorganisationen, har beretts tillfälle att framföra synpunkter på SWEDAC:s förslag vid ett möte . Därvid framkom enighet om att införa ett tillägg i lagen av nu föreslagen lydelse. Synpunkter framfördes därutöver vad gäller registerhållning av utländska kontrollstämplar för att tillgodose kravet på spårbarhet samt att guld med finhalt lägre än 14 karat även ska anses som ädelmetall i lagens mening. Dessa frågeställningar berörs emellertid inte i Houtwipperfallet. Ett förslag till lagändring läggs nu fram för , se avsnitt 2.2. Ändringen föreslås träda i kraft . Förslagets innebörd är sådan att Lagrådets yttrande skulle sakna betydelse. Någon författningskommentar utöver det redan sagda synes inte vara nödvändig. Den ändring som föreslås har som syfte att bringa svensk rätt i överensstämmelse med EG-rätten som den kommit till uttryck i Houtwippermålet. Det finns emellertid anledning att se över den svenska ädelmetallkontrollen i vissa andra avseenden. Regeringen avser att uppdra åt SWEDAC att göra denna översyn. Överenskommelsen med om införsel och återutförsel av ädelmetallprover torde numera sakna betydelse genom medlemskap i och bör enligt regeringens mening sägas upp. Innan så sker kommer emellertid frågan att tas upp i överläggningar med den tyska regeringen. Lagen (1992:1119) om teknisk kontroll Den riksprovplatsavgift som AB erlägger med stöd av 21 § lagen (1992:1119) om teknisk kontroll avskaffas och denna paragraf upphävs. Vissa andra ändringar av i huvudsak förtydligande slag som föreslagits av SWEDAC bör också företas. Förslag om detta läggs nu fram, se avsnitt 2.3. Det gäller dels bestämmelserna om s.k. anmälda organ. EU har paraferat avtal om ömsesidiga godtaganden av provningar och certifieringar (s.k. ) med bl.a. , , och . Genom avtalen ges ansvariga organ i EU:s medlemsländer rätt att utse tekniska kontrollorgan, Conformity Assessment Bodies, som får utföra provningar och certifieringar mot bestämmelser som gäller i mottagarländerna. Dessa s.k. CABs har på svenska betecknats Utsedda organ. Bestämmelserna om anmälda organ i lagen bör omfatta även dessa. Vad som sägs om anmälda organ i 2, 3, 5 och 20 §§ bör därför utformas på ett allmännare sätt så att detta uppnås. Det finns också skäl att sedan de sista riksprovplatserna numera avskaffats upphäva de bestämmelser i lagen som gäller riksprovplatser. Det betyder att 6-10 §§ samt rubriken före 6 § upphävs och att ändringar görs i 1, 2 och 19 §§. Lagändringarna har sådan karaktär att lagrådets yttrande skulle sakna betydelse. Någon författningskommentar utöver det sagda synes inte vara behövlig. En arbetsgrupp inom Närings- och har i departements-promemorian Principer för kommersiell provnings- och certifieringsverksamhet (Ds 1997:17), som remissbehandlats, föreslagit en ny paragraf, 16 a §, i lagen om teknisk kontroll. Däri anges att en myndighet får ansöka om att bli ackrediterad eller att bli anmält organ för egen verksamhet endast under vissa förutsättningar, dels att det finns särskilda skäl att bedriva verksamheten i myndighetsform och dels att myndigheten kan visa att frågorna om intressekonflikter eller konkurrens- snedvridningar har beaktats och lösts på ett godtagbart sätt. Syftet är att komma till rätta med de jävs- och konkurrensfrågor som kan uppkomma när myndigheter med klara myndighetsfunktioner inom ett område bedriver kommersiell provnings- eller certifieringsverksamhet inom samma eller angränsande områden. Arbetsgruppen tillsattes sedan frågan väckts i en skrivelse från SWEDAC. I promemorian anges vissa grundläggande principer som bör gälla när myndigheter bedriver kommersiell provnings- eller certifieringsverksamhet: Särskilda skäl måste finnas för att en myndighet över huvud ägnar sig åt kommersiell provnings- eller certifieringsverksamhet. Det är ingen primär statlig uppgift att tillhandahålla provnings- och certifieringsresurser och om så ändå görs bör kommersiell verksamhet normalt drivas i bolagsform. Verksamheten skall inte påverka föreskrivande, kontrollerande och annan central myndighetsverksamhet på ett negativt sätt. Intressekonflikter måste särskilt uppmärksammas om myndigheten har marknadskontrolluppgifter. En myndighet bör inte vara anmält organ inom det område som marknadskontrollen avser. Arbets- gruppen föreslår att, i stället för SWEDAC, regeringen skall pröva ansökningar från myndigheter att bli anmält organ. Verksamheten skall inte påverka marknaden för sådan verksamhet på ett negativt sätt. Dessa principer har godtagits av de allra flesta remissinstanserna och bör enligt regeringens mening ligga till grund för myndigheternas verksamhet i aktuellt avseende. Förhållandena kan givetvis skilja sig åt i olika fall men principerna bör vara utgångspunkt för bedömningen av de särskilda fallen. En myndighet som överväger att inleda en kommersiell verksamhet måste således göra en noggrann analys av potentiella intressekonflikter och verksamhetens marknadspåverkan. En sådan analys måste också göras av det ansvariga departementet inom ramen för styrningen av myndigheten. Det ankommer på myndigheten att visa att verksamheten inte har oönskade effekter. Givetvis bör också konkurrensutsatt verksamhet prövas inom ramen för de principer som gäller för det statliga åtagandet. Vad gäller den föreslagna lagändringen har vissa synpunkter förts fram som bör beaktas. SWEDAC menar att man enligt de internationella standarder som styr ackrediteringsverksamheten är skyldig att ackreditera varje kompetent organ. Det är då inte lämpligt att SWEDAC vid prövning av en ansökan om ackreditering från en myndighet också tvingas ta ställning till exempelvis de konkurrenspolitiska skäl som kan tala mot att myndigheten driver den ackrediterade verksamheten. En annan synpunkt som förts fram är att kravet i den föreslagna 16 a § gäller vid all ackreditering oavsett myndighetens uppgifter och verksamhetens utformning. Ofta kan det finnas behov för en myndighet att erhålla ett bevis på teknisk kompetens i form av ackreditering för att kunna förete detta t.ex. för sin egen marknadskontrollarbete i internationella sammanhang. Regeringen finner att man bör söka en lösning som tillgodoser syftet med arbets-gruppens förslag och dessa synpunkter. En ansökan om ackreditering av en statlig myndighet som har centrala myndighetsuppgifter i form av bemyndigande att utfärda föreskrifter eller ansvar för marknadskontroll eller annan tillsyn bör föregås av en prövning av någon annan än SWEDAC huruvida den verksamhet för vilken ackreditering söks är förenlig med de tidigare nämnda principerna. En sådan prövning är så nära kopplad till styrningen av myndigheten att den bör göras av regeringen. Genom begränsningen till vissa centrala myndigheter kommer det att bli ett mycket begränsat antal prövningsärenden. Som arbetsgruppen föreslagit bör regeringen också pröva frågan om en myndighet bör utses till anmält organ för en uppgift för vilken även andra organ än myndigheter får anmälas. Även sådana ärenden kan antas bli mycket sällsynt förekommande. De föreskrifter som behövs för att åstadkomma detta kan tas in i förordningen (1993:1065) om teknisk kontroll. Något förslag till ändring lagen om teknisk kontroll läggs därför inte fram i denna del. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll: Bidrag till riksmätplatser Därav 1996 Utgift 9 436 9 707 1998 Förslag 8 271 1999 Beräkna t 8 271 2000 Beräkna t 8 271 Beloppen anges i tusental kronor. Anslaget disponeras av SWEDAC för bidrag till riksmätplatserna. Alla material, produkter och processer karaktiseras med hjälp av mätbara storheter. Korrekta och tillförlitliga mätresultat kräver tillgång till mätdon som är relaterade till internationella konventioner och måttenheter. Denna relation benämns spårbarhet och förutsätter att nationella normaler upprättshålls för de grundläggande måttenheterna som används inom landet. Riksmätplatserna har denna uppgift. Upprätthållande och finansiering av primärmetrologin är ett offentligt åtagande i samtliga europeiska och flertalet andra industriländer. I finns fyra institut/riksmätplatser som sammantaget ombesörjer landets primära behov av säkerställd och spårbar mätteknik, omfattande ett 40-tal tekniska storheter. Riksmätplatserna finns hos (), FFA, och . Av de fyra nämnda mättekniska primär-laboratorierna är två helstatliga bolag. SP svarar för av normaliehållningen i och metrologiverksamheten omfattar totalt ca. Denna bedrivs som en integrerad del med annan verksamhet inom bolaget, bl.a. provningoch forskning. SP har ca. Primärmetrologin, kalibrering av interna referensnormaler och kalibrering mot kund sysselsätter totalt ca. 45 personer vid landets riksmätplatser, vilket betyder att de övriga riksmätplatserna vardera har 2-5 anställda inom området. Därtill kommer fristående ackrediterade kalibreringslaboratorier, som hämtar sin spårbarhet hos riksmätplatserna och utför kalibrering åt kunder. I SWEDAC:s myndighetsuppgifter ingår att ha ett övergripande samordnings- och medelfördelningsansvar för investeringar och underhåll av utrustning hos riks- mätplatserna, att utöva tillsyn samt att planera normaliehållningsinsatserna inom området. Av det bidrag till riksmätplatserna som kanaliseras via SWEDAC används ca två tredjedelar till att täcka riksmätplatsernas kostnader för spårbarhet, dvs. att kalibrera de nationella normalerna mot de internationella normalerna och för att kalibrera referensnormalerna mot de nationella normalerna. Resterande medel används till investeringar och underhåll av normaler och mätutrustning. Vid ingången av innevarande budgetår fanns en reservation om från det äldre reservationsanslaget för samma ändamål. Utredningen metrologi inför 2000-talet har riksmätplatssystemet varit föremål för ett stort antal utredningar. Även inom EU- kommissionen har det genomförts en kartläggning av metrologin i medlemsstaterna (RC- SMT/97/20). De svenska utredningarna har huvudsakligen varit inriktade på utbudets relevans, verksamhetens organisation och dess finansiering. Utredningen metrologi inför 2000-talet utgör därvid inget undantag. Utredaren påtalar att anslaget genom nedskärningar nu blivit för litet för att kunna finansiera den primära normaliehållningen. Primärmetrologin har kostnader för internationell spårbarhet samt anskaffning av ny och utbyte av gammal utrustning pga. teknikutvecklingen. FoU-delen är också betydande. Riksmätplatssystem finansieras väsentligen från fem olika källor: 1. Bidrag till riksmätplatser för investeringar och drift (B3) som administreras av SWEDAC. Bidrag för mätteknisk FoU (B6) till () 3. Projektmedel för FoU från forskningsstiftelser, och andra organ. Intäkter för konsulttjänster och utvecklingsarbete. Bidrag som den egna moderorganisationen i vissa fall måste tillskjuta för eventuella underskott i verksamheten. Därtill kommer intäkter från kalibrering av referensnormaler och av kunders mätdon (drygt. av riksmätplatsverksamhetens totala intäkter, för SP:s del ). För att leva upp till målet att upprätthålla en mätteknisk verksamhet med hög standard , av tillräcklig omfattning, med effektiv användning av statliga resurser konstaterar utredaren att det årliga bruttobehovet för investeringar/underhåll och FoU borde uppgå till vardera . Det årliga behovet skulle därmed vara . Därtill kommer kostnader för internationell spårbarhet på . Primärmetrologin skulle därför, från dagens nivå, behöva ett tillskott för främst investeringar på och FoU. Ökningen motsvararas av att SWEDAC:s bidrag till riksmätplatserna (B3) återställs till nivån som det hade , dvs. i dagens penningvärde och utökas med ytterligare . Ökningen av FoU-delen kan till viss del ske genom externa projektmedel. Av riksmätplatserna är det endast SP som erhåller bidrag för mätteknisk FoU. Utredaren föreslår en utökning av utbudet av kvalitetssäkrade mätningar främst inom kemin genom inrättande av sk. referenslaboratorier. Vidare föreslås att landets primärmetrologi administrativt koncentreras till SP. Centralisering anses ge fördelar i förhållande till nuvarande decentraliserade system. Förslaget skulle innebära att SP skulle ges ett övergripande administrativt ansvar för de nuvarande riksmätplatserna, av vilka SSI i så fall ges status av referenslaboratorium, för att undantas från SP:s administration. Motivet för att sammanföra ansvaret för alla riksmätplatsfunktioner till ett organ är en konsekvens av nödvändigheten att uppnå en högre kostnads-effektivitet och att hitta ett enkelt och hållbart finansieringssystem genom ett tydligt huvudmannaskap. Fysisk koncentration, vars konsekvenser inte mer än övergripande behandlas av utredaren, skulle medföra tillkommande flyttkostnader för utrustning och vissa andra kostnader. Referenslaboratorierna föreslås bli riksmätplatsernas motsvarighet inom kemisk metrologi. Områden som allmän kemi, metallurgi, läkemedel, livsmedel och bioteknik, medicinsk kemi samt miljö (främst mark, vatten och luft) bör övervägas. Utöver denna nya struktur för mätningar inom kemi föreslås att ett referens-laboratorium för mätning av aktivitet (i första hand av radon) inrättas vid SSI. Utredaren föreslår också att en ny riksmätplatsfunktion för densitet inrättas vid SP. Referenslaboratorier bör utses av regeringen och stå under SWEDAC:s tillsyn. Kriterier för utseende av referenslaboratorier måste utarbetas. Utredningen konstaterar, liksom tidigare utredningar, att de tjänster som ingår i riksmätplatsernas nuvarande utbud är relevanta men att primärmetrologin måste kämpa mot en kraftig underfinansiering. Kalibreringsverksamheten, som ökat i efterfrågan, har fått prioriteras i förhållande till FoU. Efterfrågan beror till stor del på att näringslivet i ökad utsträckning inför kvalitetssystem enligt ISO 9000-serien av standarder, som bl.a. innefattar krav på spårbarhet för de mätdon som används. Kalibreringsintäkterna utgör av riksmätplatsverksamhetens totala omsättning. Internationellt sett är detta en mycket hög siffra. Utredaren påtalar att riksmätplatserna drivits till denna situation, som i många fall innebär konkurrens med ackrediterade kalibreringslaboratorier, genom otillräcklig finansiering av primärmetrologin. I och med att de måste ägna huvudparten av sin tid åt externa uppdrag minskar deras möjlighet att bedriva den FoU som kan föra svensk metrologi framåt och därmed ge den service som näringslivet kräver. I ett läge där riksmätplatsernas utbud inte längre tillfredställer näringslivets behov utsätts för betydande konkurrensnackdelar eftersom endast de större företagen har åtminstone en teoretisk möjlighet att vända sig till utländska mätplatser. Olika finansieringsmodeller har studerats. Utredningen slår fast att en komplet-terande finansiering av primärmetrologin genom bidrag från näringslivet inte är genomförbart. Industriföretag är däremot beredda att medverka vid uppbyggnad av för dem intressanta och specifika resurser. Industrin är således inte är beredd att på permanent grund medverka i en basfinansiering, då denna anses vara en statlig angelägenhet. Näringslivet finansierar metrologin skattevägen och genom att betala för kalibrering av mätdon och instrument.