prop · GL0365 · 1998-01-01 00:00:00 — Förhandsbeskedet skall delges parterna. 14 § Ett förhandsbesked som vunnit laga kraft är bindande för skatte- myndigheten och allmän förvaltningsdomstol i förhållande till den en- skilde som beskedet angår, om denne yrkar det. Förhandsbeskedet upphör dock att gälla om en författningsändring på- verkar den fråga som beskedet avser. Avgift, kostnad och ersättning 15 § För ett förhandsbesked rörande en fråga som avses i 1 § första stycket 1 eller 4 skall en enskild sökande betala en avgift. Avgiften be- stäms av med hänsyn till omständigheterna i det en- skilda fallet. Nämnden får om det finns särskilda skäl lämna ett för- handsbesked utan avgift. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om avgiftens storlek. Om Regeringsrätten undanröjer ett förhandsbesked på grund av att det inte borde ha lämnats, skall avgiften betalas tillbaka. 16 § eller Regeringsrätten gör en undersökning eller anlitar en sakkunnig för att utreda en varas beskaffenhet skall sökanden betala kostnaden för detta om nämnden eller Regeringsrätten inte medger undantag. 17 § Avgift enligt 15 § och kostnad enligt 16 § som inte betalats in i rätt tid skall lämnas för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt ut- sökningsbalken ske. 18 § Bestämmelser om ersättning av allmänna medel för en skattskyldigs kostnader i ärenden om förhandsbesked finns i lagen (1989:479) om er- sättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Vilandeförklaring 19 § Om en fråga i ett mål vid en allmän förvaltningsdomstol har sam- band med en fråga om förhandsbesked som är anhängig i eller Regeringsrätten, får domstolen förordna att målet helt eller delvis skall vila till dess att förhandsbeskedet vunnit laga kraft. Överklagande 20 § Ett förhandsbesked får överklagas hos Regeringsrätten. Ett överklagande skall ha kommit in till från den dag då klaganden fick del av förhandsbeskedet. får överklaga ett förhandsbesked oavsett utgången i . 21 § Beslut om avvisning av ansökan enligt 10 §, avgift enligt 15 §, kost- nad enligt 16 § eller vilandeförklaring enligt 19 § får inte överklagas. Denna lag träder i kraft , då lagen (1951:442) om förhandsbesked i taxeringsfrågor skall upphöra att gälla. Den nya lagen gäller, om inte annat sägs i 3 eller 4, även vid hand- läggningen av ansökningar som kommit in till före ikraftträdandet men då ännu inte prövats. Bestämmelsen i 17 § tillämpas, såvitt gäller kostnader enligt 16 §, endast på ansökningar som kommit in till efter ikraftträdandet. har lämnat ett förhandsbesked före ikraft- trädandet gäller äldre bestämmelser i fråga om tidsfristen för ett överkla- gande. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter dels att 6 kap. och 8 kap. 7 § skall upphöra att gälla, dels att 1 kap. 7 §, 5 kap. 5 § och 8 kap. 1 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 7 § Hos eller Fiske- riverket skall det finnas ett allmänt ombud som för det allmännas talan hos förvaltningsdomstol i mål och ärenden enligt denna lag i vilka eller är beskattningsmyndighet. Ombudet skall också yttra sig i sådana ären- den hos eller som avser förhands- besked enligt 6 kap. Hos eller Fiske- riverket skall det finnas ett allmänt ombud som för det allmännas talan hos förvaltningsdomstol i mål och ärenden enligt denna lag i vilka eller är beskattningsmyndighet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar det allmänna ombudet och ersättare för denne. 5 kap. 5 § Om ett beskattningsbeslut över- klagats, den skattskyldige begärt omprövning eller det annars kan antas att skatten kommer att sättas ned, kan den skattskyldige av be- skattningsmyndigheten få anstånd med att betala skatten. Bestämmel- serna i 17 kap. 2, 3, 9 och 11 §§ skattebetalningslagen (1997:483) gäller då i tillämpliga delar. Om ett beskattningsbeslut över- klagats, den skattskyldige begärt omprövning, an- sökt om förhandsbesked enligt lagen (1998:000) om förhandsbe- sked i skattefrågor eller det annars kan antas att skatten kommer att sättas ned, kan den skattskyldige av beskattningsmyndigheten få an- stånd med att betala skatten. Be- stämmelserna i 17 kap. 2, 3, 9 och 11 §§ skattebetalningslagen Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse (1997:483) gäller då i tillämpliga delar. 8 kap. 1 § beskattningsbeslut i en fråga som kan ha betydelse för beskattningen samt beslut om anstånd med att lämna dekla- ration eller betala skatt, om uppdelning av skattebetalning, om återbetal- ning av skatt och om att avvisa en begäran om omprövning av beskatt- ningsbeslut får överklagas hos länsrätten av den skattskyldige och, i fråga om skatter och avgifter enligt 1 kap. 1 § första stycket 1, av Riksskatte- verket samt, i övriga fall, av det allmänna ombudet. Beslut om skatterevision, före- läggande av vite och avvisande av ansökan om förhandsbesked får inte överklagas. Beslut om skatterevision och fö- reläggande av vite får inte överkla- gas. övriga beslut enligt denna lag överklagas hos . beslut får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . 3 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) Härigenom föreskrivs i fråga om fordonsskattelagen (1988:327) dels att 68 § skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 68 § skall utgå. Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Härigenom föreskrivs att 1 och 10 §§ lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Denna lag gäller ersättning av allmänna medel för en skattskyldigs kostnader hos domstolar och andra myndigheter i ärenden och mål om skatter, tullar och avgifter samt taxering av fastighet. Lagen tilläm- pas även i mål enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Den tillämpas dock inte i ärenden om förhandsbesked. Denna lag gäller ersättning av allmänna medel för en skattskyldigs kostnader hos domstolar och andra myndigheter i ärenden och mål om skatter, tullar och avgifter samt taxering av fastighet. Lagen tilläm- pas även i mål enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. I ärenden om förhandsbesked enligt lagen (1998:000) om förhandsbe- sked i skattefrågor är lagen tillämplig endast om Riksskatte- verket ansökt om förhandsbesked. Med avgifter avses i denna lag sådana avgifter som omfattas av lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Med skattskyldig avses den vars skyldighet att betala skatt, tull eller avgift har varit före- mål för prövning, liksom den som är ägare till fastighet eller som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare. 10 § Myndighets beslut överklagas hos den länsrätt inom vars domkrets beslutet har fattats. beslut över- klagas hos Regeringsrätten. En annan myndighets beslut överkla- gas hos den länsrätt inom vars dom- krets beslutet har fattats. Denna lag träder i kraft . 5 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) Härigenom föreskrivs att 21 kap. mervärdesskattelagen (1994:200) skall upphöra att gälla vid utgången av . 6 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) Härigenom föreskrivs att 17 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 kap. 2 § får bevilja anstånd med inbetalning av skatt 1. om det kan antas att den skattskyldige kommer att få befrielse helt eller delvis från skatten, 2. om den skattskyldige begärt omprövning av eller överklagat ett be- skattningsbeslut och det är tveksamt om den skattskyldige kommer att bli skyldig att betala skatten, eller 3. om den skattskyldige begärt omprövning av ett beskattningsbeslut eller ett sådant beslut överklagats och det skulle medföra betydande skadeverkningar för den skattskyldige eller annars framstå som oskäligt att betala skatten. Om ansökt om förhandsbesked enligt lagen (1998:000) om förhandsbesked i skattefrågor får skattemyndigheten bevilja anstånd med inbetalning av den skatt som är beroende av ut- gången i förhandsbeskedsärendet. Anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Denna lag träder i kraft . LAGRÅDET Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om förhandsbesked i skattefrågor, 2. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och pris- regleringsavgifter, 3. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327), 4. lag om ändring i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m., 5. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) och 6. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om förhandsbesked i skattefrågor Den föreslagna lagen avses ersätta dels lagen (1951:442) om förhandsbe- sked i taxeringsfrågor, dels vissa bestämmelser om förhandsbesked i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter och i mer- värdesskattelagen (1994:200). Förslaget innehåller också den nyheten att får möjlighet att ansöka om förhandsbesked i skattefrå- gor. Lagrådet tillstyrker att nuvarande bestämmelser om förhandsbesked på skatteområdet förs samman i en ny lag. Vad som föreslagits i remissen om rätt att initiera förhandsbesked föranleder inte hel- ler någon erinran från Lagrådets sida. Några principiella hinder mot att låta det remitterade förslaget ligga till grund för lagstiftning föreligger därför inte. På några punkter finns det dock anledning att diskutera de i remissen valda lösningarna. Den nu gällande lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor innehåller regler om antalet ledamöter i (2 §) samt om högsta och lägsta antalet ledamöter som skall delta i nämndens beslut för att den skall vara beslutför (3 §). Någon motsvarighet till dessa regler finns inte i det remitterade förslaget. I den allmänna motiveringen anförs med hän- visning till den inom utarbetade promemorian (dnr Fi96/1652) att bestämmelser om bl.a. nämndens organisation, antal ledamöter och beslutförhet är av sådan karaktär att de inte är lämpliga att reglera i lag. Härtill kommer, sägs det vidare, att bestämmelserna faller inom regeringens normgivningskompetens som grundas direkt på 8 kap. regeringsformen (RF). Mot denna bakgrund anser regeringen att be- stämmelserna inte behöver tas in i lag utan kan bestämmas genom en förordning. Vilka överväganden som lett fram till ståndpunkten att bestämmelser om t.ex. antal ledamöter och beslutförhet i kan regle- ras i förordning framgår inte av remissen eller den åberopade promemo- rian. Uppfattningen framstår enligt Lagrådets mening som diskutabel. Föreskrifter som gäller grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet anses allmänt sett böra hänföras till föreskrifter om skatt (jfr prop. 1973:90 s. 302 och t.ex. RÅ 1987 ref. 21 och RÅ 1988 ref. 146). Till grunderna för taxeringsförfarandet hör enligt Lagrådets uppfattning det regelverk som anger av vem och på vilket sätt beslut om underlaget för beskattningen skall fattas. Ett förhandsbesked som vunnit laga kraft är på yrkande av den en- skilde bindande för skattemyndigheten och allmän förvaltningsdomstol (14 §). Grundläggande regler rörande förhandsbeskedsinstitutet synes mot bl.a. denna bakgrund böra hänföras till skatteområdet. De i formellt hänseende viktiga reglerna om antalet ledamöter och beslutförhet i måste anses tillhöra denna kategori och alltså kräva lag- form. För denna ståndpunkt talar förutom regleringen i den nuvarande lagstiftningen om förhandsbesked också att föreskrifter om exempelvis skattenämnds sammansättning och beslutförhet tagits in i lag (se 2 kap. 5 7 §§ taxeringslagen/1990:324/). Lagrådet förordar i enlighet med det anförda att reglerna om Skatte- rättsnämndens sammansättning och beslutförhet tas in i lag. Lagrådet har däremot inget att invända mot att reglerna om beredning och föredrag- ning av ärenden om förhandsbesked tas in i en regeringsförordning. 2 § Enligt paragrafens första stycke får förhandsbesked lämnas efter ansökan av en enskild om det är av vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolk- ning eller rättstillämpning. Något krav på att förhandsbeskedet skall avse sökandens beskattning uppställs inte enligt förslaget. Ett sådant krav gäller däremot i princip enligt nuvarande ordning; se 1 § lagen om för- handsbesked i taxeringsfrågor, 21 kap. 1 § mervärdesskattelagen och 6 kap. 1 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Såvitt framgår av den allmänna motiveringen och författningskommen- taren har avsikten inte varit att slopa kravet på att ett förhandsbesked i princip skall gälla sökandens beskattning. Vid föredragningen har också bekräftats att någon sådan ändring av nuvarande ordning inte varit av- sedd. Lagrådet förordar därför att första stycket omarbetas så att det klart framgår att ett besked enligt detta stycke bara får lämnas i frågor som rör sökandens egen beskattning. 3 § I paragrafen regleras den nya möjligheten för att få för- handsbesked. Som förutsättning härför gäller enligt lagtexten att frågan angår en enskild och gäller ett yrkande eller en ansökan som denne fram- ställt hos skattemyndigheten samt att det är av vikt för en enhetlig lag- tolkning eller rättstillämpning att förhandsbesked lämnas. I författningskommentaren anförs att den aktuella frågan dessutom skall vara tvistig mellan den enskilde och skattemyndigheten. För att fastslå att så är fallet måste, enligt kommentaren, frågan ha föranlett ett ställningstagande i sak från skattemyndigheten; det är dock inte nödvän- digt att myndighetens inställning i sakfrågan kommit till uttryck i ett taxerings- eller beskattningsbeslut. Det kan till att börja med konstateras att den i författningskommen- taren angivna förutsättningen att frågan skall vara tvistig och ha föranlett ett ställningstagande från skattemyndighetens sida inte har någon täck- ning i ordalagen i förevarande paragraf. Om dessa förutsättningar skall gälla bör det uttryckligen anges i paragrafen. Det bör därvid uppmärksammas att det inte är klart vad som menas med att frågan skall vara tvistig och ha föranlett ett ställningstagande i sak från skattemyndigheten utan att detta kommit till uttryck i ett taxerings- eller beskattningsbeslut. Vad gäller den årliga taxeringen före- gås en avvikelse från deklarationen i samband med det grundläggande beslutet i regel av ett s.k. övervägande (jfr 3 kap. 2 § taxeringslagen). Om detta är ett sådant ställningstagande som åsyftas i kommentaren är att märka att den bedömning som görs i ett övervägande kan komma att änd- ras på grund av erinringar från den skattskyldiges sida. Den skattskyldige kan givetvis också ändra inställning med hänsyn till vad som anförs i övervägandet eller i senare skriftväxling inför beslutet. I det samman- hanget bör beaktas 9 § andra stycket vari föreskrivs att ansökan förfaller om en fråga inte längre angår mot- part. Härmed avses enligt författningskommentaren att den enskilde från- fallit den ansökan eller det yrkande som ursprungligen framställts av denne hos skattemyndigheten; vid sådant förhållande kan nämligen enligt kommentaren inte göras gällande att den prövade frågan angår den en- skilde. Lagrådet ifrågasätter mot denna bakgrund om det finns anledning att låta ansöka om förhandsbesked angående en beskatt- ningsfråga redan innan skattemyndigheten meddelat ett beslut i saken. En sådan ordning kan som framgått komma att medföra onödigt arbete, ef- tersom ansökningen förfaller om den skattskyldige frånfaller sitt yrkande. 9 § Som har framgått av vad Lagrådet anfört under 3 § är avsikten med andra stycket att ansökan skall förfalla om den enskilde inte längre vidhåller den ansökan eller det yrkande som han framställt hos skattemyndigheten. Enligt författningskommentaren kan vid sådant för- hållande inte göras gällande att den prövade frågan angår den enskilde. Lagrådet delar inte denna uppfattning. Enligt Lagrådets mening måste en fråga rörande beskattningen av en skattskyldig anses angå denne oavsett hans inställning i sak. Den åsyftade innebörden av andra stycket bör i stället uttryckas så att ansökan förfaller om motparten inte längre vidhåller det yrkande eller den ansökan som han framställt hos skattemyndigheten. 15 § Av första stycket framgår att en enskild sökande i regel skall betala en avgift för förhandsbesked rörande bl.a. inkomstskatt och fastighetstaxe- ring. Avgiften bestäms av med hänsyn till omstän- digheterna i det enskilda fallet . Enligt andra stycket får regeringen meddela närmare föreskrifter om avgiftens storlek. I författningskommentaren anförs att det härigenom överlåts åt regeringen att bestämma om avgifternas storlek. Vad som föreslagits beträffande avgiftsuttaget väcker frågan om av- giftsreglernas konstitutionella karaktär. Det skulle kunna göras gällande att utformningen av avgiftsreglerna i så hög grad påverkar den praktiska möjligheten för en enskild att utnyttja förhandsbeskedsinstitutet att av- giftsreglerna bör anses utgöra en integrerad del av systemet och därmed kräva lagform. Bemyndigandet i andra stycket är i så fall oförenligt med reglerna i RF om delegering av normgivning. Å andra sidan är institutet frivilligt och det finns skäl att utgå från att den avgift som den enskilde skall betala även kommer att understiga faktiska kostnad för förhandsbeskedet. Med hänsyn härtill får enligt Lag- rådets uppfattning övervägande skäl anses tala för att avgiften inte är en skatt och inte heller en sådan betungande avgift som avses i 8 kap. 3 § RF. Regeringen kan då utan bemyndigande meddela föreskrifter i ämnet (jfr 8 kap. 13 § RF). Något konstitutionellt hinder mot att regeringen utan bemyndigande meddelar föreskrifter rörande avgiftsuttaget föreligger således i och för sig inte. Däremot följer av principen om formell lagkraft att föreskrifter i en förordning inte får strida mot föreskrifter i lag. Regleringen i första stycket kan inte uppfattas på annat sätt än att tillde- lats uppgiften att i det enskilda fallet avgöra vilken avgift som skall tas ut. Utrymmet för regeringen att i en förordning meddela föreskrifter om avgiftens storlek är vid sådant förhållande mycket begränsat. Bemyn- digandet i andra stycket framstår därmed som missvisande. För att undvika motsättningen mellan innehållet i första och andra styckena kan olika lösningar komma i fråga. Ett alternativ kan vara att avstå från avgiftsregleringen i första stycket och i stället ta in samtliga föreskrifter om avgiftens storlek i en regeringsförordning. Möjligt är också att slopa bemyndigandet i andra stycket och uttömmande reglera avgiftsuttaget i lagen. Väljes sistnämnda lösning kan det dock finnas skäl att såsom skett i den nuvarande lagen om förhandsbesked i taxerings- frågor (12 § första stycket) i lagtexten föra in bestämmelser om högsta och lägsta avgift. 20 § I tredje stycket föreskrivs att får överklaga ett förhands- besked oavsett utgången i . Enligt ett uttalande i den allmänna motiveringen kodifieras härigenom den praxis som innebär att får överklaga ett förhandsbesked även om beskedets innehåll har gått emot den enskilde. Under föredragningen i Lagrådet har upplysts att avsikten med bestämmelsen också är att ge rätt att överklaga ett förhandsbesked för att kunna få beskedet fastställt genom ett prejudicerande avgörande av Regeringsrätten. För att denna innebörd skall komma till tydligare uttryck förordar Lagrådet att be- stämmelsen avslutas med orden och även om någon ändring inte yrkas . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:65 Reformerat förhandsbesked i skattefrågor, m.m. 1 Senaste lydelse av 6 kap. 1 § 1994:1786 6 kap. 2 § 1991:702 6 kap. 3 § 1996:952 8 kap. 7 § 1993:462. Senaste lydelse 1993:462. Senaste lydelse 1997:492. Senaste lydelse 1997:1132. Senaste lydelse av lagens rubrik 1992:1440 68 § 1996:955. Senaste lydelse 1996:674. Senaste lydelse 1997:1099. Senaste lydelse 1994:345. Senaste lydelse 1996:779. 1 Senaste lydelse 1995:582. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:1902. Senaste lydelse 1991:1906. Senaste lydelse 1994:1786. Senaste lydelse 1993:462. Senaste lydelse 1990:331. Senaste lydelse 1993:462. Senaste lydelse 1995:582. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:177. Senaste lydelse 1991:1906. Senaste lydelse 1992:1440. Senaste lydelse 1994:345. Senaste lydelse 1996:779. 1 Senaste lydelse av 6 kap. 1 § 1994:1786 6 kap. 2 § 1991:702 6 kap. 3 § 1996:952 8 kap. 7 § 1993:462. Senaste lydelse 1993:462. Senaste lydelse 1997:492. Senaste lydelse 1995:620. Senaste lydelse av 68 § 1996:955. Senaste lydelse 1996:674. Senaste lydelse 1997:1099. 1997/98:65 Bilaga 1 1997/98:65 Bilaga 2 1997/98:65 Bilaga 3 1997/98:65 Bilaga 4 1997/98:65 Bilaga 5 1997/98:65 Bilaga 6 1997/98:65 Bilaga 7 1997/98:65 Bilaga 8 1997/98:65 Bilaga 9 1997/98:65 Bilaga 10