prop · GL036 · 1998-01-01 00:00:00 — Vi vill emellertid betona att benäm- ningen inte skall ses som ett sätt att vare sig styra hur kommunerna organiserar verksamheten eller föreskriva att verksamheten för sexåringar skall bedrivas i åldershomogena grupper. Det är kommunens uppgift att organisera förskoleklassen utifrån lokala behov och förutsättningar. Vårt syfte är dock att underlätta en verksamhetsmässig integration mellan förskolan och skolan, där det bästa av verksamheterna tas tillvara och vidareutvecklas. Förskoleklassen bör tas med i uppräkningen av skolformer inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom i 1 kap. 1 § skollagen (1985:1100). Verksamheten kommer att omfattas av de generella bestämmelserna i skollagen, främst 1 och 2 kap. Förskoleklassen kommer därmed att omfattas av de grundläggande föreskrifterna om bl.a. utbildningens mål och utformning i 1 kap. 2 §. Likaså kommer förskoleklassen att ledas av en rektor och omfattas av de kommunala skolplanerna. Som tidigare redovisats har BOSK genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att göra en översyn av skollagen. BOSK skall därvid bl.a. utreda rektors ansvar och skolplanens roll för verksamheterna. De närmare bestämmelser om förskoleklassen som behövs bör, som för övriga skolformer, finnas i ett särskilt kapitel i skollagen. I avvaktan på BOSK:s översyn av skollagen, föreslår regeringen att nu gällande bestämmelser om förskola för sexåringar i stort sett oförändrade förs in i ett nytt kapitel, 2 b kap., i skollagen. Förutom en motsvarighet till delar av 13 och 15 §§ socialtjänstlagen (förskola för sexåringar) bör 14 § andra stycket (barn på sjukhus), 14 c § (närhetsprincipen) och 17 § (kommunens informationsansvar) samt 4 § tredje stycket (kommunens möjlighet att sluta avtal med någon annan om att utföra kommunens uppgifter) få sin motsvarighet i 2 b kap. skollagen. Kapitlet bör inledas med att ändamålet med utbildningen i förskoleklassen anges. På samma sätt som inom andra skolformer bör det av lagen framgå att den som behöver särskilt stöd skall få det. Det skall vara obligatoriskt för kommunerna att anordna förskoleklass, men frivilligt för barn att delta i sådan verksamhet. Kommunerna skall liksom , när det gäller sexårsverksamheten, vara skyldiga att anvisa barn plats i en förskoleklass från och med höstterminen det år då barnet fyller . Förskoleklassen skall omfatta minst och som vara avgiftsfri. För den tid som överstiger får avgift tas ut. Den s.k. glesbygdsmodellen enligt 15 § andra stycket behandlas i avsnitt 6.3. Kommunernas skyldighet att informera föräldrar om verksamheten skall kvarstå, liksom deras skyldighet att verka för att anvisad plats utnyttjas. Det skall vara möjligt att även ta emot yngre barn i förskoleklass. För dessa barn bör kommunerna ha möjlighet att ta ut skäliga avgifter. Regeringen avser att senare besluta om en särskild förordning om förskoleklass. I det arbetet kommer vi att beakta de synpunkter som förts fram av bl.a. , (), i skolan () och vecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna (FUB) om behovet av åtgärdsprogram för elever i förskoleklass. Förskoleklassen blir en ny skolform inom det offentliga skolväsendet och får en med skolan gemensam läroplan. Detta skapar förutsättningar för en utveckling i kommunerna mot större samband mellan förskola och skola, såväl till innehåll som till organisation. får en förändrad roll och ett utvidgat ansvarsområde i och med att förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen tillförs verket. Det ligger i myndighetens uppdrag att utöva tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling av skola och barnomsorg. kommer också att få en central roll i utvecklingen av ett nytt kvalitetssäkringssystem som innebär återkommande kvalitetsbedömningar av skolan. Av ett särskilt intresse inom uppdrag ligger, enligt regeringens bedömning, in- förandet och utvecklingen av förskoleklassen samt integrationen mellan förskola och skola. 6.3 Glesbygdsmodellen Regeringens förslag: Det skall inte vara möjligt att dela upp verksamheten i förskoleklass . Under en övergångstid skall denna möjlighet dock finnas kvar. Arbetsgruppens förslag: I betänkandet föreslogs ingen ändring av möjligheten att dela upp verksamheten . Arbetsgruppen framhöll emellertid att det kunde finnas skäl att återkomma i frågan sedan SCB redovisat omfattningen av glesbygdsmodellen. Remissinstanserna: Av remissinstanserna har endast och kommuner kommenterat glesbygdsmodellen. kommun anser att det inte finns skäl att behålla modellen, medan kommun menar att möjligheten till särlösningar måste finnas kvar i glesbygd. Skälen för regeringens förslag: Enligt 15 § andra stycket socialtjänstlagen kan en kommun i vissa fall dela upp förskolan . I sådana fall skall barnet anvisas plats i förskolan från och med höstterminen det år då barnet fyller . Sådan förskola skall omfatta sammanlagt minst och innebär att verksamheten endast be- drivs . Den undersökning som SCB redovisat , där kommunernas sexårsverksamhet kartlagts, innefattade också en kartläggning av glesbygdsmodellen. Av undersökningen fram- går att omfattades knappt 1900 barn av modellen. I och omfattades 355 respektive 120 barn. Övriga län där fler än 200 barn berördes av modellen var , och . De kommuner som hade flest barn i glesbygdsmodellen var (222 barn), (143 barn) och (140 barn). Som redan framhållits pågår i ett arbete med att revidera läroplanen (Lpo 94). Den nya läroplanen skall även omfatta förskoleklassen. Regeringen anser att alla barn, oavsett bostadsort, ska ges tillgång till en likvärdig utbildning. Kommunernas nuvarande möjlighet att dela upp verksam- heten bör därför upphöra. Det finns dock skäl att modellen skall kunna tillämpas , dock längst till och med . Detta bör gälla de kommuner som före använt sig av möjligheten. Av 4 kap. 3 § grundskoleförordningen (1994:1194) framgår att sty- relsen för utbildningen får, om det finns särskilda skäl, besluta att antalet skoldagar skall begränsas till fyra för årskurs 1 eller 2. Rege- ringen anser att en motsvarande regel bör föras in i den planerade för- ordningen om förskoleklass. 6.4 Övriga skolformer Kommunernas skyldighet att anvisa alla sexåringar plats i en förskole- klass skall naturligtvis också omfatta de barn som senare kommer att fullgöra sin skolplikt i sameskolan, specialskolan eller särskolan. Ett syfte med att integrera förskoleklassen med skolan är att höja kvaliteten i skolan. Enligt vår uppfattning är det viktigt att även sameskolan, spe- cialskolan och särskolan ges motsvarande möjlighet. Av 2 kap. 3 § sameskolförordningen (1995:205) framgår att Sameskol- styrelsen redan nu efter avtal med en kommun kan fullgöra kom- munens uppgifter inom förskole och fritidshemsverksamheten för samiska barn. Sådana avtal har också träffats med och kommuner. Verksamheten har en samisk profil och syftet är att bevara och stärka det samiska språket och kulturen. Den samiska förskoleverksamheten har visat sig vara värdefull för rekryteringen till sameskolan. För att ge eleverna ökade förutsättningar till tvåspråkig utveckling anser regeringen, att Sameskolstyrelsen bör efter avtal med en kommun ha möjlighet att även anordna förskoleklass i sameskolan. Vi avser därför att besluta om behövliga ändringar i sameskolförordningen. Även specialskolorna bör ha möjlighet att integrera förskoleklass och skolbarnsomsorg med skolan. Vi avser därför att i specialskoleför- ordningen (1995:401) införa en bestämmelse, som gör det möjligt för specialskolorna att efter avtal med en kommun fullgöra kommunens skyldighet att anordna förskoleklass och skolbarnsomsorg för döva och gravt hörselskadade barn. Utvecklingsstörda barn skall naturligtvis som alla andra barn få sin utbildning i en förskoleklass så nära hemmet som möjligt. Eftersom gruppen utvecklingsstörda barn är mycket heterogen, är det enligt vår mening viktigt att det finns utrymme för flexibla lösningar där hänsyn tas till barnets individuella förutsättningar och specifika behov. 6.5 Skolhälsovård Regeringens förslag: Kommunerna skall ha möjlighet att komma överens med sjukvårdshuvudmannen om att skolhälsovården tar över ansvaret för den förebyggande hälsovården för elever i förskoleklasser. Bestämmelserna om hälsokontroller i 14 kap. 3 § skollagen ändras så att de tre hälsokontrollerna skall fördelas jämnt . Om skolhälsovård anordnas för elever i förskoleklass skall det vara möjligt att förelägga den första allmänna hälsokontrollen till det år barnen går i förskoleklass. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Knappt hälften av remissinstanserna har kom- menterat förslaget. Av dessa är flertalet positiva. Några remissinstanser bl.a. för skolhälsovård anser att kommunerna bör ta över ansvaret för hälsovården även för elever i förskoleklassen. förordar en ordning som tar hänsyn till att hälsovården bör finnas nära barnet, dvs. att sexåringarna bör få utnyttja skolsköterskans och skolläkarens tjänster om deras verksamhet är förlagd i anslutning till skolan. Om skolhälsovården tar över ansvaret för barnen i förskoleklass får det enligt Samarbetsorgan (HSO) inte leda till att barn går miste om sådana habiliterande och medicinska insatser som de behöver på grund av sin funktionsnedsättning. Tillsynen av skolhälsovården fördes över från till . har enligt uppgift tillsatt en intern utredning för att kartlägga och vid behov definiera skol- hälsovårdens delmål m.m. och för skol- hälsovård föreslår att denna utredning avvaktas innan 14 kap. 3 § skol- lagen justeras. Skälen för regeringens förslag: I 14 kap. skollagen finns bestäm- melser om skolhälsovård. Enligt 1 § skall skolhälsovård anordnas för eleverna i , gymnasieskolan, särskolan, specialskolan och sameskolan. Av 2 § framgår bl.a. att skolhälsovården har till ändamål att följa elevernas utveckling och förbättra deras själsliga och kroppsliga hälsa och verka för sunda levnadsvanor hos dem. Skolhälsovården skall främst vara förebyggande. Den skall omfatta hälsokontroller och enkla sjukvårdsinsatser. Varje elev i eller sameskolan skall, enligt 3 §, erbjudas att genomgå allmän hälsokontroll en gång på varje stadium. Den första kontrollen skall äga rum första läsåret. Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att sjukvårds- huvudmännen skall behålla ansvaret för den förebyggande hälsovården för sexåringar. Skolhuvudmannen och sjukvårdshuvudmannen bör dock kunna komma överens om att sexåringarna skall omfattas av skol- hälsovården i stället för barnhälsovården. I sådana fall bör den första av de tre allmänna hälsokontrollerna kunna förläggas till antingen året i för- skoleklass eller till det första skolåret. Eftersom stadieindelningen upphört bör kopplingen till stadium tas bort i 14 kap. 3 §. Det bör i stället föreskrivas att de tre hälsokontrollerna fördelas jämnt över hela skoltiden. 7 Uppskjuten skolplikt Regeringens förslag: Om det finns särskilda skäl skall, på begäran av ett barns vårdnadshavare, barnets hemkommun få besluta att barnet skall börja fullgöra sin skolplikt först höstterminen det år barnet fyller . Beslut i sådana ärenden skall få överklagas hos Skolväsendets över- klagandenämnd. Skälen för regeringens förslag: Genom beslut med an- ledning av propositionen Vissa skollagsfrågor m.m. (prop. 1990/91:115, bet. 1990/91:UbU17, rskr. 1990/91:357) har barnets vårdnadshavare rätt att bestämma att barnet skall börja skolan höstterminen det år barnet fyller (3 kap. 8 § skollagen). beslutade att möjligheten att skjuta upp barns skolstart till det år de fyller åtta skulle slopas fr.o.m. . Som skäl angavs bl.a. att skolan har skyl- dighet att anpassa sin verksamhet till barnens mognadsgrad. En vårdnadshavare kan numera välja att låta sitt barn börja skolan vid sex eller ålder. Skolplikten inträder dock alltid . Någon förändring därvidlag är inte aktuell. Det är en rättighet för det enskilda barnet att få tillgång till eller någon motsvarande skolform vid sex eller ålder och en motsvarande skyldighet för skolhuvudmännen att då ge varje barn en skolundervisning präglad av kvalitet och likvärdighet, anpassad tills varje barns behov, utveckling och mognadsgrad. De barn som är i behov av särskilt stöd skall få det inom skolans ram. Regeringens förslag i denna proposition syftar bl.a. till att förbättra förutsättningarna för skolan att möta varje barn i sin utveckling. För enstaka barn kan det finnas behov av att börja i eller någon motsvarande skolform senare än höstterminen det år barnet fyller . Ett barns hemkommun bör därför på begäran av barnets vårdnads- havare få besluta om att skjuta upp fullgörandet av skolplikten högst , till höstterminen det år då barnet fyller , om det finns särskilda skäl. Exempel på särskilda skäl kan vara om ett barn fötts mycket sent och orienterat sig mot och identifierat sig med barn födda . Ytterligare exempel kan vara att barnet tillbringat i eller har sitt hem långt från skolorten och därför inte kan bo hemma . Ett beslut om uppskjuten skolplikt bör föregås av ett ingående samrådsförfarande mellan skolan och hemmet, där olika lösningar över- vägs. Om skolgången skjuts upp , har barnet rätt att gå i förskoleklass. Detta följer av förslaget till lydelse av 2 b kap. 2 § där det anges att skyldigheten att anvisa plats i förskoleklassen gäller till dess att barnet skall börja fullgöra sin skolplikt. Beslut i dessa ärenden skall kunna överklagas hos . Även om ett barn börjar fullgöra sin skolplikt , kommer skolplikten att upphöra vid utgången av vårterminen det kalenderår då barnet fyller , eller om barnet fullgör skolplikten i specialskolan, (3 kap. 10 § första stycket skollagen). Enligt 4 kap. 10 § har en elev i som, när skolplikten upphör, inte tillfredsställande slutfört sista årskursen rätt att fullfölja utbildningen om eleven bedöms ha förmåga att göra detta. Motsvarande gäller enligt 7 kap. 6 § för elever i specialskolan som inte är utvecklingsstörda. För elever i särskolan och elever i specialskolan med utveck- lingsstörning finns inte motsvarande föreskrifter. För sådana elever bör det införas en rätt att få gå lika många årskurser som de skulle ha haft rätt att göra om de börjat . 8 Personal i skolan 8.1 Nuvarande bestämmelser Enligt 2 kap. 3 § skollagen är varje kommun och landsting skyldig att för undervisningen använda lärare som har en utbildning avsedd för den undervisning som de i huvudsak skall bedriva. Undantag får göras endast om personer med sådan utbildning inte finns att tillgå eller om det finns något annat särskilt skäl med hänsyn till eleverna. Bestämmelsen, som trädde i kraft , innebar en skärpning i förhållande till tidigare regler på området på så sätt att kravet på behörighet inte enbart knöts till anställningstillfället. Som skäl till införandet av bestämmelsen angavs att lärarnas kompetens är av avgörande betydelse för utbildningens kvalitet. Lagstiftningen sågs som ett sätt att skapa en garanti för att kompetenta lärare verkligen användes i skolan. Att kravet på utbildade lärare togs in i skollagen ansågs dessutom ligga i linje med det ansvar statsmakterna har för utbildningens kvalitet (jfr prop. 1990/91:18 s. 37). Vilka lärare som får användas i undervisningen är knutet till den undervisning de i huvudsak skall bedriva. Överensstämmelse mellan lärarens uppgifter och kompetens skall iakttas under lärarens hela tjänstgöringstid, inte bara vid anställningstillfället. En total över- ensstämmelse mellan lärarens utbildning och samtliga under- visningsuppgifter har dock inte ansetts kunna krävas (jfr prop. 1990/91:18 s. 47). För att kommunerna skall ha förutsättningar att kontinuerligt i så hög grad som möjligt ha lärare med adekvat utbildning finns i 2 kap. 4 och 5 §§ skollagen bestämmelser som innebär att kommunerna som regel får anställa en obehörig lärare för högst i taget. Detta innebär en avvikelse från bestämmelsen i 4 § lagen (1982:80) om anställningsskydd om att anställningsavtal gäller tills vidare. I 2 kap. 4 § första stycket skollagen regleras kraven för att få anställas som lärare i det offentliga skolväsendet utan tidsbegränsning. För tills- vidareanställning krävs bl.a. att sökanden har genomgått svensk lärar- utbildning med huvudsaklig inriktning mot den undervisning anställ- ningen avser eller har en därmed jämställd lärarutbildning i ett annat nor- diskt land eller ett annat land som tillhör Europeiska frihan- delssammanslutningen eller Europeiska unionen. Den som inte uppfyller kraven i 4 § får enligt 2 kap. 5 § anställas som lärare för högst i sänder. 8.2 Undervisningsbegreppet Undervisningsbegreppet har av tradition varit förbehållet skolan, medan man i förskola och fritidshem använt begreppet verksamhet eller pedagogisk verksamhet. Med ett synsätt som utgår från att barns utveckling och inlärning pågår ständigt och i nära samspel med omgivningen och att barn upptäcker och söker nya kunskaper genom erfarenheter och upplevelser, inte bara i arrangerade inlärningssitua- tioner, blir undervisningsbegreppet så som det traditionellt används i skolsammanhang problematiskt. BOSK har i sitt förslag till läroplan för barn och unga 6 (SOU 1997:21) bl.a. diskuterat begreppen undervisning, kunskap, kunskaps- former och lärande. Kommittén betonar vikten av att ha ett helhets- perspektiv på elevernas utveckling och framhåller att skolan inte bara har till uppgift att utveckla elevernas intellektuella anlag utan också deras fysiska, praktiska och konstnärliga möjligheter och därmed ge utrymme för skapande, lek och fantasi (s. 74). BOSK anser att en vidgning av begreppet undervisning kräver ett utnyttjande av olika professionella kompetenser i skolan (s. 75). Regeringen anser att verksamheten i förskoleklassen skall betraktas som undervisning i samma formella mening som den verksamhet som bedrivs i övriga skolformer inom det offentliga skolväsendet. Förskolans bredare syn på vad som anses vara pedagogisk verksamhet, där bl.a. leken, skapandet och barnets eget utforskande är viktiga beståndsdelar, bör inrymmas i undervisningsbegreppet. BOSK har därför i till- läggsdirektiv (dir. 1997:30) bl.a. fått i uppdrag att se över undervis- ningsbegreppet i syfte att skapa förutsättningar för ett gemensamt synsätt på hur barn och unga utvecklas och lär. Uppdraget skall redovisas . 8.3 Undervisande personal Regeringens förslag: Utöver lärare skall för undervisningen i det offentliga skolväsendet användas förskollärare och fritidspedagoger som har en utbildning avsedd för den undervisning de i huvudsak skall bedriva. Bestämmelserna i 2 kap. 4 och 5 §§ skollagen om tillsvidareanställning och visstidsanställning skall också omfatta personer med pedagogisk utbildning med inriktning mot förskollärare och fritidspedagog. Arbetsgruppens förslag: Benämningarna lärare och lärarutbildning i 2 kap. 3 5 §§ skollagen ersätts med benämningen pedagog respektive pedagogutbildning. Med pedagoger avses lärare, förskollärare och fritidspedagoger. Remissinstanserna: Av de knappt 30 remissinstanser, som kom- menterat förslaget att förskollärare och fritidspedagoger skall få användas för undervisning, är flertalet positiva. Många av dem ser förslaget som en bekräftelse på den redan pågående utvecklingen i kommunerna. () är positiv till att för- skollärare och fritidspedagoger skall omfattas av bestämmelserna om tillsvidareanställning respektive visstidsanställning. TCO anser vidare att samma utbildningskrav skall omfatta förskolans verksamhet för barn i åldrarna 1 och utgår från att barnskötare och fritidsledare vidareutbildas. Flertalet av de remissinstanser som kommenterat förslaget att införa benämningen pedagog är positiva, men förslaget har också väckt motstånd. Bland andra motsätter sig , , , , , RHS samt ett antal kommuner förslaget. Skälen för regeringens förslag: I många skolor har, som redan tidigare framhållits, skolbarnsomsorgen lokalmässigt och ibland även verksamhetsmässigt integrerats med skolans verksamhet. I dessa skolor tjänstgör fritidspedagogen såväl under den obligatoriska skoltiden som i skolbarnsomsorgen. Detta har inneburit både pedagogiska och ekono- miska vinster. Regeringen avser med detta förslag att öka förut- sättningarna för en integrering av förskoleklassen med skolan och skolbarnsomsorgen. I en integrerad verksamhet, där ett arbetslag bestående av förskollärare, grundskollärare och fritidspedagog gemensamt ansvarar för en grupp elever och där arbetsuppgifterna fördelas mellan personalen så att vars och ens kompetens tas tillvara, är det enligt regeringens uppfattning inte meningsfullt att reservera begreppet undervisning för enbart vissa delar och moment av verksamheten. Tvärtom är det just genom den samlade kompetensen hos de olika personalkategorierna som möjlig- heterna ges till en varierad och dynamisk skola, som har den enskilda eleven i centrum för den pedagogiska verksamheten. För att skapa förutsättningar för ett sådant arbetssätt vill därför regeringen öppna möjligheten för kommunerna att för undervisning i förskoleklass och grundskola förutom grundskollärare även använda förskollärare och fritidspedagoger. Däremot anser regeringen i motsats till arbetsgruppen att det inte behövs en ny samlande benämning för den undervisande personalen. Benämningen lärare är välkänd och inarbetad. Även i ett internationellt perspektiv är det viktigt att behålla benämningen lärare. Det är också enligt vår mening väsentligt att varje personalkategori behåller sin yrkesidentitet. Både förskolläraren och fritidspedagogen skall fortsätta att vara just förskollärare respektive fritidspedagog, men de får delvis nya roller i ett arbetslag tillsammans med grundskollärare i skolan. Vi föreslår därför att det i 2 kap. 3 § första stycket skollagen föreskrivs att kommuner och landsting skall vara skyldiga att för undervisning använda lärare, förskollärare eller fritidspedagoger som har en utbildning avsedd för den undervisning de i huvudsak skall bedriva. Regeringen vill understryka att förslaget inte är ett avsteg från de kvalitetskrav som ligger bakom införandet av nuvarande bestämmelse. Överensstämmelse mellan kompetens och arbetsuppgifter bör liksom vara ett ovillkorligt krav. Kravet på att den som undervisar skall ha utbildning för den undervisning de i huvudsak skall bedriva gäller också förskollärare och fritidspedagoger. Förutom att undervisa i förskoleklassen torde förskollärare främst komma att undervisa i och motsvarande skolformer när undervisningen bedrivs tillsammans av flera personer i ett arbetslag. Även fritidspedagoger torde i huvudsak ha utbildning för att undervisa när undervisningen bedrivs i arbetslagsform. Enligt 13 b § socialtjänstlagen skall det för bedrivande av för- skoleverksamhet och skolbarnsomsorg finnas personal med sådan ut- bildning eller erfarenhet att barnens behov av omsorg och en god pedagogisk verksamhet kan tillgodoses. hade närmare 60 pro- cent av de anställda i förskola, fritidshem och integrerad skolbarns- omsorg förskollärarexamen eller fritidspedagogexamen, hade barnskötarutbildning och fritidsledarutbildning. För barnens trygghet, omvårdnad och omsorg utgör barnskötarna en viktig resurs. Enligt vår uppfattning kan det vara lämpligt att exempelvis barnskötare, fritidsledare och elevassistenter ingår i arbetslagen kring barn i för- skoleklassen, skolan och skolbarnsomsorgen. Dessa personalkategorier är emellertid inte behöriga att bedriva undervisning i skollagens mening och regleras därför inte i 2 kap. skollagen. Vårt förslag till ändring av 2 kap. 3 § skollagen för med sig att även 2 kap. 4 5 §§ bör ändras. Även i dessa paragrafer bör de olika personalkategorierna och respektive utbildning anges. 9 Barnomsorg 9.1 Nuvarande bestämmelser Bestämmelser om barnomsorg finns i 13 18 §§ socialtjänstlagen. För verksamheterna gäller också de generella bestämmelserna i socialtjänstlagen t.ex. 35 § om rätt att ta ut avgifter för verksamheten. Övergripande mål för barnomsorgen är (jfr prop.1994/95:100 bil.