prop · GL03188 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1997/98:188 Vissa ändringar i marknadsföringslagen (1995:450) m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att instansordningen i marknadsföringsmål ändras så att mål om förbud och åläggande som huvudregel handläggs i som första och sista instans. Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd, skall dock en talan om förbud eller åläggande med anledning av marknadsföringen väckas vid . Syftet med ändringen är att göra det möjligt att snabbt kunna få ett slutligt avgörande i frågan om en viss marknadsföringsåtgärd strider mot de marknadsrättsliga bestämmelserna. Utöver denna ändring föreslås vissa smärre ändringar och tillägg i marknadsföringslagen (1995:450), lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. och lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 5 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 7 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 8 3 Ärendet och dess beredning 9 4 Gällande ordning för prövningen av marknadsföringsmål och motiven för denna 9 4.1 Avgifts-, förbuds- och åläggandemålen 9 4.2 Utdömande av marknadsföringsrättsligt vite 11 4.3 Skadestånd 11 4.4 Rättegångsförfarandet m.m. 11 5 Erfarenheter av den nya instansordningen 12 5.1 Inkomna skrivelser m.m. 12 5.2 Handläggningstider m.m. 13 6 Ändring i instansordningen för marknadsföringsmål 13 6.1 Behovet av en ändring i instansordningen 13 6.2 Närmare om systemets utformning 17 7 Lagen om marknadsdomstol m.m. och vissa verkställighets- frågor 21 7.1 Vissa ändringar i lagen om marknadsdomstol m.m. 21 7.2 Verkställighet av det norska institutet tvangsgebyr och av förelagda viten 22 8 Ekonomiska konsekvenser 23 9 Författningskommentar 23 9.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 23 9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 24 9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 24 9.4 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 24 Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian 25 Bilaga 2 Promemorians lagförslag 28 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 32 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 33 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 37 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 40 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450), 2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m., 3. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs att 38, 51 och 52 §§ marknadsföringslagen (1995:450) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 38 § Talan om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid . Talan om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid . Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstörningsavgift enligt 22 § eller skadestånd enligt 29 § med anledning av marknadsföringen, skall dock en talan om förbud eller åläggande väckas vid . En sådan talan får väckas av Talan om förbud eller åläggande får väckas av 1. , 2. en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 3. en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare. Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en rättegång enligt första stycket pågår. 51 §1 Vad som sägs i 49, 50 och 52 kap. och i 39 § första stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden om hovrätten skall i mål och ärenden enligt denna lag i stället gälla . När handlägger mål och ärenden efter överklagande enligt 43 §, skall vad som sägs i 49, 50 och 52 kap. och i 39 § första stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden om hovrätten i stället gälla . 52 § Om en talan enligt denna lag har väckts av någon annan än , skall tingsrätten underrätta ombudsmannen om rättegången. Om en talan enligt denna lag har väckts av någon annan än , skall rätten underrätta ombudsmannen om rättegången. När ett mål om marknadsstörningsavgift eller skadestånd väcks, skall tingsrätten underrätta om rättegången. Denna lag träder i kraft . Ett mål som vid ikraftträdandet är under handläggning i men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas av skall lämnas över dit, om det kommit in till tingsrätten efter utgången av . Åtgärder som har vidtagits under handläggningen i tingsrätten skall för de mål som överlämnas anses ha vidtagits av . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. dels att 9 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 §1 är beslutför, när ordföranden och tre andra ledamöter är närvarande. Ordföranden får ensam på domstolens vägnar vidta förberedande åtgärder och pröva frågor om avskrivning av mål. Ordföranden får ensam på domstolens vägnar 1. vidta förberedande åtgärder, 2. meddela beslut om avskrivning, 3. besluta om rättelse av en dom eller ett beslut under de förutsättningar som anges i 17 kap. 15 § första stycket , 4. avslå en begäran om att domstolen skall pröva en fråga om interimistiskt förbud eller åläggande utan att motparten getts tillfälle att yttra sig. Ordföranden får förordna sekreterare hos domstolen att ensam på domstolens vägnar vidta förberedande åtgärder. Dom skall meddelas så snart som det är möjligt. Den skall skrivas under av rättens ordförande. Kopia av domen skall skickas till parterna som domen meddelas. Vad som sägs om dom gäller också slutligt beslut. Denna lag träder i kraft . 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 §1 Vad i denna lag sägs om böter skall även gälla utdömda viten, som 1. har förelagts part eller annan till fullgörande av en skyldighet i en rättegång, 2. här i landet har förelagts av konsumentombudsmannen, eller , 3. i har dömts ut av eller, efter överklagande av ett avgörande av denna domstol, av högsta domstolen. 2. här i landet har förelagts av , , i mål enligt marknadsföringslagen (1995:450) eller , 3. i har dömts ut av eller, efter överklagande av ett avgörande av denna domstol, av . Vad som sägs i första stycket gäller även tvangsgebyr som i har förelagts av Forbrukerombudet och som har godkänts av näringsidkaren eller har dömts ut av domstol. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning trädde den nya marknadsföringslagen (1995:450) i kraft (prop. 1994/95:123, bet. 1994/95:LU16, rskr. 1994/95:267). som lagen varit i kraft har kritik framförts mot den nya instans- ordningen med som första instans vid prövningen av förbuds- och åläggandemål. Med anledning av kritiken har () utarbetat en promemoria med förslag till vissa förändringar av instansordningen enligt marknadsföringslagen (dnr In 98/482/KO). Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och dess lagförslag i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i detta lagstiftningsärende. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har bl.a. haft synpunkter på vilka förfaranderegler som bör tillämpas när handlägger mål enligt marknadsföringslagen som första instans. Regeringens överväganden med anledning av dessa synpunkter redovisas i avsnitt 6.2. I övrigt har regeringen i huvudsak följt Lagrådets förslag. Vissa redaktionella ändringar har också gjorts. 4 Gällande ordning för prövningen av marknadsföringsmål och motiven för denna 4.1 Avgifts-, förbuds- och åläggandemålen Genom den nya marknadsföringslagen ändrades ordningen för prövning av marknadsföringsmål jämfört med den äldre lagen. Den viktigaste nyheten är att blivit första instans i alla mål och ärenden om marknadsföring. Den tidigare ordningen för marknadsföringsmål, med som ett specialiserat beslutsorgan och enda instans, gäller alltjämt för mål enligt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen (1988:1604). Införandet av den nya sanktionsformen marknadsstörningsavgift innebar att den marknadsrättsliga processordningen tillfördes en till sin karaktär helt ny målgrupp. Rättssäkerhetsaspekten har i avgiftsmålen en annan innebörd och betydelse än i förbuds- och åläggandemålen. Hänsynen till svarandens rättstrygghet medförde ett krav på att frågan om marknadsstörningsavgift skall kunna prövas av åtminstone två instanser. På konkurrensrättens område hade konkurrensmålen redan samlats hos en enda första domstolsinstans, . Behovet att på motsvarande sätt koncentrera underrättsprövningen till en instans ansågs inte lika uttalat i marknadsföringsmål. Det var främst betydelsen av ett enhetligt system för behörig domstol inom marknadsrätten som var avgörande för att utsågs till den enda första domstolsinstansen i avgiftsmålen. I motiven konstaterades att den nya marknadsföringslagen inte innebar några förändringar som direkt föranledde att instansordningen behövde modifieras när det gällde förbuds- och åläggandemål (prop. 1994/95:123 s. 124). Systemet med som ensamt prövningsorgan hade, anfördes det vidare, fungerat tillfredsställande både organisatoriskt och från rättssäkerhetssynpunkt. Att bibehålla som första instans i dessa fall ansågs dock kunna medföra väsentliga nackdelar i den nya situation som uppstod genom tillkomsten av avgiftsmålen. Det kom till uttryck i propositionen på följande sätt: "Olika instansordningar omöjliggör kumulation av förbuds- och åläggandemål i första instans. Det får antas bli vanligt att när han för talan om marknadsstörningsavgift framställer yrkande om förbud eller åläggande, antingen kumulativt eller i andra hand. En ordning som innebär att måste processa två gånger om sanktionering av samma förfarande är olycklig ur processekonomisk synvinkel. Man måste i det sammanhanget dessutom beakta risken för att någon annan taleberättigad väcker talan om förbud vid medan avgiftsmålet fortfarande pågår i tingsrätten." Med hänvisning till den uppfattning som i olika sammanhang hävdats att ett tvåinstansförfarande leder till utdragna och dyrare processer pekades i propositionen på möjligheten till interimistiska beslut, en möjlighet som vidgats i den nya lagen, vilket skulle kunna leda till att man snabbt får till stånd ett förbud eller ett åläggande. Kostnaderna för en process blir självklart större om målet prövas i två instanser än om prövningen endast sker i en instans. Regeringen hänvisade emellertid i propositionen till att inte alla mål kommer att överklagas. Just kostnadshänsyn, framhölls det, bidrar till att främst sådana mål där utgången är tvivelaktig överklagas. Genom att främst sistnämnda slag av mål beräknades bli överklagade kunde också, enligt propositionen, prejudicerande och rättsskapande funktion stärkas. Domstolen skulle kunna ägna mer tid och resurser åt de egentliga prejudikatmålen. Att tvåinstansförfarandet kan drabba en förlorande part ekonomiskt hårdare än om varit enda instans ansågs i detta sammanhang väga lättare än de faktorer som motiverade att instansordningen ändrades. Av dessa skäl och med beaktande av det som krävdes till följd av de nya avgiftsmålen blev utsedd att som exklusiv första instans pröva mål om förbud och åläggande med möjlighet för förlorande part att överklaga tingsrättens avgörande till . 4.2 Utdömande av marknadsföringsrättsligt vite I frågan om vilken domstol som skall vara behörig att pröva mål om utdömande av vite innebar den nya marknadsföringslagen inte någon förändring. Talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag skall liksom tidigare väckas vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . gavs dock en generell behörighet att alltid pröva mål om utdömande av vite enligt marknadsföringslagen. 4.3 Skadestånd I den nya marknadsföringslagen gäller rätten till skadestånd både för näringsidkare och konsumenter. Rätten är kopplad till överträdelser av förbud och ålägganden som har meddelats med stöd av lagen och till de specifika förbudsreglerna i lagens 5 13 §§. Talan om skadestånd skall väckas vid . En sådan talan får även väckas vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . om skadestånd överklagas till . Skälen för den ordning som valdes för skadeståndsmålen framgår av prop. 1994/95:123 s. 125 f. Det huvudskäl som anfördes är risken för att i en skadeståndsprocess och i ett sanktionsmål kommer till motsatta uppfattningar beträffande lagens tolkning i fråga om ett bestämt förfarande. Som ytterligare skäl angavs de fördelar som följer av möjligheterna att kumulera en skadeståndstalan med talan om förbud, åläggande eller marknadsstörningsavgift. 4.4 Rättegångsförfarandet m.m. Lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. innehåller vissa grundläggande bestämmelser om förfarandet vid . Före införandet av marknadsföringslag tillämpades dessa regler i marknadsföringsmålen. Även regler tillämpades dock analogivis i viss utsträckning. I förarbetena till marknadsföringslagen anfördes flera skäl för att marknadsföringsmålen borde handläggas enligt regler om tvistemål i såväl som . Bl.a. framhölls att den judiciella framtoningen skulle komma öka med den nya marknadsföringslagen, vilket talade för att man formellt borde närma handläggningsreglerna i marknadsföringsmålen till dem som gäller för rättegångar i allmänhet. Ett annat skäl var att infördes som första instans i marknadsföringsmålen (prop. 1994/95:123 s. 144 ff.). Det blev också lagstiftarens beslut. Målen skall handläggas enligt reglerna i om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Även i fråga om rättegångskostnader skall regler i tvistemål gälla. När () för talan i mål om marknadsstörningsavgift skall dock reglerna om rättegångskostnader i brottmål gälla. För mål enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen gäller fortfarande förfarandereglerna i lagen om marknadsdomstol. 5 Erfarenheter av den nya instansordningen 5.1 Inkomna skrivelser m.m. I skrivelser till har och Näringslivets Delegation för Marknadsrätt kritiserat den nuvarande instansordningen med som första instans vid prövningen av förbuds- och åläggandemål enligt marknadsföringslagen. framhåller sammanfattningsvis att en förutsättning för att marknadsföringslagen skall få genomslagskraft på marknaden är att näringsidkarna får snabba besked om vilka krav som skall ställas på marknadsföringen. Verkets uppfattning är att lagen inte helt uppfyller denna förutsättning. Instansordningen borde därför enligt verkets mening ändras på så sätt att återigen blir första och sista instans i mål som endast rör förbud och ålägganden. Bland de omständigheter som vid sidan av långa handläggningstider åberopar till stöd för sitt förslag kan nämnas att nuvarande ordning kan medföra att rättsbildningen förskjuts från till . Näringslivets Delegation för Marknadsrätt anser att erfarenheterna av instansordningen i marknadsföringslagen är negativa och förordar att utgår som första instans utom i ärenden som innefattar marknadsstörningsavgift. Med anledning av betänkande Konkurrenslagen 1993 1996 (SOU 1997:20), i vilket bl.a. föreslogs att skulle utgå som instans i vissa slag av konkurrensmål, uttalade sig flera remissinstanser även om instansordningen i marknadsföringsmål. Förutom och Näringslivets Delegation för Marknadsrätt gav även (numera ), och uttryck för uppfattningen att tingsrätten borde utgå som instans även i förbuds- och åläggandemål som prövas enligt marknadsföringslagen. Redan vid remissbehandlingen av betänkandet Ny marknadsföringslag (SOU 1993:59), som ligger till grund för marknadsföringslagen, ifrågasatte flera instanser lämpligheten av att införa ett tvåinstanssystem även för förbuds- och åläggandemålen. Hit hörde bl.a. , , , , och vid . Kritikerna menade att processerna skulle bli dyrare och dra ut vilket i sin tur skulle undergräva roll som prejudikatinstans. inkom 29 och 40 marknadsföringsmål till . hade tingsrätten 48 mål i balans. Ett relativt sett ökande antal inkomna mål kunde konstateras /98. kom det in sju mål medan sex mål kom in . /98 var femton mål äldre än medan tretton var . , avdelning 8, handlägger förutom marknadsföringsmål och konkurrensmål också allmänna tvistemål, tryckfrihetsmål, yttrandefrihetsmål och familjemål. Som orsaker till den generellt sett långa handläggningstiden vid tingsrätten har angetts bl.a. delgivningsproblem, överklaganden av beslut under rättegången och kö till huvudförhandlingstid. Den genomsnittliga handläggningstiden i för slutligt avgjorda marknadsföringsmål var . 1992 1996 var den . inkom 23 marknadsföringsmål till domstolen och 1995 i genomsnitt 42 mål . har fram /98 mottagit sammanlagt femton överklaganden. Tio av dessa avser tingsrättens interimistiska beslut om eventuellt förbud. Två fall avser rättegångskostnader respektive rättshjälp. 6 Ändring i instansordningen för marknadsföringsmål 6.1 Behovet av en ändring i instansordningen Regeringens bedömning: En ändring av instansordningen behövs för förbuds- och åläggandemålen för att möjliggöra att handläggningstiden för dessa mål blir väsentligt kortare. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar den bedömning som kommit till uttryck i promemorian och tillstyrker i huvudsak förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att det vore anmärkningsvärt att gällande instansordning för förbuds- och åläggandemålen skulle ändras så efter ikraftträdandet utan att det framkommit några nya omständigheter som inte beaktats när systemet infördes. Tingsrätten avstyrker dock inte förslaget. anser att tvåinstanssystemet bör behållas av rättssäkerhetsskäl och avstyrker därför förslaget. När det gäller talan av KO anser emellertid samfundet att prejudikatintresset kan motivera att KO ges möjlighet att i sådana fall föra mål direkt till . Även vid avstyrker förslaget och menar att rätten att överklaga domar har ett väsentligt rättssäkerhetsvärde. I likhet med anser fakultetsnämnden att det är för tidigt att ändra i marknadsföringsprocessen och anser att man i stället borde se till att påskynda processen vid den instans där målen avgörs alltför långsamt. I likhet med anser dock fakultetsnämnden att man kan överväga att ge KO möjlighet att väcka talan om förbud eller åläggande direkt vid . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det på det marknadsrättsliga området är av största vikt att berörda aktörer snabbt ges besked om vilka regler som gäller på marknaden. Detta är viktigt med hänsyn till parterna och för att marknadsföringslagen skall få genomslagskraft. Skälen för att tidigare hade exklusiv prövningsrätt i förbuds- och åläggandefrågor enligt såväl marknadsföringslagen som andra marknadsrättsliga lagar var bl.a. intresset av att snabbt få till stånd slutliga avgöranden i frågor som rör tillämpningen av generalklausuler. Behovet av snabbhet i förfarandet har således tidigare ansetts väga tyngre än fördelarna med en prövning i flera instanser. I förarbetena till marknadsföringslagen uttalade regeringen att systemet med som ensamt prövningsorgan hade fungerat tillfredsställande både organisatoriskt och från rättssäkerhetssynpunkt (prop. 1994/95:123 s. 124). Anledningen till att ett system med två domstolsinstanser infördes var således inte sådana aspekter utan tillkomsten av marknadsstörningsavgiften, som av rättssäkerhetsskäl ansågs kräva en ordning med två instanser. Orsaken till att man lät även förbuds- och åläggandemålen omfattas av tvåinstanssystemet var att det bedömdes som viktigt att kunna kumulera sådana mål med mål om marknadsstörningsavgift (se avsnitt 4.1). Införandet av två domstolsinstanser även för förbuds- och åläggandemålen har enligt regeringens bedömning lett till att den totala handläggningstiden för dessa mål blivit alltför lång och att kravet på erforderlig snabbhet i handläggningen kan anses uppfyllt. En lång handläggningstid i domstol kan försvaga rättssäkerheten både för konsumenter, svarandeföretag och konkurrerande näringsidkare. Konsumenter kan fortlöpande luras genom upprepad, vilseledande marknadsföring som inte stoppas av domstol förrän eller . Svaranden får vänta på slutligt besked om en planerat lång, kanske mycket påkostad reklamkampanj är tillåten eller ej. Konkurrenter kan lida skada av en påtalat vilseledande marknadsföring byggd på jämförelser så länge motparten får fortsätta med sin jämförande reklam. Kravet på snabbhet i handläggningen väger i dessa fall enligt regeringens mening tyngre än möjligheten att få saken prövad i två instanser. Några remissinstanser menar att man i första hand borde sträva efter att förkorta handläggningstiden vid . Långa handläggningstider kan delvis botas genom att nödvändiga resurser tillförs den instans som "släpar efter" med handläggningen. Det finns dock inte sällan omständigheter utanför domstolens kontroll som kan sinka handläggningen. Vidare anser regeringen att en något förkortad handläggningstid vid inte helt skulle lösa problemet, eftersom skälen till tidsutdräkten till stor del ligger i tvåinstanssystemet i sig. Exempelvis kvarstår problemen med överklaganden av rättegångsbeslut och interimistiska förbud även om tingsrättens handläggningstider förkortas. I propositionen om den nya marknadsföringslagen hänvisades till möjligheten till interimistiska beslut för att snabbt kunna få till stånd ett förbud eller ett åläggande (prop.1994/95:123 s. 124). Den möjligheten vidgades i den nya lagen. Man kan emellertid fråga sig om en utveckling mot en högre frekvens av sådana yrkanden ter sig önskvärd. Interimistiska beslut överklagas inte sällan och, när så sker, tar det naturligtvis en viss ytterligare tid innan det interimistiska yrkandet slutligt avgjorts. Dessutom binds domstolarnas resurser vid handläggning och prövning av kärandens talan i en första omgång medan arbetet med målets slutliga avgörande ofta tar vid . En annan fara med att i alltför hög utsträckning förlita sig på möjligheten till interimistiska beslut är att den preliminära bedömning som görs med anledning av ett yrkande om interimistiskt beslut i praktiken kan verka bestämmande för den slutliga bedömningen i målet. I detta sammanhang bör också uppmärksammas kravet på att käranden skall ställa säkerhet för den skada som ett tillfälligt förbud kan orsaka svaranden, vilket kan verka avhållande på viljan att använda sig av denna möjlighet, inte minst vad gäller små, ekonomiskt svaga företagare. Ett annat förhållande som regeringen vill peka på i detta sammanhang är att gällande ordning har lett till att små, ekonomiskt svaga näringsidkare i mindre utsträckning än tidigare väcker talan i marknadsföringsmål. Det skulle därför vara önskvärt att ha en ordning som ökar dessa näringsidkares processbenägenhet. Det kan givetvis, som och vid har gjort, sättas i fråga det lämpliga i att genomföra en förändring när marknadsföringslagen har varit i kraft så .