prop · GL0396 · 1998-01-01 00:00:00 — I propositionen 1994/95:12 om handläggningen av ungdomsmål redovisade den dåvarande regeringen beredningsläget för arbetet med det framtida påföljdssystemet för unga lagöverträdare och angav därvid utgångspunkterna för detta arbete. I denna proposition framhölls att de principer som ligger till grund för påföljdssystemet för vuxna i ökad utsträckning bör vara vägledande även vid utformandet av påföljder för unga samt att det finns starka skäl som talar för att påföljden överlämnande till vård inom tas bort. Vid riksdagsbehandlingen uttalade tveksamhet inför de förda resonemangen. I sitt betänkande (1994/95:JuU1) framhöll utskottet att den särreglering som finns beträffande unga människor som begår brott vilar på erfarenheten att påföljden i dessa fall måste anpassas till den unges personliga mognad och särskilda förhållanden. Grundläggande för utskottets uppfattning var att fängelsestraff motverkar en ung människas möjlighet att föra ett laglydigt liv. Utskottet framhöll att ungdomar som begår brott så långt det är möjligt skall hållas utanför kriminalvården och att huvudansvaret för dem bör ligga hos även fortsättningsvis. En av uppgifter är att främja en gynnsam utveckling av de unga och inom finns lång erfarenhet och hög kompetens i frågor som rör arbetet med ungdomar och deras problem. utgör således en viktig resurs för att motverka ungdomars kriminella utveckling och måste därmed anses ha större möjligheter än kriminalvården att åstadkomma positiva förändringar. En placering av en ung lagöverträdare inom kriminalvården innebär en ökad risk för att den unge uppfattar denna placering som en bekräftelse av sig själv som kriminell. Regeringen anser i likhet med den stora majoriteten remissinstanser att unga lagöverträdare så långt det är möjligt skall hållas utanför kriminalvården. Principen bör därför även i fortsättningen vara att barn och ungdomar som begår brott i första hand skall vara föremål för åtgärder inom i stället för att överlämnas till kriminalvården. I linje härmed anser regeringen att påföljden överlämnande till vård inom bör finnas kvar i påföljdssystemet. Överlämnandepåföljden har emellertid varit föremål för kritik. Påföljden har i vissa sammanhang ansetts vara ineffektiv och det har varit svårt att på förhand få en uppfattning om påföljdens verkliga innehåll. Utvecklingen inom straffrätten har inneburit ett ökat straffvärdetänkande. Gällande ordning innebär att brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde skall utgöra grunden för påföljdsbestämningen. Mot bakgrund av den kritik som riktats mot överlämnandepåföljden sammantaget med den utveckling som ägt rum inom straffrätten anser regeringen att överlämnandepåföljden bör förstärkas för att kunna utgöra ett trovärdigt alternativ till övriga påföljder även . Detta kan ske genom att låta de straffrättsligt motiverade kraven på förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens få ett större utrymme i förhållande till vad som gäller . I frågan om hur man skall komma till rätta med ungdomsbrottsligheten förtjänar behovet av att utveckla medlingsinstitutet att framhållas. Med medling avses i detta sammanhang att ett möte kommer till stånd mellan gärningsman och brottsoffer inför en medlare med anledning av ett brott. Enligt regeringens mening kan en utveckling av medlingsinstitutet tjäna såväl som ett sätt att skapa insikt hos den unge av effekten av sina gärningar och därigenom förebygga risken för fortsatt brottslighet som att på ett konstruktivt sätt ge brottsoffret möjlighet att bearbeta sina upplevelser. Regeringen avser att ge och arbete i uppdrag att inleda en försöksverksamhet med medling. Regeringen avser vidare att tillkalla en särskild utredare som skall få i uppdrag att ur rättslig synvinkel närmare belysa och analysera inte bara medling utan även andra typer av verksamheter som är nära besläktade med medling. 10.2 Förutsebarhet Regeringens förslag: De yttranden som avses i 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall ges ett utförligare innehåll. Yttrandena skall innehålla en vårdplan. Den tidsfrist inom vilken förundersökning skall vara avslutad och åtal väckt beträffande den som är skall förlängas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i denna del är positiva till förslaget. Det har dock framhållits, särskilt från åklagarmyndigheter och kommuner, att tidsfristen inom vilken åtal skall vara väckt bör utsträckas. och anser inte att förutsebarheten ökar med förslaget eftersom insatserna av när som helst kan ändras utifrån behandlingsbehovet. Skälen för regeringens förslag: I straffrättsligt hänseende innebär principen om förutsebarhet att en påföljd bör vara utformad så att det redan på förhand står klart vad den kommer att innebära för den som blir dömd. När domstolen beslutar att någon skall överlämnas till vård som påföljd för brott innebär det att domstolen låter något annat samhällsorgan än kriminalvården ansvara för verkställigheten av påföljden. Samhällets reaktion kommer således att bestå i att lagöverträdaren blir föremål för behandling enligt någon av de vårdlagar som står till buds. Beträffande unga lagöverträdare är det i första hand vård enligt socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) som blir aktuellt. När prövar vilka åtgärder som bör aktualiseras för en ung lagöverträdare så saknar det som hänt i det förflutna däribland brottet självständig betydelse. Valet av åtgärder sker i stället med utgångspunkt i den unges personliga förhållanden och behov av insatser från sida vid den aktuella tidpunkten. Som en konsekvens härav är det mycket svårt att förutse vilka åtgärder och insatser som kommer att föreslås från socialnämndens sida i det enskilda fallet. Överlämnandepåföljden blir därmed mycket svår att förena med principen om förutsebarhet. Såsom tidigare redovisats anser regeringen att påföljden överlämnande till vård inom skall finnas kvar. Med den utgångspunkten blir det nödvändigt att acceptera att principen om förutsebarhet inte kan tillämpas fullt ut. Däremot kan principen om förutsebarhet få ett betydligt större genomslag i förhållande till vad som gäller . En målsättning bör vara att det för huvudförhandlingen skall vara möjligt att i rimlig utsträckning förutse vilken vård eller vilka åtgärder som den unge skall bli föremål för efter ett överlämnande. Detta kan åstadkommas genom att de yttranden som socialnämnden lämnar i ungdomsmål ges ett utförligare innehåll. Ett sådant yttrande bör även innehålla en vårdplan som utvisar vilka åtgärder som socialnämnden avser att vidta. Yttrandet bör således utöver en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt innefatta en redogörelse för huvuddragen i de åtgärder som socialnämnden planerar att vidta. Särskilt bör åtgärdernas art och omfattning framgå samt såvitt möjligt också varaktigheten av dessa. Uppgifterna bör vara så konkreta som möjligt. Genom att yttrandena ges ett utförligare innehåll får åklagare och domstol en bättre uppfattning dels om den unges eventuella vårdbehov, dels omfattningen av de åtgärder socialnämnden planerar att vidta för den unge. Framför allt får den unge en bättre uppfattning om vad ett överlämnande till vård inom kommer att innebära för honom. gällande ordning innebär att det inte finns någon i författning bestämd tidsfrist inom vilken socialnämnden skall avge yttrande. I stället anges den tid inom vilken yttrandet skall avlämnas i beslutet att inhämta yttrande från socialnämnden. Nämnden skall dock yttra sig inom sådan tid att rätten kan hålla huvudförhandling inom föreskriven tid. Eftersom det finns bestämmelser som anger inom vilken tid en förundersökning skall vara avslutad och åtal väckt, samt bestämmelser som anger inom vilken tid huvudförhandling skall hållas, när det gäller den som är om det är fråga om brott på vilket kan följa fängelse , är den tid som har till sitt förfogande begränsad. Det har påpekats från ett flertal remissinstanser att tidsfristen som anges i 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) kan utgöra ett problem om förslaget genomförs. Bestämmelsen innebär att en förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket är föreskrivet fängelse för delgivning av brottsmisstanke. Tidsfristen får överskridas om det är nödvändigt med hänsyn till utredningen eller det finns andra omständigheter som kräver det. Tidsfristen har emellertid kritiserats dels på grund av att det kan vara svårt att hinna avsluta en förundersökning inom den föreskrivna tiden, dels på grund av att det kan vara svårt för socialnämnderna att få fram yttranden inom den tid som står till deras förfogande. Förslaget torde innebära att det kommer att ställas ökade krav på i förhållande till vad som gäller . kommun har dock i sitt remissvar framhållit att yttrandena vanligtvis innehåller en mycket utförlig redogörelse för både tidigare åtgärder och planerade åtgärder. I detta sammanhang bör också vissa bestämmelser i och socialtjänstlagen framhållas. Av 6 § LUL följer att socialnämnden genast skall underrättas om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa. Vidare följer av 7 § samma lag att företrädare för skall närvara vid förhör med den som inte fyllt och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Av 50 § socialtjänstlagen följer att det åligger socialnämnden att utan dröjsmål inleda en utredning av vad som kommit till nämndens kännedom och som kan leda till att nämnden vidtar någon åtgärd. I förarbetena till socialtjänstlagen framhålls att det är angeläget att socialnämndens utredning påbörjas och att nämnden således inte bör vänta med att inleda utredningen till dess åklagaren kommit in med sin begäran om yttrande. Av 50 a § socialtjänstlagen följer vidare att en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd skall bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Av 11 § LUL följer att yttrande i fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han fyllt skall inhämtas av åklagaren innan han fattar beslut i åtalsfrågan om den unge har erkänt gärningen eller om det annars finns skälig misstanke att han begått brottet. Av dessa bestämmelser följer således att det borde finnas goda möjligheter för socialnämnden att förbereda ett yttrande redan innan en begäran om ett yttrande kommer in till socialnämnden. Lagändringarna till följd av ungdomsmålsreformen har varit i kraft . Regeringen avser att göra en utvärdering av ungdomsmålsreformen i syfte att följa upp de nya reglerna och ta reda på vilka effekter de har fått och om resultatet av lagändringarna har blivit de som var avsedda med reformen. Med hänsyn till vad som föreslås i fråga om utformningen av yttrandena anser regeringen emellertid att det redan nu finns ett behov av att förlänga tidsfristen i 4 § LUL. Tidsfristen bör utsträckas . Det bör dock i detta sammanhang betonas att mål med unga lagöverträdare alltid bör handläggas skyndsamt. Tiden mellan brottet och reaktionen bör vara så kort som möjligt. 10.3 Proportionalitet Regeringens förslag: Domstolen skall på ett mer uttalat sätt än pröva om socialnämndens planerade insatser är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottets straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Påföljden överlämnande till vård inom skall kunna förenas med ungdomstjänst. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock att huvudregeln skall vara att ett överlämnande till vård inom förenas med dagsböter. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser som uttalat sig angående förslaget om att överlämnandepåföljden som huvudregel skall kombineras med ett bötesstraff är negativa och avstyrker förslaget. Flera remissinstanser är positiva till förslaget om ungdomstjänst. Det har emellertid satts i fråga om inte användningsområdet blir för snävt av de remissinstanser som uppfattat att ungdomstjänst bara skulle kunna komma i fråga i de fall ett fängelsestraff annars hade varit alternativet. har framhållit att det bör övervägas om inte det bör krävas att socialnämnden i sitt yttrande ger information om den tänkta ungdomstjänstens innehåll för att domstolen skall få tillräckligt underlag för att bedöma om påföljden kan stanna vid ett överlämnande med en sådan föreskrift. Skälen för regeringens förslag: Principen om proportionalitet innebär att det skall finnas en balans mellan brottet och samhällets reaktion på detta. Straffets stränghet skall bestämmas utifrån brottet svårhet. Ju allvarligare brottet är, desto mer ingripande skall reaktionen vara såväl till sitt innehåll som till sin längd. Överlämnandepåföljden som den är utformad är svår att förena med principen om proportionalitet. Vid ett överlämnande till vård inom är det de socialrättsliga vårdlagstiftningarna som självständigt avgör vilka behandlingsåtgärder som skall vidtas och hur länge de skall pågå. bör även i fortsättningen självständigt bedöma vilka insatser som bör göras för den som skall överlämnas till vård inom . Det medför en påtaglig begränsning av möjligheten att tillgodose kravet på proportionalitet. Det är emellertid angeläget att principen om proportionalitet får ett visst genomslag även ifråga om denna påföljd. Detta kan ske på två sätt. För det första kan domstolen beakta brottets svårhet när den tar ställning till om den unge över huvud taget bör överlämnas till vård inom . Redan vid införande uttalade departementschefen att domstolen vid sitt val av påföljd har möjlighet att välja någon annan reaktionsform än ett överlämnande till vård om den anser att de föreslagna åtgärderna inte är lämpliga eller att förutsättningar saknas för erforderliga åtgärder (NJA II 1962 s. 384). För att förstärka kravet på proportionalitet i påföljdsvalet anser regeringen att denna bedömning fortsättningsvis skall ske på ett mer uttalat sätt än . Regeringen anser att ett särskilt stadgande bör föras in i 31 kap. 1 § med innebörd att ett överlämnande får ske endast om planerade åtgärder framstår som tillräckligt ingripande med hänsyn till brottets straffvärde och art samt den dömdes tidigare brottslighet. Domstolen skall således bedöma om den av socialnämnden tilltänkta behandlingen kan anses tillräckligt ingripande för att ett överlämnande till vård inom skall kunna utgöra en tillräcklig reaktion på brottet. Vid denna bedömning bör domstolen bl.a. väga in om de planerade insatserna skall göras med stöd av socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Andra faktorer som bör vägas in är karaktären och omfattningen på vårdinsatserna samt vårdtiden. Dessa omständigheter bör vägas mot brottets straffvärde och art samt den tilltalades tidigare brottslighet. Om de planerade insatserna är begränsade exempelvis till enstaka stödsamtal eller ett förordnande av kontaktperson bör ett överlämnande ske endast vid brottslighet av lindrigare slag. Om de planerade insatserna består i att den unge med eller utan samtycke skall tas om hand för placering exempelvis i familjehem eller i hem för vård eller boende kan ett överlämnande komma i fråga även vid allvarligare eller mer omfattande brottslighet. Bedömningen av dessa faktorer bör i enlighet med nu gällande principer för påföljdsval ske mot bakgrund av den tilltalades ålder. Ju yngre han är, desto större är utrymmet för att välja ett överlämnande till vård inom som påföljd även för allvarlig brottslighet. Vid denna bedömning skall självfallet även vägas in de eventuella tilläggssanktioner som kan komma i fråga. För att domstolen skall kunna gör denna bedömning är det nödvändigt att domstolen har tillgång till ett utförligt yttrande från socialnämnden. Detta utgör ytterligare ett skäl för att socialnämndens yttrande skall ges ett utförligare innehåll. För det andra kan proportionalitetskravet tillgodoses inom ramen för påföljden. Det sätt på vilket kravet på proportionalitet kan tillgodoses inom ramen för påföljden överlämnande till vård inom är att domstolen i samband med överlämnandet kan döma ut dagsböter, högst 200, om brottets straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet påkallar det. Så kan ske oavsett om böter är stadgat för brottet eller inte. I promemorian har föreslagits att överlämnandepåföljden skall kombineras med böter i större utsträckning än och att detta bör ske genom att bestämmelsen utformas på så sätt att ett förordnande om överlämnande som regel skall förenas med ett bötesstraff. Förslaget i denna del har mött tämligen omfattande kritik från remissinstanserna. Kritiken har i huvudsak gått ut på att unga personer ofta inte har ekonomiska förutsättningar att själva betala böterna och att sanktionen då riskerar att bli utan verkan gentemot den unge. En presumtion för ett bötesstraff innebär därutöver att man avhänder sig möjligheten att kunna använda bötesstraffet som en regulator i de fall endast anser sig behöva erbjuda begränsade insatser men straffvärdet är sådant att det är motiverat med ett bötesstraff för att ett överlämnade skall kunna komma i fråga. Regeringen anser därför inte att förslaget i denna del bör genomföras. Möjligheten att kunna förena överlämnandepåföljden med böter är dock inte tillräcklig. För att i möjligaste mån hålla ungdomarna utanför kriminalvården bör ytterligare åtgärder vidtas för att ge påföljden överlämnande till vård inom ett så brett tillämpningsområde som möjligt. Det bör därför finnas andra möjligheter för domstolen att kunna förstärka påföljden då detta är motiverat. Promemorians förslag om att införa en möjlighet att i vissa fall förordna att den unge under viss angiven tid skall utföra oavlönat arbete eller delta i annan särskilt anordnad verksamhet, vilket fått brett stöd av remissinstanserna, bör därför genomföras. Denna form av tilläggssanktion bör benämnas ungdomstjänst och bör i huvudsak utformas med samhällstjänsten som förebild. Ungdomstjänsten bör dock kunna komma till användning i större utsträckning än samhällstjänst. Villkorlig dom eller skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst skall endast kunna dömas ut i fall där ett fängelsestraff annars skulle kommit i fråga. I fråga om ungdomstjänst bör domstolen kunna meddela en föreskrift om ungdomstjänst även om alternativet inte är ett fängelsestraff. Antalet timmar under vilka den unge skall utföra arbete eller delta i verksamhet bör vara lägre än för vad som gäller i fråga om samhällstjänst och bör fastställas till lägst 20 och högst 100 efter brottets straffvärde. En förutsättning för att domstolen skall kunna meddela en föreskrift om ungdomstjänst bör vara att den unge samtycker till att följa en sådan föreskrift. Kravet på samtycke är motiverat av samma skäl som i fråga om samhällstjänst. Frågan om samtyckets betydelse har utvecklats närmare under avsnitt 5.5. Domstolen bör vid prövningen av om ungdomstjänst kan komma i fråga bedöma den tilltalades förutsättningar att fullgöra vad som åläggs honom. Är den unges personliga förhållanden sådana att det framstår som mindre troligt att han kommer att kunna klara av att fullgöra ungdomstjänsten, bör domstolen avstå från detta alternativ. Ungdomstjänst skall således utgöra en tilläggssanktion till överlämnandepåföljden. Det innebär att frågan om ungdomstjänst kan komma att aktualiseras endast om domstolen finner att förutsättningar föreligger i övrigt för ett överlämnande till vård inom . Som en följd av att ungdomstjänst skall vara en vid påföljden överlämnande till vård inom meddelad föreskrift bör ungdomstjänsten administreras av . Som tidigare framhållits besitter man inom särskilda erfarenheter och kunskaper i frågor som rör arbete med barn och ungdomar. bör därför ha goda förutsättningar att anpassa verksamheten så att den kan fungera även för de allra yngsta lagöverträdarna. Den närmare utformningen av innehållet i ungdomstjänsten bör överlåtas på berörda organ inom , men inriktningen bör vara att den dömde skall delta i verksamhet som innebär att han utan ersättning utför arbetsuppgifter liknande de som förekommer vid samhällstjänst. Den allmänt accepterade uppfattningen att unga lagöverträdare skall särbehandlas i straffrättshänseende bör emellertid få visst genomslag även i fråga om ungdomstjänst. Med hänsyn till att det i första hand är fråga om unga personer som kan antas ha ett särskilt behov av fostran och vägledning bör det även vara möjligt att låta ungdomstjänsten bestå i att den dömde skall delta i olika former av program eller utbildning i angelägna frågor. Det viktiga är att den unge ges tillfälle att skaffa sig erfarenhet av samhällsnyttig verksamhet tillsammans med andra människor som inte ingår i hans vanliga umgänge. Frågan om den unge kan bli föremål för ungdomstjänst bör i förekommande fall väckas . Det kan lämpligen ske i samband med att socialnämnden upprättar sitt yttrande. Åklagaren bör i sin framställan om yttrande göra socialnämnden uppmärksam på att denna fråga bör behandlas. I ett senare skede bör även domstolen och den tilltalades försvarare kunna ta initiativ i denna fråga. Innehållet i ungdomstjänsten och villkoren för dess genomförande bör bestämmas av genom upprättandet av en plan. Detta kan ske efter det att domen har meddelats, men domstolen bör redan vid påföljdsvalet kunna bilda sig en uppfattning om vad en föreskrift om ungdomstjänst kan komma att innebära. bör därför i sitt yttrande särskilt ange om den anser att ungdomstjänst kan bli aktuellt och vilket innehåll den i så fall kan få. Det bör dock framhållas att bedömningen av huruvida det är påkallat att förena ett överlämnande till vård inom med en föreskrift om ungdomstjänst är en fråga för domstolen. Frågan om i vilken utsträckning överlämnande till vård inom bör kombineras med dagsböter eller med ungdomstjänst får avgöras efter en avvägning mellan brottets straffvärde och art samt den tilltalades tidigare brottslighet å ena sidan och hans personliga förhållanden och de av socialnämnden planerade åtgärderna å andra sidan. Det är inte möjligt att närmare ange hur denna bedömning skall ske. Är det fråga om relativt lindrig brottslighet torde det inte vara påkallat att kombinera överlämnandepåföljden med någon tilläggssanktion om de planerade åtgärderna från sida kan anses tillräckligt ingripande. Är det däremot fråga om allvarligare brottslighet och planerade åtgärder är av mera begränsad natur torde det vara påkallat att förstärka överlämnandepåföljden för att den skall kunna komma i fråga. Ju yngre lagöverträdare desto större bör utrymmet vara för att välja ett överlämnande till vård inom som påföljd även för allvarlig brottslighet. Det väsentliga är att den samlade reaktionen på brottsligheten framstår som rimlig och att det finns en balans mellan brottsligheten och samhällets reaktion. Principen om proportionalitet skall självfallet ge utslag i båda riktningar. Finner domstolen att insatser i förekommande fall i förening med dagsböter eller ungdomstjänst inte kan anses tillräckligt ingripande får domstolen inte besluta att den unge skall överlämnas till vård inom . I en sådan situation skall då synnerliga skäl inte föreligger för ett frihetsberövande domstolen välja någon annan icke frihetsberövande påföljd. Detta följer av de allmänna bestämmelserna om val av påföljd i 30 kap. . 10.4 Påföljdssystemet skall präglas av konsekvens Regeringens förslag: Domstolen skall i fall då påföljden bestäms till överlämnande till vård inom och det av vårdplanen framgår att den unge skall bli föremål för vård eller åtgärder enligt socialtjänstlagen (1980:620) meddela en särskild föreskrift om att den unge skall genomgå vård eller annan av planerad åtgärd. En föreskrift skall också meddelas om den unge skall genomföra ungdomstjänst.