prop · GL0325 · 1998-01-01 00:00:00 — Anpassningen till sådana störningar kräver att priser och löner ändras jämfört med utländska priser och löner. Olika s.k. nominella stelheter gör att anpassningen kan väntas bli långsammare om det inte finns någon växelkurs som kan ändras. I fall vid ett svenskt utanförskap tillämpar ett strikt inflationsmål, ser utredningen be- gränsade möjligheter att använda växelkursen för att stabilisera ekonomin, men i situationer då ekonomin befinner sig i djup recession kan valutans värde tillåtas falla utan att inflationstakten hotas. Omvänt, framhåller utredningen, kan tendenser till alltför höga löne- ökningar motverkas genom att höjer räntan så att kronan stiger i värde. Penningpolitiken påverkar den makroekonomiska utvecklingen på kort sikt därför att nominella löner och priser anpassar sig långsamt. En rimlig uppskattning, enligt utredningen, är att anpassningen av nominella löner och priser normalt tar två till . På denna sikt bedöms därför penningpolitik kunna ha avsevärda reala effekter. Enligt utredningen innebär ett medlemsskap i valutaunionen att kraven på flexibilitet i den nominella löneutvecklingen ökar. Det är möjligt att de nominella lönerna blir mer flexibla, men det bedöms av utredningen som icke försvarbart att grunda politiken på en sådan förmodan. Vidare befarar utredningen att den arbetslöshet som uppstått i blir bestående, troligtvis på grund av institutionella förhållande på arbetsmarknaden. Oavsett om deltar i valutaunionen eller inte bedöms det som nödvändigt att reformera arbetsmarknaden. Utredningen aviserar ett omfattande program med åtgärder. Internationell migration anses av utredningen inte kunna spela någon större roll för att underlätta anpassningen vid störningar inom valutaunionen. Vidare anses skiftande insitutionella förutsättningar innebära att det inte finns anledning att samordna sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken på EU-nivå. Enligt utredningens uppfattning är det ett stort risktagande att delta i valutaunionen med nuvarande höga arbetslöshet. Det bedöms som mycket allvarligt om skulle råka ut för makroekonomiska störningar som inte kan motverkas av penning- och valutapolitiken och detta skulle leda till ytterligare ökningar av arbetslösheten. är utredningen mer positiv till ett svenskt deltagande i den monetära unionen. Om arbetslösheten pressas tillbaka och den statsfinansiella situationen framstår som mer stabil, påverkar det utredningens bedömning av ett deltagande i kraftigt positiv riktning. Om en rejäl förbättring av sysselsättningsläget snabbt kommer till stånd, och om man tror på en betydande ökning av flexibiliteten på arbetsmarknaden, framstår ett tidigt deltagande i valutaunionen som mer förmånligt enligt utredningen. Remissinstanserna LO anser att svensk ekonomi troligen inte är mogen för ett inträde i valutaunionen på kort sikt. För att åter nå full sysselsättning ställs höga krav på att lönebildningen skall vara inflationsrobust. LO ser med tillförsikt på möjligheterna att förändra lönebildningen i denna riktning. De negativa effekterna av ett eventuellt misslyckande härvidlag skulle bli allvarliga oavsett om ansluts till valuta- unionen eller ej, men sannolikt allvarligare vid en anslutning. LO anser inte att den svenska arbetsmarknaden behöver bli mer flexibel genom avreglering för att kunna fungera väl i valutaunionen och motsätter sig ökad lönespridning och ökad otrygghet för löntagarna. Vidare framhålls att kampen mot arbetslösheten måste komma högst upp på EU:s dagordning och utrustas med effektivare instrument. TCO fastslår att utredningen finner det förknippat med stora risker att gå in i valutaunionen med hög arbetslöshet. TCO delar detta synsätt och framhåller att samhällsekonomisk obalans i ett så viktigt hänseende som sysselsättning försvårar ett deltagande i valutaunionen. Utredningen anser att ett deltagande i valutaunionen inte kommer att leda till någon drastisk förändring av flexibiliteten i nominallöne- utvecklingen och anpassningsförmågan på arbetsmarknaden vid störningar av olika slag. TCO konstaterar att det är oklart om utredningen anser att drastiska program för att pressa tillbaka löntagarnas ställning skulle vara lättare att genomföra utanför valutaunionen. TCO motsätter sig huvuddelen av utredningens program för att åstadkomma s.k. ökad flexibilitet i arbetslivet. Även () delar utredningens uppfattning att ett deltagande i valutaunionen är ett alltför stort risktagande med nuvarande höga arbetslöshet. AMS menar att bör behålla alla tillgängliga medel för att motverka att makroekonomiska störningar leder till ytterligare arbetslöshet. De anpassningsmekanismer som utredningen diskuterar kan enligt AMS inte kompensera för avsaknaden av penning- och valutapolitiska åtgärder. Folkrörelsen: Nej till EU anser att kraven för deltagande i valuta- unionen innebär att kan prioritera full syssel- sättning. Folkrörelsen delar inte utredningens resonemang kring reformer av arbetsmarknaderna vilka anses vara av nyliberalt märke. () framhåller att ökade krav på arbetskraftens rörlighet och löneflexibilitet sannolikt har större negativa konsekvenser för kvinnor än för män. Enligt beror detta på att män är mer rörliga än kvinnor, att män och kvinnor befinner sig i olika sektorer och att lönerna inom EU systematiskt skiljer sig efter kön. påpekar att utredningens argumentering för att även ett icke-deltagande i valutaunionen skulle ställa krav på ökad nominell löneflexibilitet bygger på en speciell tolkning av inflationsmålet som innebär att engångsanpassningar av konsumentprisnivån utesluts. anser inte att inflationsmålet skall ges en sådan sträng tolkning och påpekar att ett argument mot deltagande i valutaunionen är just att därigenom avhänder sig möjligheten att kompensera bristen på nominell löneflexibilitet med växelkurs-anpassningar, även om detta skulle medföra en tillfällig ökning i inflationstakten. Skillnaden mellan deltagande- och icke-deltagande i valutaunionen när det gäller krav på nominell löneflexibilitet anses därför betydande; deltagande i valutaunionen omöjliggör de slags engångsanpassningar av växelkursen som i vissa situationer kan vara motiverade för att kompensera bristen på nominell löneflexibilitet. SAF och instämmer i behovet av institutionella förändringar på arbetsmarknaden och delar utredningens bedömning att åtgärder erfordras oberoende av om deltar i valutaunionen eller inte. SAF menar att det finns anledning att understryka att tillkomsten av en valutaunion skapar en helt ny miljö för lönebildningen. Bedömningen görs att lönebildningen inom ramen för en valutaunion snabbt kommer att anpassas till denna verklighet. Vidare anses valutaunionen öka förutsättningarna att hantera arbetslösheten inte minst genom effekterna av lägre räntor. Utredningens uppfattning att det inte finns något behov av en samordnad sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik på EU-nivå delas av SAF. drar slutsatsen att det skulle vara till förmån för den lång- siktiga strukturella utvecklingen att få de stabilare marknads- betingelser som ett medlemsskap innebär. finner att den in- stabilitet som präglat de senaste decenniernas utveckling i i princip kommer att försvinna när åtgärder inte längre löpande värderas över kapitalmarknaderna. Fullmäktige i riksbank anför att problemet med arbetslösheten i första hand måste lösas med åtgärder inriktade på att förbättra arbetsmarknadens och lönebildningens funktionssätt. Vad gäller möjligheterna att framgångsrikt bedriva strukturreformer på arbetsmarknaden anser Aktiefrämjandet, fullmäktige i riksbank, , , , , Exportråd och Sydsvenska Handelskammaren att förutsättningarna för detta förstärks av ett medlemsskap i valutaunionen. Även - menar att betydelsen av valuta-unionen för arbetsmarknadens flexibilitet underskattats av utredningen. Om möjligheten att devalvera försvinner vet arbetstagarna att om reala löner drivs upp över den nivå som ger en acceptabel sysselsättning blir konsekvensen arbetslöshet. Vidare påpekas att arbetsgivarna vet att de inte kan kompensera sig med prishöjningar. anser att båda dessa faktorer bidrar till att öka löne-flexibiliteten relativt och aggregerat inom valutaunionen. betonar att måste reformeras på en rad områden innan ett inträde i valutaunionen bör aktualiseras och framhåller möjligheten att regering och riksdag, som ett medlemskap i valutaunionen beslutas, också beslutar om konfliktreglerna på arbetsmarknaden, arbetsrätten och sänkta skatter. () delar utredningens slutsats att ett del- tagande i valutaunionen i sig inte är avgörande för behovet av reformer på arbetsmarknaden. KI påpekar att utredningen anför den låga nominallöneflexibiliteten som ett skäl mot ett snabbt inträde i valuta-unionen. KI menar att utredningen härvidlag möjligen är alltför pessimistisk inför utsikterna att väsentligt förbättra flexibiliteten genom en reformering av förhandlingssystemet. och Sydsvenska Handelskammaren anser att utredningen har underskattat arbetskraftens rörlighet och den anpassningsmekanism denna kommer att utgöra framöver. EMU som politiskt projekt utredningen är i hög grad ett politiskt projekt. Den bärande ideologin tycks ha varit den s.k. kontinentala integrationsmodellen ; man integrerar ekonomiskt för att öka den politiska integrationen. Denna modell spelar fortfarande en central roll. Vidare ser utredningen det som sannolikt att det inte enbart kommer att bildas en kärna av länder som utgör valutaunionen, utan att det också kommer att bildas en kärna inom det utrikes- och säkerhetspolitiska området. Det finns enligt utredningen många argument för att valutaunionen bör kunna främja en fortsatt utveckling av samarbetet inom EU. Ett viktigt skäl som lyfts fram är att det skapas en inre kärna som kan driva integrationen vidare. Om inte en tillräcklig fördjupning av det nuvarande samarbetet kommer till stånd är det en risk att EU:s ut- vidgning kan komma att skjutas . Ett misslyckande för skulle kunna äventyra trovärdigheten i framtida åtaganden från EU:s sida. görs bedömningen att valuta- unionen också kan innebära politiska risker. Den kan leda till en uppdelning av EU-länderna i olika kategorier, vilket kan skapa splittring. Det kan också uppstå konflikter om penningpolitiken mellan medlemsländerna i valutaunionen och mellan dessa och de utanförstående länderna. Utredningens bedömning är att de faktorer som talar för att valutaunionen är viktig för EU:s fortsatta integration är starkast. Remissinstanserna Folkrörelsen: Nej till EU instämmer i utredningens konstaterande att EMU är ett politiskt projekt och befarar att valutaunionen utgör ett avgörande steg mot ett federalt med gemensam finanspolitik. Även EU-kritiska Rådet hyser farhågor för en utveckling i federalistisk riktning. framhåller risken för ökade sociala motsättningar mellan EMU-länderna och pekar på att valutaunionen i förlängningen då skulle kunna leda till en splittring mellan länder eller länderområden istället för att knyta dessa hårdare samman. Företagarna ifrågasätter även om det räcker eller är nödvändigt med en valuta-union för att upprätthålla fred och pekar på splittringen av Jugo-slavien. (underremiss till LO) framhåller att valutaunionen kommer att öka konflikterna i . Detta anses kunna bli fallet till följd av den föreslagna stabilitets- och tillväxtpakten enligt vilken länder kan komma att drabbas av böter. () anser att utredningen förmedlar en insikt om historiska bakgrund och roll för den fortsatta integrationen, en insikt som är viktig för förståelsen av EMU-frågan. KI anser att utredningen bidrar till att öka förståelsen varför projektet har kunnat drivas framgångsrikt trots betydande svårigheter. () finner en risk för att unionen och integrationsarbetet kommer att förlamas om valuta- unionen inte skulle bli av. Motsättningar mellan medlemsstater anses kunna öka med åtföljande negativa konsekvenser för t.ex. den fram- tida östutvidgningen. anser LRF att man inte kan bortse från att valutaunionen kan leda till motsättningar i och med att en del medlemsländer riskerar att inte kvalificera sig och på grund av oenighet vid tolkningen av konvergenskriterierna. Motsättningar anses även kunna uppstå kring hur asymmetriska störningar skall mötas. lyfter fram fredsaspekten av EMU och framhåller att valutaunionen innebär att länders ekonomier vävs samman på ett nytt sätt som ytterligare stärker samhörigheten mellan länder och därför minskar krigsrisken. är betydligt mer skeptiskt inställd till utredningens slutsatser vad gäller risken för en mer långtgående samordning av finanspolitiken. Utredningens analys bortser, enligt förbundets mening, från det faktum att valutaunionen först och främst är ett politiskt projekt där det handlar om att fördjupa integrationen mellan medlemsländerna. Förbundet finner att starka krafter inom unionen kommer att verka för en finanspolitisk samordning. En sådan samordning kan, enligt förbundet, leda till betydande ingrepp i den kommunala självstyrelsen. SAF framhåller att en gemensam valuta är en viktig politisk ingrediens i det europeiska samarbetet och betonar dess psykologiska betydelse. SAF gör även bedömningen att ett framgångsrikt genom- förande av har avgörande betydelse för möjligheterna att utvidga EU österut. påpekar att utvecklingen mot en valutaunion har varit uppenbar för de länder som utan reservation anslöt sig till . I denna mening ser valutaunionen som ett politiskt projekt och framhåller att i en europeisk gemenskap går de ekonomiska och politiska dimensionerna samman. Valutaunionen, demokratin och internationella inflytande Betänkandet Minskade möjligheter till demokratiskt ansvarsutkrävande och kontroll är enligt utredningen ett politiskt argument mot ett svenskt del-tagande. I syfte att garantera låg inflation har den () givits stor självständighet. Det innebär att möjligheterna till demokratisk kontroll och ansvarsutkrävande har blivit mindre än vad som kan vara önskvärt. Detta innebär dock inte enligt utredningen att all form av politisk kontroll och ansvarsut- krävande är utesluten. Vidare måste konstruktionen med en oberoende europeisk centralbank ställas i relation till att en ökad självständighet för blir nödvändig också i det fall då står utanför valutaunionen. Utredningen anser att , under kommande regeringskonferenser inom EU, bör initiera en diskussion om hur möjligheterna till demokratisk kontroll och ansvarsutkrävande ska ökas. En central politisk aspekt är hur ett beslut i EMU-frågan ska fattas för att det ska få legitimitet. Om det inte ska upplevas öka avståndet mellan väljare och politiker, måste det enligt utredningen ges tid för en bred, saklig och allsidig debatt. Utredningen anser att möjligheterna till inflytande inom EU är ett politiskt argument för ett svenskt deltagande. Argumenten för in- flytande bör enligt utredningen väga tyngst av de politiska argumenten. De länder som deltar kan komma att få en ledande roll i hela EU-samarbetet och större möjligheter att påverka den politiska dag-ordningen. Ett svenskt beslut att stå utanför valutaunionen kan inne-bära betydande politiska kostnader. Bilden av som ett integrationsovilligt land kan komma att förstärkas och allvarligt inskränka möjligheterna att få gehör för våra synpunkter i andra för oss viktiga EU-frågor. Ett tidigt deltagande i valutaunionen framstår, enligt utredningen, som mer förmånligt om man tror att andra länder gör en så negativ värdering av en avvaktande svensk hållning att det innebär stora politiska kostnader och om man tror att den monetära unionen redan från början kommer att bestå av nästan alla EU-länder. Remissinstanserna LO anser att endast bör göra de förändringar i ställning och styrning som krävs genom deltagande i valutaunionen. LO anser vidare att former för ett ökat demokratiskt inflytande över ECB måste diskuteras. Möjligheterna till demokratiskt ansvarsut- krävande och kontroll av ECB betraktas som ett problem av EU- , Folkrörelsen: Nej till EU, , - och . () menar att det är tveksamt ur ett könsperspektiv huruvida de politiska argumenten talar för ett del- tagande i valutaunionen. framhåller att såväl kvinnors som mäns inflytande över den ekonomiska politiken kommer att minska, men att detta kommer att gälla för kvinnor i högre grad än för män. Vidare antar att kvinnors inflytande inom valutaunionen och i synnerhet i ECB kommer att bli mycket marginellt. Legitimitetsproblematiken anses bli speciellt svår bland kvinnor eftersom dessa enligt är mer negativa till EMU än män. Enligt är ett deltagande i valutaunionen från starten viktigt, i synnerhet som det finns ett antal demokratiska svagheter i EU:s institutionella uppbyggnad och därmed även i fråga om den europeiska framtida roll. SAF anser att EMU inte är något problem ur demokratisk synpunkt och framhåller att genom ett deltagande i valutaunionen får inflytande över den europeiska penning- och valutapolitiken, som kommer att få en avgörande betydelse för vare sig går med eller inte. Frågan om fördragsmässigt är förpliktat att gå över i EMU:s tredje etapp när uppfyller konvergensvillkoren måste enligt SAF vara av betydelse vid ett ställningstagande till valutaunionen, inte minst vad gäller trovärdighet som fördragsslutande part. Även , Aktie- främjandet, , , och Västsvenska Handels- kammaren befarar att omvärldens syn på kommer förändras i negativ riktning om landet väljer att inte delta i valutaunionen. Fullmäktige i riksbank delar utredningens bedömning att de politiska aspekterna talar för att bör inträda i valutaunionen . Fullmäktige anser att ett deltagande i förberedelsearbetet inför valutaunionens bildande och ett deltagande är avgörande för möjligheterna att utöva inflytande på ut-formningen av den framtida penningpolitiken. Vid ett svenskt utanförskap blir dessa möjligheter enligt fullmäktige små. Denna bedömning görs även av SAF, , , och Värdepapperscentralen (VPC). Även () anser att detta är en stor nackdel med att stå utanför valutaunionen. AMS bedömer dock att kostnaden för detta inte är större än intäkten för en penningpolitisk självständighet. () påpekar vikten av att ett beslut om svenskt deltagande förankras i opinionen. Om skulle gå med i valutaunionen utan att opinionen är mogen för det, kan detta enligt LRF få negativa konsekvenser för inställningen till EU- medlemsskapet i stort. LRF, , , , , , , , och Sydsvenska Handelskammaren delar utredningens uppfattning att ett deltagande i valutaunionen ökar politiska inflytande. ser större möjligheter för del att påverka normbildningen i en del skattefrågor genom ett deltagande i valutaunionen. Exportråd saknar i utredningen en analys av de politiska riskerna för en kollaps av den inre marknadens friheter om inte valutaunionen kommer till stånd. Utan en gemensam valuta ser en risk att konkurrensdevalveringar hotar att bemötas med krav på restriktioner. Detta skulle få följder för den inre marknadens fortlevnad. menar att ett deltagande i valuta- unionen bör leda till ett ökat inflytande på vissa områden inom ramen för EU, men bedömer detta inflytande för del som marginellt. Övergångsproblemen Betänkandet Om det blir en europeisk monetär union står den, enligt utredningen, inför ett antal övergångsproblem. En avvägning i samband med beslutet och bildandet av en monetär union måste göras mellan å ena sidan risken för politiska spänningar (till följd av svåra gränsdragningar) och å andra sidan risken för trovärdighetsproblem (till följd av en alltför mjuk tillämpning av konvergenskriterierna). Osäkerhet om övergångsprocessen och ECB:s framtida penningpolitik kan dessutom leda till trovärdighetsproblem som kan medföra såväl störande valutaspekulation som förvärrade arbetsmarknadsproblem. Utredningen menar att konvergenskriterierna kan diskuteras ur ekonomisk synvinkel. Flexibla tolkningar av dessa kan därför vara motiverade, inte minst om man vill undvika en alltför stram finans- politik i övergångsskedet. Utredningen menar vidare att det mot bakgrund av övergångsproblemen kan finnas en viss sannolikhet för att valutaunionen inte startar planenligt . Detta beroende dels på den tyska förbundsdagens reella vetomöjligheter mot en alltför stor monetär union, dels på om det uppstår ekonomisk eller politisk turbulens i eller . Remissinstanserna SAF och pekar på problemen för att stå utanför valutaunionen i ett läge där flertalet länder kommer att delta och att denna situation om möjligt bör undvikas. a. att det blir alltmer uppenbart att man skjuter upp detaljbesluten om penningpolitiken valutaunionen och villkoren för TARGET tills ECB är upprättad, eftersom och inte vill ge icke-deltagande stater samma status som deltagarländerna. pekar på att de konvergenskriterier som ställts upp för valutaunionen fyller en viktig funktion och anser att en tro- värdig ekonomisk politik inriktad på statsfinansiell disciplin och prisstabilitet spelar en betydande roll för stabiliteten i det finansiella systemet. Värdepapperscentralen (VPC) anser det viktigt att övergången sker , framförallt beroende på konkurrens- och kostnadsaspekter. Om övergången skulle ske senare kan det innebära att marknadsaktörerna har etablerat nya handelsmönster. VPC anser också att sannolikheten är mycket hög för att många större aktörer vill kunna handla värdepapper i euro även om står utanför EMU. LO menar att det är svårt att se hur länderna skall kunna uppnå en tillräcklig grad av ekonomisk konvergens för att unionen skall kunna bilda en stabil valutaunion med alla länder. Folkrörelsen: Nej till EU menar att konvergenskriterierna, som gäller oberoende av konjunkturläge, låser penning-, valuta- och finanspolitiken och upphäver valfriheten vad gäller den ekonomiska politiken. Folkrörelsen: Nej till EU och anser att man kan välja att prioritera full sysselsättning i detta sammanhang och att konvergenskriterierna har bidragit till att befästa den höga arbetslösheten i . anser att konsekvenserna av konvergens-kriterierna och den gemensamt förda penningpolitiken inom valuta-unionen för dimensioneringen och inriktningen av välfärdssystemet, såsom och hälso- och sjukvårdens verksamheter, ytterligare bör utredas innan frågan om svensk anslutning avgörs. anser att regeringen bör verka för att konvergenskriterierna och stabilitets- och tillväxtpakten ges en utformning som står i bättre samklang med svenska förhållanden. Förbundet anser att det måste finnas utrymme att bedriva en ekonomisk politik som motverkar konjunkturnedgångar. () menar att ett inträde i valutaunionen fr.o.m. fordrar ett omfattande förberedelsearbete avseende systemen för redovisning och betalningsförmedling. Vid ett inträde i valutaunionen fordras det att införandet av euro sker sam- tidigt för hela statsförvaltningen, eftersom staten är en juridisk enhet. RRV anser vidare att myndigheterna i sin redovisning och i sin betalningsförmedling skall använda SEK . En samordning med övriga delar av den offentliga sektorn är, enligt RRV, nödvändig mot bakgrund av det omfattande informations- och transaktionsflödet mellan staten, landstingen och kommunsektorn. understryker vikten av att en övergång till valutaunionen sker så smärtfritt som möjligt. Det förutsätter bl.a. att övergångstiden med dubbla valutor skall göras kort och att tidpunkten för övergången fastställs till en annan tidpunkt än ett årsskifte, som för handeln är speciellt arbetskrävande. Vidare bör enligt förbundet dubbel prismärkning undvikas. Hur systemet för prismärkning utformas bör vara ett frivilligt åtagande. Växelkursarrangemang mellan länderna med gemensam valuta och övriga EU-länder Betänkandet Enligt utredningen talar allt för att ett nytt växelkurssystem (2) kommer att etableras i samband med att den tredje etappen av EMU inleds. Interventionsskyldigheten för ECB blir inte obegränsad och anpassningsbördan för att stabilisera växelkurserna torde i huvudsak komma att ligga på de utanförstående länderna, hävdar utredningen.