prop · GL0389 · 1998-01-01 00:00:00 — innehåller ytterligare rättssäkerhetsregler för dödsdömda och personer som riskerar dödsstraff. för de mänskliga rättigheterna, övervakningsorganet för konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (se vidare avsnitt 11.9, sid. 70), har i en särskild kommentar givit riktlinjer för hur konventionsstaterna bör tolka bestämmelserna om rätten till liv och inskränkningar kring dödsstraffets användande. 6.2 verkar särskilt för ett globalt avskaffande av dödsstraffet Dödsstraffet är enligt svensk uppfattning ett djupt inhumant straff. Dess grymhet, som i många fall kan jämställas med tortyr, och dess oåterkalleliga natur gör det till ett straff som inte bör ha någon plats i en modern och civiliserad rättsordning. arbetar för att dödsstraffet skall avskaffas världen över och att, i avvaktan därpå, utdömande och genomförande av dödsstraffet skall inskränkas och endast ske med iakttagande av de begränsningar som trots allt finns i internationell rätt. driver frågan multilateralt inom FN, och . deltog aktivt i utarbetandet av den resolution om dödsstraffet den första i sitt slag som antogs av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna , och kommer att verka för dess uppföljning. söker, som ett led i strävandena mot ett totalt avskaffande av dödsstraffet, förmå andra stater att tillträda det andra fakultativa protokollet till konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter eller det sjätte tilläggsprotokollet till konvention om mänskliga rättigheter. Regeringen uppmanar också stater till efterlevnad av andra åtaganden på området, framför allt ECOSOC:s minimigarantier. Under vissa förutsättningar gör bilaterala framställningar om att dödsstraff inte skall verkställas i enskilda fall, bland annat om döds- straffet utdömts eller skall verkställas i strid med begränsningar i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, om det strider mot , om den dömde har svensk anknytning eller om domen innehåller element av politisk eller religiös förföljelse, riktas mot en försvarare av de mänskliga rättigheterna eller innebär en förändring av det aktuella landets praxis eller lagstiftning om dödsstraff. Dessa förutsättningar speglar i stort motsvarande regler som utarbetats, men ännu inte antagits inom EU. Framställningar om enskilda fall görs i de flesta fall gemensamt av EU. kommer som en särskilt angelägen fråga att intensifiera ansträngningarna att uppnå ett totalt, globalt avskaffande av dödsstraffet. Samarbetet inom EU är väl utvecklat och förbud mot dödsstraff kan väntas bli ett kriterium för medlemskap i unionen. En strategi håller på att utarbetas inom EU, som kommer att leda till ökade insatser från EU:s sida. fortsätter även att löpande i bilaterala kontakter med länder som ännu inte avskaffat dödsstraffet erinra om vår hållning i denna fråga. verkar konsekvent i alla relevanta fora för ett totalt, globalt avskaffande av dödsstraffet. 6.3 verkar mot utomrättsliga avrättningar, godtyckliga frihetsberövanden och tvångsmässiga försvinnanden förekommer utomrättsliga, summariska och godtyckliga avrätt- ningar och hot om sådana övergrepp i alla världsdelar enligt FN:s särskilde rapportör för dessa frågor. Avrättningarna utförs med en regerings goda minne utanför lagens ram av ett lands polis- och säkerhetsstyrkor, eller andra personer eller grupper som samarbetar med eller tolereras av landets regering. Anklagelser om övergrepp utreds och prövas inte rättsligt, vilket bidrar till det omfattande bruket av utomrätts- liga avrättningar. är huvudförslagställare till den årliga resolutionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna om utomrättsliga, summariska och godtyckliga avrättningar vilken bl.a. ger mandat till den särskilda rapportören. Regeringen kommer även fortsättningsvis att aktivt driva att dessa uppenbara brott mot rätten till livet internationellt belyses och ut. De kan endast motverkas genom att strafflösheten minskas (se vidare avsnitt 7.2). stöd för den särskilde rapportören är ett viktigt medel för att åstadkomma detta. Frihetsberövanden genom att människor förs bort utan att någonsin ställas inför rätta och anklagas för något brott förekommer i flera länder. Metoden är ett lika grymt som effektivt sätt att våldföra sig på och därmed kontrollera befolkningen. Dessa så kallade "ofrivilliga försvinnanden" skapar en osäkerhet om vad som hänt den människa som förts bort, om var hon eller han befinner sig, om hon eller han lever eller är död. Sådana försvinnanden innebär nära nog alltid att personen utsätts för tortyr eller grov misshandel, och slutar i mord. stödjer det arbete som utförs av den av kommissionen för de mänskliga rättigheterna tillsatta arbetsgruppen mot tvångsmässiga eller ofrivilliga försvinnanden, och särskilt genomförandet i alla stater av FN:s deklaration om skydd av alla personer mot tvångsmässiga försvinnanden. kommer fortsatt att verka mot utomrättsliga avrätt- ningar, godtyckliga frihetsberövanden och tvångsmässiga försvin- nanden. 6.4 verkar mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning Förbudet mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning finns i samtliga generella instrument om mänskliga rättigheter, liksom i den humanitära rätten, och kan sägas vara jus cogens, dvs. tvingande folkrätt utan undantag. har en lång tradition av att aktivt motverka alla former av tortyr som utförs av eller på uppdrag av en regering eller på något sätt tolereras av en regering. Våldtäkt och andra former av sexuella övergrepp är en vanligt förekommande form av tortyr särskilt riktad mot kvinnor. Inga former av tortyr eller annan grym eller förnedrande behandling kan någonsin accepteras i vilket syfte det vara må. Detta tar sig också uttryck i flyktingpolitiken; avvisningsbeslut verkställs inte om det finns skälig anledning att anta att den som skall avvisas kommer att utsättas för tortyr i hemlandet. Detta gäller också terrorismmisstänkta personer, som enligt Flykting- konvention inte är skyldig att ge uppehållstillstånd. Det händer att i sådana lägen utsätts för internationella klagomål om att härbärgera utländska terrorister, men principen om att skydda människor mot tortyr måste här gå före. kommer att fortsätta, såväl multilateralt som bilateralt och genom stöd till enskilda organisationer, att aktivt verka mot alla former av tortyr, inkluderande alla former av kroppsstraff. I varje land skall finnas såväl nationell lagstiftning som förbjuder bruket av tortyr, som effektiva mekanismer inom det nationella rättssystemet för att förhindra och beivra sådana övergrepp. Förhållanden som kan leda till tortyr eller annan omänsklig behandling, inte minst på slutna anstalter häkten, mentalsjukhus, institutioner för barn eller fängelser är en fråga som måste ägnas ökad internationell uppmärksamhet. Regeringar har en skyldighet att tillse att frihetsberövade personer eller barn på offentliga institutioner behandlas på ett människovärdigt sätt. engagerar sig aktivt i dessa frågor, bl.a. i förhandlingarna om tillkomsten av ett protokoll till FN- konvention mot tortyr, som skulle ge en internationell inspektionsrätt av samma slag som mot tortyr har enligt Europakonvention mot tortyr. Syftet skall även inom FN-systemet vara att, i samarbete med respektive lands regering genom besök i bl.a. fängelser, motverka en ofta slentrianmässigt förekommande misshandel eller förnedrande behandling. medverkar också till att uppmärksamma tortyroffrens situation och behov av rehabilitering. Ingen form av tortyr eller annan grym eller förnedrande behandling får accepteras. kommer fortsatt att: verka mot alla former av tortyr, inkluderande alla former av kroppsstraff främja nationell lagstiftning i varje land som förbjuder bruket av tortyr stödja upprättandet av effektiva mekanismer inom det nationella rättssystemet för att förhindra och beivra sådana övergrepp verka för ökad internationell uppmärksamhet på förhållanden som, inte minst på slutna anstalter, kan leda till tortyr eller annan omänsklig behandling agera pådrivande i förhandlingarna om ett tilläggsprotokoll till mot tortyr om internationell inspektions- rätt i bl.a. fängelser uppmärksamma och stödja rehabilitering av tortyroffer 7 verkar för införandet och upprätthållandet av ett fungerande rättssystem med rättsliga garantier 7.1 Utan ett fungerande rättssystem finns inga fungerande rättigheter Ett fungerande nationellt rättssystem med lagar, domstolar, poliser, och fängelser är en förutsättning för att de mänskliga rättigheterna skall kunna förverkligas. Ingen skall dömas och straffas i en rättegång utan rättsliga garantier. Enligt FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna är alla människor berättigade till en rättvis och offentlig rannsakning inför en opartisk och självständig domstol. Ett fungerande rättssystem är beroende av obundna, opartiska och icke-korrumperade domare. I många länder är korruptionen inom rättssystemet utbredd, vilket innebär att rätt i praktiken kan köpas genom inflytande eller pengar. För att garantera skyddet för de mänskliga rättigheterna i det nationella systemet, innehåller de internationella konventionerna en rad föreskrifter som tillsammans garanterar rättssäkerheten. Bland dessa ingår likheten inför lagen, rätten att få anklagelser om brott utredda och prövade i domstol inom rimlig tid, förbudet mot godtyckligt frihetsberövande liksom rätten till en korrekt och opartisk rättegång. understödjer aktivt ansträngningarna att ge alla människor tillgång till ett fungerande rättssystem med rättsliga garantier. Diskriminering genom lag eller i domstolar, oavsett den grundas på kön eller etnisk eller annan tillhörighet, skall särskilt uppmärksammas. Genom biståndssamarbetet stödjer förbättringar av rättssystemets tillgänglighet och funktion liksom en konsolidering av dess organisation i den offentliga sektorn och det civila samhället. Detta inkluderar stärkande av rättsväsendets oberoende; revidering, utarbetande och tillämpning av lagar, etablerande av rättshjälps- och ombudsmanna- funktioner samt reformer av åklagar-, polis- och fängelseväsendena i enlighet med kriterier som står i överensstämmelse med de mänskliga rättigheterna. Ett starkt och fungerande rättsväsende är nödvändigt också för handel och investeringar. betonar det civila samhällets betydelse för ett fungerande rättssystem, innefattande bl.a. en självständig, av statsmakten oberoende, advokatkår. stödjer aktivt ansträngningar att ge alla människor tillgång till ett fungerande rättssystem med rättsliga garantier. Genom utvecklingssamarbetet stödjer förbättringar av rättssystemets tillgänglighet och effektivitet. Diskriminering genom lag eller i domstolar skall särskilt uppmärk- sammas. betonar det civila samhällets betydelse för ett fungerande rättssystem. 7.2 verkar särskilt mot den utbredda förekomsten av strafflöshet (impunity) Strafflöshet (impunity), dvs. metoden att underlåta att beivra och bestraffa brott och särskilt övergrepp mot de mänskliga rättigheterna, förekommer i många länder. Sådana övergrepp utförs av regeringens representanter eller med regeringens goda minne, t.ex. genom döds- patruller. Strafflösheten som metod i kampen mot en politisk eller facklig opposition är särskilt spridd i länder där den militära makten har avgörande inrikespolitisk betydelse. Strafflösheten är ett allvarligt hinder för upprättandet av demokrati och en rättsstat. Den vars rättigheter kränkts, eller dennes släktingar, skall ha rätt och möjlighet att klaga och få rätt inför domstol, och den som begått kränkningen skall lagföras och straffas. kommer därför, i linje med vårt långvariga arbete för att införa och upprätthålla respekten för rättsstatens principer ("the rule of law"), att såväl i det multilaterala som det bilaterala arbetet uppmärksamma och motverka strafflöshet. (Se också avsnitt 10.7, sidan 62.) kommer särskilt att verka mot den utbredda förekomsten av strafflöshet (impunity). 8 verkar för rättigheter som främjar demokratin FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna liksom konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och de regionala rättighetskonventionerna innehåller en rad rättigheter som direkt eller indirekt utgör grunden för en demokratisk samhällsbyggnad. De rättigheter som har en mer direkt koppling till det demokratiska beslutsfattandet är åsikts- och yttrandefriheten, mötes- och förenings- friheten samt den allmänna rösträtten. Även övriga rättigheter har betydelse för demokratiseringsprocessen, t.ex. de som sammanlagt syftar till upprätthållandet av rättsstatens principer och rätten till utbildning. Den rättighet som mest direkt är en förutsättning för ett demokratiskt samhällsskick är rätten för envar att ta del i sitt lands styrelse direkt eller genom fritt valda ombud. Den enskilde har rätt att välja och att vara kandidat i val som är periodiska, fria och rättvisa. Rösträtten skall vara allmän och lika. Det skall finnas garantier för att väljarnas vilja kommer fritt till uttryck. Detta är viktiga aspekter av den formella demokratin. stödjer på olika sätt valprocesser, partier och parlament i olika länder, bl.a. genom utvecklingssamarbetet och (International ). Lika viktigt för demokratiprocessen är rätten att fritt uttrycka sin åsikt, att mötas för att höra och diskutera andras och egna idéer, liksom att genom föreningsfriheten organisera sig tillsammans med andra. Dessutom behövs den gransknings- och informationsfunktion som fria och oberoende media utövar. verkar genom biståndet för åsikts- och yttrandefrihet, bl.a. genom ett omfattande mediastöd. Dessa rättigheter är grundläggande för demokratin. De mänskliga rättigheterna måste respekteras om demokratin i längden skall kunna upprätthållas och fördjupas. De omvända sambanden är lika uppenbara. Demokratiska beslutsprocesser tenderar att förstärka skyddet för de mänskliga rättigheterna. Ett folkligt deltagande i politiken är ofta den bästa garantin för att människors rättigheter skall tas till vara. Mänskliga rättigheter och demokrati i utvecklingssamarbete presenteras i en separat skrivelse (Skr. 1997/98:76). Också regeringens skrivelse "i förändring. En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet" (Skr. 1997/98:122) liksom propositionen rörande framtida samarbete med Öst- och (Prop. 1997/98:70) behandlar demokrati och mänskliga rättigheter. verkar för rättigheter som stärker demokratin, särskilt åsikts- och yttrandefrihet, föreningsfrihet och allmän rösträtt. 9 verkar för att ökad uppmärksamhet ges åt de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna: arbete, utbildning, hälsa och en tillfredsställande levnadsstandard 9.1 Alla mänskliga rättigheter är viktiga FN:s Högkommissarie för mänskliga rättigheter, , har sagt sig vilja ge ökad tyngd inom FN åt de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Hon har betonat dessa rättigheters vikt och att de bör få en effektivare uppföljning inom FN:s institutioner. Regeringen välkomnar den markeringen. har de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna blivit mindre uppmärksammade. Den uppdelning av de olika rättigheterna som skedde när allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna följdes upp med två konventioner, nämligen konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter och konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, har sannolikt bidragit till denna ned- prioritering. De ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ses på sina håll mer som ambitioner än som verkliga rättigheter. Det finns emellertid ingen saklig grund för att behandla de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna som mindre viktiga eller radikalt annorlunda än de övriga. De utgör en integrerad del av den allmänna förklaringen; skyddet av människans värdighet nödvändiggör såväl politiska som sociala rättigheter. De ekonomiska och sociala rättigheterna definierades med de medborgerliga och politiska i den allmänna förklaringen; kravet på "frihet från nöd" var lika starkt som kravet på "frihet från fruktan". Den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter har ratificerats av 137 stater. Med denna konvention som grund finns artiklar om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter inskrivna i de senare tillkomna konventionerna om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor och om barnets rättigheter. Uppdelningen av rättigheterna i två separata konventioner var olycklig. Den orsakades av politiska motsättningar i det skugga och bidrar alltjämt till irritation i FN-diskussionerna. Att den gränslinje som drogs är godtycklig illustreras bland annat av att de kulturella rättig- heterna hamnat i bägge texterna och endast obetydligt täcks av den konvention som enligt sitt namn borde precisera normerna på det området. Påståendet att den ena kategorin handlar om rättigheter som kan genomföras och utan kostnad (politiska och medborgerliga) medan den andra är kostnadskrävande och endast kan förverkligas stegvis (ekonomiska, sociala och kulturella) är förenklat och bara delvis korrekt. FN:s officiella hållning är att de mänskliga rättigheterna oavsett hur de paketerats i konventionerna är "universella, odelbara, ömsesidigt beroende och relaterar till varandra", som det uttrycktes vid . Människan är en helhet, och ett mänskligt liv i värdighet förutsätter att alla rättigheter respekteras. 9.2 Varför ett rättighetsperspektiv på välfärdsfrågor? Att de sociala och socio-ekonomiska frågorna är av avgörande betydelse för det internationella samfundet demonstrerades tydligt vid FN:s topp- möte om social utveckling i . De principer och åtagan- den som stats- och regeringschefer då enades om innebar i praktiken en förnyad uppslutning bakom flera ekonomiska och sociala rättigheter. Toppmötet, vars huvudteman var kampen mot fattigdom, arbetslöshet och social utslagning, utmynnade i Köpenhamnsdeklarationen i ett antal åtaganden som nära sammanfaller med rätten till en tillfredsställande levnadsstandard, rätten till arbete och rätten till social trygghet. Deklara- tionen framhåller dessutom allmänt att de mänskliga rättigheterna är en viktig grundval för sociala framsteg. De sakfrågor som diskuterades vid det sociala toppmötet i berörs i konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. De handlar om centrala politiska frågor som arbetsliv, hälsovård, utbildning och familjepolitik. Frågorna i sig är redan uppmärk- sammade. Många av dem drivs dessutom aktivt av , fonder och program och av regionala organ. Likväl behövs ett rättighets- perspektiv. Det går visserligen inte att hävda att alla aspekter av t.ex. hälsa och utbildning skall diskuteras enbart utifrån ett perspektiv av mänskliga rättigheter. Det finns givetvis andra överväganden. Likafullt är det väsentligt att slå fast t.ex. barnets rätt att gå i skola. Det gör att myndigheterna blir skyldiga att erbjuda en sådan möjlighet, vilket påverkar det politiska beslutsfattandet. Detta gäller alla rättigheter, men eftersom vissa ekonomiska och sociala rättigheter tenderar att vara särskilt resurskrävande blir sambandet tydligare mellan den nationella politiken och de nödvändiga åtgärderna för att tillgodose dessa rättigheter. Betydelsen av dessa rättigheter har varit särskilt uppenbar vad gäller barn. Barnets rätt till utbildning har länge påverkat program. Samma syn präglade om utbildning för alla 1970. Rätten till hälsa är en annan viktig dimension av konventionen om barnets rättigheter som fått genomslag inom såväl som WHO:s program. Rättighetsperspektivet har således gett en särskild tyngd åt kraven på reformer. Ytterligare ett exempel är rätten för barnet att inte utnyttjas i nedbrytande arbete. stadgar att barnet skall skyddas mot arbete som stör skolgången eller skadar barnets utveckling och hälsa. Särskilt driver de kraven genom konkret normskapande arbete och biståndsprogram. Att det här också handlar om rättigheter har varit till hjälp. På samma sätt har FN:s jämställdhetsarbete fått ett rejält uppsving genom betoningen av enskilda kvinnors situation och rättigheter. På arbetslivets område i övrigt har det också visat sig värdefullt att formulera reformer i rättighetstermer. Metoden har lång tradition i en rad länder. och den europeiska sociala stadgan ger stöd till den utvecklingen och är särskilt värdefulla för de länder som inte kommit så långt i strävan att kodifiera minimiregler för skydd på arbetslivets område. Formuleringen av rättigheter på detta område står inte i motsats till en fri förhandlingsrätt. En viktig aspekt av rättigheterna är tvärtom att säkerställa att anställda kan organisera sig och försvara sina intressen i förhandlingar. Övriga regler är minimibestämmelser som skall respekteras oavsett förhandlingsresultat. Sakdiskussionerna i frågor om utbildning, hälsa, arbetsliv och tillfredsställande levnadsstandard kan således främjas av rättighets- perspektivet. Ett ytterligare argument för att anlägga ett rättighetsperspektiv på dessa frågor är betydelsen av en helhetssyn på de mänskliga rättigheterna. Deklarationer under och vid andra tillfällen må ha fått en retorisk språkdräkt, men de speglar en väsentlig dimension av hela idén med de mänskliga rättigheterna. Det ligger ett värde i att människors mest väsentliga behov tillgodoses i form av rättigheter och att så sker inte bara rörande några av dem. Det är vidare sant att en individ som berövas någon eller några viktiga rättigheter i allmänhet har svårt att utnyttja de övriga. 9.3 Vilka är de ekonomiska och sociala rättigheterna? De ekonomiska och sociala rättigheterna täcker in ett brett spektrum av en människas liv och vardag. De rättigheter som definieras i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter är bl.a. rätten till social trygghet, rätten till en tillfredsställande levnadsstandard, rätten att vara tryggad från hunger, rätten till en tillfredsställande bostad, rätten till hälsa, skyddet för familjen, rätten att fritt ingå äktenskap, rätten till arbete och rätten till vila och fritid. Föreningsfriheten finns reglerad såväl i denna konvention som i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter liksom i om mänskliga rättigheter. reglerar en rad rättigheter på arbetslivets område. Den europeiska sociala stadgan innehåller i rättighetsform bl.a. bestämmelser om arbetsmark- nadspolitik, arbetsvillkor, arbetarskydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialförsäkring och andra sociala trygghetsanordningar samt familje- politik. Den innehåller också bestämmelser om rätt till skydd för migrerande arbetstagare och deras familjer. En central princip i samtliga konventioner är förbudet mot diskriminering. Principen om icke-diskriminering återkommer också i enskilda artiklar, ifråga om arbetsvillkor stadgas t.ex. om lika ersättning för arbete av lika värde och, enligt FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, "i synnerhet skall kvinnan tillförsäkras arbetsvillkor som inte är sämre än dem som män åtnjuter, och erhålla lika lön för lika arbete". 9.4 Statens ansvar och förpliktelser Konventionsstatens ansvar för förverkligandet av de ekonomiska och sociala rättigheterna kan, liksom när det gäller de medborgerliga och politiska rättigheterna, indelas i tre slags skyldigheter: respektera individens rättigheter; skydda individens rättigheter från att kränkas av andra individer eller grupper; och tillgodose individens grundläggande behov, erkända som mänskliga rättigheter, vilka individen själv inte kan tillfredsställa. Samtliga dessa tre typer av skyldigheter är relevanta för de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Den tredje typen kan vara särskilt kostnadskrävande och ses därför ofta som det mest kontroversiella inslaget. Konventionerna är inriktade på de resultat som skall nås, snarare än på vilka metoder som bör användas för att nå dithän.