prop · GL0390 · 1998-01-01 00:00:00 — Om bergmästaren och har olika uppfattning, skall ärendet liksom hänskjutas till regeringen. Enligt regeringens uppfattning talar mineralhanteringens särdrag, tillsammans med det faktum att tillräckliga möjligheter får anses finnas att se till att en förutsättningslös prövning sker, för att bestämmelsen bör finnas kvar. Den behöver dock anpassas språkligt sedan 2 och 3 kap. naturresurslagen har arbetats in i balken. Som nämnts gäller minerallagen och parallellt. Detta innebär att den som bedriver undersökning eller bearbetning enligt minerallagen är skyldig att iaktta , exempelvis de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Som framgår av avsnitt 4.2 kan det dock bli aktuellt att begränsa möjligheten att ingripa med stöd av , om minerallagen har bestämmelser som inte är förenliga med bestämmelser i balken. En bedömning måste således göras i detta lagstiftningsärende om minerallagen har sådana bestämmelser. I den mån det är motiverat från allmän eller enskild synpunkt skall koncessionshavaren enligt 13 kap. 4 § utföra efterarbete. Bestämmelsen har vissa likheter med 2 kap. 8 § MB. Enligt denna skall alla som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som har medfört skada eller olägenhet för miljön ansvara för att skadan eller olägenheten avhjälps. Det kan enligt regeringens uppfattning inte bli fråga om att ta bort möjligheten att ingripa med stöd av bestämmelsen i , eftersom denna, till skillnad från bestämmelsen i minerallagen, omfattar den situationen att skada eller olägenhet uppkommer under löpande koncessionstid. Av samma skäl är det inte heller aktuellt att ta bort möjligheten att ingripa med stöd av bestämmelserna i 10 kap. MB om förorenade områden. Det förhållandet att 13 kap. 4 § minerallagen, 2 kap. 8 § MB och 10 kap. MB gäller kan dock ge upphov till tvekan om vilka regler som skall tillämpas när en skada föreligger sedan bearbetningskoncessionen har upphört. Gruvor kan ge upphov till svåra föroreningsskador, exempelvis genom läckage av miljöfarliga ämnen från varphögar och sanddammar. Enligt regeringens uppfattning bör lägre krav inte ställas vid sådan verksamhet än vad som gäller för annan verksamhet. Minerallagen bör därför kompletteras med en bestämmelse om att lagens bestämmelse om efterarbete inte innebär någon inskränkning i vad som gäller enligt motsvarande bestämmelser i . Detta stämmer överens med vad som får anses gälla (jfr , Minerallagen med kontinentalsockellagen, 1996, s. 209). I övrigt innehåller knappast minerallagen några bestämmelser som inte är förenliga med bestämmelser i . Detta har samband med att lagen i första hand syftar till att reglera förhållandet mellan prospektör och gruvinnehavare å ena sidan och markägare och innehavare av särskild rätt till marken å andra sidan. Det finns dock några bestämmelser utöver de redan nämnda som syftar till att även skydda miljön. Ett exempel på en sådan bestämmelse finns i 3 kap. 3 § tredje stycket, där det sägs att undersökningsarbete skall utföras så att minsta skada och intrång vållas. Bestämmelsen är så allmänt hållen att den inte kan anses stå i konflikt med bestämmelsen om försiktighetsmått i 2 kap. 3 § MB eller någon annan hänsynsregel i . Minerallagens bestämmelse kan dock inte strykas, eftersom den avser även annat än skada eller olägenheter för människors hälsa eller miljön. I sammanhanget kan nämnas att minerallagen inte har någon motsvarande hänsynsregel för bearbetning, vilket är det skede i mineralhanteringen som har störst miljöpåverkan. Regeringen finner att något undantag från bestämmelser inte skall göras i minerallagen, bortsett från vad som har sagts ovan om hushållningsbestämmelserna. Detta stämmer väl med de överväganden som vid minerallagens tillkomst gjordes angående denna lags förhållande till miljölagstiftningen. Minerallagen är inte i första hand en miljölag. När prövningen sker enligt minerallagen återstår normalt mycket arbete innan man i detalj kan ange hur verksamheten skall bedrivas. Det är därför svårt och ofta inte lämpligt att i en koncession meddela exempelvis villkor till skydd för miljön. Av denna anledning bör därför väsentliga villkor, bl.a. till skydd för den yttre miljön, bestämmas med stöd av . En rätt enligt minerallagen kan beskrivas som en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för att bedriva den verksamhet som omfattas av lagen. För bearbetning och i undantagsfall också för undersökningsarbete kommer förutsättningarna alltså att preciseras genom en miljöprövning. Vid en sådan miljöprövning skall tillämpas. Detta hindrar inte att vissa bestämmelser i tillämpas redan vid koncessionsprövningen enligt minerallagen. Regeringen kommer i nästa avsnitt att behandla vilka bestämmelser som skall tillämpas. Minerallagens anpassning till Regeringens förslag: Flertalet av bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar skall tillämpas i ärenden om beviljande av bearbetningskoncession. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att bearbetningskoncession inte skall få ges till en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds och att bergmästaren skall kunna bestämma nya villkor, om verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Dessutom föreslog utredningen att ett med-givande till undersökning i de obrutna fjällområdena skulle få förenas med villkor till skydd för natur- och kulturvärden. I övrigt överensstämmer utredningens förslag i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB skall gälla vid tillämpningen av minerallagen. Även i anser att detta bör övervägas. är däremot tveksamt till att låta 2 kap. MB gälla vid tillämpningen av lagen. Verket nöjer sig med att föreslå att 2 kap. 8 § MB om skyldighet att avhjälpa olägenhet skall tillämpas vid prövningen enligt minerallagen. Miljökvalitetsnormer bör enligt geologiska undersökning (SGU) inte få ligga till grund för en alltför omfattande rätt att meddela föreskrifter som begränsar möjligheterna att utnyttja ett gällande tillstånd. SGU och anför att en miljökonsekvensbeskrivning i ett minerallagsärende bör hållas på en övergripande nivå. miljökonsekvensbeskrivningen fullt ut bör ligga till grund för ett beslut i koncessionsärendet hos bergmästaren. i anför, mot bakgrund av att enligt 28 § mineralförordningen (1992:285) skall göra en bedömning av miljökonsekvensbeskrivningen, att bestämmelsen i 6 kap. 4 § om att skall avgöra om verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan skall gälla. i län finner att även bestämmelsen i 6 kap. 8 § om kungörande av miljökonsekvensbeskrivningen och tillfälle att yttra sig bör tillämpas. SGU och anför att paragrafen om att regeringens beslut enligt 4 kap. naturresurslagen är bindande vid prövning enligt minerallagen bör behållas för tydlighets skull. SGU och ifrågasätter förbudet mot pros-pektering i kulturreservat och i områden som har betecknats som naturvårdsområden. Det är enligt önskvärt att minerallagens bestämmelse om koncessionsvillkor på samma sätt som i kontinentalsockellagen byggs ut med krav på villkor som skall tillvarata olika miljöhänsyn och främja en hållbar hushållning med naturresurser. Enligt SGU:s uppfattning finns det behov av övergångsbestämmelser som begränsar rätten att på grund av miljökvalitetsnormer införa nya eller ändrade villkor för verksamheter som bedrivs med stöd av tillstånd. Enligt i har minerallagen inte tillräckligt tydliga bestämmelser i verkställighetsdelen. anser att miljöorganisationer bör ges rätt att överklaga beslut enligt minerallagen. Skälen för regeringens förslag Tillämpning av vid prövning av undersökningstillstånd och bearbetningskoncession enligt minerallagen Som framgår av föregående avsnitt måste den som bedriver verksamhet enligt minerallagen iaktta de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. MB. En annan fråga är om dessa regler skall tillämpas vid prövningen av undersökningstillstånd och bearbetningskoncession. Utredningen lämnade inget sådant förslag. Remissinstanserna är delade i frågan om en sådan tillämpning bör ske eller inte. Regeringen delar tvekan i det lämpliga i att tillämpa 2 kap. MB vid minerallagsprövningen. Prövningen av bearbetningskoncession sker på ett tidigt stadium då verksamhetens närmare utformning inte är bestämd och miljöeffekterna ofta är oklara. När utformningen har bestämts och miljöeffekterna närmare kan förutses skall verksamheten tillståndsprövas enligt . Vid denna prövning tillämpas naturligtvis de allmänna hänsynsreglerna. Om hänsynsreglerna skulle tillämpas två gånger finns risk för att motstridiga bedömningar görs. Regeringen finner med hänsyn till detta att det inte är lämpligt att föreskriva att 2 kap. MB skall tillämpas vid prövningen enligt minerallagen. Miljökvalitetsnormer är föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt för vissa geografiska områden eller för hela landet. Normerna skall ange de föroreningsnivåer eller störningsnivåer som människor kan utsättas för utan fara för olägenheter av betydelse eller som miljön kan belastas med utan fara för påtagliga olägenheter. Normerna skall ange t.ex. förekomst i mark, yt- och grundvatten, luft eller miljön i övrigt av kemiska produkter. Gruvdrift kan tänkas påverka en miljökvalitetsnorm, bl.a. genom urlakning av metaller som skadar grundvattnet. innehåller den bestämmelsen att myndigheter skall säkerställa att miljökvalitetsnormer uppfylls när de prövar tillåtlighet, tillstånd och godkännanden (5 kap. 3 § MB). Vidare finns i 16 kap. 5 § MB en bestämmelse om att tillstånd inte får meddelas för en ny verksamhet som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Bestämmelserna om miljökvalitetsnormer måste gälla all verksamhet som bidrar till att normerna överträds, jfr avsnitt 5. När prövning sker av bearbetningskoncession är verksamhetens närmare utformning inte bestämd och miljöeffekterna oklara. Det material som finns vid prövningstillfället tillåter inte en detaljprövning. Det finns därför inte skäl att införa bestämmelser om att miljökvalitetsnormer skall iakttas vid koncessionsprövningen. Däremot skall normerna naturligtvis tillämpas vid den senare tillståndsprövningen enligt . Det är inte heller lämpligt att införa regler om att bearbetningskoncession skall kunna förenas med nya eller ändrade villkor om en miljökvalitetsnorm överträds. Denna möjlighet skall i stället finnas vid omprövning av tillstånd enligt . Av 6 kap. 1 § MB följer att en miljökonsekvensbeskrivning skall bifogas en ansökan om tillstånd eller tillåtlighet enligt eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Regeln blir tillämplig för anläggningar för provbrytning och utvinning av mineralfyndigheter, vilka kräver tillstånd enligt miljöskyddslagen och naturvårdslagen och kommer att göra det enligt balken. En miljökonsekvensbeskrivning skall enligt 4 kap. 2 § femte stycket minerallagen finnas även i ärenden om beviljande av koncession. Frågan är hur formaliserad och omfattande miljökonsekvensbeskrivningen enligt minerallagen bör vara samt hur förfarandet i samband med upprättandet bör vara utformat. Regeringen har tidigare uttalat att bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i i så stor utsträckning som möjligt bör få tillämpning även på sådana beskrivningar i lagar utanför balken, jfr avsnitt 5. Vad först gäller syftet med en miljökonsekvensbeskrivning anges detta i 6 kap. 3 § MB. Detta skall gälla också en miljökonsekvensbeskrivning i samband med prövning enligt minerallagen. Vidare skall en miljökonsekvensbeskrivning enligt minerallagen innehålla samtliga uppgifter av betydelse för en miljöprövning. Alltså skall reglerna i 6 kap. 7 § MB om vad en miljökonsekvensbeskrivning skall innehålla tillämpas. De krav som ställs upp är obligatoriska för verksamheter som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Anläggningar för bearbetning av mineralfyndigheter kan ofta antas ha en sådan effekt. För verksamheter som inte kan antas ha en betydande miljöpåverkan skall kraven vara uppfyllda i den utsträckning det behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning för att möjliggöra syftet med miljökonsekvensbeskrivningen. Vid bedömningen av om kraven i 6 kap. 7 § MB är uppfyllda måste hänsyn tas till att verksamhetsutövaren för minerallagsprövningen sällan kan avgöra i detalj hur verksamheten skall se ut. I många fall kommer en avsevärd tid att förflyta mellan prövningen enligt minerallagen och den mer detaljerade prövningen enligt . Alternativa platser skall enligt 6 kap. 7 § MB redovisas, om sådana är möjliga. En gruva eller annan anläggning för bearbetning av ett måste naturligtvis ligga där mineralet finns. Anläggningens närmare utformning liksom dess placering kan dock behandlas i miljökonsekvensbeskrivningen. Bergmästarens roll vid miljökonsekvensbeskrivningen är viktig. Bergmästaren kan via kontakter med länsstyrelser och kommuner ge företagen vägledning om vad en miljökonsekvensbeskrivning i ett koncessionsärende bör innehålla. Vad avser förfarandet finns bestämmelser i om tidigt samråd, beslut om betydande miljöpåverkan, utökat samråd med miljökonsekvensbedömning, kungörande, allmänhetens tillfälle att yttra sig, godkännande, beaktande av miljökonsekvensbeskrivningen vid prövning och kostnader. Eftersom anläggningar för provbrytning och bearbetning av mineralfyndigheter skall tillståndsprövas även enligt balken finns det inte skäl att ha samma utförliga regler i minerallagen angående Det är tillräckligt att reglerna i 6 kap. 9 10 §§ MB tillämpas, dvs. bestämmelserna om att tillståndsmyndigheten skall pröva om miljökonsekvensbeskrivningen uppfyller uppställda krav och beakta innehållet i beskrivningen vid prövningen samt om att den som är skyldig att upprätta miljökonsekvensbeskrivningen skall stå för kostnaderna. Slutligen bör 6 kap. 11 och 12 §§ MB om planer och planeringsunderlag tillämpas. I lagrådsremissen föreslogs ett tillägg i 8 kap. 2 § minerallagen, innebärande att ärenden om beviljande av bearbetningskoncession skall hänskjutas till regeringens prövning, om bergmästaren vid tillämpningen av bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar finner skäl att frångå vad har föreslagit. Lagrådet förordar att tillägget utgår och anför att det inte synes föreligga något behov av tillägget. Regeringen är inte av någon annan uppfattning och följer Lagrådets förslag.. Undersökningsarbete får enligt nuvarande lydelse av 3 kap. 6 § mineral-lagen inte äga rum i strid med föreskrifter som har meddelats för natur-reservat. Enligt regeringens uppfattning bör undersökningsarbete inte heller får ske i strid med föreskrifter för den nya skyddsformen kultur-reservat. Detta innebär i praktiken inte någon skillnad mot , eftersom det skydd som skall uppnås med kulturreservat redan nu kan uppnås genom skyddsinstitutet naturreservat (jfr prop. 1997/98:45, del 1, s. 323 ff). Det bör däremot observeras att beteckning naturreservat omfattar även områden som har kallats naturvårdsområde (prop. 1997/98:45, del 1, s. 310 f). I de flesta fall kommer föreskrifterna för sådana områden knappast att hindra att prospektering sker. Det är dock lämpligt att en övergångsbestämmelse införs om att undersökningsarbete även i fortsättningen får ske i områden som vid lagändringarnas ikraftträdande betecknades som naturvårdsområde. föreslog att medgivande enligt 3 kap. 6 § minerallagen att utföra undersökningsarbete inom de fjällområden som räknas upp i 4 kap. 5 § MB skall få förenas med de villkor som är nödvändiga för att förhindra att skada uppkommer för områdets natur- och kulturvärden. Förslaget anslöt till ett tidigare förslag av (SOU 1996:152 s. 115 och 141). Enligt Gruvkommitténs förslag skulle dock endast villkor kunna ställas för att förhindra en påtaglig sådan skada. Regeringen har efter beredning av förslag beslutat proposition där förslag upprepas (prop. 1997/98:47). Regeringen gör inte någon annan bedömning i detta ärende. En bearbetningskoncession skall enligt 4 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt eller som behövs för att naturtillgångarna skall utforskas och tillvaratas på ett ändamålsenligt sätt. föreslår att bestämmelsen byggs ut med krav på villkor som skall tillvarata olika miljöhänsyn och främja en hållbar hushållning med naturresurser. Sådana villkor kan redan nu ställas med stöd av paragrafen, eftersom de innefattas i uttrycket allmänna intressen. Som redan har påpekats sker prövningen enligt minerallagen på ett tidigt stadium när verksamhetens exakta utformning och dess miljöeffekter är oklara. tillståndsprövning skall senare ske enligt . Det finns därför enligt regeringens mening inget behov av att i paragrafen särskilt nämna villkor för miljön och hushållningen med naturresurser. Om detta betonades i paragrafen skulle risken öka för att motstridiga villkor meddelades vid de olika prövningarna. Enligt 6 § lagen om införande av skall ärenden som har inletts före balkens ikraftträdande handläggas och bedömas enligt äldre lag. Denna ordning bör gälla även i ärenden enligt minerallagen. Det avgörande blir alltså om ansökan har gjorts den dag som ändringarna träder i kraft. En sådan bestämmelse får betydelse särskilt vad gäller miljökonsekvensbeskrivningar. Den som avser att ge in en ansökan närmast efter balkens ikraftträdande får ha en sådan planering av verksamheten att han ser till att balkens krav är uppfyllda när ansökan görs. Lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter Torvlagens förhållande till Regeringens förslag: Torvlagen och gäller parallellt. Inga begränsningar införs i möjligheten att ingripa med stöd av . Vid koncessionsprövning skall ett antal bestämmelser i tillämpas. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: Utöver vad som redovisas i nästa avsnitt uttalar sig ingen remissinstans om förhållandet mellan torvlagen och . Skälen för regeringens förslag: I lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter (torvlagen) regleras utvinning av torv som skall användas som bränsle (energitorv). Lagen avser däremot inte torv som skördas för annat ändamål, exempelvis odling (odlingstorv eller torvmull). I lagen görs skillnad mellan undersökning och bearbetning av torv. Undersökning innebär inte alltid någon nämnbar miljöpåverkan. Om undersökningsarbetet riskerar att negativt påverka miljön är tillämplig. Detta kan vara fallet t.ex. då en väg byggs fram till undersökningsområdet eller då torv utvinns i samband med undersökningen. Bearbetning av torv sker normalt i flera led som vart och ett har en sådan miljöpåverkan att balken är tillämplig. Innan torven kan utvinnas måste mossen beredas. Detta innebär att all vegetation på mossens yta tas bort och att mossen dikas ut. Den största påverkan på naturen sker genom dessa förberedande åtgärder. Även den därefter följande torvbrytningen påverkar emellertid miljön, bl.a. genom buller och damm. Då täktverksamheten avslutats måste torvmossen efterbehandlats. Efterbehandlingen syftar till att antingen skapa en våt eller torr miljö på den utbrutna mossen. (MB) skall tillämpas parallellt med annan lag som reglerar sådan verksamhet och sådana anläggningar som omfattas av balkens tillämpningsområde. och torvlagen gäller alltså parallellt. Detta innebär att den som bedriver undersökning och bearbetning enligt torvlagen är skyldig att iaktta , exempelvis de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Som framgår av avsnitt 4.2 kan det dock bli aktuellt att begränsa möjligheten att ingripa med stöd av , om torvlagen har bestämmelser som inte är förenliga med bestämmelser i balken. således göras i detta lagstiftningsärende om det finns några sådana bestämmelser. När en koncession har upphört skall enligt 34 § torvlagen koncessionshavaren ta bort anläggningar och vidta andra åtgärder för återställning, om detta är motiverat från allmän eller enskild synpunkt. Bestämmelsen har vissa likheter med 2 kap. 8 § MB. Enligt denna skall alla som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som har medfört skada eller olägenhet för miljön ansvara för att skadan eller olägenheten avhjälps. Det kan enligt regeringens uppfattning inte bli fråga om att ta bort möjligheten att ingripa med stöd av bestämmelsen i , eftersom denna, till skillnad från bestämmelsen i torvlagen, omfattar den situationen att skada eller olägenhet uppkommer under löpande kon-cessionstid. Av samma skäl är det inte heller aktuellt att ta bort möjligheten att ingripa med stöd av bestämmelserna i 10 kap. MB om förorenade områden. Det förhållandet att 34 § torvlagen, 2 kap. 8 § MB och 10 kap. MB gäller kan dock ge upphov till tvekan om vilka regler som skall tillämpas när en skada föreligger sedan bearbetningskoncessionen har upphört. Enligt regeringens uppfattning bör lägre krav inte ställas vid brytning av energitorv än vad som gäller för annan verksamhet. Torvlagen bör därför kompletteras med en bestämmelse om att lagens bestämmelse om efterarbete inte innebär någon inskränkning i vad som gäller enligt motsvarande bestämmelser i . I övrigt är det tveksamt om torvlagen har några bestämmelser som inte är förenliga med bestämmelser i . Detta har samband med att lagen i första hand syftar till att reglera förhållandet mellan å ena sidan den som undersöker och bearbetar en torvfyndighet och å andra sidan markägare och innehavare av särskild rätt till marken. Bara i mindre omfattning finns i lagen bestämmelser som även har ett annat syfte. En sådan bestämmelse finns i 20 § tredje stycket. Enligt denna skall åtgärder i undersökningsarbete utföras så att minsta skada och intrång vållas. En liknande bestämmelse finns för förberedande undersökning i 18 § andra stycket. Bestämmelserna är så allmänt hållen att de inte kan anses stå i konflikt med bestämmelsen om försiktighetsmått i 2 kap. 3 § MB eller någon annan allmän hänsynsregel i 2 kap. MB. Torvlagens bestämmelser kan dock inte utgå, eftersom de avser även annat än skada eller olägenheter för människors hälsa eller miljön. I sammanhanget kan nämnas att torvlagen inte har någon motsvarande hänsynsregel för bearbetning, vilket är det skede i torvhanteringen som har störst miljöpåverkan. Regeringen finner alltså att någon begränsning inte skall införas i möjligheten att ingripa med stöd av . Det förhållandet att gäller för en verksamhet innebär inte automatiskt att balken skall tillämpas vid prövning enligt en lag. Vid en koncessionsprövning enligt torvlagen skall tillses att reglerna i just den lagen är uppfyllda. Enligt nuvarande lydelse av 7 § skall dessutom naturresurslagen tillämpas. Trots att verksamhetsutövaren enligt 6 § skall iaktta tillämpliga föreskrifter i bl.a. miljöskyddslagen kan inte lägga denna lag till grund för prövningen. Täkter av energitorv skall normalt inte tillståndsprövas enligt . Enligt 11 kap. 13 § MB behövs nämligen inte tillstånd till markavvattning i samband med torvtäkt, om koncession har lämnats enligt torvlagen. Inte heller behövs enligt 12 kap. 1 § MB tillstånd till täkt av torv för vilken bearbetningskoncession har lämnats. Enligt gällande rätt skall däremot prövning ske enligt miljöskyddslagen (1969:387). Enligt bilagan till miljöskyddsförordningen (1989:364) skall tillstånd sökas för torvtäkt med en produktion överstigande (29.01). För annan täkt för vilken krävs tillstånd enligt 1 § torvlagen skall anmälan göras till den kommunala nämnden (29.02). Prövningen enligt miljöskyddslagen rör främst störningar på omgivningen i form av t.ex. damm och buller. Regeringen har i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 1, s. 380) anfört att det i inte längre finns något behov av den dubbelprövning av täkt som sker enligt naturvårdslagen (1964:822) och miljöskyddslagen (1969:387). Täktens samtliga effekter på omgivningen skall i stället prövas . Eftersom det redan av (12 kap. 1 §) framgår att tillstånd krävs för täkt måste därför bilagan till den nuvarande miljöskyddsförordningen ändras så att den inte längre omfattar täkter.