prop · GL0389 · 1998-01-01 00:00:00 — Rapporter från ambassaderna kompletteras med information från FN- rapportörerna och arbetsgrupperna samt från de kommittéer som övervakar efterlevnaden av konventionerna. De regionala mellanstatliga organisationerna i , och besitter också värdefull kunskap. Andra regeringar, inte minst de nordiska, kan också ha kompletterande information. Inom EU-kretsen utbyts och diskuteras regelbundet relevant information vilket starkt bidrar till vår analys och våra ställningstaganden. Andra viktiga källor är nyhetsmedierna liksom de enskilda organisationerna, såsom , Human Rights Watch och . Dokumentation från forskningsinstitut, som bl.a. i , är värdefull för den fortsatta analysen av arbetet kring de mänskliga rättigheterna. Tillämpade policy-studier bedrivs av nybildade i . skall samla in, självständigt bedöma och effektivt behandla all denna information. Förmågan att ta den till vara är avhängig av att handläggare har goda kunskaper om olika länder och om hur det internationella systemet för de mänskliga rättigheterna fungerar. Det i sin tur kräver att den aspekten avspeglas i handläggarutbildningen och internfortbildningen. I huvudsak skall vår politik när det gäller de mänskliga rättigheterna vara öppen. Undantag måste göras om offentlighet kan skada enskilda människor eller utsätta dem för risk, eller på annat sätt motverka målsättning. 4.10 samarbetar med internationella organ som övervakar efterlevnaden De internationella normerna för mänskliga rättigheter är självfallet giltiga också för svenska förhållanden. Denna skrivelse handlar om utrikes- politiken i bred bemärkelse och analyserar därför inte efterlevnaden av rättigheterna i . Det ansvaret ligger inom andra grenar av svensk politik. Det måste emellertid betonas att det finns ett uppenbart samband mellan möjligheter att på ett trovärdigt vis agera pådrivande i internationella fora och uppfattningen om i vilken mån vårt eget land tar de internationella reglerna på allvar. har ratificerat de viktigaste internationella överenskom- melserna om mänskliga rättigheter och så långt möjligt undvikit att göra reservationer. En översyn av reservationer görs regelbundet. Viktigt är också att rapporter till FN:s konventionskommittéer och liknade organ inlämnas inom föreskriven tid och att de följer uppställda riktlinjer för rapportskrivandet. Svenska myndigheter analyserar också noga de rekommendationer som lämnats av t.ex. konventions- kommittéerna på grundval av svenska rapporter eller anmälningar om förhållanden i vårt land. Utvecklingen av rättspraxis i och i de olika konventionskommittéerna kommer fortsatt att uppmärk- sammas och lojalt följas genom lagstiftning och med andra nödvändiga åtgärder. Den ambitionen har funnits och har ett gott internationellt anseende i de här avseendena. Men det kan likafullt vara motiverat att regelbundet göra en översyn över alla sådana relationer mellan och de internationella institutionerna. Den utredning som genomfördes om och dess tillämpning i (Barnets bästa i främsta rummet, SOU 1997:116) var ett modellarbete som väckt uppmärksamhet internationellt. Den har därmed givit ett bidrag till den internationella diskussionen om åtgärder för att bättre förankra de internationella processerna på ett nationellt plan. Svensk utrikespolitik syftar till att öka respekten för de mänskliga rättigheterna. Målet för arbetet med de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik är att bidra till att människor också i andra länder får del av i folkrätten garanterade friheter, skydd mot övergrepp och en tillfredsställande levnadsstandard. Främjandet av de mänskliga rättigheterna är en prioritet inom svensk utrikespolitik, och skall påverka bistånds-, migrations-, handels-, säkerhets- och övrig utrikespolitik. Följande delmål har identifierats: Regeringar skall påverkas att respektera de mänskliga rättigheterna. De mänskliga rättigheterna skall genomsyra arbetet i de globala och regionala organisationerna. De internationella normerna för de mänskliga rättigheterna skall ges djupare förankring och vidare spridning. Mekanismerna för att säkerställa respekten för de överenskomna normerna skall göras effektivare. Svensk utrikespolitik för mänskliga rättigheter skall vara konse- kvent och inriktad på resultat genom att: integrera arbetet för de mänskliga rättigheterna i utrikespolitiken som helhet, så att detta arbete genomsyrar bistånds-, säkerhets-, handels-, migrations- och övrig utrikespolitik välja den kanal och den kombination av verktyg som i varje situation är mest verkningsfulla verktygen kan vara främjande, förebyggande och reaktiva samarbeta med och ge stöd till olika aktörer regeringar, statliga och enskilda nationella och internationella organisationer verka för en effektivisering av arbetet för de mänskliga rättig- heterna inom de internationella organisationerna utveckla ett rättighetsperspektiv i allt svenskt utvecklingssamarbete tillämpa överenskomna internationella regler för de mänskliga rättigheterna i vårt eget land och samarbeta konstruktivt med övervakningsorganen 5 verkar för alla människors möjlig- heter att åtnjuta de mänskliga rättigheterna 5.1 Alla människor är lika i värde och rättigheter Principen om icke-diskriminering bildar basen för hela det system av rättsregler som skapats för de mänskliga rättigheterna. Alla människor har dock inte samma möjligheter att åtnjuta eller att ta till vara sina rättigheter, utan diskrimineras av olika anledningar. FN uppmärksam- made tidigt att det fanns skäl att lyfta fram rättigheter och skyddsbehov för vissa individer eller grupper som traditionellt utsatts för eller riskerat diskriminering. Rasdiskrimineringskonventionen, konventionen om av- skaffande av all slags diskriminering av kvinnor och , liksom det aktuella arbetet kring skydd för minoriteter och urbefolk- ningar, utgör exempel på dessa strävanden. Full jämställdhet mellan och lika förutsättningar för kvinnor och män existerar inte någonstans i världen. Barn har ett särskilt behov av skydd. Homosexuella kvinnor och män diskrimineras fortsatt liksom medlem- mar av nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter. Särskilda insatser behövs för att funktionshindrade personer skall ha samma möjlighet som människor utan handikapp att helt och fullt utnyttja sina rättigheter. (Se också avsnitt 3.7, sid. 17). Alla människor är lika i värde och rättigheter verkar för alla människors möjligheter att åtnjuta de mänskliga rättigheterna. Barnens rättigheter, kvinnors rättigheter samt rättigheter för personer som tillhör urbefolkningar och nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter måste särskilt beaktas i syfte att garantera lika förutsättningar. 5.2 Kvinnors rättigheter En av det nybildade FN:s första åtgärder var att i organisationens stadga slå fast att de mänskliga rättigheterna gäller både kvinnor och män, flickor och pojkar. FN har därefter fortsatt att konsekvent föra in denna princip i olika konventioner. Frågor rörande kvinnors rättigheter behandlas i olika FN-organ, i första hand FN:s kvinnokommission och FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Dessa frågor har rönt ökad politisk uppmärksamhet under det senaste årtiondet, bl.a. under och i . FN:s fjärde världskonferens om kvinnor i fattade flera viktiga beslut, bl.a. om att kulturella och religiösa sedvänjor inte får tas till intäkt för att inte respektera kvinnors mänskliga rättigheter. konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor är en av FN:s centrala konventioner för mänskliga rättigheter. Denna konvention ger ett ramverk för att säkerställa lika rätt för kvinnor och män. Konventionen lyfter fram regeringars skyldighet att i lag- stiftning och praxis utrota de vanligaste formerna av diskriminering av kvinnor. I syfte att påskynda utvecklingen tillåts positiv särbehandling i ett övergångsskede. har 161 stater anslutit sig till denna konvention och målet är att den , i likhet med , skall ha erhållit universell anslutning. Det är beklämmande att just denna konvention givit upphov till fler vittgående reservationer än någon annan konvention om mänskliga rättig- heter. har tillsammans med andra EU-länder invänt mot sådana reservationer och i flertalet fall underkänt deras giltighet. En särskild expertkommitté har i uppdrag att övervaka att konventions- staterna efterlever konventionen om avskaffande av alla former av diskri- minering av kvinnor, bl.a. genom att granska konventionsstaternas rapporter samt genom auktoritativa tolkningar av konventionens bestäm- melser. Ett förslag till fakultativt protokoll till kvinnokonventionen om enskild klagorätt utarbetas . verkar för att det skall bli ett så effektivt instrument som möjligt, inte minst med beaktande av de svårigheter övervakningskommittéerna kämpar med. (Se vidare avsnitt 11.10, sidan 71.) Med utgångspunkt i konventionen driver , i samarbete med EU-länder och andra likasinnade stater, en rad frågor som syftar till att uppmärksamma kvinnors situation och diskriminering, bl.a. att dessa frågor integreras i alla verksamheter och organ inom FN. Våldet mot kvinnor kräver särskild uppmärksamhet, inte minst den utsatta situationen för kvinnor under väpnad konflikt där våldtäkt och andra brutala sexuella övergrepp inte sällan är ett led i krigföringen. kommer fortsatt att ta upp frågan om kvinnors och flickors rättigheter i den utvecklingspolitiska dialogen, liksom i diskussioner med regeringsföreträdare i multilaterala sammanhang, med utgångspunkt i de konventioner som staten ratificerat. verkar även för effektivare åtgärder i syfte att förbättra kvinnors ekonomiska och sociala rättigheter. Inom ramen för FN:s arbete finns en rad möjligheter att stärka kvinnors rättigheter i vid bemärkelse. Det våld som kvinnor i alla världsdelar utsätts för i det egna hemmet har uppmärksammats av FN:s olika organ. Insatser för att stärka kvinnors ekonomiska ställning leder, som visat, till bättre utvecklingseffekter och till att kvinnor kan hävda sina rättigheter och minska riskerna att utsättas för våld. stödjer FN:s generalsekreterare i ambitionen att FN:s olika verksamheter skall utgå ifrån såväl kvinnors som mäns behov och förutsättningar, och kommer att i diskussioner om FN:s inre reformarbete framhålla vikten av att ett sådant synsätt präglar FN:s strategiska planering och utvecklingsarbetet i stort. Samma resonemang kommer att föras av representanter globalt och regionalt, t.ex. i styrelserna i FN:s olika fonder och program, liksom inom , och EU. kommer att fortsätta att internationellt uppmärksamma och motverka systematiska och särskilt grova kränkningar av kvinnors och flickors mänskliga rättigheter t.ex. könsstympning av flickor, barn- äktenskap, förvägran av grundläggande hälsovård och undervisning för kvinnor och flickor liksom systematiska kränkningar av kvinnors ekonomiska rättigheter, som äganderätt och arvsrätt. kommer fortsatt att aktivt stödja åtgärder som motverkar sådana övergrepp, varvid bl.a. Högkommissarien för mänskliga rättigheter och hennes kontor liksom FN:s kommittéer och mekanismer för mänskliga rättigheter spelar en viktig roll. Kvinnors rättigheter Med utgångspunkt i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (kvinnokonventionen) driver , i samarbete med likasinnade stater, en rad frågor som syftar till att uppmärksamma kvinnors bristande åtnjutande av de mänskliga rättig- heterna. I detta arbete kommer fortsatt att: bevaka och påtala reservationer som strider mot kvinnokonven- tionens ändamål och syfte stödja det arbete som bedrivs av FN:s rapportör för våld mot kvinnor verka för att konventionens övervakningskommitté stärks samt bidra till att dess arbetsformer effektiviseras uppmärksamma krigsförbrytelser och kränkningar av de mänskliga rättigheterna riktade mot kvinnor och flickor betona att det är av avgörande betydelse för främjandet av kvinnors rättigheter, att dessa frågor utgör en integrerad del av arbetet i FN:s samtliga mekanismer för mänskliga rättigheter verka för att ett fakultativt protokoll till kvinnokonventionen om enskild klagorätt blir ett så effektivt instrument som möjligt 5.3 Barnets rättigheter FN:s konvention om barnets rättigheter () är i princip ett universellt dokument, ratificerat av 191 stater, med och som undantag. Mycket återstår dock innan konventionen också är globalt tillämpad. har en mångårig erfarenhet av utvecklingssamarbete för att stärka barnets rättigheter och livsvillkor såväl bilateralt som multilateralt. är en av de största bidragsgivarna till . Inom ramen för driver bl.a. frågan om ett ökat barnrättsperspektiv. På uppdrag av har ett arbete påbörjats inom för att med utgångspunkt i utveckla ett systematiskt barnperspektiv i det samlade biståndet. En särskilt prioriterad fråga i internationella utvecklings- samarbete är barn med funktionshinder och åtgärder för de många barn som placerats på institutioner. är aktivt pådrivande för att förbättra livssituationen för barn med funktionshinder bl. a. genom att identifiera deras särskilda behov och verka för deras ökade integration i samhällslivet. var värdland för Världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering av barn som hölls 1996 och är fortsatt aktivt i dess uppföljning, bl.a. genom att i multilaterala organ verka för att resultaten implementeras i landprogram. Inom ramen för Östersjöstaternas råd har på bl.a. svenskt initiativ påbörjats ett arbete mot sådan exploatering. Frågan om barnarbete uppmärksammas nu efter rapporter om hur flickor och pojkar utnyttjas i arbete som skadar deras hälsa och utveckling eller försvårar deras skolgång. har inlett en diskussion om en ny internationell konvention som skall förbjuda de värsta formerna av sådan exploatering, inklusive nedbrytande och farliga arbetsförhållanden, skuldslaveri där familjer i flera generationer binds av skulder till arbetsgivaren och barnprostitution. stödjer aktivt detta initiativ och har genom medlemskap i särskild möjlighet att påverka frågans utveckling. är starkt engagerat i arbetet att skydda barn i väpnade konflikter. Vi stödjer generalsekreterarens särskilde representant i denna fråga, bl.a. vad gäller hans uppmaning till de olika FN-organen att inom sina respektive program ta större hänsyn till barns intressen i konflikter och därefter. Flera svenska enskilda organisationer är också engagerade i arbetet att skydda och hjälpa barn i krig, däribland Svenska Röda Korset och . Regeringen vänder sig särskilt mot utnyttjandet av barn som soldater. bär ett särskilt ansvar för denna fråga genom en svensk ordförande i den arbetsgrupp inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, som utarbetar ett fakultativt protokoll till om en åldersgräns för rekrytering till väpnade styrkor och deltagande i väpnad konflikt. driver förslaget om en 18-årsgräns som minimiålder. Genom utvecklingssamarbetet ger också bidrag till strävanden att demobilisera barnsoldater och stödja deras rehabilitering. kommer att fortsätta att kraftfullt stödja FN:s Högkommissarie i ansträngningarna att effektivisera för barnets rättigheter (barnrättskommittén), som spelat en avgörande roll för den praktiska tillämpningen av . kommer också att verka för att andra organ inom FN i större utsträckning i sitt arbete inkluderar frågor om flickors och pojkars rättigheter, bättre samordnar insatser för alla barn och följer upp barnrättskommitténs rekommendationer i kontakter med regeringar. På samma sätt bör de tematiska rapportörerna och landrapportörerna, som tillsätts av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, ta upp aspekter om flickor och pojkar när detta är relevant, något som inte alltid sker. De på vissa håll omfattande kränkningarna av flickors rättigheter bör uppmärksammas särskilt. Barnets rättigheter Varje barn, oavsett bakgrund, har rätt att behandlas med respekt. I varje beslut som rör barnet skall barnets bästa alltid sättas i främsta rummet. FN:s konvention om barnets rättigheter () är i princip ett universellt dokument. Mycket återstår dock innan konventionen också är globalt tillämpad. kommer därför fortsatt att: stärka barnets rättigheter och livsvillkor genom såväl bilateralt som multilateralt utvecklingssamarbete vara pådrivande för att förbättra livssituationen för barn med funktionshinder verka för uppföljningen av resultaten från Världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering av barn stödja initiativ om en ny internationell konvention som skall förbjuda de värsta formerna av skadligt barnarbete verka för att förbättra situationen för barn i väpnade konflikter särskilt driva förslaget om en 18-årsgräns som minimiålder för rekrytering till väpnade styrkor och deltagande i väpnad konflikt stödja strävanden att demobilisera barnsoldater och stödja deras rehabilitering stödja FN:s Högkommissarie i ansträngningarna att effektivisera för barnets rättigheter (barnrättskommittén) verka för att andra organ inom FN i kontakter med regeringar i större utsträckning följer upp barnrättskommitténs rekommenda- tioner särskilt uppmärksamma de på vissa håll omfattande kränkningarna av flickors rättigheter 5.4 Rättigheter för personer som tillhör urbefolkningar och nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter verkar för att personer som tillhör nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter i alla länder ges möjlighet att på lika villkor med majoritetsbefolkningen effektivt åtnjuta alla de mänskliga rättigheterna. Sådana minoritetsgrupper har i många länder inte samma möjligheter som majoritetsbefolkningen. De tillhör ofta de svagaste och fattigaste grupperna i samhället, med den största arbetslösheten, de sämsta bostäderna och flest antal ungdomar med ingen eller oavslutad skolgång. Det är angeläget att öka respekten för dessa människors rättigheter. Diskriminering får aldrig förekomma, oavsett ekonomisk eller politisk ställning. Det har beräknats att antalet nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoritetsgrupper världen över uppgår till många tusen, med långt mer än en och en halv miljard medlemmar eller mer än en fjärdedel av jordens befolkning. Staterna har ett ansvar att utan diskriminering ge personer ur minoritetsgrupperna samma rättigheter som landets övriga befolkning, t.ex. till socialt skydd, utbildning, hälsovård eller kommuni- kation med domstolarna. Många stater är ovilliga att uppmärksamma minoritetsproblem med hänvisning till suveränitet och nationell sammanhållning. Dock måste kravet om lika rättigheter för personer som tillhör minoriteter skiljas från krav på självbestämmande i folkrättslig mening. Grupper som strävar efter att behålla sin särart bör få möjlighet att leva på sitt sätt inom den större gruppen. För att de olika minoritetsgrupperna skall få samma möjlighet som majoritetsgruppen, eller den mest inflytelserika gruppen, krävs ofta åtgärder för positiv särbehandling. Nationella lagar måste spegla befolkningens sammansättning och garantera rättigheter också för personer som tillhör mindre eller svagare grupper. För att påverka minoritetsgruppernas situation krävs i första hand nationella åtgärder av samarbete och dialog mellan olika grupper. kommer bl.a. genom biståndet att stödja sådana nationella processer, liksom multilaterala insatser för att främja lika möjligheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter att åtnjuta de mänskliga rättigheterna. FN:s olika organ förutsätts utarbeta strategier för att uppmärksamma och stödja minoritets- grupper. En rad internationella instrument behandlar nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter. Enligt FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 27) skall de som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter tillåtas att i gemenskap med andra i sin grupp ha ett eget kulturliv, utöva sin religion och använda sitt eget språk. Slutdokumentet från (dåvarande ESK) Köpenhamnsmöte om den mänskliga dimensionen, 1990, redogör utförligt för behandlingen av frågor om nationella minoriteter och staternas åtaganden. ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, liksom dess minoritetsspråkskonvention, utvecklar skyddet för personer som tillhör nationella minoriteter. ILO- konventionen 169 behandlar urbefolkningars och stamfolks rättigheter. Regeringen överväger att föreslå att godkänna ratifikation av båda konventioner. Vidare utreder regeringen möjligheterna av en svensk ratificering av 169. FN:s deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter syftar till att skydda dessa människors identitet och tillgodose deras rättigheter. kommer att verka för att kunskapen om och förståelsen för deklarationen ökar. Urbefolkningarnas krav på att få sina rättigheter erkända och respekterade sammanfaller i stora delar med minoriteternas. En betydande skillnad är emellertid att urbefolkningar levt och verkat i sina områden före den dominerande gruppens ankomst och där i generationer brukat land, vatten och naturresurser. FN har proklamerat som urbefolkningsårtionde. stödjer det handlingsprogram som antagits för årtiondet. Två av målsättningarna inom ramen för årtiondet är att en internationell deklaration om urbefolkningar skall antas och att ett permanent forum för urbefolkningsfrågor skall inrättas inom FN-systemet. stödjer båda dessa initiativ och deltar aktivt i arbetet med dem, och kommer också att efter urbefolkningsårtiondet fortsätta att delta i arbetet med dessa frågor. Rättigheter för personer som tillhör urbefolkningar och nationella eller etniska, språkliga och kulturella minoriteter verkar för att personer som tillhör nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter i alla länder ges möjlighet att på lika villkor med majoritetsbefolkningen effektivt åtnjuta alla de mänskliga rättigheterna. I detta arbete kommer att: verka för ökad kunskap om och förståelse för FN:s deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter stödja, bl.a. genom biståndet, nationella processer av samarbete och dialog mellan olika befolkningsgrupper verka för att FN:s olika organ utarbetar strategier för att uppmärk- samma och stödja minoritetsgrupper delta i utarbetandet av en internationell deklaration om urbefolk- ningar stödja inrättandet av ett permanent forum för urbefolkningsfrågor inom FN-systemet 6 verkar för ett totalt avskaffande av de grövsta formerna av övergrepp och de svåraste kränkningarna av människors rättigheter 6.1 Den grundläggande rätten till liv Även om rätten till liv finns inskriven i FN:s Allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, liksom i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och i om mänskliga rättigheter finns inte något internationellt generellt förbud mot dödsstraffet, om det utdöms enligt lag och med tillräckliga rättsliga garantier. Stater som avskaffat dödsstraffet i fredstid kan dock ansluta sig till det andra fakultativa protokollet till konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Europeiska stater kan dessutom ansluta sig till det sjätte tilläggsprotokollet till om de mänskliga rättigheterna om avskaffande av dödsstraffet, och amerikanska stater till protokollet om avskaffande av dödsstraffet till den amerikanska konventionen om mänskliga rättigheter. FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) antog 1984 s.k. minimi- garantier för personer dömda till döden. Minimigarantierna utvecklar de begränsningar som finns i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter enligt vilka dödsstraff endast får utdömas för de grövsta brotten, i enlighet med gällande lag och av en kompetent domstol. De som döms till döden skall enligt konventionen ha rätt att söka nåd eller omvandling av straffet. Det är vidare förbjudet att utdöma dödsstraff för brott som begåtts av minderåriga och att verkställa dödsstraff av gravida kvinnor.