prop · GL0389 · 1998-01-01 00:00:00 — kommer också inom EU att verka för en ökad integration av frågorna om mänskliga rättigheter inom unionens interna och externa politik, i syfte att uppnå en samlad och konsekvent politik för mänskliga rättigheter inom EU, med effektiva och öppna processer för styrning och uppföljning. 12.3 arbete för mänskliga rättigheter Skyddet för de mänskliga rättigheterna tillhör kärnområden. spelar en avgörande roll för skapandet och upprätthållandet av en europeisk värdegemenskap kring grundläggande normer som demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Dess verksamhet delas in i tre större områden; mänskliga rättigheter och demokratifrågor, sociala frågor och livskvalitet samt kultur och kulturell mångfald. Arbetet för de mänskliga rättigheterna bedrivs brett och inkluderar, förutom judiciella prövning av hur staterna respekterar sina åtaganden enligt den Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna), arbete mot rasism och främlingsfientlighet, jämställdhet mellan kvinnor och män, uppföljning av staternas åtaganden enligt konventioner, lokal demokrati och stöd till konstitutionell och annan rättslig utveckling. Redan genom att en stat blir medlem i åtar den sig på ett allmänt plan, genom stadga, att garantera de mänskliga rättigheterna för alla personer inom statens jurisdiktion. Medlemsstaterna åtar sig också att ansluta sig till de konventioner om mänskliga rättigheter som utarbetats inom ram. Dessa konventioner omfattar förutom den ovannämnda Europa- konventionen om de mänskliga rättigheterna och dess tilläggsprotokoll också den europeiska sociala stadgan. Hit hör också den europeiska ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och den europeiska konventionen till förebyggande av tortyr m.m. samt flera andra konventioner. Genom om de mänskliga rättigheterna och dess 11 tilläggs- och ändringsprotokoll, som ratificerats av Europa- rådets samtliga medlemsstater utom , har ett effektivt interna- tionellt skydd för de mänskliga rättigheterna upprättats. Konventionen och dess tilläggsprotokoll upptar visserligen samma medborgerliga och politiska rättigheter som återfinns i de flesta internationella regelverken på området. Det unika med systemet är i stället det övervakningssystem som upprättats enligt konventionen. Tre organ övervakar att staterna fullgör sina åtaganden enligt konventionen, den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna (), den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () samt minister- kommitté. Genom protokoll nummer 11 till om mänskliga rättigheter genomförs en genomgripande reform av konventionens över- vakningssystem. Den innebär att den nuvarande kommissionen och dom- stolen ersätts med en permanent domstol med heltidsanställda ledamöter för prövning av såväl individuella som mellanstatliga klagomål. uppgift enligt konventionen begränsas till att övervaka efterlevnaden och verkställigheten av den nya domstolens domar. Reformen har till syfte att rationalisera övervakningssystemet och minska de långa handläggningstider som uppstått i det nuvarande systemet. Dessa kan uppgå till innan ett slutligt avgörande erhålls. Måltillströmningen beror på en ökande medvetenhet om konventions- systemet i många länder samt utvidgningen av konventionsstatskretsen. registreras över 5000 klagomål hos kommissionen. Den nya domstolen träder i funktion och kommer att bestå av en ledamot från varje konventionsstat. andra toppmöte beslutade, på initiativ av , bl.a. att studera förutsättningarna för inrättandet av en europeisk kommissionär för mänskliga rättigheter. Arbetet med att utforma ett mandat för denna funktion pågår. 12.4 praxis utvecklas ständigt har sedan sin tillkomst avgjort mer än 600 mål. I dessa har en praxis utvecklats som är avgörande för förståelsen av konventionens egentliga innehåll. Domstolens praxis är inte statisk utan konventionen tolkas mot bakgrund av samhällsutvecklingen i konven- tionsstaterna och i ljuset av förändrade etiska och rättspolitiska värderingar i dessa. Domstolen söker således hitta en minsta gemensam europeisk värderingsgrund på vilken den kan grunda sina ställningstaganden när en stat hävdar att ett visst rättighetsintrång är nödvändigt. Ytterst handlar det som regel om att domstolen gör en rimlighetsavvägning mellan vad den enskilde bör kunna tåla som ett rättighetsintrång och vad samhällsnyttan statsintresset kräver. Domstolens praxis har haft stor betydelse för rättsutvecklingen i . 12.5 Behovet av nya konventionsrättigheter kan ifrågasättas En av politiska huvuduppgifter har varit att utveckla nya rättigheter i konventionens rättighetskatalog, vilket sker i form av tilläggsprotokoll till konventionen. har det blivit allt svårare att nå enighet om nya rättigheter. Det senaste tilläggsprotokollet som innehöll nya rättigheter, protokoll nummer 7, antogs 1984, och har ratificerats av endast hälften av konventionsstaterna. En anledning till detta kan antas vara att staterna blivit allt mer försiktiga att underkasta sig domstolens jurisdiktion på nya områden allteftersom Europa- domstolens praxis sträckt sig över fler områden och på så vis i högre grad påverkat innehållet i nationell rättstillämpning och lagstiftning. Till detta kommer svårigheten att förutse domstolens kommande tolkningar av nya eller utvidgade rättigheter. Således har det misslyckats att nå enighet t.ex. om att föra vissa sociala rättigheter under domstolens jurisdiktion. Svårigheter föreligger likaså att nå enighet om ett protokoll med vissa rättsgarantier för frihetsberövade. Också när det gäller att utvidga konventionens bestämmelser mot diskriminering och att utarbeta en konventionstext om jämställdhet mellan kvinnor och män föreligger betydande svårigheter att nå enighet. Inte heller har varit pådrivande i detta arbete. Det reella behovet av att utveckla rättighetskatalogen kan ifrågasättas. Liksom i andra fora är den svenska huvudlinjen att verka för ökad betydelse av att existerande normer efterlevs. om mänskliga rättigheter och tilläggsprotokollen ger ett omfattande skydd, särskilt med den extensiva tolkning domstolen gett vissa rättigheter. 12.6 Nya övervakningsmekanismer En växande insikt om att det föreligger problem med att säkerställa en hög nivå för de mänskliga rättigheterna i har lett sökandet efter nya övervakningsmekanismer inom . påbörjades en särskild procedur för ministerkommitténs övervakning av medlems- ländernas efterlevnad av gjorda åtaganden enligt vilken minister- kommittén utför en politisk övervakning som skiljer sig från det traditionella judiciella övervakningssystemet. Avsikten är att inom ministerkommittén föra en konstruktiv dialog som skall leda till bistånds- insatser, med utgångspunkt i rapporter utarbetade i samspel mellan staterna och sekretariat om hur de följer sina åtaganden, t.ex. när det gäller yttrande- och informationsfriheten, demokratiska institutioners sätt att fungera och rättsordningens uppbyggnad. Vid sidan av ministerkommittén bedriver den parlamentariska församlingen övervakning genom att en delegation från församlingens särskilda övervakningsutskott besöker den stat som är föremål för övervakning. Genom samtal med representanter för såväl regering som opposition och andra beslutsfattare försöker delegationen fastställa hur långt staten kommit i uppfyllandet av sina medlemskapsförpliktelser. Staten utsätts därigenom för en politisk press att söka uppfylla medlem- skapsåtagandena. Respekt för de mänskliga rättigheterna är en förutsättning för medlemskap i . En aktiv utveckling av ministerkommitténs granskningsfunktion och dialog mellan medlemsstater kan väntas leda till att politiska relevans ökar, vilken i sin tur ger ökade möjligheter att påverka staternas respekt för de mänskliga rättigheterna. Regeringen verkar därför för att i större utsträckning gör en fortlöpande och praktisk granskning av medlems- staternas respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna. En omfattande utveckling har skett inom , med ett i det närmaste dubblerat antal medlemsstater. I ett skede när antalet medlemmar i fördubblats är det av särskild vikt att bevaka, främja och stärka skyddet för de mänskliga rättigheterna i . kommer därför att fortsatt verka för upp- rätthållandet av den höga nivå på skyddet för de mänskliga rättigheterna som uppnåtts inom , liksom en utveckling av rådets konstitutionella och institutionella arbete för rättsliga garantier och rättssäkerheten. övervakningsmekanismer bör stärkas, medan behovet av att utvidga rättighetskatalogen kan ifrågasättas. Inom kommer fortsatt att verka för: ökad respekt för existerande normer upprätthållandet av den höga nivå på skyddet för de mänskliga rättigheterna regelbunden granskning av medlemsstaternas respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna i utveckling av konstitutionella och institutionella arbete för rättsliga garantier och rättssäkerheten 12.7 : Respekten för mänskliga rättigheter är en förutsättning för säkerhet och fred syftar till att främja säkerhet och samarbete mellan de deltagande staterna, vilka inkluderar samtliga länder i liksom och . Organisationens arbete inriktas i huvudsak på konfliktföre- byggande verksamhet, krishantering och återuppbyggnad av samhälleliga funktioner efter konflikter. En grundsats är att varaktig säkerhet förut- sätter demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. En nyckel till framgångar är att respekten för de mänskliga rättigheterna betraktas som en integrerad del av politiska skeenden, och inte som en fristående fråga. Organisationen strävar inte primärt efter skydd för enskilda personer, utan betraktar kränkningar av de mänskliga rättigheterna som politiska fenomen som kan utgöra hot mot säkerheten. På detta sätt ingår främjandet av de mänskliga rättigheterna som ett naturligt och nödvändigt element i alla stadier av konflikthanteringen. Inom behandlas frågor om demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och rättsstatens principer inom den s.k. mänskliga dimensionen. Arbetet utförs direkt eller indirekt av det permanenta rådet i , kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter i (ODIHR), fältmissionerna, ordförandeskapets personliga representanter, för nationella minoriteter samt den särskilde representanten för mediafrågor. Hur åtagandena efterlevs granskas, förutom i nämnda organs dagliga arbete, vid implemen- teringsmöten och översynsmöten som hålls växelvis . Tyngdpunkten i granskningen av åtagandena rörande mänskliga rättigheter håller dock på att förskjutas från dessa möten till OSSE- institutionernas dagliga verksamhet. Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) anordnar seminarier och möten samt tillhandahåller utbildning i frågor med anknytning till mänskliga rättigheter. Kontorets betydelse har ökat och kontoret kommer att fästa ökad vikt vid valfrågor och genomförandet av konkreta projekt för att stärka mänskliga rättigheter och demokrati i de enskilda . En huvuduppgift för fältrepresentationer är att på plats verka för att främja de mänskliga rättigheterna i vid bemärkelse. 12.8 Högkommissarie för nationella minoriteter Mandatet för Högkommissarie för nationella minoriteter är att söka dämpa motsättningar i frågor som rör nationella minoriteter och som annars skulle riskera att trappas upp till en konflikt. Således är Högkommissarien inte någon övervakare av mänskliga rättigheter i traditionell mening utan ett instrument för konfliktförebyggande verksamhet och krishantering. Detta hindrar inte att Högkommissarien i sin verksamhet arbetar med mänskliga rättigheter, exempelvis språk- och utbildningsfrågor. Högkommissarien har på ett mycket förtjänstfullt sätt bidragit till att lösa svåra minoritetsfrågor. En förklaring till framgångarna är de konfidentiella arbetsmetoderna, som ofta skapat förutsättningar för konstruktiva lösningar där direkt berörda parter deltar i processen att lösa svåra problem. Högkommissariens arbete har helhjärtat svenskt stöd. 12.9 verkar för att dynamiken inom mänskliga dimension upprätthålls fäster stor vikt vid den mänskliga dimensionen inom . Detta är också en dimension som betonas av flera medlemsstater. Stora framsteg har gjorts på detta område, inte minst genom Köpenhamnsdokument och Parisstadga och Helsingfors- dokument. har genomgått en omvandling från diplomatkonferens till en mellanstatlig organisation som utför konkreta insatser på fältet. verkar för att dynamiken inom den mänskliga dimensionen upprätthålls och att denna ges en operativ och påtaglig roll i verksamhet. kommer därför att verka för att frågor rörande mänskliga rättigheter, inklusive kvinnors rättigheter, bättre integreras i löpande verksamhet som komplement till de översynsmöten som hålls . kommer också att verka för att på olika sätt stärker och utvecklar arbetet med att övervaka hur medlemsstaterna följer sina åtaganden rörande mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Det är viktigt att utveckla arbetet med att vid behov ge stöd åt den rådgivande verksamhet som finns. fäster stor vikt vid den mänskliga dimensionen inom , och kommer fortsatt att: verka för att dynamiken inom den mänskliga dimensionen upprätthålls och att denna ges en operativ roll i verksamhet ge ett starkt stöd till Högkommissarie för nationella minoriteter verka för att frågor rörande mänskliga rättigheter, inklusive kvinnors rättigheter, bättre integreras i löpande verksamhet såsom komplement till de översynsmöten som hålls verka för att stärker och utvecklar övervakningen av medlemsstaternas åtaganden rörande mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer 12.10 Östersjöstaternas råd Östersjöstaternas råd () är ett informellt samarbetsorgan för utrikesministrarna i , , , , , , , , , och samt Europeiska kommissionen. Rådet tillkom 1992 på initiativ av och i syfte att skapa ett forum för samverkan i frågor om demokrati och mänskliga rättigheter, ekonomiskt samarbete och miljö mellan östersjöstaterna efter de genomgripande förändringarna i . Rådet fattade 1994 beslut om att tillsätta en särskild Kommissarie för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, inbegripet rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Mandatet som ursprung- ligen gällde en treårsperiod, har förlängts . Kommissarien granskar demokratiutvecklingen och de mänskliga rättigheterna i regionen, tar emot klagomål från enskilda och organi- sationer samt bidrar med kunskap och råd i människorättsfrågor till stater och enskilda organisationer i . Kommissarien har gjort ett stort antal översyner av läget i frågor om mänskliga rättigheter och demokrati samt av utvecklingen i dessa frågor i regionen, vilka bl.a. omfattat aspekter på rättigheter och skyldigheter för militär personal, föreningsfrihet liksom rättigheter för icke-medborgare som är bosatta i ett Östersjöland; rätt till tillträde till offentlig tjänst, rösträtt, åsiktsfrihet och rasdiskriminering samt kriterier och procedurer för att erhålla medborgarskap. En arbetsgrupp för bistånd till demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter upprättades . I den diskuteras och samordnas projekt av regional karaktär. har även kommissariens rapporter och rekommendationer kunnat diskuteras. Mellanfolklig kontakt, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter bildar grunden för samförståndet mellan Östersjöstaterna. Som en upp- följning av Världskongressen mot kommersiellt sexuellt utnyttjande av barn som ägde rum i har på svenskt initiativ ett regionalt samarbete i denna fråga påbörjats i . Östersjöstaternas råd kommer fortsatt att stödja arbetet för mänskliga rättigheter inom Östersjöstaternas råd, och aktivt verka för samarbetets utveck- ling. 12.11 Bättre samordning för ökad effektivitet De europeiska organisationerna arbetar alla med att främja respekten för och förverkligandet av mänskliga rättigheter i . Samarbete före- kommer i omfattande utsträckning. Formerna för ett system för att regel- bundet utbyta information mellan organisationerna bör dock övervägas, i syfte att nå en effektivitetsökning, liksom bättre resursanvändning, inom samtliga institutioner. Frågor som rör hur och bäst kan samverka för att främja den demokratiska säkerheten och förtroendet för rättsstatens principer är föremål för intensiva diskussioner. Inom ramen för de båda organisationerna har medlemsländerna gjort en rad vittgående åtaganden om att främja, upprätthålla och utveckla demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Samverkan mellan och har således flera dimensioner. Dels skall organisationerna som sådana sam- verka, dels skall medlemsländerna koordinera sin policy i respektive organ. anser, i likhet med EU i stort, att det inte bör göras en strikt arbetsfördelning mellan och utan att möjligheten till flexibilitet skall bibehållas. Om ett flexibelt utnyttjande av respektive organisations kompetens skall kunna bli verklighet krävs ett öppet informationsutbyte mellan organisationerna. Inte minst viktigt är att främja ett samarbetsklimat där det är naturligt för medarbetare i de två organisationerna att hålla kontakter med varandra på olika nivåer. Bättre samordning för ökad effektivitet kommer att verka för: ett ökat informations- och erfarenhetsutbyte mellan de europeiska organisationerna en ökad samordning mellan organisationerna så att de komparativa fördelarna utnyttjas en utökad roll för enskilda organisationer inom de europeiska mellanstatliga organisationerna 12.12 Särskilda frågor i arbetet för de mänskliga rättigheterna i Mänskliga rättigheter före, under och efter väpnade konflikter Inom de europeiska organisationerna finns ett väl utvecklat system för att i konfliktförebyggande syfte främja respekten för de mänskliga rättigheterna. Likaså är arbetet för ökad respekt under väpnad konflikt och beaktandet av mänskliga rättigheter i återuppbyggnadsskedet efter en konflikt väl utvecklat. kommer att fortsätta att stödja detta arbete och verka för att de mänskliga rättigheterna blir en komponent i varje fredsfrämjande eller fredsbevarande insats. system med en högkommissarie för förebyggande av konflikter orsakade av motsättningar mellan majoritetsbefolkningen och nationella minoriteter har varit mycket framgångsrikt. Utvecklandet av liknande system i andra regioner bör stimuleras. Samtliga europeiska organisationer bör sträva efter att redan i fredstid öka medvetenheten bland allmänheten om de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten i syfte att förebygga de grövsta övergreppen i eventuella kommande konflikter. Rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa eller språkliga minoriteter och ursprungsbefolkningar kommer inom att verka långsiktigt för minoriteters situation och möjligheter att på lika villkor med majoritetsbefolkningen åtnjuta alla de mänskliga rättigheterna. Etniska minoritetsgrupper finns inom i stort sett samtliga europeiska länder. I flera länder är rättigheterna relativt väl tillgodosedda, i många länder är detta dock inte fallet. Såväl som och EU har särskilt uppmärksammat romernas (zigenarnas) situation som en av mycket få minoriteter utan anknytning till ett visst territorium. Flera beslut och resolutioner har antagits, och särskilt inom har ett arbete påbörjats för att genomföra olika projekt tillsammans med romernas organisationer. kommer att stödja detta arbete och särskilt främja romernas rätt till utbildning, i syfte att stärka identiteten och självkänslan inom gruppen liksom individernas förutsättningar att själva hävda sina rättigheter. I har minoritetsspråkskommittén i sitt betänkande "Steg mot en minoritetspolitik" (SOU 1997:192) föreslagit regeringen att alla varieteter av chib, samiska samt alla varieteter av finska inklusive tornedalsfinskan skall utgöra minoritetsspråk i . (Se vidare avsnitt 5.4 ovan, sid. Ekonomiska och sociala rättigheter i Också förverkligandet av de ekonomiska och sociala rättigheterna är en angelägen utmaning för de europeiska staterna. De flesta europeiska stater är parter till FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och har därmed en skyldighet att till det yttersta av sina tillgängliga resurser tillse att varje invånare får tillgång till sina rättigheter enligt konventionen. reviderade sociala stadga med tilläggsprotokoll erbjuder ett än mer utvecklat grundläggande socialt skydd. Svåra sociala orättvisor inom och mellan länder kan i förlängningen utvecklas till väpnad konflikt. Det ligger därför i de europeiska staternas intresse att gemensamt motverka grova sociala missförhållanden. Likaså är främjandet av de ekonomiska och sociala rättigheterna en avgörande faktor i strävandena att utveckla de nya demokratierna i . kommer att verka för att ett rättighetstänkande och därmed erkänt statligt ansvar ligger till grund för bistånds-, arbetslöshets- och andra sociala diskussioner liksom för konfliktförebyggande och återupp- byggnadsarbetet inom såväl som , Östersjöstaternas råd och EU. Problemet med en ökande främlingsrädsla som på sina håll tar sig uttryck i främlingsfientlighet och ren rasism, måste tas på största allvar. Regeringen välkomnar och stödjer det inom EU nybildade , och kommer att fortsatt aktivt delta i det europeiska samarbetet mot främlingsfientlighet och rasism. Det demokratifrämjande arbetet inom det europeiska samarbetet är omfattande och väl utvecklat. kommer att fortsätta att aktivt stödja detta arbete. Se vidare propositionen om Öst- och (Prop. 1997/98:70). kommer i arbetet för de mänskliga rättigheterna i att ge uppmärksamhet åt följande aspekter: mänskliga rättigheter före, under och efter väpnade konflikter rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter eller ursprungsbefolkningar ekonomiska och sociala rättigheter i rasism och främlingsfientlighet demokratifrämjande samarbete 13 Slutord Omsorgen om de mänskliga rättigheterna är en integrerad och central del av utrikespolitiken. Den präglar agerande i globala och europe- iska fora och utgör en viktig dimension av de direkta kontakterna med andra länder, utvecklingssamarbetet inräknat. Arbetet för de mänskliga rättigheterna främjar demokratiska styrelse- former. Ett konsekvent genomförande av rättigheterna leder till ett sam- hälle där individen kan delta i den politiska processen, där makten inte är koncentrerad till en person eller en begränsad grupp, där det finns rättssäkerhet och där rättsväsendet är oberoende och fungerar opartiskt till individens bästa. Ett sådant samhälle tenderar att präglas av politisk och religiös pluralism, etnisk tolerans, näringsfrihet och social rättvisa. Omvänt gäller att demokratiska styrelseskick främjar respekten för de mänskliga rättigheterna. Erfarenheten visar också att respekten för de mänskliga rättigheterna, åtminstone , gynnar ett lands utveckling. Det finns också många exempel på det omvända sambandet: att ekonomiska framsteg underlättar arbetet för de mänskliga rättigheterna. Det innebär dock givetvis inte att långsam ekonomisk utveckling rättfärdigar kränkningar av rättigheterna. Normerna för de mänskliga rättigheterna är resultatet av en inter- nationell debatt som alltjämt pågår. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna ger en auktoritativ definition av rättigheterna. Sedan den entogs 1948 har förklaringens normer fördjupats och förtydligats genom nya instrument som antagits inom FN liksom av regionala organisationer som , Amerikanska samarbetsorga- nisationen (OAS) och Afrikanska enhetsorganisationen (OAU). Detta regelverk är således ett arv från många års internationella diskussioner. Det anknyter till mänskliga strävanden och etiska hand- lingsregler med rötter i olika samhällsåskådningar och religioner över hela världen. Det är viktigt att det arvet förvaltas väl.