prop · GL03122 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta bistånd har kanaliserats dels till uppbyggnad av produktion för regionala marknader, dels som direkt stöd till sekretariaten för de olika samarbetsorganisationerna. Det euro- afrikanska samarbetet kommer att stå i fokus , inte bara genom omförhandlingen av utan också genom det toppmöte mellan och ledare som planeras äga rum . Sammanfattningsvis kan om den rika av regionala samarbetsorganisationer sägas att de flesta av dem ännu befinner sig i ett trevande och svårt initialskede. Den öppning mot omvärlden som sker i de afrikanska länderna har emellertid på ett avgörande sätt ökat potentialen i det ekonomiska samarbetet. Detta kompletteras i växande grad av ett politiskt samarbete, framför allt på konfliktområdet. Bakom detta ligger bl.a. en ökande medvetenhet om att de afrikanska länderna själva måste ta ett större ansvar för kontinentens kriser. Denna utveckling innebär inte att stödet från omvärlden bör minska snarare ger de förbättrade förutsättningarna anledning att öka detta stöd. 6 Samhällen i kontakt 6.1 och : en mångfald av kontakter Under har en rad kontakter på olika nivåer vuxit fram mellan det svenska och de afrikanska samhällena. Mångfalden i dessa kontakter är frapperande. De rör inte endast solidaritetsarbete utan också kulturellt och idrottsligt utbyte, forsknings- och miljösamarbete. Kanalerna för dessa kontakter är många: vänföreningar, fackförbund, afrikaner bosatta i , turism, partipolitiskt samarbete och handel har breddat kontaktytorna mellan svenskar och afrikaner. Dessa omfattande svensk-afrikanska kontakter har utgjort den grundval, på vilken utvecklingssamarbetet byggts upp. Folkrörelserna och de kyrkliga samfunden bildade kärnan i detta engagemang, som dock hade ett brett folkligt stöd även utanför dessa organisationer. Det humanitära motivet solidaritet med världens fattiga blev naturligen det centrala motivet och riktlinjen också för det statliga biståndet, som blev den inhemska jämlikhetspolitikens internationella dimension. Även på politisk nivå har nära relationer uppstått mellan och flera . Trots det geografiska och kulturella avståndet har intressegemenskapen ofta visat sig betydande och en samsyn på viktiga globala frågor underlättat den politiska dialogen. Det officiella besöksutbytet med uppvisar en koncentration av kontakter med länder i östra och södra , i synnerhet med efter apartheidregimens fall. har också en historia i som föregriper utvecklingssamarbetet. innehade det svenska handelskompaniet en handelsstation på , i nuvarande . På , i och , var det närvaron av svenska kyrkor och samfund, , som beredde vägen för det svenska engagemanget. Som ett av få självständiga länder, utsatt för en aggresssiv italiensk invasion under , erhöll stor sympati, vilken sedermera kom kejsaren till del under ett statsbesök i . Afrikanernas kamp för frigörelse följdes av sympati och engagemang i . medlemskap i , de militära insatserna i det sönderfallande , samt general- församlingens deklaration om självbestämmande för koloniala länder bidrog till ett svenskt engagemang i de nya staterna i . Nybildade stater som och kom i åtnjutande av svenskt stöd redan från början av sin självständighet. I andra fall blev det svenska stödet till befrielsekampen avgörande för vilka länder kom att samarbeta med. Under självständighetskampen gav stöd till frihetsrörelser i dåvarande , , samt i de portugisisktalande kolonierna. Exempelvis var ett av de första länderna som gav officiellt stöd till Partido Africano da Independência da Guiné e Cabo , (PAIGC) som under ledarskap kämpade för Guinea-Bissaus och Kap Verdes självständighet från , och också ett av de första länderna i väst som erkände den nya republiken. Många av dem som sedermera hamnade i den politiska ledningen i dessa länder hade studerat i . Stödet till kampen för frigörelsen följdes naturligen av bistånd till de självständiga staterna. Ända utgjorde apartheidregimens destabilisering av kontinentens södra del ett viktigt skäl att ge stöd till de utsatta grannländerna, liksom till dem som kämpade för apartheidsystemets kullkastande. Efter och demokratisering har även där stödet till befrielserörelserna övergått i samarbete med regeringarna och samhällena. historiska arv i har lett till att den officiella svenska närvaron koncentreras till de engelsk- och portugisiskspråkiga delarna av kontinenten, där 13 av de 16 ambassaderna är placerade. Denna starka närvaro i kombination med ett stort och uthålligt utvecklingssamarbete har gett ett betydande inflytande i dessa delar av , som haft spridningseffekter på mer generella Afrikapolitiska sammanhang. Bristen på kolonialt förflutet och strategiska stormaktsintressen har bidragit till att i många fora kunnat påta sig rollen av opartisk främjare av solidaritet med de utsatta afrikanska folken. Sammantaget agerar i sina Afrikakontakter således på flera olika nivåer och i en rad skiftande fora. Den bilaterala nivån förblir emellertid den ojämförligt viktigaste, särskilt i de länder där närvaro av tradition varit stark. I dessa har det svenska utvecklingssamarbetet lett inte bara till att starka band knutits på olika nivåer, utan också till betydande fonder av ömsesidig förståelse och kunskap. På exempelvis den etiopiska eller tanzaniska landsbygden är och Sida kända begrepp, förknippade med skolbyggen och hälsovård. Intresset för svenskt kultur- och samhällsliv är naturligen också större i de länder i södra och östra där haft en lång närvaro. 6.2 utvecklingssamarbete Som framgått blev solidaritet tidigt riktlinje för den biståndspolitik, som utvecklades . Biståndet skulle vidga handeln, lindra nöden, förmedla kunnande och tillföra resurser till de fattiga länderna. Yrkesutbildning och familjeplanering hörde till de områden som först utvecklades i det svenska utvecklingssamarbetet. blev tillsammans med de första programländerna för svenskt utvecklingssamarbete, med en massiv svensk närvaro i åtskilliga av statsförvaltningens grenar. mer än fördubblades biståndsanslagen. Det bilaterala biståndet ökade i omfattning, antalet mottagarländer växte till ett 20-tal och sektorerna blev allt fler. rådde en stor optimism, både i och omvärlden, om de nya staternas möjligheter till snabb utveckling. Biståndet gick till investeringar som vägbyggen, kraftverk, industrier, skolor och sjukhus. Till några av 1960-talets större projekt i hörde bistånd till en lärarhögskola i och det s.k. Nordiska , som blev ett utvecklingscentrum med jordbruksskola, gymnasium och hälsocentral på den tanzaniska landsbygden. inriktades biståndet huvudsakligen mot sex huvudmottagare: , , , , och . övertog rollen som viktigaste programland. President framstod som det självständiga främste förespråkare för ett jämlikhetsideal, som låg den svenska modellen nära. infördes landprogrammering som metod för biståndet. Principen var att inrikta biståndet på långsiktigt samarbete med ett begränsat antal länder. Inom den anslagna medelsramen, den s.k. landramen, skulle mottagarlandet ha stor flexibilitet att utnyttja det svenska biståndet i enlighet med sina egna planer. Bistånd på mottagarens villkor blev slagordet. I många avseenden påminner detta om det som kallas partnerskap. Ekonomiska och politiska missgrepp i länderna, skuldkrisen och den svaga institutionella utvecklingen omöjliggjorde dock ett förverkligande av partnerskaps- filosofin. Vidare var biståndet koncentrerat till projekt; sektorprogram samordnade med andra givare förekom knappast. I stor utsträckning användes svensk personal i projekten, något som sällan förekommer. Under 1980- och 1990- talen har personalbiståndet ersatts av en bredare ansats att utveckla lokal kunskap och kapacitet. Detta har skett främst genom samarbete mellan institutioner i och samarbetsländerna. har det landprogrammerade biståndets andel av det svenska biståndet minskat till förmån för katastrofbistånd, utvecklingssamarbete via svenska enskilda organisationer, betalningsbalansstöd och skuldlättnader samt u-krediter. Den snabba politiska utvecklingen i har tydliggjort att biståndet inte verkar i en politiskt neutral miljö. Ett slående, och i många stycken tragiskt, exempel på bistånd, som var humanitärt i sina motiv men politiskt till sina effekter, utgör det stora internationella stödet till flyktinglägren i östra efter folkmordet i . Biståndet kom i praktiken att innebära stöd åt de grupper som närmast var ansvariga för mördandet och som kontrollerade lägren. En av flera slutsatser av de problem biståndet konfronterats med har varit att stöd till enskilda projekt och program i längden inte är till mycket nytta, om mottagarlandet inte förmår tillhandahålla en miljö som främjar utveckling och tillvaratar biståndet. Denna insikt har drivit biståndsgivarna att i allt högre grad sysselsätta sig med styrningen av centrala ekonomiska och efter hand även politiska samhälls- funktioner, för att skapa ekonomier i balans med omvärlden och institutioner som kan hantera makroekonomiska frågor. Biståndsgivarna har således successivt närmat sig mottagarländernas nervsystem på ett mer uppenbart sätt. noteras en ökad betoning av konfliktfrågor, inklusive försoningspolitik, rättskipningssystem och andra frågor, som direkt relaterar till den nationella suveräniteten. Denna starkare politiska dimension i vårt samarbete med kommer att kräva förändrade samarbetsformer, flera fora och ställa andra krav än de traditionella på dem som ansvarar för bistånds- och katastrofinsatser. Inte minst FN-systemet kommer att beröras av dessa nya krav. har det yttersta ansvaret för fred och säkerhet i världen. Om detta ansvar skall kunna axlas på ett realistiskt sätt i , krävs förståelse för samspelet mellan politiska och ekonomiska faktorer, långsiktiga och kortsiktiga utvecklingsperspektiv. Det krävs också ett nära och prestigefritt samarbete mellan olika internationella organisationer inte minst FN och EU och mellan FN- systemets olika delar. Slutligen krävs också att enskilda regeringar, i och utanför , gör klart för sig vilken roll de kan, bör och vill spela. Vi befinner oss nu i inledningsskedet av ett samarbete med , som bygger på samband mellan politik, ekonomi och utveckling och syftar bl.a. till att förebygga och lösa konflikter, försona stridande grupper, bygga upp samhällen efter konflikter, främja skyddet för mänskliga rättigheter och respekten för rättsstatens principer. Flera aspekter av detta arbete behöver vidareutvecklas. Det gäller exempelvis att stärka det nationella självförtroendet och de samhälleliga institutionerna i krisdrabbade länder, att reformera FN-systemet för att bättre kunna hantera en ny tids afrikanska problem, att inom EU formulera en tydligare Afrikapolitik, som medlemsländerna står enade bakom, och att stödja de instrument, som tillkommit för regionalt fredsfrämjande och konfliktlösning i . I detta arbete kan biståndet spela en viktig roll. Det måste emellertid anpassas efter de politiska förutsättningarna i det land eller den region, som det verkar i. Utvecklingssamarbetet måste också i högre grad än bli en del av en samlad internationell insats, i vilken olika instrument samverkar med afrikanska regeringar och organisationer i den centrala rollen. Även om dess innehåll således skiftat karaktär, har biståndet fortsatt att utgöra den volymmässigt största delen av Afrikakontakter. var det svenska bilaterala biståndet ca till söder om , motsvarande en tredjedel av det totala bilaterala biståndet. Afrikasamarbetet utgör den största och mest komplexa delen av utvecklingssamarbetet. Storleken på det svenska biståndet till växte tämligen stadigt till för att därefter minska. andel av de bilaterala biståndsutbetalningarna har på motsvarande sätt sjunkit . Lägre anslag är inte en huvudorsak till de sjunkande bistånds- utbetalningarna, utan de är snarare en följd av att biståndets inriktning och former har förändrats. En orsak är sannolikt den ökade betoningen av insatser inom exempelvis demokratiområdet, vilka sällan medför några stora utbetalningar. Ungefär hälften av minskningen av biståndet beror på ett minskat betalningsbalansstöd, vilket har sin orsak i att hårdare krav numera ställs på ländernas reformprogram (inklusive demokratiaspekter). Resterande minskning av biståndet beror på lägre utbetalningar inom landramarna, vilket bl.a. är en följd av att större krav ställs på mottagarländernas involvering i planering, genomförande, redovisning och uppföljning. Motsvarande trend till sjunkande utbetalningar noteras från utvecklingsbankerna och FN-systemet. Som framgått ovan ter sig uppdelningen av biståndsrelaterade, respektive icke-biståndsrelaterade förbindelser, redan som mindre meningsfull en utveckling som sannolikt kommer att förstärkas. Det svenska utvecklingssamarbetet har över tiden genomgått förändringar vad gäller såväl innehåll som metodik. Många insatser har givit bestående om än svårmätbara resultat. Som exempel kan nämnas utbildningsinsatser i , lärarutbildning i och markvårdsinsatser i . Fyra decenniers erfarenheter från utvecklingssamarbete i ger nu en möjlighet att utveckla nya former för samarbetet. En ny generation medborgare utan erfarenhet av den koloniala perioden håller på att växa upp. Nya afrikanska ledare har inte ärvt sitt mandat från kolonialtiden och kan inte heller hålla denna ansvarig för dagens förhållanden. Det finns således nya utgångspunkter att ta avstamp ifrån i en vidareutveckling av samarbetet. 6.3 Afrikaner i är på många sätt närvarande i det svenska samhället. De svensk- afrikanska kontaktytorna mångfaldigas genom närvaron av afrikaner som lever i . De afrikanska invandrarna bosatta i uppgår till ca 35 000. De största invandrargrupperna kommer från , , , följt av och . Många afrikanska invandrare har etablerat småföretag, där man inte sällan upprätthåller kontakterna med sina respektive hemländer. Det finns också ett betydande antal afrikanska föreningar, företag och projekt, som syftar till att utveckla de ekonomiska eller kulturella relationerna med svensk-afrikanernas ursprungsländer. Arbetslösheten bland svensk-afrikanerna är dock hög och det finns ideella afrikanska föreningar som arbetar för att förbättra möjligheterna på den svenska arbetsmarknaden. Andra arbetar för afrikanska akademikers integration. Det förtjänar nämnas att ett antal afrikaner som har fått sin utbildning i innehar höga poster i sina länder eller i internationella organisationer. Personutbytet mellan och är ömsesidigt. har ca 500 svenskar valt att bosätta sig i olika , främst i länder som eller . 6.4 Forskning, kultur, turism och idrott var, tidigare genom for Research Cooperation (SAREC) och genom Sida, tidigt engagerade i biståndssamverkan med . Sida bidrar till att ca 200 svenska institutioner engageras i forskningssamarbete med afrikanska forskare via bilaterala avtal eller med anslag från Sidas u-landsforskningsråd. Alla större svenska högskolor har en mångfald kontakter med afrikanska institutioner. I flera fall har omfattande relationer utvecklats från ett samarbete som startat med forskarutbildning av akademiska lärare och forskare. har, exempelvis, etablerat ett brett samarbete med medicinska fakulteten vid i . bistår i utveckling av motsvarande ämnen vid i . () i är engagerat i 35 olika forskningsprojekt i ett tiotal . Inom ramen för International Science Programs (ISP), finansierat av Sida/SAREC, försöker svenska lärosäten långsiktigt utveckla samarbetet mellan nordiska forskningsinstitutioner och institutioner i utvecklingsländerna. ISP samarbetar med universitet och institut i ett dussintal . Ett exempel är stöd till solenergiforskning vid i . Universiteten i och samarbetar med universitet i , och . Forskningsbiståndets syfte är att stödja forskning som har betydelse för mottagarländernas utveckling. Detta innebär framför allt stöd till att stärka kapacitet att bedriva forskning som kan bidra till att lösa viktiga u-landsproblem. Cirka en tredjedel av Sidas anslag för forskningssamarbete går till bilateralt samarbete med . Detta omfattar , , , , och . Kontakterna på studentnivå har utvecklats genom Sidas stipendier, (MFS), vilka erbjudit en möjlighet för svenska studenter att resa till för att på plats samla in material till sina specialarbeten. har närmare 800 studenter utnyttjat denna möjlighet till fördjupade studier i . Genom att utföra en mindre fältstudie ges studerande möjlighet att skaffa sig en första erfarenhet av att arbeta i ett utvecklingsland. Förhoppningen är att MFS- uppsatserna skall leda till ett fortsatt engagemang i frågor som är relaterade till dessa länder och bidra till en ökad förståelse för biståndssproblematik. Programmet är populärt bland studenterna och det råder stor konkurrens om de ca 400 stipendier som delas ut , varav hälften leder till specialarbeten om olika . Flera svenska institutioner skickar regelbundet MFS-studenter till kollegor i , exempelvis inom bioteknik, mikrobiologi och vattenteknik. De institutioner som förmedlar flest MFS-studenter är Tekniska och i . I begränsad utsträckning går studentströmmarna även i motsatt riktning. har , som administrerar ett stipendieprogram med detta syfte, beviljat ett 35-tal stipendier till afrikaner som vill studera i . De kulturella kontakterna med sker främst inom musik, dans, konst och hantverk. Genom Sida har haft ett kulturutbytesprogram riktat mot . Därutöver är ungefär en fjärdedel av Svenska Institutets (SI) bidrag för kulturutbyte med u- länder riktat mot . Vid sidan av kulturutbytet knyts ett stort antal kontakter genom de expertutbyten och studiebesöksprogram som förmedlas genom SI. Antalet studiebesök till från har mer än tredubblats : från 25 studiebesök /94 till 92 besök /96. har SI i genomsnitt bidragit till ett 20-tal kulturutbytesprojekt med , i båda riktningarna. Ett exempel på projekt är den afrikanska filmfestivalen (FESPACO) i , . Kulturbytet spänner över ett brett fält av aktiviteter. besöktes bl.a. av Teater OYO, , Massai Youth, , och musikgruppen , . Under reste ett stort antal svenska kulturutövare till för att där delta i musik-, film- och teaterfestivaler, konstutställningar, bedriva gästspel m.m. Kontakterna är något mer utvecklade med södra och västra än med länder i centrala och östra . har intresset ökat för ett vidgat kulturutbyte, framför allt med . Kontaktytorna mellan de svenska och afrikanska samhällena har också vidgats genom det ökade antalet turistresor. Svenska resebyråer började arrangera resor till och antalet program och destinationer har kontinuerligt utökats. deltar ca 20 000 svenskar i resebyråernas organiserade resor till . I dessa siffror inkluderas inte det stora antal svenskar som på egen hand reser till . och är de mest populära resemålen. Turismen till hela södra har ökat betydligt sedan demokratiserades. Ett område som förutspås expandera är ekologisk turism. Även inom idrotten förekommer svensk-afrikanska kontakter. började sitt engagemang i i , i samarbete med andra nordiska länder och Sida. Tillsammans med har man bl.a. drivit ett Idrott för alla -projekt i . Flera svenska idrottsklubbar har varit engagerade och en svensk projektledare anställdes för att koordinera projektet, organisera seminarier och utveckla klubbverksamheten. Programmet riktade sig till skolbarn, ungdomar, kvinnor och handikappade. har hjälpt till med att organisera ett halvmaraton och en tjejmil i Arusha, vilka är återkommande evenemang. I har förbundet bidragit med sportutrustning till en skola för föräldralösa. I påbörjades ett nytt Idrott för alla -projekt i samarbete med Sports and Recreation Commission i och i har man samarbetat med () i kampen mot apartheid inom sporten. gav stöd till Ladies Soccer Team och 1995 drevs ett utvecklingsprogram av i . Alla dessa program har koordinerats av . Svenska tränare bedriver också sim- och löpträning i för mentalt handikappade, i samarbete med . En del av idrottsevenemangen äger rum i i samband med olika turneringar. Ett sådant exempel är fotbollsturneringen en turnering där 30 000 40 000 ungdomar från cirka sextio länder deltar . De afrikanska lag som brukar delta kommer från , , och . Organisatörerna har gett stöd till fotbollsklubbar i , och . Ett annat exempel är handbollsturneringen , som lockar ca 100 300 afrikanska spelare till . 6.5 Enskilda organisationer Det svenska utvecklingssamarbetet har sina rötter i folkrörelser, samfund och enskilda organisationer. De första biståndsprojekten bedrevs av svenska missionärer i och det var bl.a. folkrörelser som drev fram att det statliga biståndet inleddes . Genom den solidaritet och engagemang som finns i har regeringen och Sida kunnat utveckla ett betydande utvecklingssamarbete genom svenska enskilda organisationer. engagerar sig drygt 160 svenska enskilda organisationer i 40 av de 48 länderna i söder om , ofta men inte alltid med stöd från biståndet. Spektrat spänner från politiska partier, fackförbund och kyrkor till skolor, ungdomsförbund och miljöföreningar. Ungefär en femtedel av det svenska bilaterala biståndet kanaliseras via dessa enskilda organisationer, varav 13 har ett s.k. ramavtal med Sida. Detta innebär att de själva planerar varje enskilt projekt inom ramen för en given budget. Flera av organisationerna har egen personal, en del som volontärer, i sina samarbetsländer. Dessa organisationer är Afrikagrupperna, , Forum Syd, LO/, verksamhet (f.d. /mission), Centrum, Pingstmissionen, , Röda Korset, SHIA, , Utan Gränser samt Utbildning för biståndsverksamhet (UBV). Hälsovård och utbildning är de två områden som de enskilda organisationerna främst arbetar med. har även andra typer av samarbetsprojekt expanderat, t.ex. stöd för demokratisering och opinionsbildning, utveckling av organisationer och lokal kompetens, humanitär hjälp och katastrofbistånd. De kristna samfunden har lång erfarenhet av arbete i . Det som började som mission har utvecklats till ett brett samarbete som bl.a. inbegriper katastrofbistånd och samarbete med systerkyrkor på kontinenten. är missionen av stor betydelse för sjukvården på landsbygden i många länder. Svenska kyrkor bedriver även utvecklingssamarbete vilket finansieras såväl med egna insamlade medel som genom Sida. Några av de aktiva kyrkorna och organisationerna är , , Pingsmissionens u-landshjälp, , , och verksamhet. De fackliga organisationernas arbete i inleddes i större skala . Den internationella fackliga solidariteten och vetskapen om att fattigdom och brott mot fackliga rättigheter är ett hot mot alla arbetare har varit centrala motiv bakom fackförbundens internationella engagemang. Arbetet har bestått bl.a. i ett omfattande folkbildningsarbete och stöd till organisering av facklig verksamhet. LO/TCO drev 1994/95 ett drygt 100-tal projekt i . I ett flertal länder bedrivs utbildning som riktar sig till kvinnor. Besöksutbytet har över åren varit betydande. De politiska partierna och deras ungdomsförbund har spelat en viktig roll för att stärka demokratiska krafter i de afrikanska samhällena. Solidariteten och utbytet mellan partier med liknande värderingar har inneburit ett stöd, särskilt av förtryck. Kontakter har byggts upp som sträcker sig långt över själva utvecklingssamarbetet. En viktig del i folkrörelsernas arbete har varit kopplad till nationell frigörelse och motstånd mot apartheid, rasism och förtryck eller övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Särskilt aktiva var organisationerna i kampen mot apartheid. har ett antal vänskapsorganisationer bildats för att främja kontakterna mellan och vissa . Exempel på några sådana är , , , Svensk- zambiska föreningen, i , Amigos de Cabo , och . Initiativtagare till föreningarna är ofta svenskar som arbetat i eller afrikaner bosatta i . 6.6 Ekonomiskt utbyte Det ekonomiska utbytet mellan och har, sett över , stagnerat. Av den totala svenska exporten har andel gradvis sjunkit för att närma sig en procent, motsvarande . Importen från uppgår till endast cirka en miljard, vilket innebär att har ett stort underskott visavi . Flödet av privata investeringar från till har nästan upphört.