prop · GL0343 · 1998-01-01 00:00:00 — Inom varumärkesrätten finns det nämligen ett särskilt förnyelseförfarande. Enligt varumärkeslagen (1960:644) skall varumärken registreras i ett särskilt varumärkesregister som förs av PRV. Ett varumärke får inte registreras om det är förväxlingsbart med ett annat varumärke som redan finns i registret. Om en ansökan om registrering bifalls gäller registreringen från den dag då ansökan gavs in till dess har förflutit från registreringsdagen (22 §). Om innehavaren ansöker om det, förnyas registreringen i taget från utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om förnyelse skall göras skriftligen hos PRV tidigast före och senast efter utgången av den tidigare registreringsperiodens utgång. Varumärkeslagen innehåller vidare regler om att registreringen i vissa fall kan hävas. Detta kan ske bl.a. om innehavaren inte har gjort verkligt bruk av det registrerade varumärket efter det att registreringsförfarandet avslutades. Ett förnyelseförfarande finns även i mönsterskyddslagen (1970:485) när det gäller rätten till mönster. Mönsterregistreringens giltighetstid är emellertid endast . En ordning med ett förnyelseförfarande som liknar det inom varu- märkesrätten skulle i stor utsträckning lösa de problem som finns när det gäller ansökningar om utgivningsbevis för periodiska skrifter. Regeringen anser därför att promemorians förslag om att införa ett sådant system bör genomföras. En lämplig giltighetsperiod för utgivningsbevis är, liksom för registrerade varumärken, . För att undvika att det uppstår en lucka mellan tidpunkten för den tidigare tioårsperiodens utgång och tidpunkten för när ett beslut på grundval av en förnyelseansökan kan fattas, bör det utfärdade beviset inte upphöra att gälla om en förnyelseansökan har kommit in till PRV före periodens utgång. I ett sådant fall bör det utfärdade beviset fortsätta att gälla till dess att förnyelseansökan har slutbehandlats. Som har nämnts tidigare kan utgivningsbeviset i vissa fall återkallas. Innan har förflutit efter ett beslut om återkallelse på vissa grunder får inte ett utgivningsbevis utfärdas för en annan skrift, vars titel företer en sådan likhet med den första skriftens titel att förväxling lätt kan ske, om inte den första skriftens ägare medger det (5 kap. 7 § TF). som närmast följer återkallelsebeslutet finns sålunda möjlighet att avhjälpa de brister som föranlett beslutet, och att på nytt ansöka om utgivningsbevis för skriften utan att den använda titeln blir upptagen av en ny periodisk skrift. Ett motsvarande skydd bör lämpligen gälla för den som inte har ansökt om förnyelse av ett bevis i enlighet med de bestämmelser som har föreslagits. Det är straffbart för ägaren att ge ut en periodisk skrift utan att det finns ett utgivningsbevis. Normalt är detta en ordningsförseelse som leder till ett bötesstraff. Om omständigheterna är synnerligen försvårande får fängelse ådömas. Skäl saknas att se annorlunda på detta straffrättsliga ansvar om beviset har förfallit. Det nu nämnda ansvaret bör sålunda gälla också i dessa fall. Eventuella förmildrande omständigheter kan liksom annars beaktas inom ramen för bedömningen av straffvärdet. Inte heller när det gäller de särskilda bestämmelserna om ansvar för tryckfrihetsbrott finns det anledning att göra någon ändring med anledning av det föreslagna förnyelsesystemet. Har utgivningsbeviset förfallit när den periodiska skriften ges ut bör det alltså vara skriftens ägare som svarar för ett eventuellt tryckfrihetsbrott (8 kap. 2 § första stycket TF). Ägaren har därmed ytterligare en särskild anledning att bevaka utgivningsbevisets giltighet. Enligt förslaget i promemorian förfaller utgivningsbeviset automatiskt. Det skulle då inte krävas ett särskilt beslut från PRV, där det konstateras att förutsättningarna för att beviset skall anses förfallet är uppfyllda. Innehavaren får med en sådan ordning inte upplysningar från PRV om att beviset har förfallit. Bland annat för att underlätta för innehavaren av beviset att utnyttja det föreslagna tvåårsskyddet, anser emellertid rege- ringen, i likhet med Länsrätten i och , att PRV i ett särskilt beslut bör avgöra att beviset är förfallet. Först därefter bör skriften i sådant fall formellt sett förlora sin karaktär av periodisk (se 1 kap 7 § första stycket TF). En annan sak är att utgivningsbeviset upphör att gälla det faktiskt förfaller. Som några remissinstanser har förordat bör det i promemorian om- nämnda påminnelseförfarandet författningsregleras. Regeringen föreslår sålunda att PRV skall underrätta innehavaren av utgivningsbeviset om att det förfaller om han eller hon inte ansöker om förnyelse av beviset. Underrättelsen skall sändas , lämpligen innan utgiv- ningsbeviset förfaller. Påminnelseförfarandet har inte en sådan grundläg- gande betydelse att det behöver införas i TF, utan bestämmelserna kan meddelas i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförord- ningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. För att de föreslagna förnyelsereglerna skall få någon effekt på det befintliga problemet med för många inaktuella titlar, bör såsom har föreslagits i promemorian reglerna tillämpas även på redan utfärdade utgivningsbevis. För att ge innehavare av redan utfärdade bevis tid att anpassa sig efter de nya reglerna bör den inledande tioåriga giltighets- perioden i dessa fall räknas från lagens ikraftträdande. 13 Principen om allmänna handlingars offentlighet kontra reglerna om beslag och konfi- skering enligt TF och YGL 13.1 Inskränkningar i rätten att få kopior av vissa allmänna handlingar (5 kap. 6 § sekretesslagen) Regeringens förslag: Den närmare regleringen av inskränkningar i rätten att få kopior av vissa allmänna handlingar skall finnas kvar i sekretesslagen (1980:100). Inskränkningarna utvidgas till att omfatta även mål om ersättning för skada med anledning av olaga våldsskildring, motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott eller barnpornografibrott, mål om konfiskering eller förverkande av de brottsliga skildringarna samt ärenden om t.ex. resning och klagan över domvilla. Inskränkningarna i rätten att få kopior skall gälla även hos . förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Hovrätten över och har anfört att även hets mot folkgrupp bör omfattas av kopieringsförbudet. Rikspolis- styrelsens yttrande får förstås på samma sätt. Försvarsmakten har uppgett att även brotten uppvigling och ryktesspridning till fara för rikets säkerhet bör omfattas. Övriga instanser har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat dem i huvudsak utan erinran. Bakgrund: väckte Justitiekanslern () åtal vid för yttrandefrihetsbrott innefattande barnpornografibrott och olaga våldsskildring. JK gav till tingsrätten in ett stort antal filmer som hade tagits i beslag. Huvuddelen av filmerna yrkades konfiskerade för att hindra vidare spridning men ett antal hade tagits i beslag i utredningssyfte och gavs in som bevisning. Med hänvisning till reglerna i tryckfrihetsförordningen (TF) om envars rätt att ta del av allmänna handlingar och att få kopior av sådana handlingar (2 kap. 12 och 13 §§) begärde ett flertal personer att få ta del av filmerna. Tingsrätten biföll en begäran om att få ta del av filmerna på stället men avslog genom två beslut vid skilda tillfällen framställningar om att få ta del av filmerna genom att erhålla kopior. upphävde dessa båda senare beslut och förordnade att kopior skulle lämnas ut. Som skäl anförde hovrätten att filmerna utgjorde allmänna handlingar och att det saknades lagligt stöd för att inte lämna ut dem och för att inskränka rätten att mot avgift få kopior. Hovrättens beslut kunde inte bringas under Högsta domstolens prövning eftersom beslut att lämna ut en allmän handling inte får överklagas. Besluten visade tydligt konflikten mellan å ena sidan den del av offentlighetsprincipen som utgörs av om envars rätt att få ta del av allmänna handlingar och att få kopior av sådana handlingar och å andra sidan TF:s och om beslag och konfiskering för att motverka spridning av vissa skildringar. föranledde att regler om sekretess infördes i syfte dels att skydda de i skildringen medverkande barnens integritet i mål rörande barnpornografibrott (9 kap. 16 § sekretesslagen), dels att hindra att kopior av framställningar i mål rörande barnpornografibrott och olaga våldsskildring lämnades ut och blev föremål för ny brottslig spridning (5 kap. 6 § och 12 kap. 3 § sekretesslagen [prop. 1992/93:256, bet. 1992/93:KU40, rskr. 1992/93:364 och SFS 1993:437]). Lagstiftningen tillkom som en temporär lösning på ett akut problem. Skälen för regeringens förslag Främst bör själva spridningen av brottsliga skildringar motverkas Offentlighetsprincipen är en av hörnstenarna i den svenska rättsord- ningen och det kan inte komma i fråga att begränsa den utan mycket tungt vägande skäl. Intresset av att motverka spridning av framställningar som innefattar brott kan vara ett sådant skäl. Strävan bör dock i sådana fall vara att motverka spridningen med minsta möjliga inskränkningar i offentlighetsprincipen. Utgångspunkten bör vara att offentlighetsprincipen är ett överordnat intresse som det skall krävas verkligt tungt vägande skäl för att begränsa i brottsförebyggande syfte. Det är därför själva spridningen som främst bör motverkas, inte allmänhetens rätt att ta del av framställningar på stället. En regel som inskränker möjligheterna att få kopior av allmänna hand- lingar men inte inskränker rätten att på stället ta del av framställningarna innebär en bibehållen möjlighet till insyn i rättskipningen och ett motver- kande av spridningsrisken. Den nu gällande regeln i 5 kap. 6 § sekretesslagen har denna inriktning. Reglering i lag eller grundlag ? Reglerna om allmänna handlingars offentlighet finns i 2 kap. TF. Enligt 2 kap. 2 § TF får rätten att ta del av allmänna handlingar begränsas endast om det är påkallat med hänsyn till vissa i paragrafen uppräknade intressen, bl.a. intresset av att förebygga eller beivra brott. En närmare reglering av på vilket sätt tillgången till handlingarna skall tillgodoses finns i 2 kap. 12 och 13 §§ TF. Bland annat ges däri en rätt att mot avgift få avskrift eller kopia av en allmän handling. I förarbetena till 2 kap. TF behandlas inte frågan om tillåtligheten av att man genom vanlig lag gör en sådan mindre inskränkning i rätten att ta del av allmänna handlingar som består i att man endast begränsar rätten att få kopior av sådana handlingar. Några hinder i TF mot en sådan reglering i lag kan inte anses föreligga. En grundläggande tanke bakom regelsystemet för handlingsoffentligheten är att offentlighetsprincipen skall ges ett så stort genomslag som möjligt och att undantagen från denna princip skall göras så begränsade som möjligt. Mot denna bakgrund och med beaktande av den aktuella bestämmelsens mera detaljbetonade karaktär har föreslagit att inskränkningarna i rätten att få kopior även i fortsättningen skall finnas i sekretesslagen. Enligt kommitténs förslag skall inskränkningarna omfatta barnpornografibrott och olaga våldsskildring samt motsvarande tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Det är mycket som talar för att en regel av detta slag, som från brottsförebyggande utgångspunkter innehåller praktiska anvisningar om på vilket sätt allmänheten skall få tillgång till de allmänna handlingar som den i och för sig har rätt att få se, löpande kommer att behöva anpassas efter nya förhållanden och att regeln därför bör ges sitt närmare innehåll i vanlig lag. Sammantaget anser även regeringen att regeln med inskränkningar i rätten att få kopior bör ges i vanlig lag. Som kommittén har funnit framstår sekretesslagen som det lämpligaste alternativet, och i den lagen är det 5 kap. som behandlar intresset av att förebygga och beivra brott. Vilka brott skall omfattas av inskränkningarna i rätten att få kopior? Den nuvarande regeln i 5 kap. 6 § sekretesslagen omfattar endast barn- pornografibrott och olaga våldsskildring samt motsvarande tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Regeln tillkom som en lösning på det konkreta problem som uppstått i målet vid och den kom därför att omfatta endast de nämnda brotten. Det finns enligt regeringen ingen anledning att i detta sammanhang ställa den ena brottstypen framför den andra. Det måste ses som en nödvändighet att framställningar som anses innefatta t.ex. brott mot rikets säkerhet kan tas i beslag utan att de genom tvångsåtgärden riskerar att spridas vidare. Till det nu sagda kommer att konfiskering och beslag kan ske vid alla tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Intresset av att motverka spridning väger i princip lika tungt när det gäller alla sådana brott. Regeringen föreslog därför i lagrådsremissen att inskränkningarna i rätten att få kopior av allmänna handlingar skulle gälla för alla tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott, motsvarande allmänna brott samt barnpornografibrott. Lagrådet har emellertid i sitt yttrande ifrågasatt en sådan utvidgning, bl.a. med hänsyn till att något egentligt praktiskt behov härav inte har ansetts finnas. Enligt Lagrådet finns det redan andra bestämmelser i sekretesslagen som blir tillämpliga när sekretess motiveras t.ex. av hänsyn till rikets säkerhet eller personlig integritet. Mot denna bakgrund har inte heller ansett att det finns ett behov av utvidgning av bestämmelsens tillämplighet till samtliga tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Regeringen är inte lika övertygad som Lagrådet och om att det inte finns ett behov av den föreslagna inskränkningen i rätten att få kopior. Regeringen anser t.ex. det vara ytterst osäkert om det genom nuvarande regler i sekretesslagen redan finns ett skydd för den personliga integriteten i mål om förtalsbrott, och enighet synes i och för sig råda om att det inte heller finns en sekretessbestämmelse som syftar till att hos domstol förhindra fortsatt spridning av rasistiska uttalanden som innefattar hets mot folkgrupp. Regeringen anser det dock vara självklart att framställningar som beslagtagits just därför att de innefattar hets mot folkgrupp inte därefter genom domstolens försorg skall spridas vidare. Eftersom rättsläget i frågor av betydelse för regeringens förslag i lagrådsremissen uppenbarligen är föremål för skilda uppfattningar, finner regeringen emellertid att det finns skäl att på nytt göra en översyn av gällande rätt i dessa delar. Regeringen lägger därför inte nu fram något förslag till ändring i 5 kap. 6 § sekretesslagen i detta avseende. Regeringen har i avsnitt 4 föreslagit att barnpornografiska bilder skall undantas från TF:s och . Inskränkningarna i rätten att få kopior bör självfallet även i fortsättningen omfatta också skildringar i mål om barnpornografibrott. I vilka måltyper skall inskränkningarna i rätten att få kopior gälla? Enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen gäller sekretess endast i mål om ansvar för barnpornografibrott eller olaga våldsskildring eller för motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Som har framgått föreslår rege- ringen att bestämmelsen skall omfatta olaga våldsskildring, motsvarande tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott samt barnpornografibrott. Skildringar som innefattar brott av det nu nämnda slaget kan, förutom i mål om ansvar för brott, förekomma hos domstol i mål om konfiskering enligt 9 kap. 5 § TF respektive 7 kap. 2 § YGL, i mål om förverkande av barnpornografi enligt lagen (1994:1478) om förverkande av barnporno- grafi samt i mål om förverkande enligt 36 kap. . Sådana skildringar kan även tänkas förekomma i mål om skadestånd på grund av brotten. Intresset av att motverka att dessa framställningar genom kopior sprids i strid med , TF eller YGL gör sig lika starkt gällande i dessa fall som i mål om straffrättsligt ansvar för brotten. Regeln om inskränkningar i rätten att få kopior av allmänna handlingar bör därför gälla också i dessa typer av mål. Sekretessen bör gälla även i ärenden som rör de brott som anges i paragrafen, t.ex. ärenden om resning eller klagan över domvilla. Hos vilka myndigheter skall inskränkningarna i rätten att få kopior gälla? Formuleringen i 5 kap. 6 § sekretesslagen kan ge intryck av att sekre- tessen är avsedd att endast gälla hos domstol. I förarbetena till lagrummet (bet. 1992/93:KU40) sägs emellertid inte uttryckligen att sekretessen gäller endast hos domstol. Den ifrågavarande regeln måste anses gälla hos alla myndigheter som handlägger sådana mål som anges i paragrafen. Barnpornografiska skildringar och olaga våldsskildringar kan, förutom hos domstol, JK, allmänna åklagarmyndigheter och polismyndigheter förekomma också hos och landsarkiven till följd av reglerna om arkivering, hos bibliotek och Arkivet för ljud och bild () till följd av reglerna om pliktexemplar samt hos som en följd av bl.a. dess verksamhet enligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram. Av det föregående framgår att sekretess enligt 5 kap. 6 § sekretess- lagen gäller hos alla myndigheter som handlägger mål om ansvar för sådana brott som nämns i paragrafen. Sekretessen består även efter det att målet har färdigbehandlats hos den avsedda myndigheten om handlingen finns kvar där. Barnpornografiska skildringar och olaga våldsskildringar som före- kommer hos och landsarkiven är allmänna handlingar. Det föreskrivs i 13 kap. 4 § första stycket sekretesslagen att om en arkiv- myndighet erhåller uppgift för arkivering från någon annan myndighet och uppgiften är sekretessbelagd hos den myndigheten gäller sekretessen också hos arkivmyndigheten. Sekretess enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen överförs alltså till och landsarkiven på grund av den nu nämnda bestämmelsen. Pliktexemplar som överlämnas till bibliotek eller blir inte allmän- na handlingar och allmänheten har sålunda ingen grundlagsskyddad rätt att ta del av de handlingar som förvaras där. Det finns därför inte heller något behov av att en regel med inskränkningar i rätten att få kopior av allmänna handlingar omfattar dessa myndigheter. Det får i stället ankomma på de berörda myndigheterna att utforma sina regler om tillhandahållande av material så att skildringar av här avsett slag inte sprids. Hos gäller enligt 8 kap. 20 § sekretesslagen sekretess i ärende om granskning av film eller videogram för uppgift ur filmen eller videogrammet. Sekretessen enligt denna paragraf upphör att gälla när beslut i saken har vunnit laga kraft. Det bör nu genom ett tillägg i 5 kap. 6 § sekretesslagen säkerställas att inskränkningarna i rätten att få kopior gäller även hos biografbyrån när den biträder JK eller vissa andra myndigheter med granskning av filmer och videogram i en utredning om olaga våldsskildring, motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott eller barnpornografibrott. 13.2 Särskilt om 9 kap. 16 och 17 §§ sekretesslagen Regeringens förslag: Sekretessen enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100) utvidgas så att den omfattar alla mål och ärenden hos domstol som rör barnpornografibrott. Bestämmelsen i 9 kap. 17 § sekretesslagen utvidgas så att sekretess gäller även hos i dess verksamhet att biträda Ju- stitiekanslern, allmän åklagare eller polismyndighet i brottmål. förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: har invänt att 9 kap. 16 § sekretesslagen bör omfatta även brottet olaga våldsskildring. Övriga instanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem i huvudsak utan erinran. Bakgrund: som 5 kap. 6 § sekretesslagen infördes gjordes en ändring i 9 kap. 16 § sekretesslagen. Ändringen syftade till att bereda skydd för barnens integritet i de mål om barnpornografibrott där de i skildringen medverkande barnen skulle kunna identifieras. I lagstiftningsärendet påpekade departementschefen (prop. 1992/93:256 s. 8) att samma problemställning som beträffande barnpornografibrott fanns vid brottet olaga våldsskildring. Departementschefen menade dock att detta brott inte lät sig lika lätt infogas i 9 kap. 16 § sekretesslagen eftersom det mera sällan kunde vara tal om att skydda något visst brottsoffer. Skälen för regeringens förslag: våldsskildring skiljer sig från en bild som innefattar barnpornografibrott bl.a. såtillvida att det endast undantagsvis kan förutsättas att skildringen utgör en dokumentation av ett verkligt övergrepp. Regeringen anser därför inte att det finns tillräckliga skäl för att inskränka offentligheten beträffande olaga våldsskildringar i syfte att skydda integriteten hos dem som förekommer i skildringarna. Någon utvidgning av 9 kap. 16 § sekretesslagen i detta avseende föreslås sålunda inte. Sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen gäller för uppgift om en ung person som skildras i en pornografisk bild om uppgiften finns hos domstol i mål om ansvar för barnpornografibrott eller motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott samt i ärenden som rör sådana brott, t.ex. ansökan om resning i brottmål (se prop. 1995/96:127 s. 48). Barnpornografiska skildringar kommer med regeringens förslag att uttryckligen undantas från tryckfrihetsförordningens och yttrandefri- hetsgrundlagens tillämpningsområden. I sådant fall kommer det alltså inte att finnas något motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Barnpornografiska skildringar där den unga kan identifieras kan däremot förekomma hos domstol även i andra sammanhang än i mål om ansvar för barnpornografibrott eller ärenden som rör detta brott. Av samma skäl som regeringen har anfört i avsnitt 13.1 om 5 kap. 6 § sekretesslagen bör regeln i 9 kap. 16 § sekretesslagen om sekretess för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild, utvidgas så att den omfattar samma typer av mål och ärenden som den bestämmelsen. Det förekommer ofta att biträder JK, allmän åklagare och polis med granskning av filmer och videogram vid utredning av barnpornografibrott och olaga våldsskildring eller motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Sådan sekretess som enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen gäller hos domstol för barnpornografiska bilder när ett barn i en barnpornografisk skildring kan identifieras bör gälla även hos biografbyrån. Detta uppnås genom en ändring av 9 kap. 17 § sekretesslagen. 14 Kostnader Förslagen i avsnitt 4. Regeringens förslag innebär att ytterligare befattningar med barnpornografi än vad som är fallet blir kriminaliserade. Att det straffbara området således utökas skulle kunna antas leda till ett ökat antal brottsutredningar och mål vid domstolarna om barnpornografibrott. Emellertid skulle det ändå finnas anledning att företa utredningar i anledning av det barnpornografiska materialet, eftersom detta i sig utgör bevis om barnpornografisk produktion och distribution samt om sexualbrott mot barn. Förslaget till ytterligare kriminalisering torde därför inte komma att medföra någon märkbar ökad arbetsbelastning för de aktuella myndigheterna. Förslaget om införande av ett införsel- och utförselförbud torde heller inte komma att göra det. Det merarbete som de föreslagna ändringarna skulle kunna föranleda torde rymmas inom den vanliga verksamheten hos aktuella myndigheter. Sammantaget beräknas förslagen därför kunna finansieras inom ramen för befintliga medel. Förslagen i avsnitt 5, 6, 8, 9 och 13. Regeringens förslag innebär att tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden utvidgas till att omfatta även nya fysiska databärare med enbart text och/eller stillbilder, exempelvis cd-romskivor med sådant innehåll. Detta innebär att Justitiekanslerns uppgifter enligt tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen att vaka över att gränserna för tryck- och yttrande- friheten inte överskrids, att utföra åtal i mål om tryck- och yttran- defrihetsbrott, att besluta om inledande av förundersökning och användning av tvångsmedel rörande sådana brott m.m. blir mera omfattande. Å andra sidan har regeringen i avsnitt 9 föreslagit en delegationsrätt för Justitiekanslern i vissa fall. Sammantaget beräknas förslagen därför kunna finansieras inom ramen för befintiga medel.