prop · GL03189 · 1998-01-01 00:00:00 — Myndighetens arbete är således nära kopplat till sjukvårdshuvudmännen och deras verksamhet. Det är därför värdefullt att sjukvårdshuvudmännen är representerade i såväl som expertgrupp. uppgick ersättningen ur denna överenskommelse till . Målsättningen att på ett aktivt sätt involvera sjukvårdshuvudmännen i och verksamhet har uppfyllts på ett tillfredsställande sätt. Parterna är därför ense om att sjukvårdshuvudmännens inflytande även fortsättningsvis skall ske genom representation i myndighetens styrelse och expertgrupp. Ersättningen om avses dock flyttas över till det ordinarie ramanslag på statsbudgeten som SBU disponerar för sin verk- samhet. utökas därför ramanslaget (utgifts- område 9, A 12) till SBU med . minskas anslaget Bidrag till hälso- och sjukvård (utgiftsområde 9, A 3) med motsvarande belopp. Ersättningar till aktiviteter för nationell kunskapsutveckling Överenskommelserna har i huvudsak inriktats på att stödja utveckling inom tre övergripande områden; kunskapsbaserad hälso- och sjukvård, verksamhetsutveckling och informationsförsörjning. För vart och ett av dessa områden har såväl insatser som medel delats upp i dels en nationell del som staten och ansvarat för, dels en regional del som de enskilda landstingen ansvarat för. Då det gäller den nationella delen av insatserna genomförs dessa för statens del av , och . Som tidigare framgått kommer ersättningen till SBU att lyftas ut ur överenskommel- sen. Parterna är eniga om att den verksamhet som samordnats av i fortsättningen skall finansieras via medel till Socialsty- relsens ramanslag. utökas därför ramanslaget (utgiftsområde 9, D 1) till med . Sam- tidigt minskas anslaget Bidrag till hälso- och sjukvård (utgiftsom- råde 9, A 3) med motsvarande belopp. ansvarar därmed för dessa insatser inom sitt ordinarie arbete. Regeringen kommer att styra medlens användning via reglerings- brev till . Liksom i fallet med ersättningen till SBU är det av största vikt att landstingens insyn, inflytande och engagemang bibehålls och utvecklas som . De verksamhetsområden som på detta sätt överförs från överenskom- melsen mellan staten och landstingen till ordinarie verk- samhet är: Finansiering av de nationella kvalitetsregistren hos landstingen. Re- gistren är viktiga för utvecklingsarbete med målet att höja kvalitén inom hälso- och sjukvården. Parterna menar därför att området bör tillförsäkras finansiering och i övrigt goda förutsättningar att utvecklas även . Såväl systemet med kvalitetsregister i sin helhet som varje enskilt register bör dock fortlöpande utvärderas. Parterna vill lik- som i överenskommelsen för dels poängtera vikten av att vårdgivarna ansluter sig till registren, dels framhålla det centrala i att insatser för att utveckla och förbättra användningen av registren ge- nomförs fortlöpande. Parterna beräknar att bör avsättas 1999. Nationella riktlinjer för god medicinsk praxis. Detta arbete för att stärka patientens möjligheter att få likvärdig kunskapsbaserad vård i hela landet är under utveckling. har, med som samordnare, nationella riktlinjer fastställts för diabetes. De följs närmast av kranskärlssjukdom och slaganfall (stroke). I överenskommelsen för anslogs två miljoner och en sådan prioritering bör göras även för . MARS utgör faktadatabas med aktuell information om kunskapsläget för vissa diagnoser och sjukdomar. I överenskommelserna avsattes fyra miljoner för ändamålet. Medfinansieringen skulle bl.a. innebära att landstingen fick en möjlighet att påverka dess användning och utveckling. En utvärdering av MARS genomförs och riktlinjerna för den närmare utformningen av arbetet bör därför läggas fast av i samråd med när utvärderingen slutförts. I avvaktan på denna bedömer parterna att 4 miljoner bör avsättas . vid (EpC) som har till uppgift att följa, analysera och rapportera om befolkningens hälsa, sjukdomar, sociala situation, vårdutnyttjande och riskfaktorer för sjukdomar har stötts finansiellt genom överenskommelsen. För att utveckla nationella öppenvårds- och skaderegister anslogs i överenskommelserna två och . Parterna menar att detta arbete är angeläget och att bör beräknas för . Utbetalningsregler Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen för och medelsfördelning framgår av bilaga 1. I enlighet med vad parterna är överens om skall medlen i stor utsträckning användas för att ytterligare stärka patientens ställning i hälso- och sjukvården. Parterna är vidare eniga om att renodla överenskommelsen till ett instrument för att forma en hälso- och sjukvård som utgår från den enskilde patienten. Vissa medel som ingått i tidigare överenskommelser kommer därför att överföras till vissa myndigheters ordinarie verksamhet genom att berörda myndigheters anslag tillförs medel i samma omfattning som anslagen i denna överenskommelse reduceras (bilaga 1). Ersättning enligt punkten 1.1 Förbättrad tillgänglighet; Patientinflytande och delaktighet; Svåra och mycket ovanliga sjukdomstillstånd fördelas till landstingen (och motsvarande) för enligt vad som framgår av bilaga 2. Bidragen utbetalas utan särskild rekvisition av med en tolftedel för i efterskott. Ersättning enligt punkten 1.2 Ersättning för vissa verksamheter utbetalas av utan särskild rekvisition kvartalsvis i förskott. Ersättningens fördelning framgår av bilaga 3. Ersättning enligt 1.3 Nationella informationssystem, InfoMedica, utbetalas av efter rekvisition kvartalsvis i förskott till . Ersättning enligt punkt 2 Rehabiliterings- och behandlingsinsatser utges efter särskild rekvisition av efter det att en särskild överenskommelse träffats mellan och (och motsvarande) om medlens användning. Ersättningens fördelning framgår av bilaga 4. Ersättning enligt punkt 1.3 Nationella informationssystem, producentobunden läkemedelsinformation, punkt 3.1 Nationellt utvecklingsarbete och punkt 3.2 Särskilda medel för utvecklingsarbete utbetalas av i enlighet med överenskommelse mellan om medlens användning. Ersättning enligt punkt 4 Råd för hälso- och sjukvårdspolitik utbetalas av i enlighet med beslut i rådet för hälso- och sjukvårdspolitik. Ersättning till verksamhet punkt 5.1 utbetalas utan särskild rekvisition i efterskott av . Ersättning enligt punkt 5.2 Metod och kunskapsutveckling utbetalas av efter rekvisition till . Erforderliga tillämpningsanvisningar utarbetas av i samråd med . Godkännande av överenskommelsen Överenskommelsen blir giltig när den godkänts av regeringen och samt under förutsättning av godkännande av budgetpropositionen för . Överenskommelsen om bidragen inom hjälpmedelsområdet blir tillämplig under förutsättning av godkännande av proposition 1997/98:57 Ombildning av . Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen redovisas nedan. För jämförbarhetens skull redovisas även de områden, och de medel som är knutna till dessa, som behandlats i tidigare överenskommelse och som i stället överförs till andra överenskommelser och till vissa myndigheters ansvar. 1 Att stärka patientens ställning 863 1.1 *Förbättrad tillgänglighet 804 *Patientinflytande och delaktighet *Svåra och mycket ovanliga sjukdomstillstånd 1.2 Ersättning för vissa verksamheter 50 1.3 Nationella informationssystem (informations- system för patienter och allmänhet, , producentobunden läkemedelsinformation, ) 9 Rehabiliterings- och behandlingsinsatser 235 Nationellt utvecklingsarbete 31 3.1 Verksamhetsutveckling 20 3.2 Särskilda medel för utvecklingsarbete 11 Råd för hälso- och sjukvårdspolitik 2 Bidrag inom hjälpmedelsområdet 51 5.1 Ersättning till 45,5 5.2 Metod och kunskapsutveckling 5,5 Områden som tidigare ingått i överenskommelsen Ersättning till SBU 11 Nationell kunskapsutveckling 24 Kvalitetsregister 15 Nationella riktlinjer 2 MARS 4 EpC 3 Fördelning av ersättning för att stärka patientens ställning för Landsting/kommun Miljoner kronor AB 160 C 26 D 23 E 38 F 28 G 16 H 22 K 14 län 101 N 25 137 S 25 T 25 U 24 W 26 X 26 Y 23 Z 12 AC 24 BD 24 I 5 Fördelning av särskild ersättning för vissa verksamheter Landsting/kommun Miljoner kronor AB 18,64 C 1,37 D 1,31 E 1,95 F 0,72 G 0,66 H 0,96 K 0,41 län 6,37 N 0,71 7,97 S 1,26 T 0,77 U 0,63 W 1,14 X 0,69 Y 1,30 Z 0,64 AC 1,20 BD 1,09 I 0,21 Fördelning av särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården för Landsting/kommun Miljoner kronor AB 41 C 7 D 8 E 11 F 7 G 5 H 6 K 4 län 30 N 6 40 S 8 T 7 U 8 W 9 X 9 Y 8 Z 4 AC 8 BD 8 I 1 REGERINGEN LANDSTINGSFÖRBUNDET Patienten i hälso- och sjukvården Detta dokument är ett uttryck för statens och landstingens gemensamma ambition att främja en hälso- och sjukvård som sätter patienterna främst. Lika gemensamt är ansvaret att tillse att landstingen ges förutsättningar att leva upp till detta mål. Endast genom en tillfredsställande balans mellan resurser och ambitioner är det möjligt att med bevarad trovärdighet ta sig an uppdraget att ytterligare höja ambitionsnivån. Det handlar om nya resurser men också om att fullfölja uppdraget att genom bättre utnyttjande av tillgängliga resurser förena fortsatta ekonomiska restriktioner med högt ställda krav på utveckling. Genom de höjda statsbidragen till landsting och kommuner är det möjligt att göra en kraftsamling för förbättrad tillgänglighet i hälso- och sjukvården. Parterna redovisar här sin övergripande syn på hur patientens ställning skall stärkas inom hälso- och sjukvården. Dokumentet utgör grund för Överenskommelse mellan staten och landstingen 1999 för insatser för att stärka patientens ställning m.m. Kommuner och landsting ansvarar för verksamheter som är starkt beroende av varandra, särskilt när det gäller insatser till äldre och funktionshindrade. Parterna betonar här vikten av att, utifrån den enskildes behov, åstadkomma en fungerande samverkan mellan huvudmännen när det gäller vården för äldre. Därigenom främjas både god hushållning med samhällets resurser samt hög kvalitet och effektivitet i insatserna till den enskilde. För alla genom hela livet Hälso- och sjukvården är en i välfärdssamhället och har avgörande betydelse för människors möjligheter att leva ett gott liv. Sjukvården arbetar aktivt med att förebygga sjukdomar och skador som den bidrar till bot och lindring för dem som drabbas. Sjukvården medverkar i livets alla skeden; under graviditeten, vid födseln, för barnen, för de äldre och i livets slutskede. Sjukvården är till för alla på lika villkor; oavsett kön, ålder, inkomst och etnisk bakgrund. För rättvisans och trygghetens skull finansieras den därför solidariskt genom skatter och styrs demokratiskt. Över hela landet skall hälso- och sjukvården formas utifrån befolkningens behov och styras genom ett decentraliserat ansvarstagande nära medborgarna. Verksamheten skall präglas av öppenhet, lyhördhet och dialog. Målet för svensk hälso- och sjukvård är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården skall vara lätt tillgänglig, ha hög kvalitet och god omvårdnad och genomföras på grundval av patientens självbestämmande och integritet. Vården skall ges med respekt för alla människors lika värde, med företräde för dem som har störst behov, i enlighet med av fastställda riktlinjer för prioriteringar. För människor som av olika skäl inte kan formulera sina egna krav och uttala sina behov har hälso- och sjukvården ett särskilt stort ansvar. Svensk hälso- och sjukvård är bra - och kan bli ännu bättre För svensk hälso- och sjukvård har inneburit den dubbla utmaningen att möta stegrade behov och förväntningar som de ekonomiska resurserna minskat. har utmaningen klarats genom förbättrat resursutnyttjande. Därigenom har hälso- och sjukvården kunnat motsvara högt ställda förväntningar, att med allt bättre resultat kunna ta hand om både fler och allvarligare sjuka, till internationellt sett låga kostnader. Med stora personalminskningar och omfattande verksamhetsförändringar har både patienter och personal utsatts för påfrestningar. har förbättrade behandlingsmetoder gjort att allt fler kan behandlas med gott resultat, vid allt högre åldrar. I takt med de medicinska framstegen växer förväntningarna. Men som en följd av minskade resurser har hälso- och sjukvården inte kunnat svara upp till dessa förväntningar med bevarad tillgänglighet. Resurserna har i första hand måst användas för att i hela landet tillgodose växande behov av ett fungerande akut omhändertagande av de svårast sjuka, ofta äldre med många kroniska sjukdomar ett medvetet val i linje med de av fastställda riktlinjerna för prioriteringar. Det innebär också att för tre patienter av fyra ges vården utan väntetider. Med det ökade antalet äldre patienter med sammansatta problem och sjukdomar följer ett ökat behov av att dygnet runt kunna göra akuta bedömningar och insatser. I och med 1990-talets vårdplatsreduceringar förutsätts detta i betydande utsträckning kunna ske utanför sjukhusen. Men här finns problem vilket både orsakar överbeläggningar vid sjukhusen och utgör en bidragande orsak till bristande tillgänglighet inom den planerade vården. Genom att prioritera insatser till äldre i hela vårdkedjan, kan utrymme skapas för bättre tillgänglighet för alla. Landstingen kommer därför att ta särskilda initiativ för att ytterligare förstärka samverkan med kommunerna. Landstingen utlovar också en utökad satsning på att lösa de problem som finns med bristande läkartillgång inom äldreomsorgen. Regeringen noterar i proposition 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken bl.a. att de förbättrade läkarinsatser som det nu finns anledning att se fram emot särskilt behöver omfatta en systematisk uppsökande verksamhet gentemot de oftast sjuka gamla som finns i den institutionella äldreomsorgen. Personalen måste därtill kunna få råd och stöd för sitt handlande - även under jourtid - från läkare. Läkare måste också finnas tillgängliga för direkta insatser under jourtid. Läkarmedverkan kommer också att behöva dimensioneras för de behov som finns i hemsjukvården. Först sedan hemsjukvården också har tillgång till jourläkare som ingår i arbetslaget kring den sjuke, kan hemsjukvårdsmodellen anses vara väl fungerande. Regeringen anser sammanfattningsvis i propositionen att de tillförda resurserna till landsting och kommuner bör kunna öka den medicinska kompetensen och tillgången på läkare. Den hälso- och sjukvård som skall möta är en starkt specialiserad kunskapsorganisation med långtgående krav på att klara snabb anpassning till omvärldsförändringar, effektiv teknik- och kunskapsspridning, ständig kompetensutveckling för all personal samt fungerande samverkan mellan olika vårdnivåer. För att klara detta krävs ett fortsatt omfattande utvecklingsarbete inriktat på att riva revir, skapa delaktighet och samverkan inom vården och med utomstående. Och så här skall det ske För att förverkliga ambitionen om att skapa en hälso- och sjukvård som utgår från patienten är parterna överens om att ; förbättra tillgängligheten, öka patientens inflytande och delaktighet, prioritera förebyggande insatser, behålla kostnadskontrollen och förbättra resursutnyttjandet. Tillgängligheten skall förbättras inom hälso- och sjukvården Befolkningen skall ha långtgående möjligheter att välja vårdgivare. Väntetiderna skall vara korta, både till besök och behandling. Genom fördjupad samverkan mellan olika vårdnivåer och med privata vårdgivare skall den totala tillgången till vård tillvaratas på ett allt bättre sätt. Med information om valmöjligheter och tillgänglighet, flexibilitet från hälso- och sjukvården samt uppföljning skall uttalanden om patientens rätt omsättas till praktisk verklighet. Tillgänglighet har även aspekter som ej låter sig fångas genom definierade tidsgränser, men som därigenom ej får ges lägre prioritet. Det handlar bl.a. om långvarigt stöd för personer med kroniska sjukdomar och om tillgång till rätt insatser i rätt tid vid akuta tillstånd. Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) har i betänkandet Patienten har rätt (SOU 1997:154) förordat en allmän behandlingsgaranti, som innebär att alla patienter generellt skall tillförsäkras medicinsk behandling . Regeringen och är överens om att de närmare ekonomiska, organisatoriska och praktiska förutsättningarna för en sådan garanti skall klargöras . Patientens val Patienterna skall ha möjligheter att välja vårdgivare där det av skilda skäl passar dem bäst. Landstingen skall därför ha och tillämpa valmöjligheter efter principen att det är vården som skall stå för anpassningen och flexibiliteten. Varje landsting skall tillse att varje patient erhåller tydlig information om sina möjligheter att välja vårdgivare, i det egna och på annat håll. skall medverka till ökad tydlighet både när det gäller vad som är möjligt att välja och de restriktioner som finns. Garanterade väntetider för besök Primärvården är ansvarig för de första kontakterna och skall erbjuda hjälp, antingen per telefon eller genom besök, som vården kontaktas. Om den första kontakten ej sker med läkare skall tid för läkarbesök kunna erbjudas senast . Om det bedöms att besök inom övrig specialistvård erfordras skall tid för besök erbjudas utan dröjsmål enligt vägledande principer för urval och prioriteringar, dock senast . För patienter med stark oro, eller när läkaren på grund av befarad allvarlig sjukdom med försämrad prognos vid tidsutdräkt bedömer att besök hos specialist ej kan anstå, skall besöket ske senast inom en månad (tidigare benämnd oklar diagnos). När det bedöms att behandling erfordras skall den påbörjas utan dröjsmål enligt vägledande principer för urval och prioritering och i samråd med patienten. I de fall besök ej kan erbjudas inom nämnda tidsgränser har patienten rätt att, utan extra kostnader för patienten, välja att göra besöket hos vårdgivare i annat landsting. Denna rätt inkluderar även privat vårdgivare med ersättning enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning eller enligt vårdavtal. Förbättrad uppföljning av tillgänglighet Möjligheterna att följa tillgängligheten måste förbättras. Landstingen skall utveckla system för uppföljning som gör det möjligt att på ett över landet jämförbart sätt kunna redovisa väntetider för såväl besök som behandling. Även tillgängligheten för personer med kroniska sjukdomar och inom akutsjukvården måste följas. Att öka patientens inflytande och göra patienten delaktig påverkar hälso- och sjukvårdens organisation och arbetssätt Inflytande över behandling Väl så viktigt, som att få välja vårdgivare, är att kunna vara delaktig i behandlingen. Vilken behandling som är bäst för en enskild patient kan bara avgöras genom en dialog mellan vårdpersonalen och patienten. För att fullt ut kunna vara delaktig i behandlingen krävs att patienten erhåller individuellt anpassad information om hälsotillstånd och om tillgängliga metoder för förebyggande insatser, undersökning och behandling. Genom utvecklandet av nationella riktlinjer, lokala vårdprogram och individuella överenskommelser kommer personer med kroniska sjukdomar att känna till både vad vården kan göra och vad de själva kan bidra med. De tekniska möjligheterna att informera är viktiga, men får inte skymma det faktum att viktigast av allt är att mötet med patienten sker med en beredvillighet att lyssna och att anpassa dialogen till olika patienters olika behov. Det handlar om att gå från enkelriktad information till kommunikation och dialog. Bakom denna vision om en aktiv patient som söker kunskap finns en respekt för att individen själv är kapabel att ta ett större ansvar för sin behandling och rehabilitering. Att stärka patientinflytandet är på så sätt en viktig del av kvalitetsutvecklingen inom vården. Därmed får också personalen inom vården en ny pedagogisk roll vilket i högre grad än måste uppmärksammas både när det gäller grundutbildningarna och i den kontinuerliga kompetensutvecklingen. Att stärka patientens ställning har ett egenvärde men utgör dessutom ett mervärde i behandlingen som gynnar bra vårdresultat. Välinformerade och aktiva patienter uppvisar bättre behandlingsresultat genom att de i större utsträckning följer råd om medicinering, kost, motion och tar ansvar för sin hälsa. Det är inte minst viktigt i förhållande till personer med kroniska sjukdomar där en stor del av insatserna avser behandling . För patienter med mycket allvarlig sjukdom skall möjligheterna att hämta in synpunkter från andra håll i vissa situationer förbättras (second opinion). För patienter med svåra och mycket ovanliga sjukdomstillstånd eller skador skall möjligheterna att erhålla vård och behandling i andra landsting förstärkas. Vård utan revirgränser Inom hälso- och sjukvården urskiljs olika vårdnivåer; i huvudsak primärvård, länssjukvård och regionsjukvård. Därtill kommer den vård och omsorg som bedrivs av kommunerna. För den enskilde patienten är det viktigt att organisatoriska gränser ej försvårar, utan att vården alltid kan ges i ett sammanhang, utan organisatoriska hinder eller revirgränser. Det betyder att den samlade vården vårdkedjan är viktigast. Varje patient måste erhålla den väg genom vården som är bäst anpassad till hennes behov. Alla länkar i vårdkedjan måste samverka för ett bra helhetsresultat. Primärvården skall utvecklas och ges reella förutsättningar att leva upp till kravet att utgöra en första länk i hälso- och sjukvården, att som en kompetent och samverkande vårdnivå ta ett betydande ansvar för helheten. Ansvaret förutsätter säkra och trygga kontakter inom hela vårdsystemet. Kravet härstammar ur tanken på den egna läkaren som patientens viktigaste rådgivare och lots i sjukvården. Primärvården måste därför utveckla sin förmåga att behandla vanliga sjukdomar men också att hantera diffusa fysiska och psykiska kontaktorsaker och har som en av sina huvuduppgifter att tillse att den övriga specialistvården utnyttjas på bästa sätt. Primärvårdens roll i vården av de äldre sjuka måste tydliggöras. Samspelet med andra vårdgivare är här en nyckelfråga. Ökad samverkan mellan landstingen och kommunerna skall leda till bättre resultat för den enskilde, ökat stöd för anhöriga och bättre hushållning med gemensamma resurser. Även den öppna specialistsjukvården och sjukhusen har ansvar för att vårdkedjan fungerar i kopplingarna till kommuner och primärvård. Genom samverkan och gemensam vårdplanering skall individuella behov bli styrande för insatserna, som hög effektivitet kan vinnas. Kravet på samverkan innefattar också de privata vårdgivarna. Med fungerande vårdkedjor som innefattar både offentlig och privat driven vård främjas såväl kvalitet som hushållning. Formerna är av underordnad betydelse, medicinsk samverkan kring patientgrupper och enskilda patienter är däremot betydelsefull. Den medicinska kunskaps- och teknikutvecklingen har möjliggjort allt kortare vårdtider, genom bättre diagnostik, skonsammare ingrepp och effektivare läkemedelsterapier. I de flesta fall innebär det bättre resultat även ur ett medicinskt perspektiv att i ökad utsträckning förlägga vård och rehabilitering till normal hemmiljö som hemsjukvård eller som dagvård vid sjukhus. Hälso- och sjukvården skall bidra till bättre folkhälsa genom förebyggande insatser Det yttersta syftet med hälso- och sjukvården är att bidra till att alla människor kan leva med god hälsa från födseln till sent i livet. De stora skillnader i hälsa som finns mellan olika grupper skall motverkas. Trots alla framsteg inom den medicinska vetenskapen bestäms människors hälsa i betydande grad av andra faktorer än av insatser från hälso- och sjukvården. När det gäller rök- och alkoholvanor, arbetslöshet och social isolering, kost och motion samt olycksfall finns en betydande potential för att åstadkomma en förbättrad folkhälsa. Därför krävs ett skifte av perspektiv som poängterar förebyggande insatser inom alla ordinarie politik- och verksamhetsområden. Hälsoutvecklingen är en integrerad del av samhällsutvecklingen och att främja hälsa är en uppgift för hela välfärdspolitiken. I det praktiska folkhälsoarbetet spelar kommunerna en nyckelroll.