prop · GL03169 · 1998-01-01 00:00:00 — Därvid bör de metoder och erfarenheter som ligger till grund för distansutbildning för vuxna kunna överföras till gymnasie- skolan. 13 Elevernas ansvar, rättigheter och skyldigheter Regeringens bedömning: Rätten till stödundervisning bör förtydligas för elever som engagerar sig i skolans demokratiska arbete. Obligato- riska utvecklingssamtal bör införas i gymnasieskolan. Kommittén: Ett av de viktigaste inslagen i gymnasiereformen är elev- inflytandet. Det fungerar relativt tillfredsställande när det gäller val av utbildning men inflytandet över uppläggningen av undervisningen är svårare att få till stånd överallt. Remissinstanserna: De remissinstanser som har kommenterat frågan om elevinflytande ställer sig positiva till ett utvidgat elevinflytande. Skälen för regeringens bedömning: Ansvar och inflytande går hand i hand. Den som har inflytande är också beredd att ta ansvar, medan den som inte tillerkänns något inflytande inte utan vidare känner något dju- pare ansvar. Vikten av elevernas ansvar och inflytande betonas i läro- planen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Läroplanen slår fast att de demokratiska principerna att kunna påverka, vara delaktig och ta ansvar skall omfatta alla elever. Skollagen ålägger dessutom alla som arbetar i skolan att verka för demokratiska arbetsformer. Trots detta visar bl.a. undersökningar att eleverna själva anser att deras inflytande i gymnasieskolan är litet. konstaterar i sitt betänkande (SOU 1996:22) att elevinflytande är en förutsättning för elevernas lärande. En fungerande demokrati i skolan, som ger erfarenheter av hur man samarbetar och fattar beslut, innebär en inskolning för arbets- och vuxenlivet. En viktig del är den rätt till elevmedverkan i skyddsverksamheten som arbetsmiljölagen (1997:1160) ger. Elevskydds- ombuden har en mycket viktig funktion för eleverna. De lär sig ta ansvar och skall ha reella möjligheter att påverka sin arbetsmiljö. Det är viktigt för demokratin i skolan att eleverna får och ges möjlighet att delta i beslutsfattandet, men frågan om elevinflytande kan inte begränsas till enbart det formella inflytandet. Regeringen framhöll i den nationella ut- vecklingsplanen vikten av elevernas delaktighet och ansvar för såväl det egna lärandet som för det skoldemokratiska arbetet. Det är mycket viktigt att gymnasieskolan ger eleverna möjlighet att påverka och uttrycka er- farenheter, åsikter och värderingar grundade på kunskap. Enligt 8 kap. 1 § gymnasieförordningen skall elever som har behov av extra stöd i skolarbetet få stödundervisning. Om en elev av någon anledning går miste om undervisningstid, måste det övervägas om eleven skall få stödundervisning. Av paragrafens andra stycke framgår att elevföreträdare i skolkonferens och elevskyddsombud vid behov kan få undervisning som ersätter de undervisningspass som de på grund av sina uppdrag gått miste om. Regeringen anser att denna rätt till stödundervisning bör utvidgas till att gälla även undervisningstid som en elev gått miste om till följd av andra arbetskrävande förtroende- uppdrag som gagnar den elevinflytandet och skolans demokratiska ar- bete. Det finns lika starka skäl för studerandeinflytande i den gymnasiala vuxenutbildningen. Eftersom vuxenelevernas studier är så individuellt utformade studierna kan t.ex. bedrivas på heltid, deltid, fritid och distans bör möjligheterna för studerandeinflytandet för vuxna särskilt analyseras. Även om övergången från till gymnasieskolan nästan är hundraprocentig, är gymnasieskolan en frivillig skolform. Det innebär inte att elever kan komma och gå som de vill. Det finns elever som av olika skäl uteblir från stora delar av undervisningen, vilket får betydande konsekvenser för undervisningen både för eleven själv och för den övriga gruppen. Regeringen ser allvarligt på detta. Det är viktigt att skolk aktivt motarbetas. För att gymnasieskolan skall kunna utvecklas kvalitativt och eleverna nå gymnasieskolans mål krävs det att eleverna deltar i undervisningen. Det är också en förutsättning för att läraren skall kunna göra en riktig och rättvis bedömning av elevernas kunskaper. Det är i själva undervisningen som läraren successivt bildar sig en uppfattning om elevernas kunskaps- utveckling. I det vardagliga arbetet sker också en dialog med eleverna, som bl.a. innebär att de får återföring från läraren om sin kunskaps- utveckling. Det är också i undervisningen som eleverna enskilt och till- sammans med andra elever bygger upp sitt kunnande och utvecklar sin förmåga att ta ansvar för sitt lärande. Enligt regeringens uppfattning är det självklart att elever i gymnasie- skolan skall delta i undervisningen. En mindre tidsstyrd skola innebär inte en skola där man inte måste närvara. Varje lärare bör ställa de krav på närvaro som denna behöver för att kunna göra en rättvis bedömning av elevernas prestationer. Regeringens uppfattning är att det är viktigt att eleverna deltar i undervisningen. Det finns viktiga kompetenser som man inte kan uppnå, om man inte deltar i skolans undervisning. Det är viktigt att eleverna och deras föräldrar tidigt får veta hur det går i studierna. För föräldrar med omyndiga elever är det särskilt viktigt. Regeringen anser det därför angeläget att införa utvecklingssamtal i gymnasieskolan efter liknande modell som finns i . 14 Ekonomiska konsekvenser I enlighet med den s.k finansieringsprincipen skall kommuner och lands- ting inte åläggas nya arbetsuppgifter, utan att de ges möjlighe- ter att finansiera dessa på annat sätt än med höjda skatter. Om statsmak- terna fattar beslut, som medför utgiftsökningar för kommunsektorn, bör dessa således finansieras genom en ökning av statsbidragen eller genom att staten fattar beslut som möjliggör besparingar. Finansieringsprincipen innebär också att statsbidragen bör minska om kommunerna fråntas skyldigheter eller om de till följd av regelförändringar får möjlighet att bedriva en mer kostnadseffektiv verksamhet. Enligt nuvarande regler är varje kommun skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga ungdomar i kommunen som slutfört sista årskursen i eller motsvarande, dock längst t.o.m. det första kalenderhalvåret det år då de fyller . Att ett nytt tekniskt pro- gram införs innebär således inte att fler elever än tidigare skall erbjudas utbildning. Den nya definitionen av gymnasiepoäng innebär ingen ändrad omfatt- ning av den garanterade undervisningstiden. Förslaget om en permanent- ning av den nya moderna lärlingsutbildningen innebär inte att den garan- terade undervisningstiden i gymnasieskolan ökar, utan att den kan läggas ut på ett annat sätt. Som genomföranderesurs utgår särskilda bidrag till kommunerna. Gymnasieexamen, obligatoriska nationella kursprov och utökad om- fattning av kursen Idrott och hälsa A ligger inom ramen för den totalt garanterade undervisningstiden och medför ingen kostnadsökning för kommunerna. Obligatoriska utvecklingssamtal innebär att läroplanens krav förtyd- ligas på att läraren fortlöpande skall ge varje elevinformation om elevens utvecklingsbehov och framgångar i studierna samt samverka med hem- men och informera om elevernas skolsituation och kunskapsutveckling. Att rätten till stödundervisning skall gälla elever som engagerar sig i skolans demokratiska arbete innebär ett förtydligande av gymnasie- förordningens bestämmelser om stödundervisning. För att i ökad grad öppna skolan mot arbetslivet har, inom ramen för regeringens program Tio punkter för kvalitet och likvärdighet i skolan, avsatts . Regeringen bedömer att de förslag som lämnas i denna proposition inte innebär ökade eller minskade utgifter för kommunerna. 15.1 Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 5 kap. 3 § Andra stycket är nytt. Styrelsen för utbildningen ges en möjlighet att bestämma om att de utbildningar kommunen eller är huvudman för skall fördelas än tre läsår. För att fördela utbildningen än tre läsår krävs regeringens medgivande. Ändringen i tredje stycket, som har behandlats i avsnitt 6.2, innebär att begreppet "grenar" tas bort och ersättas av uttrycket "inriktningar". Fjärde stycket är nytt. Innebörden av det nya stycket är att lärlingsutbildning inom nationella och specialutformade program utgör en ny studiemöjlighet inom gymnasieskolan. Regeringen bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om lärlingsutbildningen. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.1. 4 § Andra och tredje meningen i andra stycket tas bort. Bestämmelser om utbildningens omfattning på nationella och specialutformade program tas in i 4 c §. 4 a § De två sista meningarna i andra stycket tas bort. Den första av dessa meningar innehåller ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om omfattningen av ett specialutformat program. Enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1992/93:250 s. 95) innebär bemyndigandet en möjlighet för regeringen att bestämma hur många undervisningstimmar ett specialutformat program minst skall omfatta. Bemyndigandet flyttas till den nya 4 d § andra stycket. Den sista meningen, även den innehållande ett bemyndigande, innebär att regeringen får föreskriva att utbildningen på ett specialutformat program skall omfatta minst vissa av de ämnen som anges i bilaga 2. Den nya utformningen av bilaga 2, poängplanen, är utformad så att både nationella och specialutformade program omfattas av bilagan. De ämnen som anges i den nya bilagan är kärnämnen. Eftersom de specialutformade programmen alltid skall innehålla alla kärnämnen och några andra ämnen inte specificeras i bilagan, finns nu inte längre behov av det bemyndigandet. 4 b § Ändringen i första stycket 2 innebär att att det i paragrafen tydliggörs att ett individuellt program kan utformas på så sätt att det särskilt inriktas mot studier på ett nationellt eller ett specialutformat program, s.k. programinriktat individuellt program. I övrigt är punkterna med nya nummer i första stycket oförändrade till sitt innehåll. Ändringen i andra stycket görs för att visa att även utbildning som särskilt inriktas mot ett nationellt eller specialutformat program kan utformas för en grupp elever. Ändringen i tredje stycket, förutom ändrad hänvisning till punkt i första stycket, innebär att hänvisningen till bilaga 2 tas bort. 4 c § Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av studier på nationella och specialutformade program och hänvisar till den nya poängplanen i bilaga 2. Antalet gymnasiepoäng är inte längre kopplat till ett visst antal undervisningstimmar. Den nya regleringen av studieomfattningen har behandlats i avsnitt 6.2. I andra stycket tas hänvisningen till bilaga 2 bort. Sista meningen i tredje stycket tas bort. Ändringen görs eftersom det av den nya poängplanen inte framgår att undervisning i ett visst ämne skall ske under en bestämd eller rekommenderad undervisningstid. 4 d § Paragrafen är ny men motsvarar i sak den garanterade undervisningstiden enligt nu gällande bilaga 2. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om att avsteg får göras från den garanterade undervisningstiden. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ges också ett bemyndigande att meddela föreskrifter om garanterad undervisningstid för specialutformade program. Det senare bemyndigandet har till sitt innehåll hämtats från den tidigare lydelsen av 4 a §. 5, 6 a, 8, 16, 17, 18, och 24 §§ Ändringarna motiveras av att begreppet "grenar" ersätts av begreppet "inriktningar". Ändring av bilaga 1 till skollagen Ett nytt nationellt program, teknikprogrammet, förs in i bilagan. Programmets innehåll har beskrivits i avsnitt 7.1. Ändring av bilaga 2 till skollagen Bilagan ändras bl.a. på så sätt att från att ha varit en timplan blir den nu en plan över hur många gymnasiepoäng nationella och specialutformade program skall innehålla. Gymnasiepoängen i poängplanen utgör ett mått på omfattningen av studierna och är inte längre kopplade till antalet undervisningstimmar i ämnena. Bilagan gäller för både nationella och specialutformade program. Det faktum att även specialutformade program omfattas av bilagan medför vissa ändringar i 4 a § (jämför kommentaren till nämnda paragraf). Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2. Sammanfattning av bedömningarna i slutbetänkandet Den nya gymnasieskolan problem och möjligheter (SOU 19997:107) En parlamentarisk kommitté, bestående av företrädare för samtliga riks- dagspartier, tillsattes för att följa den pågående utvecklingen i gymnasieskolan. Kommittén har haft att följa utvecklingen av gymnasie- skolan inom givna ramar för att studera effekterna av utbyggnaden på nya orter, i vilken utsträckning eleverna får sina utbildningsval tillgodosedda och om målet nås att alla ungdomar får en fullständig gymnasieutbildning. Kommittén har också haft att analysera effekterna av den höjda ambitionsnivån inom de yrkesförberedande utbildningarna samt i vilken utsträckning gymnasieskolan svarat mot avnämarnas förväntningar. fick kommittén uppdraget utvidgat till att följa hur det nya betygssystemet tillämpas, elevernas inflytande tillgodoses, kommunerna organiserar utbildning för elever med studiesvårigheter och hur undervisningen i kärnämnen utvecklas. Tilläggsdirektivet omfattade också den arbetsplatsförlagda utbildningens omfattning och kvalitet, lärlingsutbildningens utveckling samt hur flickors och pojkars lika rätt och möjligheter främjas. Utgångspunkten för arbetet har inte varit att lämna förslag till förändringar av gymnasiereformen eller att föreslå någon ny reform. Kommittén har redovisat sina bedömningar till regeringen i två delbetänkanden, Den nya gymnasieskolan hur går det? (SOU 1996:1) och Den nya gymnasieskolan steg för steg (SOU 1997:1). Regeringens Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning Kvalitet och likvärdighet (Skr. 1996/97:112), som presenterades , anger inriktningen av regeringens arbete med utvecklingen av bl.a. gymnasie- skolan. I den finns flera av de problem och förslag som kommittén lyft fram i sina tidigare delbetänkanden. I slutbetänkandet redovisas de slutliga bedömningarna utifrån ett elev- och ett styrningsperspektiv. Kommittén gör bedömningen att gymnasie- skolan är avsevärt mer utvecklingsinriktad än före reformen. De- centraliseringen av ansvaret för skolan har varit avgörande för utveck- lingen. Den nya gymnasieskolan har dessutom en flexibilitet som möjliggör förnyelse och förändring. Men kommittén påpekar också att kommunerna och skolorna inte utnyttjat de möjligheter som den nya gymnasieskolan faktiskt ger. Undantaget är specialutformade program. Utnyttjas utbildningens flexibilitet bättre skulle resultaten kunna förbätt- ras och kvaliteten höjas. Vidare anser kommittén att ambitionerna bör höjas så att alla elever kan fullfölja utbildningen. Kommittén menar att tidspressen och de svårigheter som kommuner och skolor haft vid genomförandet av reformen, är viktiga orsaker till att reformens intentioner inte fått fullt genomslag. Dels hade kommunerna och skolorna (1992-1995) på sig för genomförandet, dels fanns inte styrdokumenten och betygssystemet i tillräckligt god tid före reformstarten. Det tar tid, påpekar kommittén, att genomföra en så omfattande reform som den nya gymnasieskolan fullt ut överallt. Staten och kommunerna hade ambitionen att genomföra den nya gymnasie- skolan snabbt men ansvaret för det praktiska genomförandet låg i många fall helt på rektor och lärare. Kommittén ser det som en stor framgång för reformen att praktiskt taget hela årskullen ungdomar går i gymnasieskolan. Av dessa full- följer utbildningen. Ambitionerna bör, enligt kommittén, höjas så att alla elever fullföljer utbildningen. Ett problem som lyfts fram är de elever som går i gymnasieskolan för att det inte finns andra alterna- tiv. Deras motivation för studier är låg och det är framför allt dessa elever som får svårigheter med studierna och låga betyg. För denna grupp är det särskilt viktigt att skolorna utnyttjar de möjligheter som den nya gymnasieskolan ger. Kommittén bedömer att de allra flesta elever klarar gymnasieskolan bra. Men det finns några program där andelen elever som fått Icke godkänd i kärnämneskurser är oroande stort. Detta gäller företrädesvis program med få elever. Det är därför kommitténs mening att skolorna bör kunna öka ansträngningarna att finna lämpliga åtgärder för just dessa elever. Kommittén understryker också ansvar för elevernas resultat och behovet av samarbete mellan grund- och gymnasieskolan. Om kommuner och skolor använder sig av den nya gymnasieskolans möjligheter och utnyttjar stöd- och specialundervisning i större utsträck- ning, bör förutsättningarna öka för elever med studiesvårigheter att nå framgång i sina studier. Vid behov går det att utöka undervisningstiden för hela gymnasieutbildningen eller för delar av den. Alltför små kurser, påtalar kommittén, kan styra undervisningen i en icke önskvärd riktning. Kommittén finner det anmärkningsvärt att olika studietakt endast förekommer på av skolorna och då i någon eller några kurser, såsom matematik och engelska. Hellre än att elever helt avbryter sina gymnasiestudier bör de kunna få välja bort det ämne som de har påtagliga svårigheter med, dvs. Kommittén har funnit att individuella programmet fungerar bäst som språngbräda till ett nationellt program om eleven börjar direkt efter . I betänkandet framhålls att eleverna bör få tillgång till kurser som de kan tillgodoräkna när de går över till nationellt eller spe- cialutformat program. I betänkandet påtalas vidare att elevernas intressen och inflytande bör få större genomslag och att arbetsformerna bör underlätta för eleverna att se sammanhang och värdet av kunskap i olika ämnen. Detta förutsätter dock att lärare i kärnämnen och i yrkesämnen samarbetar. Elevernas in- flytande på planeringen av undervisningen och på sitt eget lärande har visat sig vara svårt att få till stånd över allt. Lärare som är säkra och har funnit sin roll som pedagogiska ledare är mest benägna att ge eleverna inflytande. Kommittén föreslår att varje skola i sin årliga redovisning till kommunen särskilt uppmärksammar utvecklingen av elevers inflytande och elevaktiva arbetsformer. I genomsnitt fick eleverna, /97, sina förstahandsval av program tillgodosedda. Kommittén efterlyser åtgärder i de kommuner som har låg andel tillgodosedda förstahandsval. Även elevernas val av kurser är relativt väl tillgodosett. Men kommittén bedömer att det finns utrymme för förbättringar även här. Ett ökat samarbete mellan skolor, skolformer och kommuner kan göra det möjligt för kommunerna att till- godose elevernas förstahandsval och erbjuda eleverna ett större utbud av kurser. Kommittén förslår att kommunerna blir skyldiga att sträva efter att tillgodose elevernas val av kurs. Kommittén föreslår vidare att gymnasieförordningens reglering av läsåret förenklas så att t.ex. arbetsplatsförlagd utbildning (APU) och ovanliga kurser kan anordnas utanför terminstid. Andelen elever som får 15 veckors APU har ökat, av alla elever, men det finns vissa program som ligger långt under denna minimigräns. Kommittén framhåller att minimigränsen bör gälla alla program med yrkesämnen. Kommittén uttalar sig också för APU i längre sammanhängande perioder. Handledarutbildningen är viktig för att få hög kvalitet på APU och yrkeslärarna bör ges tillfälle att besöka eleverna under APU. All yrkes- utbildning, liksom övrig utbildning i gymnasieskolan, bör kvalitetssäkras. De två kulturerna, yrkeskulturen och den akademiska kulturen, märks fortfarande i gymnasieskolan, t.ex. i lokaldispositioner, i tjänstefördel- ningar och i samarbetsformer. En av ambitionerna med förändringarna av gymnasieskolan var att de socialt betingade skillnaderna mellan olika utbildningar skulle minska. Men det finns, enligt kommittén, tecken på att de sociala skillnaderna tvärtom ökar. Skolledningen betydelse för utvecklingen på en skola framhålls i be- tänkandet. Kommittén finner det oroande om rektor på grund av admi- nistrativ belastning inte kan leda eller stödja den pedagogiska verk- samheten på skolan. Det är viktigt att lärarna kan känna engagemang för sin uppgift och får uppskattning för sina insatser. Slutligen lyfter kom- mittén fram det ökade intresset hos lärarna att utveckla undervisningen, vilket ses som mycket positivt för både lärarna själva och eleverna. Sammanfattning av förslagen i rapporten i ständig utveckling (Ds 1997:78) En arbetsgrupp, Gymnasiegruppen, inom har haft i uppdrag att arbeta vidare med att fördjupa och konkretisera den inriktning som angavs i regeringens Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning - Kvalitet och likvärdighet (Skr. 1996/97:112). I utvecklingsplanen redovisar regeringen flera initiativ och bedömningar på gymnasieskolans område, t.ex. om utveckling av de nationella pro- grammens struktur, kärnämnena, en ny lärlingsutbildning, en yrkes- examen och ett praktikprogram. Även den gymnasiala vuxenutbildningen berörs av dessa initiativ. I departementsskrivelsen ger arbetsgruppen för- slag som dels kan genomföras , dels bedömningar som behöver analyseras ytterligare innan förslag kan presenteras. De senare innebär att arbetsgruppen inte tar ställning till en viss lösning utan problematiserar olika alternativ till förändringar för att ge underlag till en bredare diskussion. I de förslag som arbetsgruppen lägger berörs den gymnasiala vuxenutbildningen endast i relevanta delar. I departementsskrivelsen ger arbetsgruppen först en plattform för de förändringar som diskuteras. Faktorer som, enligt arbetsgruppen, bedöms påverka framtida samhällsliv i hög grad är utvecklingen inom informa- tionsteknologin, internationell påverkan och konkurrens samt hög föränd- ringstakt inom varu- och tjänstesektorn. Kraven på framtida arbetskraft ökar, bl.a. vad gäller ständig personlig kompetensutveckling. En väsent- lig grund för arbetsgruppens arbete har varit den utvärdering av gymna- sieskolans första år som utveckling redovisat i tre betänkanden (SOU 1996:1, 1997:1 och 1997:107). Flera av de bedömningar som arbetsgruppen gör påverkar även gymnasial vuxen- utbildning, därför beskrivs även utvecklingsverksamheten inom vuxen- utbildningen. Arbetsgruppen förslår, när det gäller strukturen för nationella program, hur den förändring, som föreslogs i utvecklingsplanen av timplanerna för det estetiska programmet, naturvetenskaps- och samhällsvetenskaps- programmen, bör ske. Vidare ger arbetsgruppen förslag till en mer generell struktur för ett nationellt program. Dagens system för gymnasie- poäng är starkt kopplat till timplanen. Arbetsgruppen föreslår att poängsystemet frikopplas från timplanen och att alla nationella program skall omfatta lika många gymnasiepoäng. Behörighetskraven i form av godkända betyg i matematik, svenska/svenska som andraspråk och engelska för att tas in på ett nationellt program ökar möjligheterna för gymnasieskolan att lyckas med sitt uppdrag. I vissa speciella fall kan dock behörighetskraven ge vissa orimliga effekter, t.ex. för invandrarelever som kommit sent till . Arbetsgruppen föreslår därför att kravet på godkänt betyg får frångås i något av ämnena om det finns synnerliga skäl. Ett nytt nationellt program - teknikprogrammet föreslås. Det skall erbjuda eleverna flera olika tekniska inriktningar, t.ex. inom medieteknik, datateknik, bioteknik och elteknik. Arbetsgruppen för även en diskussion om utvecklingen av programutbudet på och bedömer att inslagen av generella kunskaper kommer att öka i alla program; främst som en konsekvens av förändringar på arbetsmarknaden och nya kompe- tenskrav. Regeringen bedömde i den nationella utvecklingsplanen att en ökad tyngd för programmålen och en bättre anknytning till elevernas studieinriktning i kärnämnenas kursplaner är nödvändig. Arbetsgruppen redovisar hur detta kan åstadkommas.