prop · GL0354 · 1998-01-01 00:00:00 — Som behandlats innebär alltså försäkringsdirektivens tvingande bestämmelser att EES-försäkringsgivarens hemlandsmyndighet skall kungöra beslutet om överlåtelsen i enligt svensk lag i de fall där riskerna är belägna eller åtagandena skall fullgöras här. Det är därför svårt att motivera att skall behöva kungöra beslutet att lämna sitt samtycke till överlåtelsen. Bestämmelserna i 8 kap. 1 § 3 LEF bör därför upphävas. Till följd av förslagen måste en ansökan om överlåtelse av försäkrings- bestånd i fortsättningen innehålla uppgift om risker eller åtaganden utom- lands. Bestämmelser i denna del bör dock inte tas in i lag utan lämpligen utfärdas av regeringen genom en förordning eller av genom verkställighetsföreskrifter. 8 Skuldtäcknings- och registerskyldighet i återförsäkringsbolag förslag: Det införs bestämmelser som klargör att endast sådana återförsäkringsbolag som bedriver livförsäkringsrörelse och lång skadeåterförsäkringsrörelse skall skuldtäcka och föra ett register över skuldtäckningstillgångar för att säkerställa direktförsäkringsbolagens förmånsrätt. För sådana tillgångar skall placeringsreglerna gälla i tillämpliga delar. Endast nämnda återförsäkringsbolag skall vara skyldiga att upprätta placeringsriktlinjer. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Promemorian har dock inte behandlat frågan om skyldighet för åter- försäkringsbolag att upprätta placeringsriktlinjer. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har ansett att den föreslagna skuldtäckningsregeln bör tas in redan i 7 kap. 9 § FRL. Liknande synpunkter har framförts av Hovrätten för . Hovrätten har vidare anfört att det klarare bör framgå i vilka delar placeringsreglerna skall gälla samt att det bör prövas i vad mån åter- försäkringsbolag skall upprätta placeringsriktlinjer enligt §. Bakgrund: gällande placeringsregler för försäkringsbolag omfattade livförsäkringar och långa skadeförsäkringar, dvs. sådan skade- försäkring som meddelats än , i praktiken brand- försäkringar. Placeringsreglerna gällde både direkt försäkring och mot- tagen återförsäkring. Bolagen skulle föra ett register över de tillgångar som omfattades av placeringsreglerna. Försäkringstagaren hade förmåns- rätt i de registrerade tillgångarna. De placeringsregler som infördes , i samband med ge- nomförandet av tredje generationens försäkringsdirektiv, skiljer sig från de tidigare reglerna bl.a. på så sätt att de inte omfattar återförsäkrings- bolag, dvs. bolag som uteslutande bedriver återförsäkringsrörelse (7 kap. 9 § FRL). Det framhölls emellertid i motiven till dessa regler att det kan få allvarliga konsekvenser både för ett bolag som meddelar direkt försäkring och dess kunder om ett återförsäkringsbolag inte kan fullgöra sina åtaganden och att det därför i och för sig kunde finnas fog för att införa placeringsregler för bolag som uteslutande bedriver återförsäk- ringsrörelse. Regeringen var dock inte beredd att föreslå några sådana placeringsregler (prop. 1994/95:184 s. 145). Försäkringsbolag som ute- slutande driver återförsäkringsrörelse undantogs däremot inte uttryck- ligen från skyldigheten att föra ett register över tillgångar. Bestämmel- serna kan därför tolkas som att en registerskyldighet fortfarande gäller för såväl direkt- som återförsäkringsbolag (7 kap. 11 § FRL). I vart fall kvarstår förmånsrätten för återförsäkringstagare (7 kap. 11 a § FRL). Förmånsrätten är även enligt gällande regler begränsad till liv- och lång skadeförsäkring. En sådan förmånsrätt motiverades ursprungligen med att det i en återförsäkringsgivares konkurs kan vara av vitalt intresse för försäkringstagarna hos det bolag som tagit åter- försäkringen att detta bolag har säkerhet för sin fordran hos återförsäk- ringsgivaren. Med anledning av att återförsäkringstagare fick antas ha även andra möjligheter att fullgöra sina skyldigheter mot sina försäkringstagare kom återförsäkringstagarnas förmånsrätt att placeras efter direktförsäkringstagarnas rätt (se prop. 1989/90:34 s. 73 f). Ett försäkringsbolag skall upprätta riktlinjer för placeringar som används för skuldtäckning (7 kap. §). I förarbetena till bestämmelsen diskuteras inte särskilt tillämpningen på bolag som meddelar återförsäkring (jfr prop. 1994/95:184 s. 163 164 och 277). Skälen för regeringens förslag: Återförsäkringstagare är allmänt sett inte lika skyddsvärda som direktförsäkringstagare. Om återförsäkrings- bolaget inte kan fullgöra sina skyldigheter mot det företag som är åter- försäkringstagare kan detta leda till allvarliga konsekvenser för direkt- försäkringstagarna. Det finns därför skäl för bestämmelser som tar sikte på de senare försäkringstagarnas skydd. Det register som avses i 7 kap. 11 § FRL har dubbla funktioner. Det ligger dels till grund för den förmånsrätt som följer livförsäkringar och långa skadeförsäkringar, dels är det ett medel för att säkerställa och kontrollera placeringsreglernas efterlevnad (jfr prop. 1994/95:184 s. 200). Det innebär att ett sådant register fortfarande fyller ett syfte i återförsäkringsbolag, även om det enbart skall ligga till grund för förmånsrätten. Ett register behöver däremot inte föras om det varken ligger till grund för förmånsrätt eller placeringsreglernas efterlevnad. Nuvarande regler om registerföring hos återförsäkringsgivare är inte tillräckligt tydliga. Bestämmelserna bör justeras så att det klart framgår att återförsäkringsbolag som bedriver liv- och lång skadeåterförsäkrings- rörelse skall föra ett register. bör, som och Hovrätten för varit inne på, en särskild skuldtäckningsregel tas in i 9 § om att sådana bolag skall ha tillgångar som behövas för att säkerställa återförsäkringstagarens förmånsrätt (särskild skuldtäckning). För sådana tillgångar skall placeringsreglerna gälla i tillämpliga delar. I vilken omfattning dessa bör iakttas behandlas i författningskommentaren. Vidare bör det av bestämmelserna framgå att återförsäkringsbolag som bedriver annan återförsäkringsrörelse än liv- och lång skadeförsäkring inte omfattas av kraven på skuldtäckning, registerföring och iakttagande av placeringsregler. Det bör i sammanhanget påpekas att den senare frågan kan bli föremål för ny behandling vid en senare beredning av slutbetänkande (SOU 1995:87). Som Hovrätten för anfört finns det skäl att pröva om alla återförsäkringsbolag bör omfattas av skyldigheten att upprätta placeringsriktlinjer. Skyldigheten att upprätta placeringsriktlinjer infördes för att se till att försäkringsbolagen tar ansvar för att tillämpa matchnings- och diversifieringsprinciperna. Riktlinjerna skall även beakta bestämmelserna om vilka tillgångsslag som får användas för skuldtäckning och om lokalisering av tillgångar. De ligger också till grund för tillsyn av bolagen och inspektionen kan begära att få del av dessa (se prop. 1994/95:184 s. 163 och 277). Mot denna bakgrund bör skyldigheten att upprätta placeringsriktlinjer gälla för återförsäkringsbolag som skall tillämpa reglerna om särskild skuldtäckning, men tills vidare inte gälla för andra återförsäkringsbolag, som varken omfattas av placeringsregler eller av registerskyldighet. Bestämmelsen i § bör alltså förtydligas i enlighet med vad som anförts. 9 Förverkande av koncession när verksamheten inte påbörjats Regeringens förslag: Tidsfristen för när en koncession skall förverkas på grund av att ett svenskt försäkringsbolag inte har påbörjat sin verksamhet ändras till från det att koncessionen beviljades. En motsvarande bestämmelse införs för försäkringsgivare utanför EES. En bestämmelse införs också i FRL och LUF om att en koncession får förverkas om bolaget begärt det. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att ettårsfristen skall räknas från det att bolaget registrerades. I promemorian föreslås även att motsvarande ändringar skall göras i LUF räknat från koncessionens beviljande beträffande försäkringsgivare utanför EES. Remissinstanserna: har avstyrkt promemorians förslag med motiveringen att den föreslagna ändringen innebär att lagen inte uppfyller EG-direktivens krav. Enligt inspektionen bör tiden för verksamhetens påbörjande under alla förhållanden bestämmas från bolagets registrering, eftersom det av vissa skäl är otillfredsställande från tillsynssynpunkt att så som kan förflyta från det att koncession ges till dess bolaget måste påbörja verksamheten. Inspektionen pekar vidare på att förslaget innebär en strängare behandling av s.k. tredjelandsföretag. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Bakgrund: Enligt artikel 22.l a i första skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet) kan en auktorisation som beviljats ett försäkringsföretag återkallas i vissa fall. Återkallelse kan ske bl.a. om bolaget inte utnyttjar auktorisationen eller uttryckligen avstår från den. Motsvarande bestämmelser för livförsäkringar finns i artikel 26.1 a i första livförsäk- ringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 13 i tredje livförsäkrings- direktivet). Enligt FRL skall ett försäkringsbolag anmälas för registrering senast efter det att koncession har beviljats (2 kap. 13 § FRL). Om bolaget inte har anmälts för registrering skall koncessionen förklaras förverkad. Koncessionen skall också förklaras förverkad om verksamheten inte har påbörjats från registreringen (19 kap. 2 § första stycket 1 och 2 FRL). Även för försäkringsgivare utanför EES-området kan en svensk koncession för verksamhet här förklaras förverkad i vissa fall. Det gäller bl.a. om företaget inte längre uppfyller kraven för koncession (25 § elfte stycket 1 LUF). Bestämmelserna innehåller dock ingen förverkandegrund för det fall att verksamheten inte påbörjats eller företaget avstår från koncessionen. För bankerna finns på den aktuella punkten EG-direktiv med samma uppbyggnad som på försäkringssidan. I bankrörelselagen (1987:617) räknas den ettåriga förverkandefristen från registreringstidpunkten. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till att svenska försäkringsbolag inte kan påbörja verksamheten innan försäkringsbolaget har registrerats bör en ettårsgräns för förverkandet räknad från registreringen vara förenlig med EG:s försäkringsdirektiv. Framför allt av tillsynsskäl är det emellertid, så som Finans- inspektionen påpekat, viktigt att försäkringsbolagets verksamhet påbörjas snabbt. Möjligheten att skjuta upp verksamhetsstarten kan nämligen försvåra bedömningen av kapitalbehovet utifrån de prognoser som skall lämnas vid koncessionsansökan. Promemorians förslag innebär i praktiken att ett svenskt försäkringsbolag kan avstå från att påbörja verksamheten av och från det koncessionen beviljades. Den ettåriga tidsfristen bör därför utgå från koncessionsbeslutet. Som angetts i promemorian är det värdefullt om de nu aktuella reglerna är desamma för försäkringsbolag och banker. En ändring i banklagstiftningen bör därför övervägas. finns ingen i lag angiven möjlighet att förverka en koncession på den grunden att bolaget förklarar sig avstå från koncessionen. En sådan återkallelsegrund anges i EG-direktiven och finns även på bankområdet. Det bör därför införas en bestämmelse om förverkande av en koncession om ett försäkringsbolag förklarat att det avstår från koncessionen. Motsvarande justeringar bör göras även i LUF. 10 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser De nya reglerna bör träda i kraft utan större dröjsmål. Lagstiftningen bör därför träda i kraft . De nya reglerna bör som huvudregel tillämpas för ikraftträdandet. I några fall krävs särskilda övergångsbestämmelser. Reglerna om förverkande av koncession bör tillämpas för bolag som beviljas koncession efter . Även de nya reglerna om kungörelse av beståndsöverlåtelser bör anknyta till tidpunkten för Fi- nansinspektionens beslut och bör tillämpas för beståndsöverlåtelser som medgetts efter . 11 Ekonomiska konsekvenser Förslagen kan inte antas medföra några beaktansvärda ekonomiska kon- sekvenser för försäkringstagarna eller andra intressenter. Förslagen innebär i och för sig vissa ökade kostnader för försäkrings- sektorn genom att kungörelser i några fall skall ske även i andra EES- länder än i . Kostnaderna, som är föranledda av tvingande be- stämmelser i EG:s försäkringsdirektiv, torde dock väl kompenseras av kostnadsbesparingar till följd av att kungörelser inte längre måste ske i vissa andra fall. 12 Författningskommentar 12.1 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) 2 a kap. 4 § I paragrafen har tre nya stycken lagts till. Det nya andra stycket gäller koassuransverksamhet och innebär att den underrättelse om gränsöverskridande verksamhet, som skall lämnas enligt första stycket, endast behöver lämnas av den ledande försäkrings- givaren i koassuransavtalet, om avtalet avser stora risker. Övriga försäkringsgivare som deltar i koassuransavtalet behöver således inte underrätta om den gränsöverskridande verksamheten. Som regeringen berört i den allmänna motiveringen, avsnitt 5, måste paragrafen ytterst tolkas mot bakgrund av dess EG-rättsliga samman- hang. Av koassuransdirektivet framgår att med koassurans, eller samför- säkring, förstås försäkringsverksamhet där två eller flera försäkrings- givare genom ett enda avtal, med en samlad premie och för samma termin, försäkrar en risk. Var och en av försäkringsgivarna svarar för sin del. En av försäkringsgivarna skall vara den ledande försäkringsgivaren och skall behandlas som om han täcker hela risken. Den ledande försäkringsgivaren handhar den löpande förvaltningen och skall bl.a. fastställa försäkringsvillkor och tariffer. I det nya tredje stycket anges vad som avses med stora risker. Definitionen överensstämmer med artikel 5 d i första skadeförsäkrings- direktivet (införd genom artikel 5 i andra skadeförsäkringsdirektivet och därefter ändrad senast genom artikel 2 i direktivet om gränsöver- skridande verksamhet för motorfordonsförsäkring). Stora risker definieras i vissa fall med hänsyn till riskens art och i vissa fall med hänsyn till försäkringstagarens ställning eller omfattningen på dennes verksamhet. Typiskt sett är det fråga om sådana fall där försäkringstagarna själva kan tillvarata sina intressen gentemot försäkringsgivaren, till skillnad från massrisker. Av det nya fjärde stycket framgår att om försäkringstagaren ingår i en koncern som lämnar koncernredovisning skall förhållandena i koncernen enligt koncernredovisningen ligga till grund för tillämpningen av kriterierna i tredje stycket 3. I 1 kap. 4 § LEF finns en motsvarande definition av stora risker. För en utförligare kommentar och redogörelse för stora risker, bruttoomsättning och för vad som skall förstås med en koncern hänvisas till förarbetena till den bestämmelsen (prop. 1992/93:257 s. 163 164). 7 kap. 9 § Ett nytt andra stycke har lagts till. Det klargörs där att för återförsäkringsbolag, som meddelar återförsäkring av liv- och lång skadeförsäkring, som försäkringstagarna har förmånsrätt i enligt 11 § första stycket 3, gäller placeringsreglerna i 9 a §§ i tillämpliga delar (särskild skuldtäckning). Dessa återförsäkringsbolag är enligt 11 § skyldiga att föra register över de tillgångar som används för särskild skuldtäckning och tillgångarnas värde. Genom tillägget i tillämpliga delar markeras att placeringsbestämmelserna i detta sammanhang skall tillämpas med syftet att tillvarata återförsäkringsbolagets förmånsrätt. Tillämpningen inriktas därigenom mera mot att säkerställa tillgångarnas värde vid ett konkurs- eller utmätningsförfarande, snarare än att trygga försäkringsåtagandena under löpande verksamhet. De grundläggande kraven på riskspridning och matchning i 9 a § måste visserligen beaktas för att förmånsrätten skall tryggas , men tillämpningen kan mer isolerat inriktas mot att tillgångarna skall vara god säkerhet för återförsäkringstagarnas förmånsrätt. Också de mer konkreta maximi- reglerna i 10 10 c §§ om bl.a. tillgångsbegränsningar och enhands- engagemang skall gälla i detta sammanhang, men kunna tillämpas mera mekaniskt än i direktförsäkringsbolag. Dessutom skall lokaliserings- reglerna i 10 d § tillämpas för tryggande av försäkringstagarnas förmåns- rätt. Det är också befogat att beakta 10 e § om valutarisker och 10 f § om värdering. Sådana anteckningar som föreskrivs i 11 § tredje stycket om att en tillgångs fulla värde inte kan utnyttjas är också av betydelse i förmånsrättssammanhang. Paragrafen kommenteras också i den allmänna motiveringen, avsnitt 7. 7 kap. 10 § Genom en ny punkt 5 a i paragrafens första stycke blir fordringar på skadeförsäkringspremier för viss premieperiod (terminspremiefordringar) som inte förfallit till betalning tillåtna för skuldtäckning under vissa förutsättningar. Det gäller även om inte ett sådant rättssubjekt som anges i 1 4 svarar för fordringen. Möjligheten att använda terminspremiefordringar för skuldtäckning begränsas till det belopp i premiereserven som svarar mot fordringen. Vidare måste försäkringsbolagets åtagande vara sådant att det skall sägas upp vid dröjsmål med betalningen. Bolaget måste således ha rätt till och fasta rutiner för uppsägning av ansvarsåtagandet, om delpremien inte betalas i anslutning till att ansvarsperioden börjar att löpa. Termins- premiefordringar får inte användas för skuldtäckning om förfallodagen är inne men delbetalningen uteblivit. Denna begränsning följer av att endast som inte förfallit till betalning får användas för skuldtäckning. För tillgångarna under denna punkt gäller inte begränsningarna i 10 b och 10 c §§. 7 kap. 10 b § Paragrafen innehåller begränsningar för hur stor andel vissa tillgångsslag som används för skuldtäckning får utgöra av det totala skuldtäckningsbeloppet. Genom ett tillägg i fjärde stycket införs en särskild dispensregel, utöver den möjlighet att medge tidsbegränsade undantag som har enligt samma stycke. Med den nya särskilda dispensregeln får inspektionen möjlighet att medge även undan- tag som inte är tillfälliga från tillgångsbegränsningarna i paragrafen om det finns synnerliga skäl. Dispensregeln kommenteras i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.3. Genom ändringen i första stycket klargörs att skyldigheten att upprätta placeringsriktlinjer gäller för bolag som avses i 9 §. Försäkringsbolag som uteslutande meddelar återförsäkring avseende kort skadeförsäkring behöver alltså inte upprätta riktlinjer. 7 kap. 11 § Ändringen i första stycket klargör att skyldigheten att föra register över tillgångar för skuldtäckningsändamål inte gäller bolag som uteslutande meddelar återförsäkring avseende kort skadeförsäkring. Paragrafen kommenteras också i den allmänna motiveringen, se avsnitt 7. 8 kap. 7 § Till följd av att det tillkommit ett nytt andra stycke i 7 kap. 9 § har hänvisningen i förevarande paragrafs sista stycke ändrats. 9 kap. 15 § Paragrafen innehåller en hänvisning till reglerna om ansökan om förläng- ning av koncession. Dessa regler fanns ursprungligen i 2 kap. 3 § tredje stycket. Styckeindelningen i 2 kap. 3 § har därefter ändrats . Den aktuella bestämmelsen återfinns numera i sistnämnda para- grafs sjunde stycke. Hänvisningen har därför ändrats. 14 kap. 26 b § I bestämmelsen har ett nytt fjärde stycke tillkommit. Bestämmelsen inne- bär att överlåtelse av direktförsäkringsbeststånd, där det ingår åtaganden som skall fullgöras i ett annat EES-land, skall offentliggöras i det landet. Offentliggörandet skall ske enligt de bestämmelser som i det berörda EES-landet gäller för offentliggörande av i frågavarande överlåtelser. Offentliggörandet, som är obligatoriskt, skall ske först sedan Finans- inspektionen godkänt överlåtelsen. Enligt andra meningen i fjärde stycket får under- låta att offentliggöra beslutet i EES-landet om beslutet redan offentliggörs där på motsvarande sätt. Huvudregeln är dock att det är som skall tillse och svara för att offentliggörande sker. bör inte kunna förlita sig på något annat lands rutiner utan bör förvissa sig, t.ex. genom kontakt med behörig myndighet i EES-landet, om att offentliggörandet i samtliga fall sker på ett korrekt sätt så att syftet med bestämmelsen uppfylls. 15 kap. 6 a § Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att en överlåtelse av direkt- försäkringsbestånd, där det ingår risker som är belägna eller åtaganden som skall fullgöras i ett annat EES-land, skall offentliggöras i det landet i överensstämmelse med dess nationella bestämmelser. Det blir alltså obligatoriskt att offentliggöra godkännandebeslutet där (jfr motsvarande bestämmelse i 14 kap. 26 b §). 19 kap. 2 § Bestämmelserna om förverkande av koncession i paragrafens första stycke 2 för det fall när verksamheten inte påbörjats har justerats för att bättre ansluta till i detta avseende. Tidsfristen har ändrats till och räknas från koncessionens beviljande. I samma punkt har en bestämmelse om förverkande av koncession intagits för det fall att bolaget inom den angivna tidsfristen avstår från koncessionen. 12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i 7 kap. 3 § Ett tillägg har gjorts till sista stycket för att undvika att en EES- försäkringsgivares överlåtelse av försäkringsbestånd skall behöva offentliggöras här i landet genom två parallella förfaranden, nämligen dels genom försorg och dels av en behörig myndighet i den överlåtande försäkringsgivares hemland enligt bestämmelser i det landet. Inspektionen skall i dessa situationer inte behöva kungöra överlåtelsen innan yttrande avges. 8 kap. 1 § Kravet i tredje punkten att skall kungöra ett beslut att lämna samtycke till en EES-försäkringsgivares hemlandsmyndighet har upphävts. Skälen till ändringen redovisas i avsnitt 6. 12.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i 25 § I elfte stycket har en ny punkt införts. En koncession kan förklaras förverkad enligt nya punkt 2 dels om företaget inte påbörjat verksamheten från det att koncessionen beviljades, dels i fall företaget begär detta. Till följd av ändringarna har bestämmelserna i nuvarande punkt 2 och 3 flyttats till punkt 3 och 4. Motsvarande regler finns, efter justering och ändring, i 19 kap. 2 § FRL. Ändringen är av motsvarande slag som ändringen i 15 kap. 6 a § FRL Förteckning över remissinstanser avseende Promemoria om vissa justeringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv Efter remiss har yttrande över Promemoria om vissa justeringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv avgetts av Hovrätten för , Kammarrätten i , , , , Riksbank, , Brandförsäkringskontor (Brandkontoret). och har förklarat sig avstå från att lämna remissyttranden. , Svenska försäkringsmäklares förening och har beretts tillfälle men avstått från att yttra sig. Lagrådet Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713), 2. lag om ändring i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i , 3. lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i . Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:54 Vissa ändringar i lagstiftningen om genomförande av EG:s försäkringsdirektiv Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Försäkringsrörelselagen (1982:713) 7 kap. 9 och §§ 373L0239, 388L0357, 392L0049, 379L0267, 392L0096, 378L0473, 390L0618 Lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i 373L0239, 392L0049, 379L0267, 392L0096 1 Lagen omtryckt 1995:1567.