prop · GL0360 · 1998-01-01 00:00:00 — Stöden bör utformas som en ersättning för de specifika miljötjänster som jordbrukarna utför åt samhället i övrigt. Miljöersättning och andra miljöåtgärder bör vara frikopplade från marknadsordningarna, därför att riktade miljöåtaganden inom miljöprogrammen är mer ändamålsenliga. Landsbygdsutveckling Kommissionens förslag om landsbygdsutveckling innebär en integrering av åtgärder för att främja denna. De omfattar miljö- och strukturåtgärder inom jordbruket samt åtgärder för att underlätta diversifiering av jord- bruksföretagen och av landsbygdens näringsliv. Kommissionen föreslår att dessa horisontella åtgärder för landsbygdsutveckling samlas i en bud- getkategori. har ställt sig positivt till åtgärder som underlättar för jordbrukarna att marknadsanpassa och diversifiera sina företag i samband med en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Däremot har inte tagit ställning till att utgifterna flyttas från struktur- till jord- bruksbudgeten. 3.3 Regional- och strukturpolitik Nuvarande programperiod för EU:s regional- och strukturpolitiska insat- ser löper ut och en ny programperiod avses påbörjas . Förslag till inriktning på nästa programperiod och förändringar av nuva- rande politik presenterades av Europeiska kommissionen i meddelandet Agenda 2000. Förslagen i Agenda inriktas på att koncentrera, effektivisera och förenkla de regional- och strukturpolitiska insatserna. En geografisk kon- centration av insatser eftersträvas liksom en reducering av antalet mål och gemenskapsinitiativ. De ekonomiskt minst utvecklade länderna och regionerna samt perifert belägna och glest befolkade regioner ges högst prioritet. Förslagen syftar också till ett ökat ansvar för medlemsländerna i enlighet med närhetsprincipen samt effektivare kontroll och uppföljning. Den ställer sig positiv till förslagen om koncentra- tion och effektivare kontroll och uppföljning. Budgeten för regional- och strukturpolitiska insatser bör reduceras, vilket kan uppnås bl.a. genom att koncentrera, effektivisera och förenkla insatserna. anser att man så långt möjligt skall decentralisera ansvar för programarbete och genomförande, vilket ligger i linje med närhetsprincipen. Vid Europeiska rådets möte i berördes endast regional- och strukturpolitiken så till vida att kommissionen upp- manades att presentera ett förslag till nytt regelverk för struktur- fonderna. Kommissionen har aviserat ett sådant förslag . 3.4 EU:s budget Kommissionen föreslår i Agenda att taket för de egna medlen bör uppgå till av BNI för perioden 2006. Detta är samma relation till BNI som 1999, då nuvarande beslut gäller. En- ligt kommissionens bedömningar skall utnyttjandet dock bli för den senare delen av perioden. Jordbruksriktlinjen, som innebär att taket för jordbruksutgifterna tillåts öka av EU:s samlade BNI-tillväxt, föreslås bibehållas oförändrad. Strukturutgifterna föreslås bibehållas på nuvarande nivå, av EU:s samlade BNI. Dess- utom föreslås utgiftsnivån för strukturfonderna, liksom , vara ett mål i sig. I Agenda 2000 föreslås vidare åtgärder för den interna politiken öka snabbare än BNI-tillväxten i ett utvidgat EU, och för externa åtgärder föreslås budgeten öka motsvarande BNI-tillväxten i de nuvarande 15 medlemsländerna. Gemenskapens administrativa utgifter föreslås öka långsammare än BNI-tillväxten. åsikt om förslaget är att det i otillräcklig utsträckning beaktar en kommande utvidgning. Den svenska ståndpunkten är att taket för ge- menskapens budget, även efter en fullständig utvidgning, bör vara av gemenskapens samlade BNI. Utgifterna för jordbrukspolitiken och för strukturpolitiken bör minska och dessa politikområden bör re- formeras mer långtgående än vad kommissionen föreslår. Vidare bör budgetnivåerna inte kopplas till BNI utan fastställas i nominella termer. Därtill bör utgiftsmålet för strukturutgifterna avskaffas. anser också att finansieringen av budgeten bör ses över. En korrigeringsmekanism bör införas för att undvika att enskilda medlems- stater får stå för en orimlig finansieringsbörda. 3.5 Svenska utredningar om utvidgningens konsekvenser Regeringen beslutade om sju utredningar inför EU:s kommande utvidgning för att analysera utvidgningens konsekvenser inom områdena säkerhetspolitik, samhällsekonomi, jordbruk, regional utveckling, miljö, personers fria rörlighet samt samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Utredningarna lades fram och presenterades och debatterades vid ett seminarium ordnat av . 3.5.1 Större EU säkrare Ambassadör har utrett de säkerhetspolitiska konsekven- serna av (SOU 1997:143). Utredaren granskar motiven bakom den förestående utvidgningen och konstaterar att kandidatländer- nas medlemskapsansökningar inte bara grundar sig på en önskan om för- stärkt europeisk identitet och integration, utan också på förhoppningar om att medlemskapet skall ge skydd mot hot eller angrepp från tredje land. analyserar EU:s utrikespolitiska roll och kommer fram till att unionen, trots avsaknaden av säkerhetsgarantier mellan medlem- marna, har en sådan yttre säkerhetsfunktion. Denna funktion grundar sig på den solidaritet och det ömsesidiga beroendeförhållande som har vuxit fram mellan medlemmarna, och som vid hot mot en medlemsstat kan ta sig i uttryck i exempelvis EU-deklarationer, gemensamt agerade i FN samt ekonomiska sanktioner. framhåller att det planerade EMU- samarbetet kommer att förstärka solidariteten mellan de medlemmar som delar valuta och därigenom ytterligare öka EU:s säkerhetspolitiska bety- delse. För och övriga nuvarande EU-medlemmar kommer utvidg- ningen att få en säkerhetspolitisk betydelse genom den politiska stabilitet och ekonomiska tillväxt som är att vänta i de nya medlemsländerna. Re- dan i sina förberedelser inför medlemskapet har kandidatländerna gjort stora ansträngningar för att fördjupa demokratin, förstärka marknadseko- nomin och lösa utestående konflikter med grannländer. Utredaren fram- håller att de baltiska ländernas EU-medlemskap kommer att vara av sär- skild betydelse för säkerhetspolitiska läge. 3.5.2 Regionala konsekvenser av EU:s östutvidgning , docent och forskningschef vid , har utrett de regionalpolitiska konsekvenserna av (SOU 1997:160). Utredningen är i grunden positiv till den förestående utvidgningen, men pekar på ett antal pro- blem. EU:s struktur- och regionalpolitik måste reformeras för att bana väg för en utvidgning, vilket betyder att de nya medlemsstaterna inte kan räkna med samma generösa stöd som de nuvarande medlemsstaterna får. Utredaren menar att måste räkna med minskade bidrag. kommer en utvidgning av EU att leda till ökad handel mel- lan öst och väst. Inledningsvis kan handeln bygga på att länderna utnytt- jar sina "komparativa fördelar", vilket betyder att importerar va- ror från östländernas arbetskraftsintensiva industri och exporterar den egna kunskaps- och forskningsintensiva produktionen. På kan vissa svenska regioner möta ökad konkurrens. Det svenska näringslivet har långt drivna regionala specialiteter, och det är de lokala arbetsmark- nader som till stor del består av arbetsintensiv industri som kommer att få de största omställningsproblemen. Ström drar slutsatsen att den svenska regionalpolitiken måste reforme- ras. Regionalt stöd som bevarar gamla strukturer måste avvecklas. Det behövs en ökad samordning av de regionalpolitiska insatserna för att be- mästra de problem som kan uppstå i vissa regioner och branscher. Regio- ner måste därför, enligt utredaren, utveckla sina kollektiva resurser i form av produktionsfaktorer, teknik, miljö och nätverk för att skapa attraktiva arbetsmarknader. 3.5.3 EU:s jordbrukspolitik och östutvidgningen Överdirektör har utrett de jordbrukspolitiska konsekven- serna av (SOU 1997:150). Utredaren pekar på problemen i kandidatländernas jordbruk, vilka bl.a. är låg återinvestering, bristande kunskap i företagsekonomi samt oklarhet om äganderätt av mark. Utredaren pekar också på möjligheterna i kandi- datländernas jordbruk; bl.a. finns en stor rationaliseringspotential och komparativa fördelar inom spannmål, frukt och grönsaker. Vid ett scenario med en marginell förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken, som föreslås i Agenda , gynnas nuvarande EU:s jordbrukare mer än kandidatländernas. I Agenda 2000 föreslås kandidat- ländernas jordbruk inte vara berättigade till direktstöd som pro- duktionsutvecklingen hämmas av kvoter och andra begränsningar av produktionen. Dessa faktorer ger dem en svår konkurrensnackdel. Öjeheim pekar också på att konsumenterna i kandidatländerna drabbas om deras matpriser närmar sig EU:s. Vid ett scenario med en fullständig liberalisering kan de komparativa fördelarna utnyttjas även om kandidatländernas jordbruk har ett bräckligt utgångsläge. Budgetmässigt blir detta scenario på billigare. Vid ett scenario med en successiv reformering ges tidsbegränsade di- rektstöd som kompensation för prissänkningar för nuvarande EU:s jord- brukare. Kandidatländerna ges strukturstöd för att bl.a. höja kvaliteten på produkterna och för att öka kunskapen bland arbetskraften. Öjeheims slutsatser är att det kan vara rimligt att ge tidsbegränsade di- rektstöd till jordbrukare i nuvarande EU . Struktur- stöd till kandidatländerna kan behövas , bl.a. för att möta rationaliseringar med alternativ sysselsättning i andra sektorer. Om dagens stödpriser och direktstöd tillämpas i kandidatländerna leder detta till för höga matpriser för konsumenterna och till en snedvridning av ekonomin. En liberaliserad jordbrukspolitik i EU skulle således under- lätta kandidatländernas anslutning till unionen. 3.5.4 Ett större och bättre Docent har utrett de samhällsekonomiska konsekven- serna av (SOU 1997:156). Han konstaterar att utvidg- ningen vad gäller samhällsekonomiska konsekvenser får klart positiva effekter. För EU-länderna blir välfärdsvinsterna på kort sikt marginella. På kan de dock bli betydande. För länderna i kan klart positiva konsekvenser avläsas redan på kort sikt ge- nom ökad handel och kraftig tillväxt. Viktigt är att en positiv ekonomisk utveckling kan förväntas öka stabiliteten och säkerheten i övriga . En hög materiell levnadsstandard är också förutsättning för stabila demo- kratier. Det finns därmed en koppling till ökade säkerhetspolitiska vinster att hämta av utvidgningen för och övriga EU-länder. Utredaren går igenom ett antal områden: internationell handel, migra- tion, internationella investeringar, kort- och medelfristiga välfärdseffek- ter, långsiktiga tillväxteffekter, budgeten, jordbruket och regionalpoliti- ken. Beträffande internationella investeringar betonas att kapitalinflödet från de nuvarande EU-länderna till kandidatländerna blir betydande. Denna omfördelning av kapital ger samhällsekonomiska vinster genom att kapitalet utnyttjas där det ger störst avkastning. EU-medlemskapet ger betydande effekter på inflödet av direkta investeringar i kandidatlän- derna. Kapitalimport ökar i väsentlig grad efterfrågan på arbetskraft och kan därför på kort sikt ha en positiv effekt på sysselsättningen i de be- rörda länderna. 3.5.5 Miljön i ett utvidgat EU Utredningen av miljökonsekvenserna av (SOU 1997:149) har gjorts av generaldirektör . Utredaren konstaterar att miljösituationen i kandidatländerna allmänt sett är problematisk, även om vissa förbättringar har skett . En av utredarens övergripande slutsatser är att EU-medlem- skapet kommer att innebära förbättringar av miljön på en rad områden i kandidatländerna. Även miljön i EU som helhet, främst i de områden som gränsar till kandidatländerna, kommer att förbättras. Ett skäl för denna slutsats är att EU:s miljöpolitik står för det mest heltäckande inter- nationella regelverket. Det innebär att samtliga medlemsstater blir skyl- diga att se över och utveckla sin miljöpolitik. För svensk del är det främst sydöstra som kommer att märka förbättringar genom minskat nedfall från luftföroreningar. Miljön i Öster- sjöregionen beräknas bli bättre genom EU-anpassningen av de kandidat- länder som gränsar till . I utredningen ingår även en riskbedömning. konstaterar att utvidgningen kommer att medföra en ökning av transporterna med for- don som inte uppfyller EU:s utsläppskrav. Detta kommer att få negativa effekter. Nya fordon som säljs i de nya medlemsstaterna måste därför uppfylla EU-kraven. Det behövs också bidrag, skatter och andra ekono- miska styrmedel för att skynda på förnyelsen av fordonsparken. Det är också viktigt att skärpa EU:s nuvarande miljölagstiftning för att motverka negativa effekter av utvidgningen. Enligt utredaren kommer miljövinsterna av en utvidgning dock att vara övervägande och de kan uppnås snabbare om kommissionens förslag till kraftigt ökade resurser till kandidatländerna genomförs (3 miljarder ecu under ). 3.5.6 Arbetskraftens fria rörlighet trygghet och jämställdhet Professor har utrett konsekvenserna av arbetskraftens fria rörlighet i ett utvidgat EU (SOU 1997:153). Utredaren kommer bl.a. fram till att en avreglerad arbetsmarknad skulle kunna stimulera en hög invandring, vilket i sin tur medför konkur- rens mellan inhemsk och invandrad arbetskraft. Detta kan få betydande effekter på löneutvecklingen för lågutbildade och på inkomstfördelningen i . Den svenska arbetsmarknadens organisation kommer att ha stor betydelse för invandringens omfattning. De stora reallöneskillnaderna länderna emellan och en möjlighet att kunna erhålla ett mer välbetalt arbete i ett rikare land kan tänkas förorsaka en s.k. sökarbetslöshet. Vidare anser Gonäs att kandidatländerna behöver mer stöd för utvecklingen av de sociala trygghetssystemen. Enligt utredaren saknar kommissionen kritisk och fördjupad analys av kandidatländernas sociala trygghetssystem, och att det finns svagheter i kommissionens länderyttranden inom områden som jämställdhet, arbetsmiljö och social trygghet. Gonäs föreslår att ett temporärt organ inrättas i form av en från kom- missionen fristående ombudsman. Ombudsmannen skall stimulera och övervaka förberedelser ur olika synvinklar (arbetsliv, jämställdhet och socialförsäkring). Enligt utredaren är områden som jämställdhet och ar- betsmiljö exempel där frågorna inte getts tillräcklig prioritet i arbetet med att anpassa de inhemska systemen till och institutioner. Avslutningsvis menar utredaren att det måste finnas en beredskap från EU:s sida att skapa övergångsregler för den fria rörligheten av arbets- kraft. Liknande övergångsregler har tillämpats vid tidigare utvidgningar (, ). 3.5.7 Ett utvidgat europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa F.d. generaldirektören har utrett konsekvenserna av EU:s östutvidgning för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor (SOU 1997:159). Samarbetet i dessa frågor omfattar bl.a. invandring och asyl, polis- och tullsamarbete, kontroll av EU:s yttre gräns, kampen mot nar- kotikamissbruk och organiserad brottslighet samt civil- och straffrättsligt samarbete. Utredningen, som tar sin utgångspunkt i Sovjetväldets upplösning och järnridåns fall, är i grunden positiv till den förestående utvidgningen men pekar på ett antal problem. I korthet anser utredaren att ut- vidgningen rätt hanterad innebär lösningen på ett problem och inte att ett problem uppstår. Den olagliga invandringen och den organiserade brotts- ligheten i kandidatländerna är ett hot oavsett utvidgningsfrågans lösning. Det bästa sättet att komma till rätta med detta hot är att dra in kandidat- länderna i en process som slutar med medlemskap i . Skulle processen vara framgångsrik innebär utvidgningen inte ett problem i sig utan tvärtom lösningen på problemen med olaglig invandring och organiserad brottslighet. För del krävs det att rättsvårdande myndigheter satsar ordentligt på gränsöverskridande samarbete. Vidare förutsätter ut- vidgningen, enligt Croneborg, förtroende. EU måste ha förtroende för kandidatländernas förmåga att i praktiken efterleva "tredjepelarregelverket" och samarbeta med andra medlemsstater; EU kan ses som en förtroendepakt. finns stora brister i kandi- datländernas lagstiftningar och hos deras rättsvårdande och förvaltande myndigheter (domstolar, polis och tull, immigrationsmyndigheter etc.). EU däribland måste därför ge kandidatländerna tillräckligt stöd och bistånd. Slutligen framhåller utredningen att gräns- och utlän- ningskontrollen måste förstärkas. Kandidatländerna är, med något undan- tag, transitländer för olaglig migration västerut. I många fall är bristerna i gränskontroll påtagliga, både vad gäller personal och utrustning. En mo- dern gränskontroll byggs nu upp med stöd av EU, och de andra medlemsstaterna. För del innebär en utvidgning att bevakningen av bör förstärkas. Vidare måste inre utlännings- kontroll bli bättre. 3.5.8 utredningar har presenterat två egna utredningar om effekterna av EU:s nästa utvidgning. Handelspolitiska effekter av har på uppdrag utrett konsek- venserna av en utvidgning för EU:s gemensamma handelspolitik enligt artikel 113, dvs. EU:s handel med tredje land. De nya medlemmarna kommer automatiskt att bli involverade i hela unionens yttre ekonomiska relationer. Detta kommer, utöver vad som behövs för att administrera ländernas deltagande i den inre marknaden, att kräva kompetens för att delta i EU:s interna handelspolitiska förbere- delsearbete och beslutsfattande. Effekten på hela unionen förväntas bli att beslutsprocesserna blir tyngre och spelfältet större. Utredningens slutsats är att en östutvidgning kan komma att påverka handelspolitiken i protektionistisk och återhållande riktning. Dessa risker accentueras om kandidatländerna ansluts innan de i tillräcklig grad upp- fyller de ekonomiska, legala och administrativa förutsättningarna för ett medlemskap. En för tidig anslutning medför sannolikt även att antalet övergångsarrangemang kommer att öka, vilket riskerar att fragmentera handelspolitiken. bör, för att motverka en möjlig ökad protek- tionism, främja långsiktiga mål och klara regler på handelsområdet inom EU. Det är viktigt att EU:s mandat för den externa handelspolitiken läggs fast innan utvidgningen för att minska risken för återhållande effekter. I kandidatländerna bör verka för och bidra med tekniskt bistånd samt även verka för en liberal handelspolitik. Effekterna för fri rörlighet för varor ur ett inremarknads- och konsument- perspektiv har även på uppdrag av Närings- och handelsdepar- tementet och tillsammans med SWEDAC och utrett konsekvenserna av när det gäller fri rörlighet för varor ur ett inremarknads- och konsumentperspektiv. När det gäller konsekven- serna för den inre marknaden och konsumentskyddet vid en utvidgning är kollegiets slutsats att det finns en mängd olösta problem. Dessa problem kommer sannolikt att förvärras om inte ansökarländerna vid medlemskapstillfället har införlivat alla relevanta direktiv samt upp- nått en utvecklingsnivå och mognad som möjliggör för dem att tillämpa och efterleva det nödvändiga regelverket för en fungerande inre marknad och ett konsumentskydd. Utredningens slutsats är att eventuella negativa effekter av en utvidgning är en direkt funktion av den utvecklings- nivå/mognad som kandidatländerna har uppnått vid ett medlemskap. 4 Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) gjordes försök att skapa en ekonomisk och monetär union, vilka misslyckades. Förnyade försök ledde i slutet av 70- talet till ett samarbete inom ramen för Europeiska monetära systemet (EMS) med dess valutakursmekanism, . Det var dock först som medlemsstaterna på allvar återupptog tanken på att skapa en ekonomisk och monetär union. Bestämmelserna om EMU tillkom genom Unionsfördraget. EMU:s första etapp inleddes dock . då blev EU-medlem hade den andra etappen påbörjats. 4.1 Utvecklingen inom EU Förberedelserna för starten av den tredje etappen av EMU intensifierades . Viktiga beslut kopplade till införandet av den gemensamma valutan fattades i samband med Europeiska rådets möten i Amster- dam och i . EMU-processen dominerades av föl- jande frågor: förhållandet mellan EU-länder som deltar i valutaunionen och länder som står utanför (2), säkerställandet av budgetdisciplin i den tredje etappen (stabilitets- och tillväxtpakten), eurons legala status. I inbjöds rådet och kommissionen av att förbereda en rapport om förberedelserna inför tredje etappen till toppmö- tet i . Denna rapport innehöll avsnitt om samordning av ekonomisk politik (Euro-X), externa aspekter av euron (artikel 109), organisation av rådets dialog med den . Därutöver har bl.a. övergångsregler för senare medlemmar, euro-myntens utformande, tillsättandet av Europeiska direktion och tid- tabellen för beslut om deltagare i valutaunionen varit föremål för diskussion . Vid det informella möte beslutades att som stats- och regeringsche- ferna redovisar vilka medlemsstater som skall delta i valutaunionen från start så kommer de bilaterala omräkningskurserna mellan de deltagande medlemsstaternas valutor att kungöras. 4.1.1 Växelkurssystemet 2 Vid Europeiska rådets möte i ombads Ekofin- rådet att studera relationerna mellan valutaunionen och de EU-länder som inte deltar. Denna begäran följdes av ett omfattande arbete inom rådet, kommissionen och Europeiska monetära institutet () med att utforma en växelkursmekanism som kan träda i kraft då den tredje etappen av EMU startar. En resolution om 2 antogs av i . Ett viktigt motiv till upprättandet av 2 var att värna om den inre marknaden så att denna inte hotas av alltför stora växelkursfluktuationer. 2 baseras på en centralkurs och en standardbandbredd på plus/minus inom vilken valutakursen kan fluktuera. Det finns möjlighet att bilateralt upprätta smalare band. Sådana smalare band kommer inte att påverka tolkningen av växelkurskriteriet, som ligger till grund för beslut om inträde i valutaunionen. Vid bandgränserna är inter- ventioner från centralbankerna i princip obligatoriska. Interventionerna kan dock avbrytas om prisstabilitetsmålen för () eller de nationella centralbankerna hotas. Centralkurser kommer endast att finnas mot euron; inte som i det nuvarande , där det finns bilaterala centralkurser mellan samtliga deltagande valutor. Centralkurser och standardbandet kan ändras genom ett förfarande som liknar det som gäller i det nuvarande . Det innebär en procedur där deltagarna i mekanismen samt ECB gemensamt beslutar, efter en procedur som inne- fattar kommissionen och den ekonomiska och finansiella kommittén. Deltagande i 2 är frivilligt. I resolutionen anförs dock att med- lemsstater med undantag kan förväntas att delta. 4.1.2 Stabilitets- och tillväxtpakten Vid rådets möte i enades stats- och regeringscheferna om huvudelementen i stabilitets- och tillväxtpakten. De uppdrog åt att slutföra förhandlingarna om pakten till Europeiska rådets möte i . fördes omfattande förhandlingar för att lösa de resterande frågorna om pakten. Ett flertal utestående förhandlingsfrågor fick sin lösning vid det informella Ekofin-rådsmötet i . Stabilitets- och tillväxtpakten antogs planenligt vid i samt vid det efterföljande Ekofin-rådsmötet . Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att säkerställa varaktig bud- getdisciplin i tredje etappen av EMU. Pakten föreskriver både förebyg- gande och avskräckande åtgärder och består av två rådsförordningar och en vägledande resolution från . Den omfattar samtliga medlemsstater, med viktiga inskränkningar för dem som inte deltar i va- lutaunionen. Genom rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av över- vakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samord- ningen av den ekonomiska politiken inrättas ett system för tidig varning. Rådet ges möjlighet att på ett tidigt stadium varna en medlemsstat, om det anser att referensvärdet av BNP för underskottet i den of- fentliga sektorns finanser kan komma att överskridas. Medlemsstaterna skall enligt förordningen presentera stabilitets- respektive konver- gensprogram. I programmen skall det anges ett medelfristigt mål för de offentliga finanser som är nära balans eller överskott.