prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — visat särskild hänsynslöshet, att den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller särskilda svårighet att värja sig, att den tillta- lade grovt utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, att den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom allvarligt tvång, svek eller missbruk av dennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, om brottet varit ett led i en brottslig gärning som varit särskilt noggrant planerad eller bedrivits i stor omfattning och i vil- ken den tilltalade spelat en betydande roll (punkt 1 6). I en sjunde punkt anges också som försvårande omständighet att det varit ett motiv för brottet att kränka en person, en folkgrupp eller en annan särskild grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller annan liknande omständighet. Kommissionen har föreslagit ett tillägg till den sjunde punkten så att även kränkning på grund av kön betraktas som en försvårande omständighet. De skäl som regeringen anfört mot att ändra åtalsreglerna för för- olämpning på grund av kön gör sig gällande även beträffande den av kommissionen särskilda straffskärpningsregeln för kränkning på grund av kön. Någon generell regel av det slag kommissionen föreslagit kan således knappast motiveras. Därtill kommer att de särskilda reglerna i 29 kap. 2 § endast är av exemplifierande karaktär. Domsto- len kan således vid bedömningen av straffvärdet ta hänsyn till ett särskilt kränkande motiv för brottet, även om detta inte uttryckligen nämnts i 29 kap. . Regeringen har för övrigt redan genom de före- slagna bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofrids- kränkning föreslagit en bestämmelse som verkar i straffvärdehöjande riktning när brott riktar sig mot närstående kvinnor och andra närstående personer. Regeringen anser att det, utöver dessa bestämmelser, inte finns något behov av ytterligare lagstiftningsåtgärder i denna riktning. Den särskilda åtalsregeln för förolämpning som riktar sig mot homosexu- ella Enligt kommissionen bör den särskilda åtalsregeln om förolämpning med anspelning på homosexuell lägggning ändras till sexuell läggning. Enligt kommissionen finns det inte någon anledning att begränsa detta stad- gande till homosexuell läggning. Svensk lagstiftning innehåller, förutom den nu aktuella åtalsregeln, vissa bestämmelser som direkt tar sikte på homosexuella. Som exempel kan nämnas att bestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § omfattar diskriminering på grund av homosexuell läggning. Även lagen om homosexuella sambor (1987:813) tar sikte på personer med homosexuell läggning. Dessa regler motiveras av att homosexuella i vissa fall har behov av särskilda skyddsregler. Några motsvarande eller andra bestämmelser som tar sikte på sexuell läggning i allmänhet finns däremot inte. Kommissionens förslag innebär att även heterosexuella skulle skyddas av bestämmelsen. En sådan ändring skulle innebära en utvidgning av bestämmelsen som det inte finns skäl att vidta. Regeringen föreslår därför inte någon sådan ändring. 13.4 Könsneutral lagtext Regeringens förslag: Språket i centrala bestämmelser i 3 6 kap. görs könsneutralt. Kommissionens förslag: Överensstämmer i denna del i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Utfallet är blandat. Flera remissinstanser har ut- talat farhågor för att en förändring som inte omfattar hela kan ge upphov till osäkerhet om vad straffstadgandena innebär. Skälen för regeringens förslag: I flera bestämmelser i används orden han , hans eller honom för att beskriva personer av båda könen, se t.ex. hans avkomling i bestämmelsen om sexuellt ut- nyttjande av underårig i 6 kap. 4 § . I vissa bestämmelser förekommer det emellertid uttryck som hans eller hennes , se t.ex. be- stämmelsen om sexuellt utnyttjande i 6 kap. 3 § . I avsnitt 13.1 har regeringen tagit ställning till att lagtexten beträffande det nya kvinnofridsbrottet skall utformas så att den kan inordnas i brotts- balkens könsneutrala systematik. Det är enligt regeringen angeläget att principen om könsneutral lagtext så långt det är möjligt upprätthålls kon- sekvent. Regeringen föreslår därför att språket i de centrala bestämmel- serna i 3 6 kap. , som innehåller de bestämmelser som framför allt kan bli aktuella vid våld mot kvinnor, skall göras köns- neutralt. Någon risk för att, som några remissinstanser påpekat, felaktiga motsatsslut kan komma att göras om inte hela blir föremål för en sådan översyn finns enligt regeringen inte. finns det som nämnts exempel på att båda uttryckssätten används, även inom samma kapitel i , utan att det har lett till sådana resultat. Vid den fortsatta reformeringen av bör det givetvis vara en strä- van att så långt möjligt göra även andra delar av balken könsneutral. 14 Sexualbrotten 14.1 Våldtäktsbrottet utvidgas 14.1.1 Våldtäkt mot vuxen Regeringens förslag: Våldtäktsbrottet utvidgas så att med samlag jämställs annat sexuellt umgänge, om gärningen med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med på- tvingat samlag. Vissa av de förfaranden som enligt nuvarande lag- stiftning bedöms som sexuellt tvång kommer därmed att bedömas som våldtäkt. Kommissionens förslag: Omfattande förändringar av straffbestäm- melserna om sexualbrott i 6 kap. föreslås. Straffbestämmel- serna om våldtäkt och sexuellt tvång förs i princip samman till ett nytt brott som i fortsättningen skall benämnas våldtäkt. Det skall i det före- slagna våldtäktsbrottet inte krävas att den sexuella handlingen kan anses jämförlig med samlag. Kravet på vilken grad av våld eller hot som har använts behålls, dvs. det skall även i fortsättningen krävas att våld eller hot som för den hotade framstår som trängande fara har använts. De lind- rigare fallen av sexuellt tvång, dvs. de som förövats med lindrigare tvång, skall betecknas som sexuellt utnyttjande. Bestämmelsen om sexu- ellt tvång upphävs därmed. Den straffbara handlingen skall benämnas sexuellt utnyttjar i stället för sexuellt umgänge , men någon ändring i sak är inte avsedd. Straff- skalan för det nuvarande våldtäktsbrottet behålls. Lagtexten skall spegla att det till största delen är män som våldtar kvinnor och straffbestämmel- sens första stycke skall därför behandla en mans handlande mot en kvinna, medan ett andra stycke skall behandla en mans handlande mot en annan man eller en kvinnas handlande mot en annan kvinna eller en man. Som en följd av kommissionens förslag om ett nytt brott benämnt våld- täkt mot barn (se avsnitt 14.1.2) föreslås det också att offrets låga ålder tas bort som rekvisit för grov våldtäkt. Kommissionen föreslår slutligen att ordet vanmakt eller annat sådant tillstånd ersätts med medvetslöshet eller annat hjälplöst tillstånd . Någon förändring i sak är inte avsedd. Remissinstanserna: Många remissinstanser är positiva till förslaget. Flera är dock negativa. Riksåklagaren avstyrker hela förslaget till änd- ringar i 6 kap. och utgår från att hela kapitlet ses över på nytt. Riksåklagaren har därtill beträffande våldtäktsbrottet anfört att för- slaget innebär att ett flertal olika handlingar med olika straffvärde kom- mer att betecknas som våldtäkt och att rättssäkerhetsskäl, liksom risken att de verkligt allvarliga fallen i praktiken kommer att ges ett lägre straffvärde, talar emot den föreslagna ändringen. vid anser att förslaget inte är tillräckligt genomarbe- tat och utgår från att förslaget inte kan läggas till grund för lagstiftning. anser att endast gärningar som medför en kränkning som är jämförlig med den vid samlag skall omfattas av våld- täktsbrottet. De flesta remissinstanser har inget att erinra mot att sexuellt umgänge byts ut till sexuellt utnyttjar . Bakgrund: För att en gärning skall bedömas som våldtäkt (6 kap. 1 § ) förutsätts dels användande av våld eller hot som för den hotade framstår som trängande fara (s.k. råntvång), dels att den sexuella handlingen skall ha varit av ett visst slag. Den sexuella handlingen kan rikta sig mot en vuxen person eller mot ett barn och skall bestå av samlag eller därmed jämförligt sexuellt umgänge. Straffbestämmelserna om sexualbrotten reformerades 1984 (prop. 1983/84:105, bet. 1983/84:JuU105, rskr. 1983/84:332, SFS 1984:399). Före reformen kunde våldtäkt endast begås av en man mot en kvinna och omfattade en- dast samlag. Reformen innebar att både män och kvinnor kunde begå brottet våldtäkt. När brottet gjordes könsneutralt lades eller därmed jäm- förligt sexuellt umgänge till som alternativt brottsrekvisit. Med samlag avses vaginala samlag, men det krävs inte att inträngande skett, utan det är tillräckligt att mannens och kvinnans könsdelar har kommit i beröring med varandra (NJA 1981 s. 253, RH 10:81, RH 116:83). Någon sädesavgång behöver inte ha skett och något krav på att könsorganen kommit i varaktig beröring med varandra finns inte. I förarbetena till lagstiftningen (ovan anförd prop. s. 17 f. och 75 f.) anges anala och orala samlag som typexempel på handlingar som är jämförliga med samlag. En handling som är jämförlig med samlag skall ha klart samlagsliknande karaktär och utgöra en allvarlig form av sexuell kränk- ning. Vid denna bedömning kan kränkningens varaktighet och om den varit förenad med smärta få betydelse. I förarbetena framhölls det vidare att våldtäkt även i fortsättningen bör reserveras för de allvarligaste for- merna av sexuella kränkningar och att det inte utan vidare kan anses som samlagsliknande att föra in ett främmande föremål i en kvinna, även om det i vissa fall kan vara rimligt med hänsyn till handlingens syfte och omständigheterna i övrigt. Om situationen inte är sådan att den anses samlagsliknande kan i stället, beroende på förhållandena i det enskilda fallet, ansvar för sexuellt tvång eller grov misshandel komma i fråga. Handlingar som inte bedöms som samlag eller samlagsliknande kan straffas som sexuellt tvång (om olaga tvång har använts) eller som sexu- ellt utnyttjande (om annat otillbörligt förfarande har använts, se 6 kap. 2 och 3 §§ ). Har handlingen riktats mot ett barn kan även an- svar för sexuellt utnyttjande av underårig komma i fråga. Den sexuella handling som krävs för dessa brott beskrivs som sexuellt umgänge . Till sexuellt umgänge räknas, förutom samlag, handlingar som innebär en någorlunda varaktig beröring av den andres könsorgan eller beröring av den andres kropp med det egna könsorganet. Avsikten med gärningen måste vara att väcka eller tillfredsställa gärningsmannens eller någon annans sexuella drift. Som exempel kan nämnas att en kvinna tvingas onanera åt en man. I regel krävs direkt kroppslig beröring. Om handlingen inte bedöms som sexuellt umgänge, t.ex. för att den består av endast en flyktig beröring av den andres könsdelar, kan ansvar för sexuellt ofredande komma i fråga. Skälen för regeringens förslag: Kommissionen har föreslagit en ut- vidgning av området för våldtäkt genom att låta våldtäkt omfatta alla de sexuella handlingar som omfattas av begreppet sexuellt umgänge. Om förslaget genomförs skulle till våldtäkt också räknas handlingar som betraktas som sexuellt tvång därför att de inte anses jämförliga med samlag. Kommissionen har motiverat denna utvidgning med att hand- lingar som inte räknas som samlag eller samlagsliknande kan vara mer smärtsamma, skadeframkallande och kränkande än samlag eller samlagsliknande handlingar. Som exempel anförs att med våld föra in ett främmande föremål i kvinnans underliv och s.k. fistfucking, dvs. att föra upp en knytnäve i kvinnans underliv. Enligt kommissionen bör den sexu- ella kränkningens natur vara avgörande för bedömningen i stället för sexualhandlingen som sådan. Enligt kommissionen saknas det skäl att ställa andra krav på sexualhandlingen än de som ställs för sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig. Kommissionens förslag innebär att en rad olika handlingar med olika straffvärde kommer att bedömas som våldtäkt. Handlingar som innebär t.ex. samlagsliknande rörelser där parterna varit påklädda skulle kunna bedömas som våldtäkt, liksom att tvinga en kvinna att onanera åt en man. Regeringen anser att detta innebär en fara för att allvaret i våldtäktsbrot- tet på ett inte önskvärt sätt tonas ner. Det finns med andra ord en avse- värd risk för att våldtäktsbegreppet blir uttunnat och förlorar i styrka och att de verkligt allvarliga övergreppen i praktiken kommer att ges ett lägre straffvärde. Våldtäkt riskerarar med andra ord att betraktas som ett mindre allvarligt brott. Regeringen anser därför inte att de handlingar som skall omfattas av våldtäktsbegreppet bör utvidgas i så stor utsträck- ning som kommissionen föreslagit. Det är emellertid motiverat att ut- vidga våldtäktsbrottet till att omfatta de mest allvarliga sexuella kränk- ningarna, även om handlingen inte är direkt samlagsliknande. Enligt re- geringens uppfattning bör således en handling som innebär en kränkning som är jämförbar med den vid ett påtvingat samlag kunna bedömas som våldtäkt, om förutsättningarna i övrigt för våldtäkt är uppfyllda. Regeringen föreslår därför en utvidgning av ansvaret för våldtäkt så att det omfattar, förutom samlag, även sådana handlingar som innebär en kränkning jämförlig med den som uppkommer vid ett påtvingat samlag. Handlingar som att föra in ett föremål eller en knytnäve i en kvinnas un- derliv torde regelmässigt innebära en sådan allvarlig kränkning. Det skall vara fråga om en objektiv bedömning om handlingen typiskt sett innebär en så allvarlig kränkning. Sådana handlingar som är jämförliga med samlag skall självfallet också, liksom enligt nuvarande lagstiftning, om- fattas av våldtäktsbestämmelsen. Ändringen innebär att vissa av de be- stämmelser som enligt nuvarande lagstiftning bedöms som sexuellt tvång kommer att omfattas av våldtäktsbestämmelsen. Kommissionen har också föreslagit att uttrycket sexuellt umgänge bör bytas ut till sexuellt utnyttjar , eftersom uttrycket umgänge för tan- karna till en frivillig och ömsesidig sexualakt mellan två personer. Det föreslagna uttrycket sexuellt utnyttjar skall enligt kommissionen avse samma handlingar som avses med sexuellt umgänge och någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Regeringen kan för sin del i och för sig dela åsikten att uttrycket umgänge i viss mån kan leda tankarna till en frivillig och ömsesidig akt. Sexuellt utnyttjar har emellertid, såsom påpekat, rent semantiskt en vidare innebörd än sexuellt umgänge. Det skulle t.ex. kunna hävdas att uttrycket sexuellt utnyttjar täcker även sådana handlingar som bedöms som sexuellt ofredande, t.ex. sexuell posering. Uttrycket sexuellt umgänge har en väl förankrad innebörd i förarbeten och praxis och förekommer också i andra bestäm- melser i 6 kap. , t.ex. i bestämmelserna om sexuellt utnytt- jande, sexuellt utnyttjande av underårig och sexuellt umgänge med av- komling eller syskon (6 kap. 2 4 och 6 §§). Regeringen finner därför inte skäl att i detta lagstiftningsärende föreslå några ändringar avseende ut- trycket sexuellt umgänge . Såsom regeringen aviserar i avsnitt 14.3 kommer en omfattande översyn av sexualbrotten att göras inom ramen för en utredning. Frågor om vilka uttryck lagtexten bör innehålla kan lämpligen övervägas i det sammanhanget. Regeringen finner inte heller skäl att genomföra kommissionens för- slag att byta ut uttrycket vanmakt eller annat sådant tillstånd mot medvetslöshet eller annat hjälplöst tillstånd . Kommissionens förslag har sin grund i att vilja anpassa uttryckssättet till nutida språkbruk. Van- makt har emellertid en vidare innebörd än medvetslöshet och förekom- mer också i andra centrala straffbestämmelser, t.ex. i bestämmelsen om misshandel i 3 kap. 5 § . Även denna fråga kan lämpligen övervägas vidare inom ramen för en översyn av sexualbrotten. 14.1.2 Våldtäkt mot barn Regeringens bedömning: Någon särskild bestämmelse om våldtäkt mot barn bör inte införas . Kommissionens förslag: Allt sexuellt utnyttjande av barn under fem- ton år, dvs. det som bedöms som våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig, skall behandlas i samma straffbestämmelse och rubriceras som våldtäkt mot barn. Något tvång (våld eller hot) krävs inte. Brottet skall delas in i tre grader med samma straffskalor som våldtäkt mot en vuxen person. Brottet skall anses som grovt om våld eller tvång har använts, om allvarliga skada eller sjukdom har tillfogats eller om särskild hänsynslöshet eller råhet har vi- sats med hänsyn till gärningsmannens anknytning till barnet (t.ex. av- komling) eller barnets låga ålder. Kommissionen föreslår också till följd av dessa förslag och förslaget om våldtäkt mot vuxna personer (se avsnitt 14.1.1) att brottet sexuellt utnyttjande skall omfatta dels sådana sexuella övergrepp mot barn som inte är våldtäkt, dels vissa övergrepp mot personer som anses som sexuellt tvång eller sexuellt utnyttjande. Straffbestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig föreslås därmed bli upphävd. Remissinstanserna: Flera remissinstanser är positiva till att införa en ny straffbestämmelse om allvarliga sexuella övergrepp mot barn. Flera har dock synpunkter på brottsrubriceringen och anser att våldtäkt bör förbehållas övergrepp som innehåller någon form av tvång samt att brottsbenämningen kan bli missvisande när det gäller nästan jämnåriga unga personer. Några remissinstanser vill införa beteckningen sexuellt utnyttjande av barn för de mindre allvarliga fallen. Andra remissinstanser är negativa. Riksåklagaren avstyrker hela förslaget om ändringar i sexu- albrottskapitlet och utgår från att hela kapitlet ses över på nytt. Justitie- kanslern anser att avgränsningen av brottet våldtäkt mot barn och de föl- jande brotten i kapitlet bör belysas ytterligare. Även Juridiska fakultete- ten vid anser att förslaget inte är tillräckligt genom- arbetat och utgår från att det inte kan läggas till grund för lagstiftning. Skälen för regeringens bedömning: För ansvar för våldtäkt krävs våld eller hot om våld som för den hotade framstår som trängade fara. Våldtäktsbestämmelsen tillämpas även i fall då ett barn utsätts för ett övergrepp. Frågan om hur rekvisitet våld skall tolkas vid gärningar som riktar sig ett barn har varit föremål för flera avgöranden i Högsta dom- stolen. I rättsfallet NJA 1993 s. 310 dömdes t.ex. en 60 årig man som haft samlag med en åttaårig flicka för grov våldtäkt. Våldet bestod i att mannen legat ovanpå flickan och hållit hennes händer över huvudet. I rättsfallet NJA 1993 s. 616 använde mannen ett förhållandevis lindrigt våld mot en tioårig flicka. Mannen dömdes för grov våldtäkt. Kommissionens förslag innebär att allt sexuellt umgänge med den som är skall anses som våldtäkt även om något våld eller hot inte har använts. De skäl som anförts mot att utvidga begreppet våldtäkt när det gäller vuxna personer till att omfatta alla sådana handlingar som ryms i begrep- pet sexuellt umgänge gör sig också gällande när det gäller våldtäkt mot barn (se avsnitt 14.1.1). Det kan visserligen anföras att dessa skäl inte är lika starka när det gäller barn, eftersom sexuella kränkningar av ett barn generellt måste bedömas strängare än vid brott mot vuxen. Att låta be- greppet våldtäkt omfatta olika handlingar i olika paragrafer är emellertid enligt regeringens mening mindre lämpligt. Enligt regeringens mening kan visserligen utövande av våld som förut- sättning för ansvar för våldtäkt ge otillfredsställande resultat vid den straffrättsliga bedömningen när gärningen riktar sig mot ett litet barn. Det kan i många fall vara stötande att ett sexuellt övergrepp mot ett barn som är så litet att något våld i våldtäktsparagrafens mening inte krävs för att utföra gärningen inte kan betecknas som våldtäkt. I detta hänseende finns det ett behov av att ändra våldtäktsbestämmelsen. Den av kommissionen föreslagna ändringen löser i och för sig detta problem. Ändringen går dock betydligt längre. Den innebär att i princip allt sexuellt umgänge med någon som är skall bedömas som våldtäkt mot barn. Det kan starkt ifrågasättas om en så långtgående ut- vidgning kan försvaras. Förslaget skulle t.ex. innebära att om en 15 åring och en 14 åring har samlag med varandra och båda två samtycker till handlingen så kan 15 åringen dömas för våldtäkt mot barn. Åklagaren kan visserligen underlåta att väcka åtal om skillnaden i ålder och utveck- ling är liten mellan de inblandade enligt den särskilda åtalsregeln i 6 kap. 13 § , men gärningen anses lika fullt som ett våldtäktsbrott. Om skillnaden i ålder och utveckling mellan dessa inte är så liten att åtal kan underlåtas är åklagaren skyldig att väcka åtal för brottet våldtäkt mot barn, och det även om den part som var helt varit med på handlingen eller till och med tagit initiativ till den. Enligt 6 kap. 11 § gäller att det inte krävs uppsåt hos gärningsmannen att den andre inte har uppnått en viss ålder, om detta är en förutsättning för brottet, utan det räcker med att det fanns skälig anledning anta att denne inte uppnått denna ålder. Som vid univer- sitet har påpekat innebär det att, om det skulle bli aktuellt att tillämpa den bestämmelsen, gärningar som varken begås med uppsåt om att den andre är eller med tvång skulle kunna bedömas som våldtäkt mot barn. Av förslaget följer vidare en betydande straffskärpning för brott av denna karaktär. Nackdelarna med kommissionens förslag är enligt regeringens mening sådana att det inte är ändamålsenligt att bygga vidare på förslaget. I stäl- let bör även denna fråga tas upp vid den översyn av sexualbrotten som regeringen kommer att tillsätta (se avsnitt 14.3). Utredningen bör därvid ges till uppgift att föreslå en lösning på det ovan berörda pro- blemet avseende tillämpning av rekvisitet våld vid gärningar som riktar sig mot små barn. Med den bedömning som regeringen nu gör blir det inte heller aktuellt att gå vidare med förslagen till ändringar i bestämmelserna om sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig. 14.2 Underlåtenhet att avslöja sexualbrott Regeringens förslag: Underlåtenhet att anmäla eller på annat sätt av- slöja vissa grova sexualbrott (våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri) som är å färde skall straffbeläggas. Kommissionens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag när det gäller underlåtenhet att avslöja vissa grova sexualbrott. Remissinstanserna: De flesta är positiva men flera har invändningar mot att straffbelägga underlåtenhet att avslöja sexualbrott mot barn som förövas i hemmet eftersom det ofta är en närstående inte bara till barnet utan också till förövaren som i sådant fall straffas. Skälen för regeringens förslag: I 23 kap. 6 § stadgas an- svar för underlåtenhet att avslöja brott när någon underlåter att an- mäla eller på annat sätt avslöja ett brott som är å färde. En ytterligare förutsättning är att sådant ansvar är stadgat för det särskilda brottet. Så- dant stadgande har gjorts bl.a. avseende grova våldsbrott, såsom grov misshandel, men inte för grova sexualbrott, trots att också dessa kan in- nefatta allvarlig våldsutövning. Såsom kommissionen funnit kan en så- dan skillnad inte anses motiverad. Också har föreslagit att underlåtenhet att anmäla eller avslöja dessa brott skall straffbeläggas (SOU 1997:185 s. 327). Regeringen delar uppfattningen att även underlåtenhet att anmäla eller på annat sätt avslöja grova sexual- brott som är å färde bör straffbeläggas. Det förhållandet att det vid sexuella övergrepp mot barn i hemmet kan vara en nära anhörig till såväl barnet som till förövaren som i sådant fall straffas kan inte utgöra något avgörande skäl mot en kriminalisering. En- ligt ansvarsbestämmelsen för underlåtenhet att anmäla eller avslöja brott (23 kap. 6 § ) gäller som förutsättning för ansvar att en sådan åtgärd kan ske utan fara för honom själv eller hans närmaste.