prop · GL0397 · 1998-01-01 00:00:00 — Andra stycket innebär att regeringen, liksom enligt gällande rätt, kan medge att uppgifter om annan enskild kan lämnas ut till den som styrker att hans eller hennes rätt är beroende av det. 11 § Bestämmelsen motsvarar den ändring i 4 § polisregisterlagen som gjordes med anledning av att godkände Europolkonventionen (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98: JuU02, rskr. 1997/98:22). Bestämmelsen gör det möjligt att utan begäran lämna ut uppgifter till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Med stöd av bestämmelsen kan uppgifter också lämnas enligt den i dagtecknade Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål (SÖ 1968:15, SÖ 1977:88 och 1992:4). Att uppgifter enligt denna konvention skall lämnas till utländska myndigheter om medborgare i konventionsländerna som dömts här i riket följer av 13 § kriminalregisterlagen och ett kungligt brev av (Ju 2251/67). 12 § Första stycket i paragrafen motsvarar i huvudsak 9 § kriminal- registerkungörelsen och innebär en skyldighet att lämna ut uppgifter till domstol eller polis- eller åklagarmyndighet i , , eller om det begärs för utredning i brottmål. Andra stycket motsvarar i huvudsak 13 § fjärde stycket kriminal- registerlagen och 4 § första stycket polisregisterlagen. Enligt de gällande reglerna får uppgifter lämnas ut för utredning i brottmål eller utlänningsärende . Uppgifter skall alltjämt kunna få lämnas ut om det behövs i ett utlänningsärende. Begreppet utredning i brottmål har ersatts. Den nya lydelsen innebär att uppgifter får lämnas ut om det behövs för att den utländska myndigheten eller organisationen skall förebygga, upptäcka, utreda eller beivra brott . Det innebär att uppgifter som har betydelse för underrättelseverksamhet också får lämnas ut. 13 § Punkt 1 motsvarar 4 § första stycket sista meningen polisregisterlagen. Punkt 2 motsvarar 13 § första stycket kriminalregisterlagen och 4 § andra stycket polisregisterlagen. lämnas inte underrättelse om bötesdomar ut i de situationer som avses i 12 § första stycket och punkt 2 i förevarande paragraf. Böter ingår nämligen inte i kriminalregistret. Böter skall dock registreras i belastningsregistret. Regeringen ges därför möjlighet att föreskriva att underrättelseskyldigheten får begränsas. Eftersom belastningsregistret kommer att innehålla fler uppgifter än polis- och kriminalregistren gör bör rätten för regeringen att begränsa vilka uppgifter som skall lämnas ut gälla generellt. 14 § Bestämmelsen motsvarar 13 § andra och tredje styckena kriminalregisterlagen men har förenklats. 15 § Av paragrafen framgår att det som regel bör vara som prövar frågor om att lämna ut uppgifter ur registret. I vissa fall bör det dock vara möjligt att låta en lokal polismyndighet lämna ut uppgifter. Utlämnande av uppgifter till myndigheter inom riket bör t.ex. efter bemyndigande av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kunna få meddelas av en polismyndighet. 16 § Paragrafen, som motiveras i avsnitt 8.4, innehåller regler om när uppgifter skall gallras med anledning av att en dom eller ett beslut har ändrats på så sätt att förutsättningar för registrering inte längre föreligger. Bestämmelserna motsvarar i huvudsak 7 § 1 och 2 kriminalregisterlagen och 14 § 2 4 polisregisterkungörelsen. Av sjunde punkten följer att uppgifter alltid skall gallras när den registrerade har avlidit. En motsvarande bestämmelse finns i 7 § 3 kriminalregisterlagen. Paragrafen saknar motsvarighet till reglerna i 7 § 4 kriminalregisterlagen och 14 § 6 polisregisterkungörelsen om att en uppgift skall utgå när den registrerade har fyllt . Denna regel kan inte längre anses ha någon större betydelse med hänsyn till att uppgifter enligt den föreslagna 18 § som regel alltid skall gallras när förflutit från domen eller beslutet Gallring innebär att uppgifterna skall förstöras. Det tidigare förfarandet med avställning av gamla uppgifter skall inte längre tillämpas. Uppgifter i belastningsregistret som har blivit så gamla att de skall gallras skall inte bevaras för forskningsändamål. För sådant ändamål får istället de statistikregister som förs hos Brottsförebygggande rådet användas. 17 § Paragrafen behandlas i avsnitt 8.4. Den innehåller regler om att uppgifter skall gallras då en viss förflutit. I princip motsvarar bestämmelsen de nuvarande reglerna om så kallad rehabilitering i kriminal- och polisregisterförfattningarna. Punkt 1 innebär att uppgift om fängelse eller förvandlingsstraff för böter, med vissa nedan angivna undantag, skall gallras efter frigivningen. Bestämmelsen motsvarar 10 § första stycket 2 kriminalregisterlagen och 7 § 3 polisregisterlagen med den skillnaden att bestämmelsen också omfattar fängelse som har ådömts i kombination med skyddstillsyn. gäller att en anteckning om en sådan påföljd inte skall tas med i registerutdrag förflutit från domen. Punkt 2 är ny och innebär att en uppgift om fängelsestraff som skall anses helt verkställt genom tidigare frihetsberövanden skall gallras från domen. Har en person genom nåd befriats från fängelsestraff skall uppgiften enligt punkt två gallras från beslutet om nåd. Punkt 3 är också ny och behandlar situationer då fängelsestraff har preskriberats enligt 35 kap. 8 eller 9 § och då förvandlingsstraff för böter har fallit bort enligt de särskilda reglerna i bötesverkställighetslagen. Såvitt gäller förvandlingsstraff är det fråga om två delvis olika fall, nämligen dels då betalning sker efter det att böterna har förvandlats till fängelse (18 § bötesverkställighetslagen. 1979:189), dels då förvandlingsstraffet inte har börjat verkställas från det att beslutet vann laga kraft (21 § samma lag). Punkt 4, som innebär att uppgift om skyddstillsyn eller villkorlig dom skall gallras förflutit från domen eller beslutet, motsvarar 10 § första stycket 1 kriminalregisterlagen och 7 § 2 polisregisterlagen med den skillnaden att fängelse i kombination med skyddstillsyn skall jämställas med andra fängelsestraff. Punkt 5 innebär att uppgifterna om den som dömts till den nya påföljden sluten ungdomsvård som föreslås i proposition 1997/98:96 skall gallras från det att påföljden helt verkställts. Punkt 6 motsvarar 10 § första stycket 1 kriminalregisterlagen och 7 § 2 polisregisterlagen och innebär att uppgift om överlämnande till vård inom eller missbruksvård skall gallras efter domen eller beslutet. Punkt 7 innehåller bestämmelser om gallring av uppgifter om överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Till skillnad från vad som gäller sådan vård som avses i punkt 6 skall gallringsfristen för dessa uppgifter inte räknas från domsdagen utan från utskrivningsdagen. Punkt 8 innebär att uppgift om böter skall gallras förflutit från dom, beslut eller godkännande av strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 7 § 1 polisregisterlagen och 92 § körkortsförordningen (1977:722). Punkt 9 gäller fall då någon har förklarats fri från påföljd. En sådan uppgift skall, i likhet med vad som gäller enligt 7 § 2 polisregisterlagen, gallras förflutit från dom eller beslut. Punkt 10 behandlar uppgifter om åtalsunderlåtelse eller åklagares beslut att efter särskild åtalsprövning inte åtala brott. Sådana uppgifter skall gallras förflutit från beslutet. Punkt 11 är ny och innebär att uppgift om beslut om besöksförbud skall gallras efter beslutet. Punkt 12 innebär att uppgifter om utlämning av brott skall gallras efter beslutet. 18 § Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från reglerna om gallring. Motsvarande bestämmelser finns i 10 § andra stycket kriminalregisterlagen och 7 § tredje stycket polisregisterlagen. I paragrafen finns också regler om en yttersta tidsfrist. Av tredje stycket framgår att gallring som huvudregel även skall avse de uppgifter som tillförts registret enligt 5 §. Regeringen får dock meddela föreskrifter om undantag från denna huvudregel. Det kan t.ex. finnas skäl att låta uppgifter om utvisning på grund av brott stå kvar i registret så länge förbudet fortfarande gäller. 19 § Paragrafen handlar om tystnadsplikt och motsvaras av 10 § polisregisterlagen. I det allmännas verksamhet gäller i stället sekretesslagen. I första hand är det bestämmelsen i 7 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) som blir aktuell. Av 12 kap. 2 § sekretesslagen följer att sekretessen inte gäller i domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet. 20 § Paragrafen behandlar rättelse och skadestånd och hänvisar till personuppgiftlagens bestämmelser. Bestämmelser om rättelse finns i 28 § förslaget till personuppgiftslag och bestämmelser om skadestånd i 48 § (se prop. 1997/98:44). Det förtjänar att framhållas att en uppgift om att en person har dömts för brott inte kan anses felaktig i paragrafens mening om den dömde efter överklagande frikänns. Visserligen innebär en frikännande överrättsdom att uppgifter om den fällande underrättsdomen skall gallras. Det medför däremot inte skyldighet för att lämna underrättelse om en frikännande dom till den som har fått del av uppgifter om en fällande dom. Det får däremot anses ankomma på de myndigheter som får del av utdrag ur registret att, innan de lägger uppgifterna i ett utdrag till grund för lämplighetsprövning eller liknande, kontrollera om en enligt utdraget ännu inte lagakraftvunnen dom har ändrats. Utgångspunkten för övergångsbestämmelserna är, som framgår av avsnitt 15, att de äldre registren behålls under ett övergångsskede. De uppgifter som vid ikraftträdandet finns i person- och belastningsregistret samt i körkortsregistrets belastningsdel kommer succesivt att föras över till belastningsregistret. Det innebär att det under en övergångstid kommer att lämnas olika utdrag, dels från person- och belastnings- registret eller körkortsregistrets belastningsdel, dels från belastnings- registret och misstankeregistret. Den tidigare registerlagstiftningen skall dock upphävas vid ikraftträdandet. Den reglering som under övergångsskedet är nödvändig för de äldre registren görs i stället i övergångsbestämmelserna till den nya lagen. Av punkt 2 framgår således att uppgifterna i person- och belastningsregistret kommer att stå kvar i högst . En motsvarande bestämmelse kommer att tas in i övergångsbestämmelserna till den ändring i körkortsförordningen som erfordras med anledningen av att uppgifter om brott i körkortsregistrets belastningsdel samordnas med belastningsregistret. Äldre bestämmelser om gallring skall fortfarande gälla för dessa uppgifter. Sådana bestämmelser finns i 7 och 10 §§ lagen om allmänt kriminalregister samt i polisregisterkungörelsen. Av punkt 3 framgår att den nya lagens bestämmelser om utlämnande av uppgifter, sekretess, rättelse och skadestånd skall gälla även för de äldre registren. 16.2 Förslaget till lag om misstankeregister 1 § I paragrafen anges att med hjälp av automatiserad behandling skall föra ett register med uppgifter om personer som är skäligen misstänkta för brott. Begreppet skälig misstanke är avsett att ha samma innebörd som i . Det innebär att det skall finnas konkreta omständigheter av viss styrka som pekar på att den misstänkte har begått brottet (se bl.a. JO 1986/87 s 83). Bedömningen får således inte utgå från exempelvis antaganden grundade på kännedom om en persons kriminella förflutna. Det måste finnas objektiva grunder till stöd för misstanken. Däremot krävs det inte att det har fastslagits att den gärning som har begåtts utgör ett brott. Det räcker i och för sig att det finns anledning anta att ett brott har begåtts, vilket är tillräckligt för att förundersökning skall få inledas. En person kan således vara skäligen misstänkt innan man har fått full klarhet i om de objektiva brottsrekvisiten verkligen är uppfyllda. skall var personuppgiftsansvarig för registret. 2 § Paragrafen som beskriver ändamålet med registret behandlas i avsnitt 9.1. 3 § Paragrafen, som motiverats i avsnitt 9.2, reglerar vilka personen som skall registreras i misstankeregistret. Det grundläggande kravet är att det är fråga om en person som är skäligen misstänkt för brott och som har fyllt . Då det gäller brott begångna i skall i huvudsak samma personer registreras som enligt personbladsrutinen antecknas i person- och bealstningsregistret. Paragrafen innehåller vidare ett bemyndigande till regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om att registreringen skall begränsas. görs i föreskrifter om personblad undantag för de mer bagatellartade brott som inte bör registreras. 4 § Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen att utfärda föreskrifter om vilka uppgifter som skall tillföras registret beträffande den som skall registreras. Sådana uppgifter kan t.ex. vara identifieringsuppgifter, de brott misstanken avser, beslut om anhållande häktning eller intagning i anstalt. 5 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.3, innehåller allmänna bestämmelser om vilka myndigheter som utan särskild sekretessprövning skall ha rätt att få ut uppgifter ur registret. Bestämmelserna om utlämnande skall ses mot bakgrund av de ändrade reglerna om sekretess för uppgifter i polisregister (se avsnitt 6.1). 6 § Paragrafen, som motsvarar 7 § lagen om belastningsregiser, ger uttryck för att behovs- och proportionalitetsprinciperna skall tillämpas då uppgifter begärs ur registret. 7 § Paragrafen motsvarar 8 § lagen om belastningsregister. 8 § Paragrafen motsvarar 10 § lagen om belastningsregister och reglerar enskilds möjlighet att, oavsett sekretess, få ut uppgifter ur registret om en annan enskild. Lagrådsremissen innehöll dessutom en paragraf som angav att det av 14 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) framgår att sekretess till skydd för enskild inte gäller i förhållande till den enskilde själv. Lagrådet ansåg att paragrafen var vilseledande såtillvida att den gav intryck av att den enskilde alltid har rätt att ta del av uppgifterna i fråga. För misstankeregistret kommer emellertid även förundersökningssekretessen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen att gälla. Denna sekretess gäller också i förhållande till den som är registrerad i misstankeregistret. På Lagrådets förslag har därför paragrafen utgått. 9 § Paragrafen motsvarar 11 § lagen om belastningsregister. 10 § Paragrafen motsvarar 12 § andra stycket lagen om belastningsregister. Dessutom görs en hänvisning till 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. 11 § Paragrafen motsvarar 13 § lagen om belastningsregister. 12 § Paragrafen motsvarar 15 § lagen om belastningsregister. Av paragrafen framgår att det som regel bör ankomma på att pröva frågor om utlämnande. I vissa fall bör det dock - efter bemyndigande från regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer - vara möjligt att låta en polismyndighet lämna ut uppgifter. 13 § Paragrafen innehåller regler om gallring. Gallring innebär att uppgifterna skall förstöras. Uppgifterna i misstankeregistret skall inte bevaras för forskningsändamål. För sådant ändamål får i stället de statistikregister som förs hos användas (se avsnitt 8.3.5) Första punkten innebär att uppgifter skall gallras när en förundersökning har avslutats utan att åtal har väckts med anledning av misstanken. I 11 § polisdatalagen finns bestämmelser om att uppgifter om kvarstående misstankar i vissa fall får behandlas automatiserat trots att förundersökningen lagts ned. Tredje punkten innebär en viss dubbelregistrering. En person kommer nämligen i vissa fall att finnas registrerad i såväl misstankeregistret som belastningsregistret från det datum domen eller beslutet meddelades till dess den vunnit laga kraft . Detta behandlas i avsnitt 8.4. 14 § Paragrafen motsvarar 19 § lagen om belastningsregister. 15 § Paragrafen motsvarar 20 § lagen om belastningsuppgifter. 16.3 Förslaget till polisdatalag Lagen innehåller dels bestämmelser som allmänt gäller behandling av personuppgifter i polisens verksamhet, dels bestämmelser som endast gäller automatiserad behandling. På inrådan av Lagrådet har lagen disponerats om i förhållande till lagrådsremissen så att bestämmelserna om automatiserad behandling förts samman och placerats efter de allmänna bestämmelserna i lagen. 1 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.1.3, anger lagens tillämpningsområde. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § i lagrådsremissen. 1 § i lagrådsremissen innehöll bl.a. en erinran om att personuppgiftslagens bestämmelser skall tillämpas om inte avvikande bestämmelser meddelas i polisdatalagen, lagen om misstankeregister eller lagen om belastningsregister. Detta följer i och för sig, som Lagrådet påpekat, redan av den föreslagna personuppgiftslagen. En sådan bestämmelsen är således inte nödvändig för att reglera förhållandet mellan förevarande lag och personuppgiftslagen. Lagrådet anser att hänvisningen dessutom blir något missvisande eftersom polisdatalagen omfattar all behandling av personuppgifter och inte, på motsvarande sätt som personuppgiftslagen, är begränsad till viss behandling av personuppgifter. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen skall utgå. Regeringen är dock av uppfattningen att en hänvisning till personuppgiftslagens bestämmelser ändå har ett visst värde ur pedagogisk synpunkt. I förevarande paragraf har därför tagits in en erinran om att lagen gäller utöver personuppgiftslagen (1998:000) vid behandling av personuppgifter i viss uppräknad verksamhet hos polisen. Det är den egentliga polisverksamheten som avses. Handläggningen av polismyndighetsärenden omfattas således inte av lagen och inte heller polisens hjälpande verksamhet eller den interna administrationen. För dessa delar av polisens verksamhet gäller dock personuppgiftslagen. I andra stycket anges att lagen också gäller behandling av vissa andra uppgifter än personuppgifter. Det som avses är s.k. spårregister, dvs. DNA-register som skall innehålla sådana resultat av DNA-analyser som inte kan knytas till en viss identifierbar person. 2 § Av bestämmelsen framgår att vissa bestämmelser i lagen endast gäller vid automatiserad behandling av personuppgifter. I övrigt gäller lagen även behandling. 3 § I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen. Definitionen av underrättelseverksamhet, allvarlig brottslig verksamhet och särskild undersökning motsvarar i huvudsak vad som gäller enligt 4 § lagen (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet. Definitionen av underrättelseverksamhet avgränsar inom vilken polisverksamhet automatiserad behandling av uppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet och i kriminalunderrättelseregister får förekomma. Underrättelseverksamheten är, till skillnad från en förundersökning, inriktad på informationsbearbetning i ett stadium där förutsättningarna för inledande av en förundersökning ännu inte har uppfyllts eftersom någon misstanke om ett konkret brott ännu inte har uppstått. Arbetet med att klarlägga om brottslig verksamhet utövats eller kan komma att utövas får i detta sammanhang anses utgöra underrättelseverksamhet. Undersökningar som syftar till att utröna om brott har begåtts kan i och för sig förekomma också inom ramen för en förundersökning. Förundersökning skall inledas om det finns anledning anta att ett konkret brott har begåtts. Underrättelseverksamhet bedrivs även av Säkerhetspolisen. Med kriminalunderrättelseverksamhet avses sådan underrättelseverksamhet som inte bedrivs av Säkerhetspolisen. Bestämmelserna om behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet och om kriminal- underrättelseregister skall följaktligen inte gälla för Säkerhetspolisen. Paragrafen innehåller vidare en bestämmelse om att de begrepp som används har samma betydelse som i personuppgiftslagen. Bestämmelsen var i lagrådsremissen intagen i 1 §. På Lagrådets inrådan har den flyttats till förevarande paragraf. En definition av de begrepp som förekommer finns i 3 § förslaget till personuppgiftslag (prop. 1997/98:44). 4 § Av paragrafen framgår att skall vara personuppgiftsansvarig för behandling av uppgifter i , spårregistret och fingeravtrycks- och signalementsregistren. 5 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.2, innebär ett undantag från det i personuppgiftslagen intagna förbudet mot behandling av vissa känsliga personuppgifter. Av bestämmelsen framgår att uppgifter om en person aldrig får behandlas enbart på den grunden att personen t.ex. har en viss sexuell läggning. Om uppgifter om en person behandlas av andra skäl får särskilt känsliga uppgifter om personen i fråga i viss mån också behandlas. Det krävs dock att det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till behandlingens ändamål. I samband med en förundersökning får t.ex. uppgifter om den misstänktes ras eller etniska ursprung behandlas endast om det är av avgörande betydelse för spaningen. Under utredning om ett sexualbrott kan det t.ex. vara befogat att anteckna den misstänktes sexuella läggning. Det kan också vara fallet i samband med en särskild undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet rörande barnporno- grafibrott. 6 § Bestämmelsen medför att de uppgifter som behövs för rättsstatistiken får lämnas ut utan sekretessprövning. Vilka uppgifter som behövs för rättsstatistiken framgår av lagen (1995:606) och förordningen (1995:1060) om vissa personregister för officiell statistik. Utöver uppgifter ur belastningsregistret och misstankeregistret, vilka regleras särskilt är det bara uppgifter om anmälda brott som skall lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa den rättsstatistiken. 7 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att uppgifter i vissa fall får lämnas till utländska myndigheter och organisationer utöver vad som följer av 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen (1980:100). I första stycket anges att uppgifter får lämnas till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om det följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 4 § lagen (1965:94) om polisregister m.m. En motsvarande bestämmelse finns i 9 § tredje stycket i lagen (1997:1058) om tullens register. Bestämmelsen tar framför allt sikte på utlämnande av uppgifter till Europol. Uppgifter får lämnas utan särskild begäran. Andra stycket innehåller ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om att uppgifter på begäran också får lämnas till polis- och åklagarmyndigheter i stater som är anslutna till samt till organisationen som sådan. Föreskrifterna bör t.ex. kunna avse en viss typ av uppgift eller uppgifter ur ett visst register. 8 § Regeringen bemyndigas i denna paragraf att föreskriva att uppgifter får lämnas ut även i andra fall än de som avses i de tidigare paragraferna. Med stöd av bemyndigandet kan regeringen t.ex. meddela föreskrifter om utlämnande av uppgifter ur den så kallade , vilken innehåller upplysningar om avlägsnanden ur riket och beslut som har samband därmed (jfr 5 § andra stycket polisregisterlagen och 22 § polisregisterkungörelsen). 9 § Paragrafen behandlar rättelse och skadestånd och hänvisar till personuppgiftslagens bestämmelser. Bestämmelser om rättelse finns i 28 § personuppgiftslagen och bestämmelser om skadestånd i 48 §. Bestämmelserna motiveras i avsnitt 10.7. 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser om automatiserad behandling av uppgifter om kvarstående misstankar. Bestämmelsen innebär att uppgift om att en person är misstänkt för ett brott får ingå i en automatiserad behandling av personuppgifter även sedan förundersökning mot personen i fråga har lagts ned, men bara under förutsättning att förundersökningen har lagts ned på grund av bristande bevisning. Om förundersökningen lagts ned t.ex. på den grunden att den misstänkte är oskyldig eller att gärningen inte utgör brott får således inte uppgifter om att personen i fråga alltjämt anses misstänkt behandlas automatiserat. För att automatiserad behandling av uppgifter skall vara tillåten krävs det vidare att uppgifterna behövs för att förundersökning mot den misstänkte personen skall kunna tas upp på nytt.