prop · GL03130 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessa förslag behandlas i det följande. Beträffande de sanktionsregler som finns i KL t.ex. i fråga om konkurrensskadeavgift och skadestånd delar regeringen utredningens uppfattning att några förändringar av dessa regler inte synes påkallade. 6.6.1 Ålägganden att upphöra med en överträdelse Regeringens bedömning: Regeringen föreslår inte nu någon förändring av bestämmelsen om åläggande i 23 § första stycket för företag att upphöra med överträdelser av 6 och 19 §§. Regeringen avser att återkomma i frågan om förtydligande och utvidgning av bestämmelsen. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att regeln i 23 § första stycket formuleras på så sätt att, om ett företag vidtar en åtgärd som innebär en överträdelse av förbuden i 6 eller 19 §§, får ålägga företaget att inte fortsätta med detta och att inte vidta någon annan liknande åtgärd som innebär väsentligen samma överträdelse. Remissinstanserna: De flesta instanserna har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot att förtydliga och utvidga regeln, men vissa är kritiska. anför att verket redan tillämpat möjligheten att meddela åläggande som även omfattar annan liknande åtgärd som innebär väsentligen samma överträdelse . Genom den föreslagna ändringen tillgodoses enligt verket ett starkt behov av att få denna möjlighet lagfäst. Den föreslagna ändringen tillstyrks även av och . anser att tillägget leder till sämre förutsägbarhet och inger betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. anser också att uttryck som liknande och väsentligen är svårtolkade och därför bör undvikas. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 23 § KL får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 §§. Ett åläggande kan avse även positiva handlingar som medför att överträdelsen upphör (prop. 1992/93:56 s. 90). Om i ett visst fall beslutar att inte meddela ett sådant åläggande, får göra det på talan av ett företag som berörs av överträdelsen. Ett åläggande enligt 23 § får förenas med vite enligt 57 §. Utredningen föreslår att regeln i 23 § första stycket formuleras på så sätt att om ett företag vidtar en åtgärd som innebär en överträdelse av förbuden i 6 eller 19 §§, får ålägga företaget att inte fortsätta med detta och att inte vidta någon annan liknande åtgärd som innebär väsentligen samma överträdelse. Regeringen instämmer i att det är angeläget att förtydliga bestämmelsen och att utvidga dess tillämpningsområde för att öka systemets effektivitet. Emellertid aktualiseras bl.a. genom remissbehandlingen andra frågor i det sammanhanget. Bestämmelsen behöver därför ses över i flera avseenden. Erforderligt beredningsunderlag saknas därvid. Regeringen föreslår därför inte nu några förändringar av första stycket, utan avser att återkomma i frågan om förtydligande och utvidgning av bestämmelsen. 6.6.2 Interimistiska beslut Regeringens förslag: Möjligheterna för att meddela interimistiska beslut om ålägganden för företag att upphöra med överträdelser av 6 och 19 §§ KL utvidgas genom att det skall vara tillräckligt med särskilda skäl för ett sådant beslut, i stället för nu gällande krav på synnerliga skäl. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Verket anför att det nuvarande kravet på synnerliga skäl är mycket långtgående. Ett krav på särskilda skäl är bra, eftersom avvägningen mellan det skadande och det skadade företagets intressen tillgodoses på ett bättre sätt och verket ges möjlighet att ingripa i ett tidigt skede, då de ekonomiska skadorna ännu inte blivit i det närmaste irreparabla. och avstyrker förslaget. Posten anför bl.a. att konsekvenserna för ett företag som blir föremål för ett förbudsåläggande kan vara ytterst ingripande. Mot detta skall vägas de följder som ett ifrågasatt beteende kan leda till för övriga företag på marknaden. Det ligger i sakens natur att ett interimistiskt beslut grundar sig på ett ofullständigt beslutsunderlag. Denna omständighet i förening med de allvarliga ekonomiska konsekvenser ett förbudsåläggande kan få för det företag som träffas, medför enligt Posten, att det även i fortsättningen bör krävas synnerliga skäl för ett interimistiskt beslut. I de fall då följderna av ett ifrågasatt beteende är tillräckligt allvarliga för andra företag torde synnerliga skäl vara för handen. motsätter sig inte förslaget men vill ändå anföra bl.a. följande. Det är angeläget att det i lagtext eller förarbeten uttalas vad som skall gälla. Inte i något av de tre beslut som har träffats beträffande har man beretts tillfälle att yttra sig över samtlig information som lämnats eller på annat sätt inhämtats av . På grund av den väsentliga ekonomiska och goodwillmässiga skada som ett beslut kan medföra bör, enligt Telias uppfattning, övervägas om inte KL bör innehålla en regel om att partskommunikation skall ske innan ett interimistiskt beslut får fattas av . ser det som angeläget att det understryks att interimistiska beslut inte får användas som ersättning för en acceptabel handläggning inklusive rimlig handläggningstid hos . Skälen för regeringens förslag: Enligt 23 § KL i dess nu gällande lydelse får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 och 19 §§. Av 25 § KL i dess nuvarande lydelse framgår att ett åläggande enligt 23 § får meddelas för tiden till dess att frågan har slutligt avgjorts, om det finns synnerliga skäl för det. Synnerliga skäl innebär att bestämmelsen endast får tillämpas i rena undantagsfall, t.ex. när ett företag riskerar att slås ut från marknaden på grund av leveransvägran (prop 1992/93:56 s. 91). Regeringen bedömer att en möjlighet till snabba korrigeringar av vissa marknadsbeteenden inte bör vara reserverade för rena undantagsfall. Ytterst gäller det här samhällsekonomins och konsumenternas intressen. Därför finner regeringen liksom utredningen att kravet på synnerliga skäl är för högt ställt. Givetvis måste det dock finnas objektivt godtagbara skäl av tyngd för att en så ingripande åtgärd skall vidtas. Detta markeras genom att det i lagtexten föreskrivs ett krav på särskilda skäl för att meddela ett interimistiskt beslut. Innebörden av detta begrepp behandlas i författningskommentaren (25 §). Beträffande den väckta frågan om skyldigheten att kommunicera ett underlag med en part före det att ett interimistiskt beslut meddelas vill regeringen erinra om att det enligt förvaltningslagen i och för sig inte föreligger någon allmän skyldighet för en myndighet att kommunicera handlingarna i ärendet med det företag ett interimistiskt beslut riktar sig mot innan ett sådant beslut fattas. Det följer dock av allmänna principer att den mot vilken ett betungande beslut riktar sig bör ges tillfälle att yttra sig när så kan ske utan betydande olägenhet. I vissa fall kan det dock finnas en påtaglig risk för att ett åläggande mot en allvarlig och konstaterad överträdelse avsevärt förlorar i betydelse om beslutet dröjer eller för att verkan av ett åläggande omintetgörs genom någon åtgärd från företagets sida. Någon regel om obligatorisk partskommunikation bör därför inte införas. 6.6.3 undersökning Regeringens förslag: Regeln i 49 § justeras så att ett beslut om undersökning enligt 47 eller 48 § KL får meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. En bestämmelse införs om att ett sådant beslut skall sändas endast till . När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomföras. En regel införs också om att frågor om handräckning enligt 53 § KL prövas av i . Myndigheten skall inte underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan verkställigheten sker. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i fråga om reglerna om kommunicering och handräckning. Utredningen har vidare föreslagit att ett beslut enligt 47 eller 48 § KL skall expedieras till den hos vilken undersökningen sker genom att överlämnar beslutet när undersökningen börjar. Remissinstanserna: anser att det förfarande som utredningen föreslår i ett nytt andra stycke till 49 § KL endast skall tillämpas när beslut om undersökning fattats enligt första stycket. Vidare anser hovrätten att det i stället för uttrycket expediering, vilket bör vara förbehållet den myndighet som fattat beslutet, borde anges att den hos vilken undersökningen sker skall delges beslutet genom att överlämnar beslutet när undersökningen börjar. anser att utgångspunkten bör vara att expediering skall ske och att det får prövas i det enskilda fallet om den skall hållas inne tills verket inleder undersökningen. yttrar att den föreslagna ändringen innebär att det av tingsrätten fattade beslutet möjligen kan bli en allmän offentlig handling även innan expedierat beslutet till det undersökta företaget, nämligen när beslutet överlämnats till verket. Verkets problem med att självt bestämma tidpunkten för den planerade undersökningen kommer i så fall att kvarstå när tingsrätten beviljat verkets ansökan. Verket anför vidare att, för det fall tingsrätten avslagit en ansökan, verket bör ges möjlighet att inhämta uppgifter för att t.ex. komma in med en förnyad ansökan eller att överklaga beslutet utan att det röjs att verket planerat för en undersökning. Verket anser det vara rimligt att dessa problem beaktas för att verket på ett aktivt sätt skall kunna ingripa mot framtida konkurrensbegränsningar på den svenska marknaden. tillstyrker de föreslagna ändringarna i 53 § KL. Skälen för regeringens förslag: får enligt 47 § KL efter beslut av genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om detta har överträtt förbuden i 6 eller 19 §, om 1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett, 2. företaget inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas, och 3. vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Av 48 § KL framgår att ett beslut enligt 47 § KL får avse någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om 1. vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt, 2. det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser, och 3. denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas. Enligt 49 § KL i dess nuvarande lydelse får i brådskande fall ett beslut enligt 47 eller 48 § KL meddelas utan att den som en ansökan avser fått tillfälle att yttra sig. Utredningen anför i fråga om 49 § KL att undersökningen i ett visst fall kan behöva anstå , t.ex. kan behöva komplettera utredningen i något avseende innan undersökningen påbörjas. Enligt gällande ordning kan något beslut om undersökning inte fattas under sådana förhållanden utan att den ansökan gäller fått tillfälle att yttra sig. Härigenom kan syftet med undersökningen gå förlorad, t.ex. genom att bevisning förstörs eller göms undan. Utredningen har av dessa skäl föreslagit att en justering sker så att ett beslut enligt 47 eller 48 § KL får meddelas utan att den som ansökan avser fått tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Något särskilt krav på att saken skall vara brådskande uppställs inte. Regeringen bedömer att utredningens förslag tillgodoser ett viktigt ändamål och att det bör genomföras. Regeringen anser i likhet med utredningen att begreppet brådskande i förevarande sammanhang inte framstår som lämpligt då saken, dvs. själva undersökningen, inte måste vara brådskande. Det relevanta i sammanhanget är i stället faran för att bevis förstörs eller undanhålls. Avfattningen av regeln behandlas närmare i författningskommentaren (49 §). Såvitt avser expediering av tingsrätts beslut om undersökning framgår av 63 och 64 §§ KL att en av väckt talan hos om en särskild undersökning enligt 47 eller 48 § KL handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Av 29 § sistnämnda lag följer att domstolen skall sända ett beslut enligt 47 och 48 §§ KL till parterna. Gällande ordning medför således att det aktuella företaget kan nås av beslutet om undersökning innan kan påbörja denna, vilket kan innebära risk för att syftet med undersökningen går om intet. Regeringen anser i likhet med utredningen att detta inte är tillfredsställande. Utredningen har föreslagit att en regel införs med innebörd att expediering av domstolens beslut om undersökning skall ske genom att överlämnar beslutet när undersökningen börjar. Viss kritik har riktats mot att den föreslagna regeln också innebär att andra beslut enligt 47 eller 48 § KL än sådana som meddelats med stöd av 49 § första stycket KL utan att företaget fått yttra sig skulle omfattas. Regeringen anser att kritiken inte kan lämnas obeaktad. Samma skäl kan knappast åberopas för att också dessa beslut skall överlämnas av . Regeringen föreslår en regel med innebörden att ett sådant beslut som meddelats utan att den som ansökan avser fått tillfälle att yttra sig, skall sändas endast till . När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genomföras. Regelns närmare utformning kommenteras i författningskommentaren (49 §). Utredningen anser vidare att även formerna för kronofogdemyndigheternas medverkan vid undersökning enligt 47 eller 48 § KL bör övervägas närmare. Den framhåller att det kan antas att begäran om handräckning i samband med undersökning enligt 47 eller 48 § KL kommer att ske innan undersökningen påbörjas, bl.a. för att minimera riskerna för att berörda företag i förväg får reda på den tilltänkta undersökningen. Med hänsyn till att konkurrenslagstiftningen i många fall utgör ett komplicerat rättsområde där ledning i vissa fall bl.a. skall hämtas från EG-rätten kan det enligt utredningen uppstå problem för myndigheten att tillhandahålla erforderliga personalresurser vid den bestämda tidpunkten för undersökningen. Sådana undersökningar som här avses kan också antas bli förehållandevis sällsynta varför det kan innebära problem för kronofogdemyndigheten att kontinuerligt upprätthålla en hög nivå på kunskaperna inom rättsområdet, anförs det ytterligare. Utredningen har därför föreslagit att handläggningen av frågor om handräckning vid tillämpning av KL med anledning av det sagda bör koncentreras till en enda kronofogdemyndighet, som av praktiska skäl bör vara belägen på samma ort som . Frågor om handräckning enligt 52 § KL bör därför prövas av i . Denna kronofogdemyndighet prövar också frågor som gäller handräckning enligt och EG- reglerna (lagen 1994:1845 om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler). Enligt regeringens mening talar övervägande skäl för att genomföra förslaget. Om begär handräckning av kronofogdemyndigheten skall det berörda företaget, dvs. det företag som beslutet om undersökning avser, enligt 16 kap 11 § UB som huvudregel underrättas av kronofogdemyndigheten innan verkställighet sker. får underlåta att kommunicera verkets begäran om handräckning om saken är brådskande. Regeringen anser i likhet med utredningen att begreppet brådskande i förevarande sammanhang inte framstår som lämpligt då saken, dvs. själva undersökningen, inte måste vara brådskande. Det relevanta i sammanhanget är i stället, som nämnts, faran för att bevis förstörs eller undanhålls. Övervägande skäl talar för att beslutanderätten i frågan om huruvida företaget bör underrättas om en förestående undersökning eller inte bör tillkomma som undersökande myndighet. En bestämmelse med innebörd att kronofogdemyndigheten inte skall underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan verkställighet sker bör därför införas. Motsvarande regel gäller redan vid undersökningar enligt lagen (1994:1845) om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. 6.6.4 Förfarandet vid tvist om huruvida uppgift omfattas av advokats tystnadsplikt Regeringens förslag: Regler införs i 54 § KL om förfarandet när och ett berört företag i samband med en undersökning enligt 51 § har olika uppfattningar om huruvida en skriftlig handling omfattas av en advokats tystnadsplikt eller inte. Om i en sådan situation anser att handlingen bör undersökas, skall den förseglas. Den skall därefter överlämnas skyndsamt av till . Tingsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen omfattas av advokats tystnadsplikt. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: yttrar att det bör övervägas hur utredningens förslag bör hanteras processrättsligt. anser att det av andra stycket eller tillämpningsföreskrifter bör framgå att det är som skall överlämna handlingarna till tingsrätten sedan parterna gemensamt förseglat dem. Advokatfirman yttrar att det bör framgå klart att det är parterna gemensamt som skall försegla och överlämna handlingen. Man anser inte att det är lämpligt av rättssäkerhetsskäl och de skäl som ligger till grund för legal privilege att verket överlämnar handlingen ensam. tillstyrker att det föreslagna andra stycket införs. Man anser dock att det bör klargöras att motsvarande gäller för uppgifter i icke pappersbunden form, t.ex. elektroniskt lagrade data. Skälen för regeringens förslag: Enligt 51 § KL har vid undersökning som har beslutats enligt 47 eller 48 § rätt att 1. granska bokföring och andra affärshandlingar, 2. ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar, 3. begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och 4. få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen. Enligt motiven till lagrummet har befogenheterna för utformats efter förebild av vad som gäller för EFTA:s övervakningsmyndighet och den behöriga svenska myndigheten vid tillämpningen av konkurrensreglerna i och EG-rätten. Begreppet handling i 51 § KL har samma innebörd som i 45 § KL. Härav följer (prop. 1992/93:56 s. 107) att det kan avse varje form av skriftligt material, exempelvis avtal, korrespondens, affärsböcker, prislistor m.m. Begreppet handling har enligt motiven vidare samma innebörd som i 2 kap. tryckfrihetsförordningen, dvs. begreppet omfattar också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av tekniska hjälpmedel, t.ex. en bildskärm. I samband med en undersökning enligt 51 § KL kan fråga uppkomma om huruvida en skriftlig handling är av sådan beskaffenhet att den enligt 54 § KL skall undantas från undersökningen. Enligt 54 § KL får inte åtgärder enligt 45 och 51 §§ avse en sådan skriftlig handling 1. vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde inte får höras som vittne därom, och 2. som innehas av honom eller den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. Enligt förarbetena har 54 § en viss motsvarighet i beslagsreglerna i 27 kap. 2 § (RB). Den förstnämnda paragrafen syftar till att skydda meddelanden med visst förtroligt innehåll mellan en advokat eller hans biträde och ett företag. Skyddet gäller mot ålägganden enligt 45 § och vid undersökningar enligt 51 § (prop. 1992/93:56 s. 111). En komplikation i sammanhanget är att 54 § gäller skriftlig handling medan 51 § gäller handling. Fråga uppkommer bl.a. om huruvida uppgifter i icke pappersbunden form är skyddade enligt 54 § vid undersökning. Det kan t.ex. gälla uppgifter i ett elektroniskt meddelande från en advokat till det undersökta företaget. har i betänkandet Information och den nya InformationsTeknologin - straff- och processrättsliga frågor (SOU 1992:110) bl.a. föreslagit att handlingsbegreppet i RB skall ändras så att reglerna om beslagsförbud i 27 kap. RB också omfattar data för automatisk informationsbehandling. Den i detta sammanhang viktiga frågan hur beslagsreglerna i RB i fortsättningen skall vara utformade bereds i . Mot den bakgrunden föreslår inte regeringen nu någon ändring av KL beträffande räckvidden av undantaget enligt 54 § första stycket, utan avser att i stället återkomma i frågan i samband med de mera principiella ställningstaganden som kommer att redovisas när det gäller . Någon särskild författningsreglering av vilket förfarande som skall iakttas vid oklarhet om huruvida en skriftlig handling omfattas av undantagsregeln i 54 § finns inte. Regeringen finner i likhet med att frågan nu bör regleras i KL. Regeringen har i det till Lagrådet remitterade lagförslaget föreslagit att, om och det företag åtgärden angår har olika uppfattning i frågan om huruvida den skriftliga handlingen bör undantas enligt 54 § första stycket, en lämplig ordning är att den skriftliga handlingen förseglas av parterna gemensamt om verket anser att handlingen bör undersökas. Lagrådet har pekat på praktiska problem som kravet på gemensam försegling kan medföra. Regeringen bedömer, mot bakgrund av dessa synpunkter, att kravet på gemensam försegling bör utgå. I övrigt bör bestämmelsen innehålla att den skriftliga handlingen efter förseglingen skyndsamt skall överlämnas av till som utan dröjsmål har att pröva om handlingen är av sådan beskaffenhet att den enligt 54 § skall undantas från undersökningen. 6.7 Förhållandet till annan lagstiftning Utredaren har i ett särskilt avsnitt behandlat KL:s förhållande till andra lagar och regler och bl.a. pekat på att man så långt som möjligt bör undvika att nytillkommande lagar och regler kommer i konflikt med KL. Vidare uttalar utredningen att det får förutsättas att detta redan beaktas vid beredningen av olika författningsärenden. Den anser att det är angeläget att det finns fastlagda bedömningsgrunder och effektiva rutiner för detta. Regeringen delar denna bedömning. I detta sammanhang vill regeringen närmare redogöra för två områden som utredningen pekat på nämligen KL:s förhållande till tryck- och yttrandefrihetens område samt till arbetsrätten. Dessa behandlas i det följande. 6.7.1 Förhållandet till tryck- och yttrandefriheten Regeringens bedömning: Regeringen har beslutat att tillsätta en kommitté med huvudsaklig uppgift att lägga fram förslag till lagstiftning för att slå vakt om mångfalden i svenska medier och motverka sådan ägar- och maktkoncentration inom massmedierna som kan skada ett fritt och brett meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning. Kommittén skall i det sammanhanget också behandla bl.a. frågan om konkurrenslagstiftningens tillämplighet på det aktuella området. Mot denna bakgrund finns det inte längre något behov av att tillsätta en sådan utredning som föreslagit. Utredningens bedömning: Utredningen anför att ett speciellt problem är KL:s förhållande till tryck- och yttrandefriheten. Det är inte här fråga om en lagkollision, eftersom grundlag givetvis har företräde framför KL. Det är dock delvis oklart vilka åtgärder enligt KL som är oförenliga med tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Förhållandet mellan konkurrenslagstiftningen och tryckfrihetsförordningen har övervägts i flera sammanhang, särskilt i samband med s.k. annonsvägran. Det har även i anledning av prövning av företagsförvärv ifrågasatts om det alls är möjligt och lämpligt att pröva koncentrationer på medieområdet inom KL:s ram. Dessa frågor avseende KL:s räckvidd är delvis rättstillämpningsfrågor. Hur de skall lösas enligt gällande rätt kan utredningen inte uttala någon mening om. Om frågorna hänvisas till rättstillämpningen kan de emellertid bli helt eller delvis olösta framöver. Problemen rör hela medieområdet. Den rådande rättsosäkerheten synes i hög grad otillfredsställande med hänsyn till mediefrågornas speciella betydelse och den snabba utvecklingen på området. Frågan bör därför tas upp som ett lagstiftningsärende. På grund av ämnets art anser sig därför inte utredningen kunna lägga fram något lagförslag. Den föreslår således att en särskild utredning görs om denna lagstiftningsfråga.