prop · GL0346 · 1998-01-01 00:00:00 — har i sin rapport av utsökningsbalken (RSV Rapport 1991:1) föreslagit att exekutiv försäljning på auktion och exekutiv försäljning genom underhandsförfarande skall jämställas i så stor utsträckning som möjligt. I rapporten (s. 125) har det angetts att de tillståndskrav som ställs upp i skilda förvärvslagar m.m. bör gälla på samma sätt, oberoende av i vilken form den exekutiva försäljningen äger rum. Verket har upprepat förslaget i en fördjupad anslagsframställning . Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om respittid ger ett visst utrymme för en förvärvare att kringå bestämmelserna om tillstånds- plikt. Enligt regeringens mening är detta inte tillfredsställande. Starka skäl talar därför för att respittiden bör förkortas. Det är möjligt att en förkortning av respittiden kan innebära att antalet spekulanter vid exekutiva auktioner kan minska något, särskilt som en sådan förkortning minskar möjligheterna att invänta rätt tidpunkt för försäljning. Utredningen har befarat att detta i sin tur kan påverka de bud som lämnas, vilket i förlängningen skulle få negativa konsekvenser för såväl seriösa fastighetsägare som panthavare och andra rättsägare. Enligt regeringens mening finns det emellertid inte anledning att i detta sammanhang beakta de eventuellt högre som icke seriösa spekulanter skulle vara beredda att erlägga. Det är knappast heller troligt att en förkortning av respittiden nämnvärt skulle påverka de seriösa spekulanternas intresse av att ropa in hyresfastigheter. Dessa har ju själva goda möjligheter att erhålla förvärvstillstånd och drabbas därför inte av några större olägenheter om respittiden kortas. Några beaktansvärda minskningar i köpeskillingarnas storlek bör alltså inte uppkomma. Mot denna bakgrund anser regeringen att respittiden bör förkortas. Såsom har förordat bör respittiden i fortsättningen vara . Vad gäller förslag om att samma regler bör gälla vid exekutiv försäljning under hand som vid försäljning på auktion kan erinras om att regeringen i samband med att den lade fram förslag till vissa ändringar i utsökningsbalken m.m. uttalade att det, när ytterligare erfarenheter hade vunnits av de nya reglerna, kunde bli aktuellt att se över den fråga som verket har aktualiserat (se prop. 1993/94:191 s. 23). Frågan har inte övervägts av de utredningar som ligger till grund för förevarande lagstiftningsärende. Det fordras därför ytterligare beredning innan det kan bli aktuellt att ta ställning till frågan. Regeringen tar därför inte nu ställning till vad har föreslagit. 4.8.6 Bostadsförvaltningslagen Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon ändring i bostads- förvaltningslagen. Utredningarnas förslag och bedömningar: Utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus föreslog att ingripande enligt bostads- förvaltningslagen skulle kunna ske än vad som är fallet och vid en lägre grad av missförhållande än vad som krävs. Utredningen föreslog vidare att möjligheterna att lösa in fastigheten skulle utvidgas. Slutligen föreslog utredningen att en fastighetsägare som åsidosätter sina åligganden som hyresvärd skulle kunna meddelas s.k. förvaltningsförbud. Den som ålagts förvaltnings- förbud skulle i princip vara förhindrad att vidta några åtgärder som innefattar fastighetsförvaltning (se SOU 1994:23 s. 88 - 111). bedömning överensstämmer med regeringens bedömning (se SOU 1996:148 s. 91 - 95). Remissinstanserna: De förslag som lämnades av utredningen om förvärv och förvaltning av hyreshus har fått ett blandat mottagande. Flertalat remissinstanser som har yttrat sig över hyreslagstiftnings- utredningens bedömning har instämt i denna. har emellertid ansett att det bör vara möjligt att ingripa enligt bostadsförvaltningslagen på ett tidigare stadium än vad som är fallet genom en förvaltningsanmärkning . har hävdat att det bör öppnas en möjlighet att meddela förvaltningsåläggande enligt bostadsförvaltningslagen vid en lägre grad av misskötsamhet än vad som fordras . Bakgrund: Bostadsförvaltningslagen har tillkommit för att det skall vara möjligt att i efterhand ingripa mot hyresvärdar som inte sköter fastighetsförvaltningen på ett godtagbart sätt. Beträffande lagens inne- håll, se ovan avsnitt 4.8.1. Enligt lagens förarbeten skall det vara möjligt att ingripa så snart förvaltningen av fastigheten inte uppfyller lagens minimikrav. Bristerna i förvaltningen måste dock ha gett upphov till olägenheter för de boende och dessa olägenheter måste vara av viss varaktighet och intensitet. Som regel bör det vara fråga om olägenheter som de boende samfällt har haft känning av. Brister av tillfällig karaktär eller av mindre omfattning bör därför, enligt lagens förarbeten, inte medföra ingripanden enligt lagen (se prop. 1976/77:151 s. 82 f.) Det yttersta tvångsmedlet, inlösen, kan tillgripas först sedan fastigheten har ställts under tvångsförvaltning och det därefter har konstaterats att någon tillfredsställande förvaltning inte kan uppnås. Det har ifrågasatts om lagen ger möjlighet att på ett tillräckligt tidigt stadium och på ett tillräckligt effektivt sätt ingripa mot brister i fastig- hetens förvaltning. Skälen för regeringens bedömning: Som har framgått är det regeringens uppfattning att lagstiftningen bör vara utformad så att oseriösa förvärvare i möjligaste mån hindras att över huvud taget komma in på hyresfastighetsmarknaden. För att uppnå detta måste det finnas en effektiv förvärvsprövning. I ett sådant system tjänar möjligheten till ingripanden enligt bostadsförvaltningslagen som ett komplement till förvärvslagen. Bostadsförvaltningslagen bör således inte, såsom var utgångspunkten för förslagen i betänkandet Förvalta bostäder, vara den enda spärren mot olämpliga hyresvärdar. Ett beslut om särskild förvaltning enligt bostadsförvaltningslagen är, oavsett om det sker genom förvaltningsåläggande eller tvångsförvaltning, en mycket ingripande åtgärd. Ingreppet innebär ju i båda fallen att fastighetsägarens rådighet över sin egendom inskränks. Enligt rege- ringens mening är det därför naturligt att de båda formerna av tvångs- förvaltning kommer till användning först när den bristfälliga förvalt- ningen har lett till konkreta olägenheter för hyresgästerna. Det innebär i och för sig inte att det måste vara fråga om olägenheter av kvalificerat slag; olägenheterna bör dock inte vara av obetydlig omfattning eller ha endast tillfällig karaktär. Regeringen anser därför att de nuvarande kriterierna för när förvaltningsåläggande skall kunna tillgripas är lämpligt avvägda. Inte heller finns det enligt regeringens mening anledning att ändra på vad som gäller i fråga om inlösen. Regeringen har särskilt övervägt om det bör införas en sanktion som är mindre långtgående än särskild förvaltning och som kan användas på ett tidigare stadium av misskötsamheten. Denna skulle kunna konstrueras exempelvis på det sätt som har föreslagit. Det är emellertid tveksamt om behovet av en sådan sanktionsform är så stort. Hyres- gästerna har möjlighet att tillgripa effektiva sanktioner mot hyresvärden vid brister i lägenheternas eller fastighetens skick, främst genom s.k. åtgärdsföreläggande. Som har framgått föreslår regeringen att detta skydd stärks genom en möjlighet till åtgärdsföre- läggande vid s.k. ursprunglig brist. Härtill kommer att regeringen, som har framgått, föreslår att förvärvslagens anmälningsskyldighet utvidgas. Syftet med den reformen är att förbättra förvärvsprövningens effektivitet. Det är mot denna bakgrund önskvärt med ytterligare erfarenheter av hyreslagens och förvärvslagens sanktionssystem innan man överväger en skärpning av bostadsförvaltningslagen. Regeringen anser därför att lagen inte bör ändras. 5 Ikraftträdande- och övergångsfrågor De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Vissa av ändringarna kräver övergångsbestämmelser. Detta behandlas närmare i författningskommentaren. 6 Kostnader I lagrådsremissen föreslås, såvitt gäller hyreslagen, att det skall bli möjligt att utverka åtgärdföreläggande även vid s.k. ursprunglig brist och att möjligheterna till andrahandsuthyrning skall vidgas något. Antalet ärenden vid hyresnämnd och om åtgärdsföreläggande kan därför antas öka något. torde man kunna förvänta sig att antalet tvister vid allmän domstol i anledning av att en hyresgäst vill hävda andra slag av sanktioner mot hyresvärden, t.ex. hyresnedsättning eller självhjälp, minskar i väsentligen samma utsträckning. Också lag- ändringen vad gäller andrahandsuthyrning kan möjligen leda till att antalet tillståndsärenden vid hyresnämnd ökar något under en över- gångsperiod. Detta torde dock innebära endast marginella kostnads- ökningar. Dessa kan finansieras inom berörda utgiftsområdes ramar. När det gäller förvärvslagen föreslås att anmälningsskyldigheten skall omfatta även överlåtaren. Avsikten med lagförslaget är att anmälnings- benägenheten skall förbättras. Antalet förvärvsärenden hos kommunerna kan därför antas öka. Detta kan i sin tur leda till viss mindre ökning av antalet ärenden om förvärvstillstånd vid hyresnämnderna och . En effektivare förvärvsprövning torde emellertid i gengäld medföra att antalet ärenden om ingripanden enligt bostadsförvaltnings- lagen minskar. 7 Författningskommentar 7.1 Förslaget till lag om ändring i jordabalken 12 kap. 11 § Uppkommer före hyrestidens början ringare skada på lägenheten än som anges i 10 § första stycket och är skadan inte avhjälpt när lägenheten skall tillträdas eller är lägenheten i övrigt, i annat fall än som avses i 13 §, på tillträdesdagen inte i det skick som hyresgästen har rätt att fordra, gäller följande: 1. Hyresgästen får avhjälpa bristen på hyresvärdens bekostnad, om hyresvärden underlåter att efter tillsägelse ombesörja åtgärden så snart det kan ske. Kan bristen inte avhjälpas utan dröjsmål eller underlåter hyres- värden att efter tillsägelse ombesörja åtgärden så snart det kan ske, får hyresgästen säga upp avtalet. Uppsägning får dock ske endast om bristen är av väsentlig betydelse. Sedan bristen har blivit avhjälpt av hyres- värden, får avtalet inte sägas upp. För den tid lägenheten är i bristfälligt skick har hyresgästen rätt till skälig nedsättning av hyran. Hyresgästen har rätt till ersättning för skada, om hyresvärden inte visar att bristen inte beror på hans försummelse. Om hyresavtalet avser en bostadslägenhet, får hyresvärden föreläggas att avhjälpa bristen (åtgärdsföreläggande). Åtgärdsföre- läggande meddelas av hyresnämnden efter ansökan av hyresgästen. I fråga om åtgärdsföreläggande gäller i övrigt vad som föreskrivs i 16 § andra och fjärde - sjätte styckena. Har en bostadslägenhet för fritidsändamål eller en lokal hyrts ut i befintligt skick gäller 1. för bostadslägenheten första stycket och 2. för lokalen första stycket 1 - 4, endast om lägenheten enligt den allmänna uppfattningen på orten inte är fullt brukbar för sitt ändamål och hyresgästen när han ingick avtalet inte kände till bristen eller kunde upptäcka den med vanlig uppmärksamhet. (Jfr 12 kap. 5 kap. 2, 4, 6, 9 och 10 §§ jordabalken i hyreslagskommitténs förslag samt 12 kap. 11 § jordabalken i hyreslagstiftningsutredningens förslag) Lagtexten har ändrats redaktionellt. Till paragrafens första stycke har förts samman innehållet i de tidigare första och andra styckena. För att underlätta läsningen har de sanktioner som står till hyresgästens för- fogande tagits upp i skilda punkter. Punkterna 1 - 4 motsvarar vad som har angetts i första och andra styckena. Bestämmelsen i punkten 5 är ny. Den har behandlats i avsnitt 4.6. Av den nya bestämmelsen framgår att en hyresgäst hos hyresnämnden kan utverka åtgärdsföreläggande för att få en s.k. ursprunglig brist avhjälpt. Härigenom ges hyresgästen ytterligare en möjlighet att agera mot en i detta avseende försumlig hyresvärd utöver de som följer av punkterna 1 - 4. Förutsättningarna för att hyresnämnden skall kunna meddela ett åtgärdsföreläggande är att hyresavtalet avser en bostadslägenhet. Ändringen är inte avsedd att innebära någon förändring av begreppet brist såsom det används i paragrafen i dess gällande lydelse. Åtgärdsföreläggande är således avsett att för bostadslägenheternas del kunna komma till användning i samma situationer som de övriga påföljderna, t.ex. för att åtgärda uppkomna skador eller sanitära olägenheter i lägenheten. För att hyresgästen skall vara berättigad att tillgripa någon av de i paragrafen upptagna sanktionerna mot hyres- värden krävs det att skadan eller bristen inte är avhjälpt på tillträdes- dagen. Av detta följer att hyresgästen inte kan ansöka om åtgärds- föreläggande innan tillträde har skett. I likhet med vad som gäller beträffande åtgärdsföreläggande enligt 16 § skall den nya bestämmelsen inte kunna användas för att åstadkomma en höjning av lägenhetens standard (jfr RBD 19:89). Hänvisningen till 16 § andra och fjärde - sjätte styckena medför att dessa bestämmelser om åtgärdsföreläggande vid brist som uppkommit blir tillämpliga även i fråga om åtgärdsföreläggande vid ursprunglig brist. Sålunda gäller exempelvis att ett åtgärdsföreläggande även enligt de nya reglerna kan förenas med vite och att det i ett sådant föreläggande skall bestämmas inom vilken den eller de åtgärder som avses med föreläggandet skall ha vidtagits. Andra stycket motsvarar det tidigare tredje stycket. Bestämmelsen innebär att en hyresgäst, som har hyrt en bostadslägenhet för fritids- ändamål eller en lokal i befintligt skick , inte kan göra gällande de sanktioner som anges i första stycket beträffande brister som hyresgästen kände till eller hade bort uppmärksamma när avtalet ingicks. Lagtexten har ändrats redaktionellt i enlighet med Lagrådets förslag. 12 kap. 18 i § Hyresvärden är skyldig att lämna hyresgästen uppgift om sitt namn och en adress där hyresvärden kan anträffas. Om hyresvärden är en juridisk person, skall motsvarande uppgifter lämnas även om ställföreträdare för den juridiska personen. Finns hyresvärden eller, om hyresvärden är en juridisk person, ställföreträdaren inte i landet, skall uppgift lämnas om namn och adress på en i bosatt person som är behörig att på hyresvärdens vägnar ta emot delgivning. Uppgifterna skall anges i ett skriftligt meddelande som skall anslås på väl synlig plats i huset. (Jfr förslaget till 12 kap. 18 a § jordabalken i SOU 1994:23) Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitt 4.7 I paragrafens första stycke anges vilken information som hyresvärden är skyldig att lämna om sig själv. Där anges vidare att, om hyresvärden är en juridisk person, upplysning skall lämnas om ställföreträdare för den juridiska personen. Om huset ägs av ett aktiebolag, måste uppgift således lämnas om den som är behörig att teckna bolagets firma. Kan firman tecknas endast av flera i förening, måste firman ange samtliga dessa personer. I andra stycket har tagits in en bestämmelse om vad som gäller om hyresvärden inte finns i landet. Om hyresvärden är ett aktiebolag som inte har någon i landet bosatt behörig företrädare gäller redan enligt 8 kap. 11 § femte stycket aktiebolagslagen (1975:1385) att bolagets styrelse skall bemyndiga en i bosatt person att på bolagets vägnar ta emot delgivning. Det åligger bolaget att anmäla denna person för registrering i aktiebolagsregistret (se 8 kap. 15 § aktiebolagslagen). Bestämmelsen i hyreslagen innebär att information skall lämnas om den person som har anmälts för registrering. I lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen) finns bestämmelser om utländska företag eller utomlands bosatta personer som bedriver näringsverksamhet i . Utländska företag måste bedriva sin verksamhet genom ett avdelnings- kontor med självständig förvaltning (filial). Filialen skall registreras i ett filialregister som förs av . För utomlands bosatta personer gäller att det skall finnas en i bosatt föreståndare med ansvar för den här bedrivna verksamheten. Föreståndaren skall vara utrustad med fullmakt att i företräda näringsidkaren i alla frågor som rör verksamheten. Det är naturligt att utländska hyresvärdar i den utsträckning föreståndare har utsetts enligt filiallagen lämnar hyres- gästerna upplysning om denne. I tredje stycket har angetts att informationen skall lämnas genom ett skriftligt meddelande som anslås på väl synlig plats i huset. I detta ligger också att hyresvärden är skyldig att se till att informationen kontinuerligt finns tillgänglig på detta sätt. Anslaget måste således på lämpligt sätt skyddas mot åverkan. Om förhållandena ändras, måste hyresvärden se till att hyresgästerna får kännedom om de nya uppgifterna. Detta skall ske genom ett nytt anslag. Inget hindrar att hyresvärden tillhandahåller informationen även på annat sätt. Det har inte knutits någon uttrycklig sanktion till bestämmelsen om informationsskyldighet. Som har framgått av avsnitt 4.7 torde emellertid en underlåtenhet att fullgöra informationsskyldigheten kunna få betydelse när fråga om ingripanden enligt bostadsförvaltningslagen aktualiseras. 12 kap. 28 a § Är pant eller borgen ställd till säkerhet för att ett avtal om hyra av en bostadslägenhet fullgörs, får pantsättaren eller borgensmannen säga upp sitt åtagande att upphöra att gälla vid det månadsskifte som inträffar närmast från uppsägningen, dock tidigast till en tidpunkt som infaller från det att åtagandet började att gälla. Ett villkor som inskränker pantsättarens eller borgensmannens rätt enligt denna paragraf är ogiltigt. (Jfr 12 kap. 28 § andra stycket jordabalken i hyreslagstiftningsutred- ningens förslag) Bestämmelsen, som är ny, har behandlats i avsnitt 4.2. Enligt första stycket skall det, när borgen eller pant har ställts till säkerhet för ett bostadshyresavtal, alltid vara möjligt att säga upp åtagandet. Om uppsägning har skett, upphör åtagandet att gälla som anges i stycket. Det innebär att borgensmannen inte har något ansvar för sådana förpliktelser enligt hyresavtalet som uppkommer efter den tidpunkten. Det har inte ansetts erforderligt med några särskilda föreskrifter om hur uppsägningen skall gå till. Allmänna regler om uppsägning av avtal blir därmed tillämpliga även på nu aktuella åtaganden. När uppsägning sker, har hyresförhållandet i allmänhet löpt . Hyresvärden bör då kunna bilda sig en någorlunda välgrundad uppfattning om det alltjämt behövs säkerhet i form av borgen eller pant. Hyresvärden får då ta ställning till vilka åtgärder som bör vidtas med anledning av uppsägningen. Om hyresvärden anser att det alltjämt finns ett behov av borgen eller pant till säkerhet för hyresgästens förpliktelser, bör han i första hand anmana hyresgästen att ställa ny säkerhet som kan godtas. Om hyresgästen inte vill eller kan ställa ny säkerhet, får hyresvärden överväga om det finns grund för att säga upp hyresavtalet. Att ett pant- eller borgensåtagande inte längre gäller utgör inte skäl för att säga upp hyresavtalet till upphörande. Hyresvärden kan däremot säga upp hyresavtalet att upphöra vid utgången av föreskriven uppsägningstid. Om hyresgästen vägrar godta uppsägningen, kan hyresvärden hänskjuta förlängningstvisten till hyresnämnden. En förutsättning för att hyresgästen skall kunna förlora sin hyresrätt är givetvis att det föreligger en sådan besittningsbrytande omständighet som anges i 46 §. I allmänhet torde en tvist som har sitt ursprung i att ett pant- eller borgensåtagande upphör prövas enligt punkten 2 eller punkten 10 i 46 §. Det förhållandet att ett borgensåtagande har sagts upp innebär enligt rådande praxis vanligen inte att hyresgästens besittningsskydd bryts. Har hyresgästen fullgjort sina förpliktelser enligt hyresavtalet, brukar således i allmänhet förlängning medges. Om hyresgästen har åsidosatt någon av sina förpliktelser genom att exempelvis betala hyran , kan emellertid detta förhållande, tillsammans med det förhållandet att det inte längre kommer att finnas någon säkerhet till fullgörande av förpliktelserna, medföra att hyresavtalet får upphöra. Bestämmelsen är såsom framgår av andra stycket tvingande till pantsättarens eller borgensmannens förmån. Ett villkor som inskränker pantsättarens eller borgensmannens rätt att säga upp sitt åtagande är således ogiltigt. Däremot är det möjligt att avtala om villkor som är mera förmånliga för pantsättaren eller borgensmannen än de nu aktuella. Sålunda kan det avtalas att åtagandet skall kunna sägas upp till en tidigare tidpunkt än när det har gällt eller att uppsägningstiden skall vara kortare än . Det är också möjligt att avtala om en begränsning av åtagandet till visst belopp. Ett avtal om att ett pant- eller borgensåtagande skall gälla är i normala fall inte uppsägningsbart. Också ett sådant avtal omfattas emellertid av förevarande paragraf. Bestämmelsens tvingande karaktär får till följd att ett åtagande som tidsbegränsas till än alltid kan sägas upp så att det upphör att gälla . Om det inte sägs upp, upphör det att gälla vid utgången av den avtalade tiden. Bestämmelsen är tillämplig på såväl avtal om pant som avtal om borgen. Borgen ställs i princip alltid av någon annan än hyresgästen. Pant kan däremot ställas såväl av tredje man som av hyresgästen själv. I det fall hyresgästen själv ställer pant till säkerhet för sitt hyresavtal kan behovet av en rätt till uppsägning i och för sig synas begränsat; hyres- gästen har nämligen möjlighet att komma i från sitt åtagande genom att begära villkorsändring. Pantavtal vid bostadshyresavtal torde emellertid vara sällan förekommande. På grund härav och för att inte komplicera regelsystemet har det inte föreskrivits någon särskild regel för det fall det är hyresgästen själv som ställer säkerhet. Detta får till följd att en hyresgäst som själv har ställt säkerhet, i praktiken i form av pant, har två möjligheter att komma ifrån sitt åtagande. Han kan antingen begagna rätten till uppsägning av åtagandet eller begära villkorsändring. 12 kap. 40 § En hyresgäst får hyra ut eller på annat sätt upplåta lägenheten i dess helhet i andra hand, om hyresnämnden lämnar tillstånd till det. Tillstånd skall lämnas, om 1. hyresgästen på grund av ålder, sjukdom, tillfälligt arbete på annan ort, särskilda familjeförhållanden eller därmed jämförbara förhållanden har beaktansvärda skäl för upplåtelsen, och 2. hyresvärden inte har befogad anledning att vägra samtycke. Tillstånd enligt första stycket skall begränsas till och kan förenas med villkor. (Jfr 12 kap. 9 kap. 2 § jordabalken i hyreslagskommitténs förslag) Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 4.1. För att en hyresgäst skall få tillstånd till andrahandsuthyrning har det fordrats att han inte har möjlighet att använda sin lägenhet. Ändringen i första stycket innebär att detta krav har slopats. Detta stycke har vidare ändrats redaktionellt på så sätt att där talas om att hyra ut eller på annat sätt upplåta lägenheten i stället för som upplåta lägenheten. Någon saklig ändring i vad som utgör en upplåtelse är inte avsedd. Ändringen medför att det inte längre blir nödvändigt att vid tillståndsprövningen bedöma om hyresgästen faktiskt kommer att kunna återvända till lägenheten längre fram. Tillstånd kommer att kunna ges också i vissa situationer då det beror på hyresgästens eget val att han inte själv utnyttjar lägenheten. Den betydelse detta kan ha för äldre och sjuka och för den som på prov vill bo samman med annan har utvecklats i avsnitt 4.1. I andra stycket behandlas de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att tillstånd skall ges. Det motsvarar i huvudsak den gällande lydelsen av första stycket andra meningen. Lagtexten har dock preciserats så att det nu anges i vilka slag av situationer tillstånd till andrahandsuthyrning över huvud taget kan komma i fråga. Det skall vara fråga om situationer då hyresgästen har såväl påtagliga skäl att inte använda lägenheten som skäl att behålla anknytningen till den; ålder, sjukdom, tillfälligt arbete på annan ort, särskilda familjeförhållanden eller därmed jämförbara förhållanden. Med arbete på annan ort bör jämställas studier på annan ort.