prop · GL0327 · 1998-01-01 00:00:00 — Förslaget innehåller inte någon regel om skadeståndsskyldighet för arbetstagare. Mål om tillämpning av lagen skall handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till lag om rätt till ledighet för att starta egen näringsverksamhet Härigenom föreskrivs följande. 1 § Arbetstagare har enligt denna lag rätt att vara lediga från sin anställning för att starta egen näringsverksamhet. 2 § Ett avtal som innebär att arbetstagares rättigheter enligt denna lag inskränks är ogiltigt i den delen. Genom ett kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får det dock göras avvikelser från lagen i fråga om 1. anmälan om ledighet (7 §), 2. tiden för arbetstagarens underrättelse om återgång till arbete (8 § andra stycket), och 3. den tid arbetsgivaren har rätt att skjuta upp arbetstagarens återgång till arbete (8 § tredje stycket). Genom ett kollektivavtal som kommit till på det sätt som anges i andra stycket får även den närmare tillämpningen av skyddet för anställningsförmånerna bestämmas (9 och 10 §§). Arbetsgivare som är bundna av ett kollektivavtal enligt andra eller tredje stycket får tillämpa avtalet även på arbetstagare som inte är medlemmar av den avtalsslutande organisationen men sysselsätts i arbete som avses med avtalet och inte omfattas av något annat tillämpligt kollektivavtal. 3 § Arbetstagare har rätt till hel ledighet från sitt arbete för att starta egen näringsverksamhet. Den nya verksamheten får dock inte konkurrera med den del av arbetsgivarens verksamhet där de sysselsätts. Arbetstagare har rätt till ledighet endast hos en och samma arbetsgivare. 4 § Som villkor för rätt till ledighet enligt 3 § gäller att arbetstagaren vid ledighetens början varit anställd hos arbetsgivaren antingen eller sammanlagt . Vid beräkningen av anställningstid tillämpas 3 § första stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd. 5 § En arbetsgivare får vägra ledighet om 1. bestämmelserna i 3 § eller 4 § första stycket inte är uppfyllda, eller 2. ledigheten skulle medföra väsentlig olägenhet för arbetsgivarens verksamhet. 6 § Ledighet får vägras med stöd av 5 § endast om arbetsgivaren underrättar arbetstagaren inom efter det att ledigheten anmäldes. Anmälan och beslut om ledighet 7 § Arbetstagare som vill utnyttja sin rätt till ledighet skall anmäla detta till arbetsgivaren före ledighetens början. I samband med sin anmälan skall de ange hur ledigheten är planerad att pågå. 8 § Arbetstagare får avbryta sin påbörjade ledighet och återuppta sitt arbete i samma omfattning som före ledigheten. Om arbetstagare vill utnyttja sin rätt att återuppta sitt arbete, skall de möjligt underrätta arbetsgivaren om detta. Arbetsgivare får skjuta på återgången högst efter det att de tagit emot underrättelsen. 9 § Arbetstagare får inte sägas upp eller avskedas enbart på grund av att de begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag. Sker det ändå, skall uppsägningen eller avskedandet ogiltigförklaras, om de begär det. 10 § Arbetstagare som begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag är inte skyldiga att endast av detta skäl godta 1. några andra minskade anställningsförmåner eller försämrade arbetsvillkor än sådana som är en nödvändig följd av ledigheten, eller 2. någon annan omplacering än en sådan som kan ske inom ramen för anställningsavtalet och som är en nödvändig följd av ledigheten. 11 § Arbetsgivare som bryter mot denna lag skall betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har inträffat. Om det är skäligt, kan skadeståndet minskas eller helt falla bort. 12 § Mål om tillämpningen av denna lag handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Förs talan med anledning av en uppsägning eller ett avskedande, gäller 34 och 35 §§, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 39-42 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd. I fråga om annan talan tillämpas 64-66 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet på motsvarande sätt. Denna lag träder i kraft . , , (), (), Arbetsdomstolen, (JämO), , (), , , , i (LO), (), Akademikers () Härigenom föreskrivs följande. Allmänna bestämmelser 1 § En arbetstagare har enligt denna lag rätt att vara ledig från sin anställning för att bedriva näringsverksamhet. 2 § Ett avtal som innebär att arbetstagarens rättigheter enligt denna lag inskränks är ogiltigt i den delen. Genom ett kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av en sådan central arbetstagarorganisation som avses i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet får det dock göras avvikelser från lagen i fråga om 1. anmälan om ledighet (5 §), 2. tiden för arbetstagarens underrättelse om återgång till arbete (7 § andra stycket), och 3. den tid arbetsgivaren har rätt att skjuta upp arbetstagarens återgång till arbete (7 § tredje stycket). Genom ett kollektivavtal som kommit till på det sätt som anges i andra stycket får även den närmare tillämpningen av skyddet för anställningsvillkoren bestämmas (9 §). En arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal enligt andra eller tredje stycket, får tillämpa avtalet även på en arbetstagare som inte är medlem av den avtalsslutande organisationen men sysselsätts i arbete som avses med avtalet och inte omfattas av något annat tillämpligt kollektivavtal. Rätten till ledighet 3 § En arbetstagare har rätt till hel ledighet från sitt arbete för att själv eller genom juridisk person bedriva näringsverksamhet. Arbetstagarens verksamhet får dock inte konkurrera med arbetsgivarens verksamhet. Ledigheten får inte heller innebära väsentlig olägenhet för arbetsgivarens verksamhet. En arbetstagare har rätt till ledighet endast hos en och samma arbetsgivare. Kvalifikationstid 4 § Som villkor för en arbetstagares rätt till ledighet enligt 3 § gäller att arbetstagaren vid ledighetens början varit anställd hos arbetsgivaren antingen eller sammanlagt . Vid beräkningen av anställningstid tillämpas 3 § första stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd. Anmälan och beslut om ledighet 5 § En arbetstagare som vill utnyttja sin rätt till ledighet skall anmäla detta till arbetsgivaren före ledighetens början. I samband med sin anmälan skall arbetstagaren ange hur ledigheten är planerad att pågå. 6 § Arbetsgivaren skall senast efter det att ledigheten anmäldes meddela arbetstagaren sitt beslut om ledigheten. Återgång i arbete 7 § En arbetstagare får avbryta sin påbörjade ledighet och återuppta sitt arbete i samma omfattning som före ledigheten. Om en arbetstagare vill utnyttja sin rätt att återuppta sitt arbete, skall arbetstagaren möjligt underrätta arbetsgivaren om detta. En arbetsgivare får skjuta på återgången högst efter det att arbetsgivaren tagit emot underrättelsen. Anställningsskydd 8 § En arbetstagare får inte sägas upp eller avskedas enbart på grund av att arbetstagaren begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag. Om en arbetstagare ändå sägs upp eller avskedas skall uppsägningen eller avskedandet ogiltigförklaras, om arbetstagaren begär det. 9 § En arbetstagare som begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag är inte skyldig att endast av detta skäl godta 1. några andra minskade anställningsförmåner eller försämrade arbetsvillkor än sådana som är en nödvändig följd av ledigheten, eller 2. någon annan omplacering än en sådan som kan genomföras inom ramen för anställningsavtalet och som är en nödvändig följd av ledigheten. Skadestånd 10 § En arbetsgivare som bryter mot denna lag skall betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har inträffat. Om det är skäligt, kan skadeståndet minskas eller helt falla bort. Rättegång 11 § Mål om tillämpningen av denna lag handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Förs talan med anledning av en uppsägning eller ett avskedande, gäller 34 och 35 §§, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 39 42 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd. I fråga om annan talan tillämpas 64 66 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet på motsvarande sätt. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet Enligt en lagrådsremiss (Arbetsmarknads- departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: 3 § Enligt denna paragraf har en arbetstagare rätt till hel ledighet från sitt arbete för att bedriva näringsverksamhet. Arbetstagarens verksamhet får dock inte konkurrera med arbetsgivarens verksamhet. Denna rätt till ledighet gäller endast hos en och samma arbetsgivare. I den allmänna motiveringen uttalas att det givetvis inte finns något hinder mot att arbetsgivaren beviljar arbetstagaren längre ledighet än men att det då inte blir fråga om ledighet enligt lagen. Detta uttalande synes emellertid väl kategoriskt. Arbetsgivaren kan i olika fall bevilja en arbetstagare ledighet för att bedriva näringsverksamhet trots att villkoren för sådan ledighet inte är uppfyllda enligt lagen. Utöver den situation som berörts gäller det bl.a. fall då arbetstagaren beviljas ledighet för flera perioder eller på deltid eller för att bedriva en verksamhet som i vissa avseenden konkurrerar med arbetsgivarens verksamhet. Även det fall att arbetstagaren beviljas ledighet trots att han inte har uppnått den kvalifikationstid som föreskrivs i 4 § hör hit. En överenskommelse om ledighet kan givetvis gå ut på att lagens bestämmelser skall tillämpas trots att villkoren för ledighet enligt lagen inte är uppfyllda. Huruvida en överenskommelse om ledighet skall anses ha en sådan innebörd får avgöras efter en tolkning, om parterna inte uttryckligen har reglerat denna fråga. I vart fall vid smärre avvikelser från lagens villkor om rätt till ledighet ligger det enligt Lagrådets mening nära till hands att anta att parterna har utgått från att lagens bestämmelser ändå skall tillämpas. 10 § Enligt denna paragraf skall en arbetsgivare som bryter mot lagen betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har inträffat. Skadeståndet för kränkning kallas i författningskommentaren för allmänt skadestånd, i enlighet med den terminologi som är bruklig inom arbetsrätten när det gäller skadestånd för detta särskilda slag av ideell skada. Bestämmelser om allmänt skadestånd finns i ett flertal arbetsrättsliga lagar. Den centrala bestämmelsen är 55 § medbestämmandelag. Enligt den bestämmelsen skall vid bedömande om och i vad mån skada har uppkommit för någon hänsyn tas även till dennes intresse av att lagens eller kollektivavtalets bestämmelser iakttas och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Liknande formuleringar har tidigare använts i andra lagar och finns alltjämnt i t.ex. 32 § andra stycket semesterlag. anställningsskyddslag och några andra lagar från senare tid sägs i stället att skadestånd för brott mot lagen kan avse bl.a. ersättning för den kränkning som lagbrottet innebär. Alla dessa skadeståndsbestämmelser torde innebära att varje lagbrott utgör en sådan kränkning som kan medföra skyldighet att betala skadestånd, låt vara att denna påföljd i vissa situationer kan falla bort (jfr prop. 1981/82:71 s. 82). Den formulering som använts i det remitterade förslaget, och som har förebild i andra lagar om rätt till ledighet, ger enligt Lagrådets mening upphov till tvekan om avsikten är att det vid ett brott mot lagen skall göras en prövning i det enskilda fallet huruvida lagbrottet innebär en kränkning som kan medföra skyldighet att betala skadestånd. En sådan tvekan kan uppkomma framför allt när det gäller brott mot föreskrifter av ordningskaraktär. I sådana fall kan det vara svårt att fastställa eller uppskatta någon ideell skada som kan tjäna som mått vid skadeståndsberäkningen (jfr SOU 1975:1 s. 496). När allmänt skadestånd används i t.ex. medbestämmandelagen och anställningsskyddslagen som sanktion vid förseelser av detta slag är dess främsta syfte att inskärpa vikten av att också de formella föreskrifterna iakttas. Om avsikten inte är att bestämmelsen om allmänt skadestånd i det remitterade förslaget skall ha någon annan innebörd än de nämnda bestämmelserna om allmänt skadestånd i bl.a. medbestämmandelagen och anställningsskyddslagen bör bestämmelsen, för att undanröja all tvekan om dess innebörd, ges motsvarande lydelse. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1997/98:27 Lag om rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet. 1997/98:27 Bilaga 1 1997/98:27 Bilaga 2 1997/98:27 Bilaga 3 1997/98:27 Bilaga 4 1997/98:27 Bilaga 5