prop · GL0371 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta bör vara en fråga för respektive börs att avgöra, varvid givetvis två eller flera börser kan gå samman och bilda ett gemensamt organ för hanteringen av disciplinärenden. Även minimikraven på hur ett sådant disciplinorgan (disciplinnämnd) skall vara sammansatt bör anges i lag. Detta säkerställer att nämnden får den kompetens som krävs för prövning av de ärenden som den skall hantera. Som utgångspunkt bör gälla att nämnden skall bestå av fem ledamöter och att ordföranden och vice ordföranden skall vara lagfarna domare med stor erfarenhet. Dessutom bör i nämnden finnas minst två personer som är väl insatta i förhållandena på värdepappersmarknaden. Har dessa en väldokumenterad sakkunskap om de delar av värdepappersmarknaden som börsens verksamhet ligger inom torde detta krav som regel vara uppfyllt. I övrigt bör det lämnas till respektive börs att avgöra hur nämnden skall vara sammansatt. Självfallet bör det inte finnas någonting som hindrar att en börs ställer ytterligare krav på kompetens hos nämndens ledamöter än de som avses följa direkt av lagens krav eller att nämnden kan bestå av flera personer än det angivna minimiantalet. Ledamöterna i nämnden bör utses av börsen. För att inte nämndens integritet skall kunna sättas i fråga bör detta emellertid ske på ett sätt som garanterar ledamöternas självständighet. bör därför ges inflytande över hur valet av ledamöter går till. Detta kan ske genom att inspektionen, efter vidaredelegation från regeringen, får en föreskriftsrätt som omfattar sådana frågor. Inspektionen bör bl.a. kunna föreskriva att ledamöterna skall utses av bolagsstämman eller att inspektionen skall ges tillfälle att yttra sig över eller godkänna förslag om utseende av ledamöter. Eftersom föreskriftsrätten är generell anser regeringen, till skillnad från , att det inte bör finnas några restriktioner för att meddela de föreskrifter den finner lämpliga. Genom att inspektionen på detta sätt ges inflytande över nämndens sammansättning säkerställs nämndens trovärdighet. Det finns inte något behov av att, som VPC föreslagit, gå längre och kräva att en del av ledamöterna skall utses av regeringen eller av något annat fristående organ. För att undvika risken för att disciplinnämndens ledamöter hamnar i intressekonflikter eller misstänks för att ta otillbörliga hänsyn samt för att markera nämndens självständighet i förhållande till börsen bör urvalet av tänkbara ledamöter begränsas. Regeringen anser därför, till skillnad från , att personer med nära koppling till börsen eller ett företag som äger ett kvalificerat innehav i börsen inte bör få delta i nämnden. Sålunda bör alla som är anställda av börsen eller ett företag med ett kvalificerat innehav vara uteslutna som ledamöter. Detsamma bör gälla sådan personer som mer stadigvarande utför uppdrag för börsens eller en kvalificerad ägares räkning. Till denna kategori räknas först och främst styrelseledamöter och suppleanter i styrelsen. Även börsens eller ett nu avsett ägarföretags externa revisorer bör räknas dit. Om någon mer regelbundet anlitas av börsen eller en kvalificerad ägare som expert, t.ex. i ekonomiska eller juridiska frågor, bör inte heller en sådan person kunna ingå i disciplinnämnden. Det nu sagda bör emellertid inte utesluta personer som är ledamöter i en disciplinnämnd från möjligheten att ha kvar detta uppdrag, såvida de inte diskvalificeras från att vara ledamöter i nämnden av någon annan anledning än att de ingår i den nuvarande disciplinnämnden. Något enstaka uppdrag från börsen eller ägaren bör inte heller utesluta en person från att vara ledamot i nämnden. menar i denna del att även omfånget och arten av ett enstaka uppdrag bör beaktas vid bedömningen. Enligt regeringens uppfattning bör emellertid endast sådana uppdrag som genom sin varaktighet innebär att en person har en nära anknytning till börsen i sig utesluta denne från att bli ledamot. Om någon haft ett enstaka men ovanligt omfattande uppdrag för en börs bör detta således inte automatiskt leda till att denne inte kan vara ledamot i disciplinnämnden. Det kan understrykas att det ligger i börsers eget intresse att utse personer som har gott rykte. För att minska risken för intressekonflikter föreslogs i promemorian att inte heller personer med anknytning till emittenter och medlemmar skulle kunna bli ledamöter. Regeringen instämmer i uppfattningen att ett sådant förbud går onödigt långt och att det skulle riskera att försvåra rekryteringen av lämpliga personer till disciplinnämnden. Det finns i stället skäl att överväga det alternativ som anvisats av vissa remissinstanser, nämligen att det införs generella jävsregler som hindrar uppkomsten av jävssituationer. En sådan lösning öppnar större möjlighet för börserna själva att ange vilka krav som bör ställas på ledamöterna. Lämpligheten av att en person ingår som ledamot i flera nämnder får därvid övervägas från fall till fall. Något allmänt förbud mot deltagande i flera nämnder bör således inte ställas upp. Bestämmelser om jäv finns i bl.a. 11 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223). Lagen gäller förvaltningsmyndigheters handläggning av ärenden och domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden. I praxis har förvaltningslagens jävsbestämmelser dessutom ansetts vara analogt tillämpliga beträffande disciplinnämnden hos (se NJA 1995 s. 119). Även om grunden för den handläggning som sker vid är delvis annorlunda än den som gäller för motsvarande nämnder hos börser kan det vara lämpligt att söka ledning i förvaltningslagens jävsbestämmelser. Dessa bestämmelser innebär i huvudsak följande. Den som deltar i handläggningen av ett ärende är jävig om saken angår honom själv eller någon närstående eller om ärendets utgång kan förväntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående. Detsamma gäller vid ställföreträdarskap för den som har ett sådant intresse i saken. Jäv föreligger också i vissa fall om den som deltar i handläggningen har deltagit i den slutliga handläggningen av ärendet när detta prövats av en lägre instans (tvåinstansjäv). Vidare föreligger jäv om den som deltar i handläggningen fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken. Slutligen föreligger jäv om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för personens opartiskhet i ärendet. Den som är jävig får inte delta i handläggningen. Undantag gäller vid åtgärder som inte någon annan kan vidta utan oskäligt uppskov. Om en person känner till att det föreligger jäv, skall han själv ge det till känna. Myndigheten skall besluta i jävsfrågan, om personen inte har ersatts av någon annan. Enligt huvudregeln får den som jävssituationen gäller inte delta i handläggningen av jävsfrågan. Om myndigheten inte är beslutför utan honom och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov får han dock delta i denna prövning. I de fall där frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse utgör jäv inte något hinder för en person att delta i handläggningen. De jävsregler som finns i förvaltningslagen bör i tillämpliga delar kunna användas även för de disciplinnämnder som inrättas vid börser. Detta kan ske genom en hänvisning till förvaltningslagens jävsbestämmelser. För ledamöter i en disciplinnämnd bör utgångspunkten vara att dessa själva skall anmäla när en jävssituation föreligger. Naturligtvis bör nämnden även pröva frågan om den som är föremål för granskning framför en jävsinvändning. Det saknas skäl att införa en möjlighet att överklaga ett beslut av en disciplinnämnd i en jävsfråga. Som påpekats i tidigare sammanhang är det av väsentlig vikt att ledamöterna har gott omdöme. Det får därför förutsättas att de självmant väcker frågan när det finns anledning att anta att jäv föreligger. Om en ledamot inte ger tillkänna att jäv föreligger, trots att han måste vara medveten om det, bör detta normalt leda till att han entledigas från sitt uppdrag. Vid utreds disciplinärenden inom ramen för börsens löpande verksamhet. När utredningen avslutats, avgör börschefen om ärendet skall hänskjutas till disciplinkommittén för prövning. Även utredningen av ett disciplinärende och bedömningen av om ärendet skall prövas av disciplinnämnden måste skötas på ett sätt som är ägnat att inge förtroende för börsens verksamhet. Detta kan säkerställas genom att det ställs krav på hur handläggningen skall ske. Sådana detaljregler behöver inte föras in i lag utan kan lämpligen hanteras i föreskrifter som regeringen eller, efter bemyndigande, meddelar. Härigenom kan kraven på ett rimligt och flexibelt sätt anpassas till hur verksamheten vid varje enskild börs är organiserad och till den framtida utvecklingen inom börsområdet. I de tänkta föreskrifterna kan uppställas krav som tillgodoser att utredningen av disciplinärenden sker under objektiva former. Vidare kan föreskrivas hur och av vem disciplinärenden kan aktualiseras hos disciplinnämnden. En möjlighet kan vara att ge emittenter eller börsmedlemmar rätt att påkalla nämndens prövning av ett ärende. I föreskrifterna kan också ställas krav på att disciplinnämnden när det finns skäl till det begär komplettering av utredningen eller inhämtar upplysningar från exempelvis . Också andra frågor rörande handläggningen av disciplinärenden, än de som nämnts som exempel, bör kunna tas med i föreskrifterna. Det kan tänkas att börsernas egen reglering av hur disciplinärenden skall hanteras uppfyller de krav som inspektionen anser bör gälla. I sådana fall torde det vara överflödigt att inspektionen utfärdar föreskrifter. Föreskriftsrätten bör därför utformas som en möjlighet, men ingen skyldighet, för inspektionen att meddela föreskrifter. Även behandlingen av börsmedlemmarna har av väsentligen samma skäl som för emittenter betydelse för förtroendet för en börs. vid handlägger emellertid enbart disciplinärenden som rör emittentkretsen. Ärenden som rör börsmedlemmar handläggs i stället av börsstyrelsen. Visserligen följer av LBC i dess nuvarande lydelse att börsmedlemmar måste stå under tillsyn av eller, vad gäller utländska företag, motsvarande myndighet i företagets hemland. Om en medlem bryter mot börsens regler, torde detta därför normalt rapporteras till som kan vidta åtgärder mot medlemmen. Även i sådana fall är det emellertid börsen som beslutar om ärendet skall rapporteras till inspektionen eller inte. Det finns därför skäl att låta börsens disciplinfunktion omfatta även överträdelser som börsmedlemmar gör sig skyldiga till i denna egenskap. I de nämnda föreskrifterna finns möjlighet att ålägga disciplinnämnden att inhämta upplysningar från , innan ett ärende som avser en börsmedlem som står under inspektionens tillsyn avgörs. Nämnden får på så vis en möjlighet att väga in uppgifter som inspektionen har tillgång till i sin bedömning av ärendet. Detta kan också minska risken för motstridiga bedömningar i de fall där det kan bli aktuellt med ingripanden från både nämnden och inspektionen. Som exempel kan nämnas att disciplinnämnden överväger uteslutning av en börsmedlem som har att ta ställning till om medlemmen skall få behålla sitt tillstånd att bedriva värdepappersrörelse. Det kan i detta sammanhang dessutom pekas på att inspektionen ges möjlighet att i vissa fall lämna sekretessbelagda uppgifter till en börs, om uppgifterna behövs för att börsen skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt LBC eller annan lagstiftning (se avsnitt 7). I disciplinnämndens funktion skall inte ingå att överpröva beslut som fattas av börsens styrelse, organ under denna eller anställd. Nämndens verksamhet bör därför endast avse prövning av rena disciplinärenden, dvs. ärenden där en emittent eller en börsmedlem uppsåtligen eller av oaktsamhet överträtt författningsbestämmelser eller börsens eget regelverk. Ärenden av t.ex. administrativ karaktär som berör en emittent eller börsmedlem bör således även i fortsättningen ligga utanför börsens disciplinhantering. En allmän utgångspunkt vid prövningen av om det är fråga om ett disciplinärende eller ett administrativt ärende bör vara orsaken till att ärendet aktualiserats. Uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av börsens egna regler bör i allmänhet ses som ett disciplinärende. Det bör dock inte vara ett ovillkorligt krav att varje sådan förseelse skall behöva underställas nämnden. Mindre förseelser bör liksom kunna lösas under hand genom kontakter mellan börsen och den som överträtt föreskriften utan att nämnden skall behöva kopplas in. Om förseelsen inte framstår som helt obetydlig, bör ärendet emellertid aktualiseras hos nämnden. En annan omständighet som bör tillmätas betydelse vid bedömningen är om någon bestämd grupp eller marknaden som helhet kan antas ha lidit skada av att bestämmelsen inte iakttagits. Bristande eller felaktig information till marknaden om något förhållande som är ägnat att i inte endast obetydlig omfattning påverka kursen på ett finansiellt instrument kan anföras som exempel på när skada som regel får anses föreligga. Till gruppen administrativa beslut, som alltså inte skall prövas av disciplinnämnden, kan räknas alla beslut som meddelas till följd av ansökningsförfaranden. Hit hör också beslut om avregistrering av finansiella instrument på grund av bristande marknadsförhållanden eller för att en emittent hamnat på obestånd. I samtliga nu nämnda fall är det inte fråga om en sanktion typiskt sett utan beslutet grundas på att det finansiella instrumentet, emittenten eller medlemmen inte längre uppfyller villkoren för anslutning till en börs. De påtryckningmedel en börs kan använda i administrativa ärenden bör inte leda till att ärendet betraktas som ett disciplinärende. En börs bör exempelvis vara oförhindrad att förelägga någon vid påföljd av avregistrering att inkomma med uppgifter om ägarspridning av bolagets aktier eller uppgift om storleken av eget kapital för att kunna bedöma bolagets ekonomiska ställning utan att disciplinnämnden skall behöva kopplas in. Av rättssäkerhetsskäl bör det så långt som möjligt i förväg klargöras om ett ärende har karaktären av ett disciplinärende eller av ett administrativt ärende. Med hänsyn till att börsverksamhet kan organiseras och bedrivas på så olika sätt är det emellertid varken lämpligt eller möjligt att exakt definiera dessa begrepp i lagtexten. Det bör i stället ankomma på varje börs att i sina regler och avtal med emittenter och medlemmar ange under vilken kategori olika typer av ärenden skall hänföras. Med anledning av vad PMI anfört kan nämnas att innehållet i avtalen och reglerna därigenom får en avgörande betydelse för frågan om ansvarsfördelningen mellan börsstyrelsen och disciplinnämnden. Tillsammans med föreskrifter om disciplinnämnd klargörs på så sätt även de befogenheter börsstyrelsen har när det gäller befattningen med disciplinärenden. Det bör givetvis, som framfört, ingå i den prövning en disciplinnämnd gör att bedöma om det är fråga om ett disciplinärt ärende eller inte. Det är emellertid styrelsen för respektive börs, eller vissa fall , som avgör vilka ärenden som skall föras till nämnden. Börsen själv har således stort inflytande över hur gränsen skall dras mellan disciplinärenden och övriga ärenden. Det skulle skapa en onödig administration att, som förbundet synes vara inne på, kräva att alla ärenden, oavsett till vilken kategori de hör, skall föras till om ärendet har disciplinär karaktär. bör emellertid i sin tillsynsverksamhet över börser bevaka att utredningsvärda fall kommer under nämndens prövning. Kravet på en disciplinnämnd bygger på antagandet att en börs normalt bör ha en sådan funktion inom sin organisation. Det kan emellertid förekomma att verksamheten är sådan att det inte finns något egentligt behov av en särskild disciplinnämnd. Så kan vara fallet om börsens huvudsakliga funktion består i att tillhandahålla marknaden information om de avslut som sker vid handel med vissa finansiella instrument. I sådana fall bör det finnas ett utrymme för att kunna medge dispens från kravet på en disciplinnämnd. Detta bör emellertid ske endast i undantagsfall och bör därför uttryckas på så sätt att inspektionen får efterge kravet, om det finns särskilda skäl. Till skillnad från vad som föreslagits för börser ser regeringen inte några starka skäl för att införa ett krav på . Det avgörande vid clearingverksamhet är att deltagarna fullgör sina förpliktelser, dvs. erlägger likvid eller fullgör leverans av finansiella instrument, samt att tillräckliga säkerheter ställs för de åtaganden som görs. Detta kan lösas på annat sätt än genom en disciplinnämnd. Det finns därför inte, som VPC föreslagit, anledning att kräva en sådan nämnd även hos clearingorganisationer. Enligt LBC kan auktorisation även sökas som auktoriserad marknadsplats. Bestämmelserna om denna särskilda auktorisationsform har införts för att skapa flexibilitet när det gäller de närmare formerna för verksamhetens bedrivande (prop. 1991/92:113 s. 108). En auktoriserad marknadsplats skall kunna drivas under något enklare former än en börs. Främst med hänsyn härtill bör det inte i lagstiftningen ställas krav på att även auktoriserade marknadsplatser skall ha en särskild disciplinfunktion inom sin organisation. anser att en disciplinnämnd även skulle kunna vara betydelsefull på obligationsmarknaden, t.ex. som skiljenämnd i tvister mellan placerare och emittenter. Även om denna åsikt kan ha skäl för sig finns det enligt regeringens uppfattning inte anledning att i detta sammanhang överväga denna fråga. Regeringen ser inte, till skillnad från VPC, någon intressekonflikt i att disciplinnämndens verksamhet finansieras direkt av börsen. I praktiken innebär en sådan ordning att verksamheten indirekt kommer att finansieras av medlemmar och emittenter genom de avgifter dessa betalar. Ett system där marknadens aktörer direkt finansierar nämndens verksamhet skulle bli komplicerat och kostnadskrävande, eftersom det bl.a. skulle krävas en fullständig kontroll av vilka som varit verksamma på börserna (jfr SOU 1989:72, del 2, s. 131). Särskilda regler för företag med ett kvalificerat innehav i börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer I de fall då en börs är dotterföretag till ett annat företag kan det uppstå särskilda problem från integritetssynpunkt. ett aktiebolag kan ifrågasättas om det inte borde finnas ett förbud för börsen att inregistrera eller notera bolagets aktier eller andra finansiella instrument som det emitterat. En sådan drastisk åtgärd skulle emellertid med det begränsade urval av börser som finns i innebära att moderföretaget tvingades inregistrera eller notera sina aktier eller andra finansiella instrument vid en utländsk börs. Särskilda problem skulle uppkomma om ett aktiebolags aktier är föremål för handel vid en svensk börs, innan ett moder dotterföretagsförhållande uppstår mellan bolaget och börsen. En sådana situation kan bli en realitet om Fondbörsen blir ett dotterbolag till . Om moderföretaget i de nu avsedda situationerna tvingas bort från den svenska börsen skulle detta innebära olägenheter för aktieägarna. Därtill kommer att en sådan åtgärd kan tyckas gå stick i stäv med allmänna strävanden att attrahera finansiell verksamhet till . nämnda omständigheter talar för att ett moderföretags aktier eller andra finansiella instrument bör få handlas vid en börs som drivs av ett dotterföretag. De bestämmelser om disciplinhanteringen som här föreslagits skall vara en garanti för att börsens disciplinnämnd agerar med självständighet även gentemot ett moderföretag. Det behöver därför inte befaras att nämnden särbehandlar ett moderföretag eller andra företag med ett kvalificerat innehav i en börs i förhållande till andra emittenter och medlemmar. Det bör emellertid säkerställas att större ägares eventuella överträdelser av börsreglerna verkligen kommer under nämndens prövning. Detta kan ske genom att ges en uttrycklig rätt att initiera sådana ärenden och att disciplinnämnden har en skyldighet att pröva dessa. menar att även kunder och investerare, utöver , bör ges rätt att initiera ärenden hos en disciplinnämnd. Det kan först konstateras att rätt att initiera ärenden endast kommer att omfatta ett mindre antal företag. Initiativrätten är motiverad av de särskilda risker för intressekonflikter som finns när ärendet gäller företag som är kvalificerade ägare i en börs. Enligt regeringens uppfattning skulle det bära för långt att ge även andra än inspektionen en laglig rätt att initiera ärenden. Den som anser att ett ärende bör komma under nämndens prövning kan i stället göra börsen eller uppmärksam på de omständigheter som denne anser motivera ett disciplinärt ingripande. Det är därefter börsens eller sak att avgöra om ett ärende bör initieras hos nämnden eller inte. Om en börs anser att det bör finnas utvidgade möjligheter att initiera ärenden hos disciplinnämnden, kan den dessutom införa bestämmelser om detta i sitt eget regelverk. Initiativrätten kan också utvidgas genom att meddelar föreskrifter om detta. För att skall kunna ta ställning till om ett ärende skall föras till disciplinnämnden eller inte bör inspektionen ha tillgång till ett bra beslutsunderlag. följer av inspektionens föreskrifter och villkoren i inregistrerings- och noteringsavtalen vid att de emittenter som har sina fondpapper inregistrerade eller noterade där skall lämna information till Fondbörsen om bl.a. förhållanden som har betydelse för kursen på fondpapperen. För företag som äger ett kvalificerat innehav i börser bör väsentlig information som rör företagens förhållanden även lämnas till . Det skulle naturligtvis kunna övervägas att ålägga sådana ägare att lämna informationen direkt till inspektionen. Det är emellertid inte givet att kvalificerade ägare i börser står under tillsyn av inspektionen. Eftersom nu avsedd information redan enligt nuvarande regler skall lämnas till börsen är det därför enligt regeringens uppfattning mer naturligt att det införs ett krav i LBC på att börsen skall vidarebefordra informationen till , om den rör ett företag som äger ett kvalificerat innehav i börsen. Rollfördelningen mellan och börserna blir dessutom tydligare med en sådan ordning. Det nu sagda fråntar givetvis inte börsen från skyldigheten att vidta åtgärder mot en kvalificerad ägare, om det finns skäl för det. Om företaget bryter mot villkoren i exempelvis inregistreringskontraktet åligger det således börsen att ta upp en diskussion med företaget om detta och, såvida det inte handlar om en överträdelse av ringa karaktär, se till att ärendet hamnar hos . Det bör också införas en möjlighet för att begära information direkt från ett företag som har ett kvalificerat innehav i en börs. En rätt för att begära upplysningar från ett företag med ett kvalificerat innehav i en börs gör det möjligt för inspektionen att bl.a. stickprovsvis kontrollera om företaget har fullgjort sin skyldighet att lämna information om förhållanden som kan påverka kursen på dess fondpapper. Dessutom blir det enklare för inspektionen att begära kompletterande upplysningar från företaget, om den information som börsen lämnat vidare till inspektionen ger anledning till det. I detta sammanhang bör även bestämmelsen i 10 kap. 4 § LBC beaktas. Bestämmelsen ger rätt att besluta att handeln med ett visst finansiellt instrument skall stoppas om börsen, trots att sådan skyldighet föreligger, inte beslutat om handelsstopp. Den information inspektionen får från en börs och som rör en ägare med ett kvalificerat innehav i börsen ger inspektionen bättre möjligheter att besluta om handelsstopp, om informationen ger anledning till det. 7 Marknadsövervakning och sekretess Regeringens förslag: Regeringen eller, efter vidaredelegation, ges rätt att meddela närmare föreskrifter om hur marknadsövervakningen vid en börs eller en auktoriserad marknadsplats skall bedrivas. Motsvarande föreskriftsrätt införs för marknadsövervakning vid handel som organiseras av ett värdepappersinstitut.