prop · GL03151D1 · 1998-01-01 00:00:00 — Re- geringen föreslår därför att motsvarande regel i princip överförs oförändrad till det reformerade ålderspensionssystemet. Eftersom premiepensionen, om den är uttryckt i fondandelar, i kronor mätt kan variera från månad till månad, kan emellertid inte ett exakt belopp anges för när, vid beräkningen av de sammanlagda förmånernas värde, undantag från månatliga utbetalningar får göras. Det blir därför nödvändigt att vid beräkningen av de sammanlagda förmånernas värde avrunda premiepen- sionen för sig och . Det beräknade beloppet föreslås avse de sammanlagda ålderspensionerna. När pension skall betalas ut måste således och samordna sina uppgifter om respektive pensions storlek. Som antytts ovan kan såväl intjänad pensionsrätt inom fördelnings- och premiereservsystemet som rätten till garantipension vara begränsad och få till följd att pensionen, även om den betalas ut , blir mycket låg. Enligt de antagna riktlinjerna skulle ålderspensionen av administrativa skäl kunna betalas ut med ett engångsbelopp om den inkomstgrundade pensionen tillsammans med garantipensionen understeg ett visst fastställt belopp. I 15 kap. 3 § AFL i dess lydelse före fanns en bestäm- melse av innebörd att efter överenskommelse med en pensionsberättigad, som inte var bosatt i , kunde byta ut tilläggspensionen mot ett engångsbelopp som motsvarade av pensionens kapitalvärde. Denna bestämmelse upphävdes emellertid med hänvisning till att den ansågs strida mot den av ratificerade ILO- konventionen nr 128 (se nedan). Någon regel som medger att periodiska utbetalningar av pension ersätts med en engångsutbetalning finns således inte i det nuvarande systemet. I den ovan nämnda promemorian lämnade med hänvisning till bl.a. de förslag som lämnades om att utbetalning av låga pensionsbelopp skall kunna ske till utomlands bosatta inte något förslag om att pension skall få betalas ut med ett en- gångsbelopp. Under den fortsatta beredningen av pensionsreformen har frågan om engångsutbetalningar av inkomstrelaterad ålderspension i det reforme- rade systemet ytterligare övervägts. Därvid har framkommit att möjlig- heten till engångsutbetalningar av flera skäl sannolikt måste bli relativt begränsad. ratificerade nr 128 om invaliditets-, ålders- och efterlevandeförmåner. Enligt artikel 17 i denna konvention skall åldersförmåner utgöras av periodiska utbetalningar. En strikt tolkning av denna bestämmelse skulle innebära att en ordning med engångsutbetalningar av pension skulle stå i strid med konventionen. Syftet med bestämmelsen torde vara att förhindra att belopp som är av- sedda att användas för en persons löpande försörjning förlorar denna funktion om de betalas ut på en gång. Utbetalningar av mycket små månatliga belopp torde emellertid utgöra ett mycket marginellt bidrag till en persons löpande försörjning. Om möjligheten till engångsutbetalningar begränsas till situationer där den månadsvisa pensionen skulle varit mycket liten, kan den redovisade bestämmelsen i konventionen inte anses utgöra ett hinder mot utbetalning av pension på detta sätt. Vid utbetalning av inkomstgrundad pension i det reformerade pen- sionssystemet med ett engångsbelopp föreligger det inte några svårig- heter att utifrån den registrerade pensionsbehållningen bedöma vilket belopp det är som skall betalas ut. Vid utformningen av en regel om en- gångsutbetalning av inkomstgrundad ålderspension i det reformerade pensionssystemet måste emellertid också beaktas förutsättningarna för att på samma sätt kunna betala ut garantipension, eftersom hela den pension som den enskilde är berättigad till rimligen bör betalas ut på samma sätt. Som nämnts ovan kan en pensionsberättigad till följd av en kort försäkringstid i före pensioneringen vara berättigad till endast en begränsad garantipension. Om garantipensionen skulle betalas ut med ett engångsbelopp, skulle krävas att det fastställs en särskild metod för omvandling av årlig garantipension till ett engångsbelopp. Situationen kan också vara den att den pensionsberättigade bor i ett annat land då pensionsutbetalningen blir aktuell. I vissa fall kan detta innebära att garantipension inte betalas ut, eftersom en förutsättning för en sådan utbetalning, enligt vårt förslag i proposition 1997/98:152 Garantipension, m.m., som huvudregel kommer att vara att den pensionsberättigade är bosatt i . Om den pensionsberättigade senare skulle flytta till skulle emellertid utbetalning av garantipension kunna bli aktuell. Om engångsutbetalning av inkomstrelaterad pension redan skett under tid då den pensionsberättigade fortfarande bodde utomlands, skulle det krävas särskilda regler för hur garantipensionen i detta läge skulle beräknas. Vidare skulle det krävas att uppgifter om engångsutbetalningen var tillgängliga i olika register. En ordning där garantipension kan betalas ut som ett engångsbelopp skulle också kunna sägas strida mot syftet med garantipensionssystemet. Det belopp som utges som garantipension är dessutom i de flesta fall så stort, mätt i kronor, att det inte kan bli aktuellt med en engångsutbetalning. Med hänsyn till det anförda skulle en möjlighet till engångsutbetal- ningar i det reformerade systemet sannolikt förutsätta att den pensions- berättigade varken är eller kan bli berättigad till garantipension. Ytterligare ett faktum som bör vägas in i bedömningen är att pensions- rätt i det reformerade systemet kommer att kunna tjänas in även under tid då den pensionsberättigade uppbär ålderspension. Bedömningen av om engångsutbetalning skall ske skulle rimligen få göras då den pensionsberättigade ansöker om pension. Det skulle således kunna inträffa att den pensionsberättigade, efter det att han eller hon tagit ut pension och fått denna utbetald i form av ett engångsbelopp, fortsätter att arbeta och tjäna in ytterligare pensionsrätt. En sådan situation är, även om den i och för sig skulle kunna hanteras, inte önskvärd. Slutligen skulle särskilt få beaktas det förhållandet att pensionsberättigade i mellangenerationen uppbär pension som härrör från både det nuvarande och det reformerade systemet. För att av bl.a. administrativa skäl så långt som möjligt åstadkomma enhetliga regler för utbetalning av pension bör de reformerade reglerna i detta avseende gälla även för pensionsberättigade som tillhör mellangenerationen. Eftersom viss del av pensionen hos dessa pensionsberättigade utgörs av ATP-pension, skulle det för att pension skulle kunna betalas ut engångsvis behöva utformas regler för hur ATP-pensionen skall kapitaliseras. Med beaktande av vad som ovan anförts torde den administrativa nyt- tan av engångsutbetalningar inte överväga de nackdelar en sådan regel kan medföra. Regeringen förslår därför att en bestämmelse om utbetal- ning av inkomstgrundad pension med ett engångsbelopp inte införs i det reformerade systemet. 25.3 Samordning med arbetsskadelivränta m.m. Regeringens förslag: Den särskilda garantin i 4 kap. 4 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring samt i 10 § lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd avskaffas. Rätt till livränta av detta slag upphör fr.o.m. den månad då livräntetagaren fyller . Regeländ- ringen träder i kraft men skall inte omfatta perso- ner som är födda eller tidigare. Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: i (LO) motsätter sig borttagandet av 65 %-garantin i lagen (1976:380) om arbetsskade- försäkring och lagen (1972:265) om statligt personskadeskydd. LO anser att föreslagna förändring strider mot (nr 121). hävdar att avskaffandet av garantiregeln inte kan anses stå i strid med . påtalar att det inte är tillfredsställande om , som angetts i departementsprome- , anser att krav endast huvudsakligen uppfylls genom rätten till garantipension . anför vidare, med hänvisning till remissyttrande, att avskaffandet av 65 %-regeln inte torde strida mot minimikrav och att borttagandet av regeln torde avse annat riskfall än det som nämnts i Ds 1995:41. Skälen för regeringens förslag: Det förhållandet att en person tar ut ålderspension inverkar enligt gällande regler på rätten till socialförsäk- ringsersättningar av skilda slag. I vissa fall innebär reglerna att rätten till en viss ersättning helt upphör eller begränsas då den pensionsberättigade fyller . I andra fall kan pensioneringen påverka rätten till ersättning genom att särskilda regler för samordning av förmånerna blir tilläp- liga. Detta gäller i vissa fall rätten till livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) och enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP). Särskilda regler för samordning av pension och livränta gäller också för den som uppbär livränta enligt någon av de författningar som föregick LAF. Detta redovisas i följande avsnitt. Livränta enligt LAF och LSP utges enligt gällande huvudregler längst till den månad då den pensionsberättigade fyller . Livränta kan emellertid utges även efter denna tidpunkt i den mån ålderspensionen från folk- och tilläggspensioneringen inte uppgår till av liv- räntans bruttobelopp. Livräntan betalas då ut med ett belopp som mot- svarar skillnaden mellan ålderspensionen och av livräntans brutto- belopp. Förtida eller uppskjutet uttag av ålderspension innebär att liv- räntan skall betalas ut med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan livräntan och den ålderspension som skulle ha betalats ut om hel ålders- pension hade tagits ut fr.o.m. . Frågan om en samordning mellan livränta enligt de nu redovisade be- stämmelserna och pension från det reformerade pensionssystemet berördes inte av Pensionsarbetsgruppen eller i princippropositionen. Under det fortsatta beredningsarbetet har dessa frågor emellertid varit föremål för närmare överväganden. Därvid har beträffande samordningen mellan pension och livränta enligt LAF och LSP ifrågasatts om den särskilda garanti som det innebär att livränta alltid skall utges i den mån ålderspensionen inte uppgår till av livräntebeloppet skall tillämpas även inom ramen för det reformerade ålderspensionssystemet. Det förefaller, med ett livsinkomstbaserat pensionssystem, främmande att vid samordningen av utbetalningarna tillämpa en förmånsbaserad bestämmelse innebärande att den pensionsberättigade alltid är garanterad ett visst belopp. Vidare skulle det förhållandet att livräntan är pensionsgrundande till sitt bruttobelopp innebära bl.a. administrativa olägenheter i och med att pensionsrätt i det reformerade ålderspensionssystemet kan tjänas in även efter . Vid bedömningen av om 65 %-garantin skall tillämpas även i det re- formerade ålderspensionssystemet har också övervägts huruvida ett av- skaffande av regeln skulle strida mot (nr 121) an- gående förmåner vid yrkesskada. Artikel 9 punkten 3 i denna konvention föreskriver nämligen att förmånerna vid yrkesskada skall utges så länge följderna av det inträffade riskfallet består . Bestämmelsen beaktades i förarbetena till lagen om arbetsskadeförsäkring och utgjorde grund för den nu diskuterade 65 %-garantin. Bestämmelsen i konventionen ansågs i förarbetena till lagen om arbetsskadeförsäkring innebära att yrkesskadeförmånen inte bör kunna upphöra vid den allmänna pensionsåldern om den inte ersätts av annan livsvarig förmån. Avgörande torde således vara om de ålders- pensionsförmåner som ersätter livränteutbetalningen uppfyller de mini- mikrav som konventionen uppställer. I Ds 1995:41 angavs att detta, med hänsyn till de fastlagda nivåerna för garantipensionssystemet, nästan all- tid torde vara fallet. I departementspromemorian uttalades vidare att det emellertid kan förekomma personer som t.ex. har tjänat in rätt till endast en låg inkomstgrundad pension och har flyttat till så sent att de endast har rätt till reducerad garantipension. Dessa riskerar om garantiregeln i LAF tas bort att bli berättigade till en ålderspension som understiger konventionens minimiregler. Detsamma gäller för utländska medborgare i land utanför EU/EES-området som arbetat i och därvid skadat sig och fått rätt till arbetsskadelivränta, varefter de flyttat tillbaka till sitt hemland men som endast tjänat in rätt till låg inkomstgrundad ålderspension. Garantipension skall då inte betalas ut eftersom personen inte är bosatt i . Om en garantiregel skall införas även vid samordningen med pension från det reformerade ålderspensionssystemet måste avgöras hur en sådan skall konstrueras. Vidare måste övervägas huruvida livräntan skall vara pensionsgrundande fullt ut även efter . I det nuvarande ålderspensionssystemet kan pensionsrätt inte tjänas in efter . Det förefaller knappast rimligt att om nu livränta på grund av 65 %-garantin skall kunna utges även efter livräntan då skall vara pensionsgrundande. En beräkning av livränta enligt en garantiregel motsvarande den i 4 kap. 4 § LAF skulle vidare innebära att det fr.o.m. 65-årsmånaden oavsett om livräntetagaren då rent faktiskt tar ut pen- sion eller inte måste räknas fram en ålderspension som skall jämföras med livräntebeloppet. Livränta bör nämligen, enligt vad som föreslås nedan, på samma sätt som utges ograverad till den månad då liv- räntetagaren fyller och således inte påverkas av ett tidigt uttag av pension. Beräkningarna skulle därefter få göras och utfallet från garantiregeln i LAF skulle t.ex. på grund av nyintjänad pensionsrätt efter fortsatt förvärvsarbete eller ändrat civilstånd komma att bli olika , vilket för mellangenerationen skulle påverka kompensatio- nen för folkpensionsdelen i den kvotdel som härrör från ATP-systemet (se härom i avsnitt 28). I Ds 1995:41 angavs att krav huvudsakligen kom- mer att vara uppfyllda genom de fastlagda nivåerna för rätten till garanti- pension. Vid detta ställningstagande torde motsvarande tolkning av ILO- konventionen nr 121 gjorts, som gjordes vid tillkomsten av LAF. Den aktuella konventionsbestämmelsen kan emellertid, som RFV anför i sitt remissvar, ges en annan tolkning än den som kom till uttryck i förarbe- tena till LAF. Mot bakgrund av att försäkringsersättningens karaktär då yrkesskadeförsäkringen ersattes med arbetsskadeförsäkringen kom att ändras på så sätt att livränta enligt LAF endast avser att täcka inkomstförlust, inte lyte och men eller annan olägenhet m.m., kan nämligen det i konventionen använda uttrycket så länge följderna av riskfallet består tolkas som att det enbart bör avse ersättning för bortfallet av förvärvsinkomster, dvs. När denna situation inte längre föreligger, dvs. när någon som genom arbetskadelivränta fullt ut kompenserats för ett inkomstbortfall uppnår pensionsålder, är riskfallet inte längre förlusten av förvärvsinkomst på grund av arbetsskada, utan i stället åldern. Försäkringen övergår alltså i och med pensionsålderns inträde till att täcka en annan risksituation, åldern, med annorlunda kvalifikationsregler. En viss parallell kan dras med nr 128 om invaliditet-, ålderdoms- och efterlevandepensioner. I denna konvention finns en motsvarande regel beträffande invaliditetsförmåner i artikel 12, enligt vilken förmånen skall utges under hela den tid riskfallet omfattar eller till dess rätt till förmånen vid ålderdom inträder . Med den nu redovisade tolkningen, som till synes även ILO-kommit- tén instämmer i, anser regeringen att förslaget att avskaffa garantiregeln inte står i strid med nr 121. När personen når pen- sionsålder utges förmån i form av ålderspension. Det skall också noteras att livräntan är pensionsgrundande inkomst. Med hänsyn härtill och till de skäl som såväl praktiskt som principiellt talar emot en garantiregel i LAF vid samordningen mellan livränta och ålderspension enligt det reformerade pensionssystemet, förordas här att utbetalning av livränta enligt 4 kap. 4 § LAF och 10 § LSP alltid skall upphöra helt . Denna tidpunkt kan vara antingen uppnående av eller den tidpunkt då livräntetagaren börjar uppbära ålderspension om det sker . För att ett förtida eller uppskjutet uttag inte skall påverka tillämp- ningen av garantiregeln i 4 kap. 4 § LAF gäller att livränta enligt garantiregeln skall utges som om pension hade börjat uppbäras . I fall då pension har börjat uppbäras , dvs. innan garantiregeln är tillämplig sker ingen samordning. Någon grund för att inte utge livräntan ograverad finns inte. Regeringen föreslår därför att livränta, även vid samordning med pen- sion från det reformerade systemet, skall utges ograverad fram till den månad då livräntetagaren fyller och att den således inte skall påver- kas av att livräntetagaren väljer att helt eller delvis ta ut ålderspension . Sammanfattningsvis föreslår vi således att livränta enligt 4 kap. 4 § LAF och 10 § LSP skall utges längst t.o.m. månaden före den månad under vilken den pensionsberättigade fyller . Reglerna om rätt till livränta även för tid efter i den mån ålderspensionen inte uppgår till av livräntebeloppet (4 kap. 4 § andra fjärde styckena LAF) bör upphävas fr.o.m . Ändringarna bör emeller- tid gälla endast de åldersgrupper som berörs av det reformerade pen- sionssystemet. I de föreslagna övergångsreglerna till den nu aktuella ändringen bör därför anges att ändringen inte gäller för pensionsberättigade som är födda eller tidigare. 25.4 Samordning med yrkesskadelivräntor Regeringens förslag: Ålderspension i form av inkomstpension, tilläggspension och garantipension för pensionsberättigad som jämte pensionen även uppbär yrkesskadelivränta i form av egenlivränta eller motsvarande ersättningar enligt äldre lagstiftning, skall minskas med ett belopp som motsvarar tre fjärdedelar av varje yrkesskadelivränta som överstiger en sjättedels basbelopp. Minskningen skall i första hand göras på garantipensionen och därefter på tilläggspensionen. Minskningen får dock inte leda till att sammanlagd ålderspension och premiepension till efterlevande kommer att understiga, för den som är ogift, av prisbasbeloppet och, för den som är gift, av prisbasbeloppet . Promemoriornas förslag: I Ds 1995:41 lämnades inget utformat förslag till hur samordning mellan ålderspension och yrkesskadelivräntor skulle ske i det reformerade ålderspensionssystemet utan angavs endast riktlinjer för hur en sådan samordning borde se ut. Dessa riktlinjer stämmer överens med det av regeringen lämnade förslaget. Det i Ds 1997:66 lämnade förslaget stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: hävdar att det golvbelopp som har föreslagits för samordning mellan yrkesskadelivräntor och ålderspension är lägre satt än i dagens system och att tanken om att en person skall få behålla minst tre fjärdedelar av vad som annars skulle ha utgått därmed frångås. allmänna försäkringskassa anför mot bakgrund av att det blir allt färre som beviljas yrkesskadelivränta att det vore bra om samordning kunde undvikas i det reformerade ålderspensionssystemet. allmänna försäkringskassa har inte något att erinra mot förslaget men anmärker att samordningsbestämmelserna ytterligare ökar komplexiteten i regelverket, vilket minskar överskådligheten för den enskilde och kräver att kompetens beträffande yrkesskadeförsäkringen bibehålls inom administrationen. framför att frågan om samordning av yrkesskadelivränta med ålderspension bör anstå för att lösas i samband med frågan om det framtida systemet för förtidspension. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 25.3 har lämnats förslag till vad som skall ske när den som uppbär livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) eller lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) uppnår och blir berättigad till ålderspension. Dessa lagar, som båda trädde i kraft , utgör den centrala lagstiftningen vad beträffar ersättning för arbetsskador eller därmed jämförliga skador. Skador som har inträffat under en äldre författnings giltighetstid regleras emellertid enligt bestämmelserna i den författningen. Således utbetalas alltjämt och kommer även att utbetalas ersättning enligt ett stort antal äldre, i de flesta fall upphävda, författningar om obligatorisk försäkring för yrkesskador eller motsvarande. Det är i dessa fall fråga om ersättning för skador som inträffat 1977. Huvuddelen av dessa livräntor utges enligt lag om yrkesskadeförsäkring. Samlingsbegreppet för de aktuella livräntorna har därför kommit att bli yrkesskadelivräntor. Enligt nuvarande regler uppgår det maximala årsbeloppet för en yrkes- skadelivränta till 3,78 basbelopp enligt 1 kap. 6 § andra stycket AFL, dvs. Beroende på skadeår reduceras dock yrkes- skadelivräntor vid antingen 65 eller till tre fjärdedelar av tidigare utgivet belopp. Maximibeloppet blir alltså för de flesta ålders- pensionärer 2,84 basbelopp eller för , . I 17 kap. 2 § AFL återfinns den nu gällande regeln om samordning mellan yrkesskadelivräntor, folkpension och tilläggspension i form av ålderspension. De äldre författningarna om yrkesskadeersättning inne- fattar dessutom den ovan nämnda bestämmelsen som kan sägas vara av- sedd att innebära viss samordning mellan livränta och pension; nämligen att livränta skall reduceras till tre fjärdedelar av sitt belopp fr.o.m. den månad under vilken den skadade fyller eller, beträffande skador som inträffat eller senare, fr.o.m. den månad under vilken den skadade fyller . Vid införande av AFL ansågs att reduktion av yrkesskadeersättningar- na, såvitt avsåg äldre skadefall, inte lagligen kunde ske genom retroaktiv ändring av den vid skadans inträffande gällande yrkesskadeförsäkrings- lagstiftningen. Samordningsbestämmelsen i 17 kap. 2 § AFL bygger därför på reduktion av pensionen. Yrkesskadelivräntorna utgör till skillnad från livräntor enligt LAF eller motsvarande livräntor som bestäms med tillämpning av den lagen, inte pensionsgrundande inkomst. Enligt 23 § i promulgationslagen till AFL kan tilläggspension i form av förtidspension inte heller utges i anledning av pensionsfall som inträffat före . Personer som har skadats före detta datum har således inte kunnat kompenseras i ålderspensionshänseende av en kontinuerlig omvandling av antagandepoäng till ATP-poäng. Utformningen av regleringen om samordning mellan pension och yrkesskadelivräntor m.m. bestämdes i huvudsak av å ena sidan intresset av att undvika överkompensation till pensionsberättigade som uppbär liv- räntor och å andra sidan ett hänsynstagande till att de som drabbats av yrkesskador eller motsvarande ofta därigenom helt eller delvis betagits möjligheten att tjäna in tilläggspension. Såvitt avser ålderspension innebär samordningsbestämmelsen att folk- pensionen, dvs. såväl folkpensionens huvudförmån som pensionstillskott, och tilläggspensionen skall minskas med tre fjärdedelar av egenlivräntan. Efterlevandelivränta, med undantag för livränta som någon fått i egenskap av förälder till den avlidne, samordnas såvitt avser ålderspension endast med folkpension, men i övrigt på motsvarande sätt. Minskningen skall i första hand göras på tilläggspensionen i form av ålderspension, i andra hand på pensionstillskottet och i sista hand på folkpensionens huvudförmån. Avdrag på tilläggspension får dock inte ske om yrkesskadan inträffat innan den skadade har tillgodoräknats pensionspoäng . Den pensionsberättigade har vidare enligt samordningsreglerna alltid rätt att behålla tre fjärdedelar av den folkpension som annars skulle ha utgått . Denna regel och bestämmelserna om pensionstillskott har i praxis tillämpats så att pensionstillskott beräknats utifrån den tilläggs- pension som faktiskt betalas ut. Detta innebär att pensionstillskottet be- räknas utifrån det belopp tilläggspensionen uppgår till efter det att den samordnats med yrkesskadelivräntan. Minskning av pension skall ske även dels i de fall den skada för vilken egenlivränta börjat utges åter medför sjukdomsfall som berättigar till sjukpenning enligt yrkesskadelagstiftningen och som då ersätter livrän- tan, dels i de fall livränta helt eller delvis bytts ut mot ett engångsbelopp. Frågan om en samordning mellan ålderspension och yrkesskadeliv- ränta berördes varken av Pensionsarbetsgruppen eller i principproposi- tionen.