prop · GL0312 · 1998-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: I artikel 5 i avtalet stadgas vem som är avgiftsskyldig. Det är den som för användandet av fordonet beslutat om att använda fordonet, den som för fordonet, den som är ägare av fordonet eller den som har nyttjanderätt till fordonet. Om det finns flera avgiftsskyldiga parter svarar de solidariskt. Beträffande svenskt fordon bör ambitionen vara att så långt möjligt försöka följa de regler som finns i fordonsskattelagen. För fordon som är registrerade i det innebär det att ägaren blir avgiftsskyldig. Har fordonet flera ägare är de solidariskt ansvariga för vägavgiften. För utländskt fordon föreslås att det antingen är ägaren, föraren, den som beslutar om användningen av fordonet eller den som har nyttjanderätt till fordonet som är avgiftsskyldig. Det vanligast fallet torde vara att det är föraren som köper beviset och som är närvarande vid en kontroll. Om det finns flera avgiftsskyldiga parter bör de svara solidariskt. 4.7 Vägavgiftsbevis Regeringens förslag: För svenskt fordon utfärdas vägavgiftsbevis när betalning skett. För utländskt fordon erhålls vägavgiftsbevis när betalning skett. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 9 första stycket i avtalet stadgas att ett bevis skall utfärdas när betalning av vägavgiften gjorts. I direktivet står inte hur ett vägavgiftsbevis skall framställas men i artikel 9 andra stycket i avtalet stadgas att ett bevis skall utfärdas vid betalning av vägavgift och vad ett vägavgiftsbevis skall innehålla. Av beviset skall framgå 1. utfärdandedatum och klockslag, 2. giltighetstid, 3. avgiftskategori, 4. avgiftsbelopp och 5. motorfordonets registreringsnummer och nationalitet. I avtalet stadgas vidare att fordonets förare skall medföra beviset när han använder de avgiftspliktiga vägarna samt att föraren på uppmaning skall kunna visa upp vägavgiftsbeviset. Bevisen bör utformas i överensstämmelse med vad som anges i avtalet och de bevis som används i de avtalsslutande länderna . Förutom de uppgifter som nämns i avtalet bör också uppgift om vem som utfärdat beviset tas med. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om utformningen av vägavgiftsbevis. Bevis som utfärdats i de avtalsslutande länderna gäller även i och de bevis som kommer att utfärdas i skall även gälla vid färd i de avtalsslutande länderna. Ett brukandeförbud, om inte vägavgiften betalats, och vissa sanktioner i likhet med vad som gäller enligt fordonsskattelagens bestämmelser föreslås också (avsnitt 4.11). 4.8 Avgiftsbelagda vägar Regeringens förslag: För fordon registrerade i det betalas vägavgift för rätten att använda hela det svenska vägnätet. För utländska fordon är motorvägarna, E 10, E 12 och E 14 samt vissa sträckningar av , E 22 och E 65 avgiftsbelagda. Rapportens förslag: Hela stamvägnätet bör vara avgiftspliktigt för utländska fordon. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 7 e i direktivet stadgas att en medlemsstat kan föreskriva att ett fordon registrerat i den staten skall betala vägavgift för hela vägnätet inom dess territorium. Enligt rapporten bör vägavgiftsplikten för svenska fordon omfatta hela vägnätet och samordnas med fordonsskatten eftersom administrationskostnaderna hålls nere vid ett sådant förslag. Därför är det en fördel om de rutiner som gäller för uttag av fordonsskatt kan användas vid uttag av vägavgift för de fordon som är registrerade i det . För fordon registrerade i föreslås således att vägavgift införs för användande av hela det svenska vägnätet. I artikel 2 i direktivet definieras motorväg som väg som är utformad och byggd särskilt för motortrafik, som inte betjänar fastigheter som gränsar till den och som a) utom vid speciella punkter eller tillfälligt, är försedd med skilda körbanor för trafik i två riktningar, skilda från varandra genom en mittsträng som inte är avsedd för trafik, eller undantagsvis med andra medel, b) inte korsar annan väg, järnväg, spårvägslinje, eller gångstig på samma plan, c) är särskilt skyltad som motorväg. I artikel 7 d första stycket i direktivet står att vägavgifter skall tas ut av dem som använder motorvägar eller andra flerfiliga vägar av motorvägskaraktär, broar, tunnlar och bergspass. I andra stycket återfinns en bestämmelse som säger att i länder där det inte finns något allmänt motorvägsnät eller tvåfiliga vägar med skilda körbanor med liknande egenskaper kan emellertid vägavgifter tas ut av användare av väg i den högsta kategorin i den medlemsstaten. I tredje stycket finns ytterligare en bestämmelse som säger att efter samråd med kommissionen kan vägavgifter också tas ut av användare av vissa avsnitt av huvudledsnätet särskilt då det finns säkerhetsskäl att göra detta. har inte något allmänt motorvägsnät som täcker hela landet. I norra , från och , finns endast ett par enstaka kortare vägavsnitt av motorvägsstandard. I rapporten föreslås att för utländska fordon skall vägavgift tas ut för användandet av stamvägnätet, som på funktionella bedömningsgrunder är att beteckna som den högsta kategorin väg i . Regeringen gör en här från rapporten avvikande bedömning. Regeringen har efter underhandskontakter med kommissionen och de fem avtalsslutande staterna valt att inte tillämpa artikel 7 d andra stycket i direktivet. I stället har regeringen med tillämpning av artikel 7 d tredje stycket, genom brev och , rådfrågat kommissionen om uttag av avgifter av användare av åtta vägar eller vägavsnitt, som inte är motorvägar. Kommissionen har till den redovisat sin ståndpunkt om ett utvidgat användande av avgifter i enlighet med den framställan. Efter att ha granskat den argument har kommissionen kommit till slutsatsen att uttag av avgifter för, - E 4 från norrut till finska gränsen, - E 10 från norska gränsen till E 4 vid , - E 12 från norska gränsen till E 4 vid , och - E 14 från norska gränsen till E 4 vid överensstämmer med direktivets syfte, som är att eliminera snedvridning av konkurrensen mellan transportföretag genom att fastställa villkor för enhetliga tullar och avgifter i medlemsstaterna. Kommissionen anför att det är speciellt viktigt att konkurrensvillkoren mellan svenska och icke svenska åkerier inte skall ändras så att de svenska åkarna missgynnas efter införandet av vägavgift i . Vidare accepterade kommissionen det för speciella förhållandet att ett stort område, som täcker nästan två tredjedelar av landet, är så glest befolkat att de vägar som behövs och byggs inte håller motorvägsstandard, men att de ändå är av internationell betydelse och på ett tillfredställande sätt klarar kraven från såväl inhemsk som utländsk tung trafik. Kommissionen samtycker vidare av trafiksäkerhetsskäl till uttag av avgifter på från till och på det avsnitt av mellan och som inte är av motorvägsstandard. Kommissionen hänvisar härvid till risken för avledning av trafik från motorvägarna om inte avgifter tas ut för bruket av de aktuella vägavsnitten. Regeringen har i skrivelse till de fem avtalsslutande staterna anfört att den accepterar kommissionens ståndpunkt av och ämnar följa den vid uttaget av vägavgifter för utländska fordon. De fem avtalsslutande staterna har meddelat regeringen att de godtar kommissionens ståndpunkt av . Mot denna bakgrund avser regeringen att ta ut avgifter av utländska fordon som använder de ovan angivna vägarna och vägavsnitten. 4.9 Försäljningsställen Försäljning av vägavgiftsbevis till fordon från icke avtalsslutande länder är uppbyggd så att står för försäljningen av bevis i ett bälte kring de länder som gränsar till , , och . svarar för försäljning av bevis på färjorna till . För svenskt fordon föreslås, som framgått tidigare, att vägavgift skall tas ut för och att avgiften skall avse rätten att använda hela det svenska vägnätet. De rutiner som gäller för fordonsskatt föreslås därför gälla även beträffande vägavgift. För utländska åkare måste däremot en valmöjlighet att köpa bevis för dag, vecka, månad eller år finnas. För att kunna sälja bevis till de utländska åkarna måste därför en försäljningsorganisation byggas upp. Det finns flera olika lösningar att välja på beträffande hur en försäljningsorganisation skall vara uppbyggd så att utländska förare kan köpa bevis. Utländska förare måste kunna inhandla bevis i utan alltför stort besvär och de skall kunna köpa bevis innan de påbörjar sin färd på det avgiftsbelagda vägnätet. Det bör därför finnas bevis att köpa på t.ex. bensinstationer. Övervägande skäl talar för att välja ett datoriserat system, ett system som både är effektivt och säkert. Ett ADB-system kan bl.a. hantera information om sålda bevis, fakturering, redovisning, utskrift av bevis och lagring av information. Investeringskostnaden för ett sådant system beräknas till och den årliga driftskostnaden till . i län föreslås ansvara för nämnda system. Den närmare utformningen av reglerna för försäljning av bevis bör ankomma på regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer. 4.10 Ecu-kurs Enligt artikel 11 punkt 1 i direktivet skall värdet på ecu i nationell valuta bestämmas en gång . De satser som skall tillämpas är de som gäller den första arbetsdagen och som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. I artikel 11 punkt 2 i direktivet stadgas vidare att en medlemsstat kan välja att avstå från den årliga växelkursjusteringen om skillnaden är eller 5 ecu. De vägavgiftsbelopp i svenska kronor som anges i lagtexten är de belopp i ecu i avtalet som omräknats till kronor. De fem avtalsslutande staterna har för årsbevis, p.g.a. kursförändringar eller 5 ecu, överenskommit om att använda den växelkurs som gällde . För övriga bevis har kursförändringen inte varit eller 5 ecu och därför används fortfarande den kurs som gällde . Vid beräkning av vägavgiftsbeloppen i svenska kronor bör använda som utgångspunkt som de fem avtalsslutande staterna för att bestämma värdet av ecun i nationell valuta. De belopp som anges i lagtexten måste beräknas enligt den kurs som kommer att gälla den första arbetsdagen . Eftersom den kursen troligen kommer att skilja sig från den kurs som gällde , som använts i propositionen, innebär det att vägavgiftsbeloppen kan behöva justeras vid riksdagsbehandlingen. 4.11 Kontroll Regeringens förslag: Vägavgiftsbeviset skall medföras i fordonet vid färd och beviset skall på begäran av polismyndighet visas upp vid kontroll. Har avgift inte betalats får fordonet inte användas. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 11 i avtalet stadgas att det är medlemsstaterna som själva kontrollerar att vägavgift är betald. En bestämmelse bör således införas där det föreskrivs att vägavgiftsbeviset skall medföras i fordonet vid färd på de avgiftsbelagda vägarna och kunna uppvisas vid kontroll tillsammans med registreringshandlingarna. Vidare bör det föreskrivas att fordonet inte får användas om avgiften inte är betald. Detta bör gälla såväl svenskt som utländskt fordon. Kontroll av om avgiften är betald och att rätt avgift betalats bör utföras av polismyndighet och ske i samband med att övrig kontrollverksamhet av fordon äger rum. På grund härav torde inga merkostnader för polisväsendet uppkomma utan kontrollen kan ske inom nuvarande ekonomiska ramar. 4.12 Återbetalning Regeringens förslag: Återbetalning av vägavgift för svenskt årsbevis kan medges om beviset återlämnas före utgången av betalningsperioden. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 10 i avtalet stadgas att väg- avgift skall återbetalas vid ansökan om beviset återlämnas före utgången av betalningsperioden. Det belopp som skall återbetalas skall baseras på antalet återstående hela månader för vilka avgift har betalats uttryckt i tolftedelar av avgiften. Det skall tas ut en administrationsavgift på 25 ecu för behandling av ansökan om återbetalning. Återbetalning är inte tillåten om vägavgiften har betalats för en period kortare än . Det finns vidare en möjlighet i avtalet, för de fall ett land endast tar ut årlig avgift, att vägra återbetalning. Det bör inte göras någon skillnad på utländskt fordon och svenskt fordon i detta sammanhang utan möjlighet till återbetalning bör finnas för såväl utländskt fordon som för fordon registrerade i det . Därför föreslås ingen särbestämmelse i denna del. För fordon som är registrerat i det kan återbetalning ske vid t.ex. avställning av fordonet eller om fordonet ändrats från avgiftspliktigt till icke avgiftspliktigt fordon. Hur stort belopp som skall återbetalas regleras i avtalet. Det stadgas vidare att en avgift för administrationskostnader på 25 ecu skall tas ut. En särskild bestämmelse om detta, varvid beloppet skall omräknas i svenska kronor, bör därför införas. 4.13 Undantag Regeringens förslag: Fordon som tillhör försvarsmakten, civilförsvaret, brandväsendet och andra räddningstjänster, polisen och väghållningen undantas från vägavgift. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 4 första stycket i avtalet undantas fordon som tillhör försvarsmakten, civilförsvaret, brandväsendet och andra räddningstjänster, polisen och väghållningen. Som en förutsättning härför anges i artikel 4 tredje stycket i avtalet att detta gäller endast om fordonet bär de yttre kännetecken som är hänförliga till de omnämnda undantagsgrupperna. I artikel 4 andra stycket i avtalet kan parterna för deras respektive territorium befria fordon som är omnämnda i artikel 6 tredje punkten, andra strecksatsen i direktivet. I direktivet stadgas att medlemsstaterna kan tillämpa nedsatta skattesatser eller göra undantag för fordon som endast tillfälligt körs på allmänna vägar i den medlemsstat där fordonet är registrerat och som används av fysiska eller juridiska personer vars huvudsysselsättning inte är godstransporter, förutsatt att den transportverksamhet som utförs av dessa fordon inte orsakar snedvridningar av konkurrensen och under förutsättning att kommissionen samtycker. Dessutom skall parterna informera varandra och kommissionen om vilka fordon som är undantagna. I artikel 4 fjärde stycket i avtalet anges att det är motorfordonet i fordonskombinationen som är avgörande för om kombinationen skall undantas från vägavgift. En reglering av detta slag bör införas i svensk lagstiftning. Med svenskt fordon som tillhör försvarsmakten avses fordon som tillhör Försvarsmakten, , eller . Med svenskt fordon som tillhör civilförsvaret, brandväsendet och andra räddningstjänster avses fordon som tillhör befolkningsskyddet och räddningstjänsten. De flesta militärfordon är inte registrerade i det och de faller således utanför tillämpningsområdet av det skälet. Med fordon som tillhör väghållningen avses fordon som tillhör , kommun och annan väghållare och som uteslutande eller så gott som uteslutande används för väghållningsändamål. Ett anmälningsförfarande bör därför införas med skyldighet för fordonsägaren att till bilregistret anmäla att fordonet används uteslutande eller så gott som uteslutande för väghållningsändamål. För fordon som är registrerade i det men som skall vara undantagna enligt avtalet gäller att de kategorier som skall befrias kan identifieras. För dessa fordon gäller således att vägavgift ej skall tas ut. 4.14 Straffbestämmelser Regeringens förslag: Om ett fordon används trots att inte vägavgift betalats kan fordonets registreringsskyltar tas om hand och påföljden för fordonets ägare kan bestämmas till böter eller fängelse. Kände föraren till att fordonet inte fick brukas kan även han dömas till ansvar. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 11 i avtalet stadgas att varje avtalsslutande part på eget ansvar skall övervaka efterlevnaden av bestämmelserna om vägavgift. I artikel 12 i avtalet stadgas vidare att de avtalsslutande parterna skall vidta åtgärder för att bestraffa överträdelser av bestämmelserna om vägavgiftsplikt och om skyldighet att medföra bevis. För fordon som är registrerade i det kommer väg- avgiften delvis att ersätta fordonsskatten. Det torde vidare i praktiken vara så att den som bryter mot bestämmelserna om vägavgift i regel också bryter mot bestämmelserna om fordonsskatt och vice versa. Därför föreslås att sanktioner motsvarande de som gäller för fordonsskatten införs. Detta innebär bl.a. att en bestämmelse som medför skyldighet för fordonets ägare att se till att hans fordon inte brukas i strid mot bestämmelserna om vägavgift bör införas. Om han uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att uppfylla denna skyldighet bör han kunna fällas till ansvar. Om ett fordon används i strid mot brukandeförbud får polisman avskylta fordonet och hindra fortsatt färd. Även föraren bör kunna straffas om han kände till att fordonet inte fick brukas. Särskilda ansvarsregler behövs också för de fall fordonet ägs av en juridisk person. Bestämmelserna bör tillämpas på såväl svenskt som utländskt fordon. 4.15 Ändringar i fordonsskattelagen m.m. Regeringens förslag: För att kompensera fordonsägarna sänks fordonsskatten för de fordon för vilka vägavgift tas ut, dock högst med ett belopp som motsvarar vägavgiften . Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om fordonsskatt finns i fordonsskattelagen (1988:327). Fordonsskatt är en fast skatt och betalas för innehav av fordonet. Den tas ut för skatteår eller skatteperiod oavsett i vilken utsträckning som fordonet faktiskt används. Skatten skall betalas i förskott under månaden före skatteår eller skatteperiod. Fordonsskatten varierar med fordonsslag, drivmedel, skattevikt och konstruktion. För lastbilar varierar skatten bl.a. med hänsyn till om det finns anordning för påhängsvagn. Ett fordons skattevikt är den vikt efter vilken skatten beräknas. För tunga fordon är totalvikten skattevikt. Skattskyldig är i regel den som äger fordonet vid ingången av kalendermånaden före skatteåret eller skatteperioden. Fordonsskatt beslutas genom automatisk databehandling av . är i län. Ett skattepliktigt fordon får bara användas om skatten är betald för det innevarande och det närmast föregående skatteåret. För de fordon som är registrerade i det bör som tidigare nämnts vägavgiftssystemet så långt som möjligt anpassas till fordonsskattesystemet av bl.a. administrativa skäl. Det är dock inte möjligt att använda andra lösningar än vad de fem avtalsslutande länderna avtalat om utan är bundet av bestämmelserna i avtalet. Den lösning som föreslagits i rapporten om möjlighet att dela upp betalning av vägavgiften i perioder strider mot avtalet och kan således inte användas. För att kompensera fordonsägarna föreslås att fordonsskatten sänks. Det ekonomiska utrymme som finns är ett belopp motsvarande inkomster från vägavgiften inklusive administrationskostnader. Det finns ca 53 000 vägavgiftspliktiga lastbilar i trafik i enligt . Av dessa skall ca 15 000 erlägga och resterande ska betala för vägavgiftsbevisen. Fordonsägarnas sammanlagda utgifter för vägavgifter blir således ca 58,7 miljoner ecu, vilket motsvarar ca vid en kurs där 1 ecu är lika med . Det ekonomiska utrymmet som finns är ca och inkluderar såväl vägavgifter som administrationskostnader för , i län och . Kostnaderna uppskattas till ca för och ca för . Därutöver tillkommer för en investerings- och utvecklingskostnad på ca . Administrationskostnaden för i län uppskattas till ca . Fordonsskatten föreslås sänkt till de minimiskattesatser som anges i direktivet, dock högst med ett belopp som motsvarar vägavgiften . Det är endast i de fall både fordonsskatt och vägavgift skall betalas för lastbilar som fordonsskatten skall sänkas. För lastbilar utan vare sig anordning för påhängsvagn eller annan draganordning är antalet axlar avgörande för om den lägre eller den högre vägavgiften skall tas ut. I fordonsskattelagen hänförs lastbilar med tre eller flera hjulaxlar till samma kategori, vilket innebär att skatt tas ut med samma belopp oavsett antal axlar. För att sänkningen av fordonsskatten skall bli korrekt i de fall där lastbilar med tre och fyra hjulaxlar påförs vägavgift med olika belopp är det nödvändigt att skapa en egen kategori för lastbilar med tre hjulaxlar. Lastbilar utan draganordning skall alltså delas in i följande tre kategorier: lastbil med två hjulaxlar, med tre hjulaxlar och med fyra eller flera hjul-axlar. får dock inte ha lägre fordonsskatt än de minimiskattesatser som anges i direktivet. Vid växlingen mellan vägavgift och fordonsskatt är det därför nödvändigt att de nya fordonsskattesatserna inte understiger miniminivån. 4.16 Administration Regeringens förslag: i län skall vara beskattningsmyndighet och central förvaltningsmyndighet. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 6 i avtalet stadgas att formerna för uppbörd av vägavgift skall bestämmas på det administrativa planet mellan de avtalsslutande parterna med kommissionen som observatör. För svenskt fordon har som nämnts ovan förfarandet för uttagande av vägavgift i stort följt de bestämmelser som gäller för uttagande av fordonsskatt. Det bör således vara som skall svara för uppbörden, i län som skall vara beskattningsmyndighet och som skall vara central förvaltningsmyndighet. bör således utfärda föreskrifter och rekommendationer samt följa upp verksamheten så att lagstiftningen tillämpas på ett enhetligt och riktigt sätt. Vidare bör fastställa formulär till blanketter. i län föreslås, för svenskt fordon, besluta om vägavgift, dröjsmålsavgift och återbetalning av vägavgift samt föra in uppgifter i bilregistret som följer av vissa beslut om vägavgift. För utländskt fordon skall myndigheten svara för försäljning av bevis och besluta om återbetalning av vägavgift. föreslås för svenskt fordon verkställa uppbörd av vägavgift genom automatisk databehandling samt ansöka om indrivning av obetald vägavgift. skall svara för indrivning av de vägavgifter som inte har betalats för fordon som är registrerade i det . Reglerna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 4.17 Fördelning av de gemensamma avgiftsintäkterna Beträffande de ekonomiska konsekvenserna av den avgiftspliktiga lastbilstrafiken till och från utlandet görs följande bedömning. Saldoförbättringen för offentliga sektorn beräknas till ca och därefter till ca . Den består av intäkter från vägavgifter avseende lastbilarna från icke avtalsslutande länder () minskat med administrativa kostnader för försäljningen av vägavgiftsbevis till icke avtalsslutande länder (4,) samt nettokostnaderna för de svenska lastbilarnas körning i de andra medlemsländerna (0,). Utöver detta tillkommer investerings- och utvecklingskostnader på ca . ska medlemsländerna göra en sammanställning över hur många kilometer som deras avgiftspliktiga lastbilar har kört på de andra medlemsländernas motorvägar och hur många kilometer som de andra medlemsländerna har kört i landet. Medlemsländerna kompenserar varandra bilateralt om ett lands körning understiger det andra landets. Detta stadgas i artikel 13 punkt 2 i avtalet.