prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — Om hälso- och sjukvården och sociala myndigheter förhåller sig passiva trots att det är mer eller mindre uppen- bart för dem att kvinnan varit utsatt för t.ex. ett mycket allvarligt miss- handelbrott, blir detta en signal till såväl kvinnan som mannen, att sam- hället inte bryr sig om att han förgriper sig mot henne. Det är därför en viktig markering att hälso- och sjukvården och , utan oöver- stigliga hinder av sekretess, kan anmäla misstankar om t.ex. livshotande och annan allvarlig misshandel till rättsvårdande myndigheter. Vi föreslår att sekretesslagen ändras så att sekretess inte hindrar att hälso- och sjukvården och lämnar uppgifter till polis och åklagare, när det föreligger misstanke om att en person utsatts för grov misshandel enligt 3 kap. 6 § , kvinnofridsbrott respektive fridsbrott enligt 4 kap. 4 a § och grovt sexuellt utnyttjande enligt 6 kap. 3 § . De nämnda brotten har eller får enligt våra förslag ett minimistraff på fängelse . Ett uppgiftslämnande bör en- ligt vår mening framför allt ske när det föreligger en påtaglig risk att vål- det skall upprepas eller när en kvinna utsatts för livsfarligt våld. Enligt vår mening bör samma sekretessregler gälla i såväl offentlig som privat tjänst. Detsamma bör vara fallet även såvitt avser församlingsvårdande verksamhet. Förslaget att hälso- och sjukvården och skall ges större möjligheter att utan hinder av sekretess lämna ut uppgifter vid misstanke om allvarliga våldsbrott till polis och åklagare bör också ses i förhållande till det s.k. frågeförbudet i 36 kap. 5 § . Detta begränsar möjligheterna att ställa frågor till ett vittne som tillhör vissa angivna yr- kesgrupper, framför allt personal inom vårdsektorn. Vi föreslår att fråge- förbudet får vika vid de brott där vi föreslagit en uppmjukning av vård- sekretessen enligt sekretesslagen, dvs. vid brotten grov misshandel, kvin- nofrids- respektive fridsbrott och grovt sexuellt utnyttjande. Identitetsbyte Prövningen av en begäran om fingerade personuppgifter är särskilt komplicerad när det gäller en kvinna som har små barn och kvinnan be- höver skyddas mot barnets far. I de fall vårdnaden om barnet anförtrotts modern ensam och fadern av domstol inte tillerkänts rätt till umgänge med barnet bör det dock, enligt vår mening, inte föreligga hinder för att modern och barnet skall få fingerade personuppgifter. Om ett barn har medgetts rätt att använda fingerade personuppgifter och barnets förälder väcker talan om vårdnad eller umgänge med barnet kan tveksamhet uppstå om vilket forum som är det korrekta. Vi föreslår ett förtydligade av den forumregel för vårdnads- och umgängestvister som finns i 6 kap. 17 § . Förslaget innebär att skall vara behörig domstol inte bara som fallet är när annat forum saknas, utan även när barnets verkliga hemvist inte kan fast- ställas därför att barnet har medgetts fingerade personuppgifter. Straffmätning m.m. (kapitel 12) har det genomförts en undersökning av domstolarnas straffmät- ningspraxis vid vissa grova våldsbrott. Vi föreslår i kapitel 12 att rege- ringen låter genomföra en undersökning av domstolarnas straffmätning och straffvärderesonemang också vid andra våldsbrott än de allra grövsta. En sådan undersökning bör göras ur ett könsperspektiv. Vi anser det angeläget att psykoterapeutisk behandling kan ges åt män som gör sig skyldiga till sexualbrott eller andra våldsbrott riktade mot kvinnor, t.ex. upprepad misshandel mot en närstående. Kriminalvårds- styrelsen har presenterat ett handlingsprogram för utbyggnad av behandlingsresurserna för sexualbrottsdömda. Programmet tar dock inte sikte på män som döms för andra typer av våldsbrott riktade mot kvinnor. har uppskattat att ca 1 000 personer ådöms fängelsestraff för sådana brott. Vi har inte haft praktiska möjlig- heter att kartlägga vilka behov som finns när det gäller behandling för dessa män och föreslår därför att regeringen uppdrar åt Kriminalvårdssty- relsen att göra en sådan kartläggning. bör i sam- band därmed utarbeta ett handlingsprogram för hur denna behandling skall kunna byggas ut. Sexuella trakasserier (kapitel 13) Sexuella trakasserier är en form av könsrelaterat våld, och i likhet med annat våld mot kvinnor är sexuella trakasserier i stor utsträckning ett dolt problem. Undersökningar har dock visat att sexuella trakasserier inte alls är ovanligt i arbetslivet och inom utbildningsväsendet. Varje arbetsgivare skall enligt 6 § jämställdhetslagen (1991:433) verka för att inte någon arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier. 22 § jäm- ställdhetslagen innehåller ett klart förbud för arbetsgivaren att trakassera en arbetstagare som avvisat sexuella närmanden från arbetsgivarens sida. Endast den sistnämnda bestämmelsen är dock sanktionerad med skade- ståndskyldighet. (JämO) har i en skrivelse till regeringen pekat på konsekvenser av det sätt på vilket frågan om sexuella trakasse- rier på arbetsplatsen reglerats i jämställdhetslagen, eftersom det skade- ståndssanktionerade förbudet i 22 § inte tar sikte på de sexuella trakasse- rierna som sådana. Vi anser, i likhet med JämO, att jämställdhetslagen bör kompletteras med en regel som i vissa situationer håller arbetsgiva- ren ansvarig för om en kvinna utsätts för sexuella trakasserier av sina arbetskamrater. Frågan är dock komplicerad, och den bör därför bli fö- remål för utredning i särskild ordning. Vissa särskilt utsatta grupper (kapitel 14) Några grupper är särskilt sårbara när de utsätts för våld. I kapitel 14 be- lyser vi situationen för kvinnor med invandrarbakgrund, äldre kvinnor och kvinnor med funktionshinder, tonårsflickor samt missbrukande kvin- nor som utsätts för våld. En angelägen fråga är hur man skall lösa problemet med uppehållstill- stånd i för en utländsk kvinna som här i landet utsätts för våld av sin man. Till följd av en praxis med s. k. uppskjuten invandringspröv- ning riskerar kvinnan att utvisas härifrån om hon bryter upp från mannen, trots att han utsätter henne för våld. Den nuvarande rättstillämpningen är enligt vår mening oacceptabel. Vi föreslår därför att frågan hur invand- rade kvinnor som utsätts för våld av sina män skall kunna tillförsäkras rätten att få stanna här i landet utreds i särskild ordning. har i olika sammanhang begärt tillgång till innehållet i kriminal- eller polisregister beträffande mannen, när man prövar frågan om uppehållstillstånd för en kvinna som kommit till som en s.k. snabb anknytning. Vi anser att begäran är rimlig. Barn i misshandelsmiljöer (kapitel 15) Barn till kvinnor som misshandlats har ett mycket stort behov av hjälp och stöd. Med anledning av dessa barns behov och de svårigheter som föreligger när det gäller att möta behoven, föreslår vi i kapitel 15 att vill- koren för barn som växer upp i misshandelsmiljöer blir föremål för ut- redning i särskilt ordning. En sådan utredning bör ha en bred ansats och, utifrån såväl flickors som pojkars perspektiv, ta upp olika frågor som rör barnens livssituation. Tvister om vårdnad och umgänge är ofta komplicerade i olika avseen- den, och särskilt svår är situationen när barnets mor utsatts för våld från barnets far. Inte sällan måste i dessa fall principen om barns behov av nära och goda relationer med både modern och fadern få vika. Våld och övergrepp inom en familj medför nämligen en högst påtaglig fara för barnets psykiska välbefinnande. Vi anser mot bakgrund härav att dom- stolen bör vara restriktiv när det gäller att medge fadern vårdnad eller umgänge i de fall han utövat våld mot någon familjemedlem. Nuvarande lagstiftning, som tar sikte på barnets bästa, hindrar inte en sådan tillämp- ning. Utbildningsfrågor (kapitel 16) Vi har kartlagt i vilken utsträckning våld mot kvinnor tas upp i den grundläggande högskoleutbildningen för socionomer, läkare, sjuksköter- skor, psykologer, jurister och poliser. Kartläggningen visar att våld mot kvinnor i mycket liten omfattning belyses i utbildningarna. Vi anser att det bör klargöras att jämställdhet och könsaspekter skall belyses i all högskoleutbildning och föreslår att 1 kap. 5 § högskolelagen (1992:1434) förtydligas i detta avseende. I examensordningen anges poäng och mål för olika examina. För vissa högskoleutbildningar, som mera direkt förbereder för speciella yrken, har examensordningen särskilda målbeskrivningar. Vi föreslår att exa- mensordningen och dess målbeskrivningar för utbildningen av de ovan berörda yrkesgrupperna kompletteras, så att det klart framgår att våld mot kvinnor och andra könsaspekter skall belysas i deras utbildning. Detsamma bör gälla för polisutbildningen, vilken dock inte regleras i examensordningen. Vi föreslår att ges i uppdrag att följa utvecklingen av hur frågor om jämställdhet mellan kvinnor och män beaktas i undervis- ningen vid våra högskolor. Verket bör regelbundet rapportera till rege- ringen om läget. Det är mycket viktigt att nu verksamma yrkesgrupper inom social- tjänsten, hälso- och sjukvården och rättsväsendet fortbildas i frågor som har samband med våld mot kvinnor. Vi föreslår att staten under nästa budgetår avsätter för sådan fortbildningsverksamhet. Våra förslag berör sålunda många områden, men det är varken möjligt eller lämpligt att inbördes rangordna förslagen efter angelägenhet. Enligt vår uppfattning behövs det åtgärder inom alla de områden som vi be- handlar och åtgärderna brådskar. Våld och andra övergrepp mot kvinnor bör fortsättningsvis inte vara en fråga som man helst förbigår med tyst- nad. Det är i stället hög tid att börja se våldet mot kvinnor som det all- varliga samhällsproblem det är. lagförslag Författningsförslag 1. Förslag till Lag om ändring i sekretesslagen (1980: 100) Härigenom föreskrivs att 14 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 kap. 2 § Sekretess hindrar inte att uppgift i annat fall än som avses i 1 § lämnas till myndighet, om uppgiften behövs där för 1. förundersökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller skil- jande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid myn- digheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid den myndighet där uppgiften förekommer, 2. omprövning av beslut eller åtgärd av den myndighet där uppgiften förekommer, eller 3. tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften före- kommer. Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas i muntligt eller skrift- ligt yttrande av sakkunnig till domstol eller myndighet som bedriver för- undersökning i brottmål. Sekretess hindrar inte att uppgift om enskilds adress, telefonnummer och arbetsplats lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428). Uppgift hos myndighet som driver televerksamhet om enskilds telefonnummer får dock, om den enskilde hos myndigheten begärt att abonnemanget skall hållas hemligt och uppgiften omfattas av sekretess enligt 9 kap. 8 § tredje stycket, läm- nas ut endast om den myndighet som begär uppgiften finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl. Sekretess hindrar inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. För uppgift som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33 och 34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9 eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §, 8 § första eller andra stycket eller 9 § andra stycket gäller vad som föreskrivs i fjärde stycket endast såvitt angår miss- tanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Dock hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4, 33 eller 34 § inte att uppgift som angår misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte har fyllt lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet. För uppgift som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33 och 34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9 eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §, 8 § första eller andra stycket eller 9 § andra stycket gäller vad som föreskrivs i fjärde stycket endast såvitt angår miss- tanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Dock hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4, 33 eller 34 § inte att uppgift som angår misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte har fyllt lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet. Inte heller hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4 eller 33 § att uppgift som an- går misstanke om brott enligt 3 kap. 6 §, 4 kap. 4 a § eller 6 kap. 3 § andra stycket lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet. Tredje och fjärde styckena gäller inte uppgift som omfattas av sekre- tess enligt 9 kap. 9 § första stycket. Sekretess enligt 7 kap. 1 § och 4 § första och tredje styckena hindrar inte att uppgift om enskild, som inte fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel, eller närstå- ende till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och till annan sådan myndighet, om det behövs för att den en- skilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Detsamma gäller i fråga om lämnande av uppgift om gravid kvinna eller närstående till henne, om det behövs för en nödvändig insats till skydd för det vän- tade barnet. Förslag till Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 36 kap. 5 § Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats. Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykolo- ger, psykoterapeuter, kuratorer vid familjerådgivningsbyråer, som drivs av kommuner, landsting, församlingar eller kyrkliga samfälligheter, och deras biträden får höras som vittnen om något som i denna deras yrkes- utövning anförtrotts dem eller som de i samband därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 § sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån sekretessen gäller sam- tycker till det. Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det. Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket är andra än försvarare skyldiga att vittna i mål angående brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket är andra än försvarare skyldiga att vittna i mål angående brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Utan hinder av vad som sägs i andra stycket är läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter, kuratorer vid familjerådgiv- ningsbyråer, som drivs av kom- muner, landsting, församlingar eller kyrkliga samfälligheter, och deras biträden skyldiga att vittna även i mål angående brott enligt 3 kap. 6 §, 4 kap. 4 a § eller 6 kap. 3 § andra stycket . Om tystnadsplikt för den som i ordning har vigts till det kyrkliga ämbetet som präst finns föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen (1992:300). Den som inom något annat trossamfund än är präst eller den som i sådant samfund intar motsvarande ställning får inte höras som vittne om något som han eller hon har erfarit under bikt eller själavårdande samtal. Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om för- hållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer. Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning. Förslag till Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 6 kap. 17 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 6 kap. 17 § Frågor om vårdnad eller um- gänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Så- dana frågor kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av . Frågor om vårdnad eller um- gänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Om barnet har medgetts fingerade personuppgifter enligt lagen (1991:483) om fingerade per- sonuppgifter tas frågorna upp av . Frågor om vårdnad och umgänge kan tas upp även i samband med äkten- skapsmål. Om det inte finns nå- gon behörig domstol, tas frå- gorna upp av tings- rätt. Frågor om vårdnad som avses i 4-8 och 10 §§ samt 10 b § andra stycket samt frågor om umgänge som avses i 15 § handläggs i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och är föräldrarna överens i saken, får de väcka talan genom gemensam ansökan. Övriga frågor om vårdnad handläggs i den ordning som gäller för domstolsärenden. I mål om vårdnad kan underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning. Dom i mål om vårdnad eller umgänge får meddelas utan huvudför- handling, om parterna är överens i saken. Förslag till Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 6 kap. 4 § skall upphöra att gälla, dels att 3 kap. 5 §, 4 kap. 1-3, 5 och 7 §§, 5 kap. 3 och 5 §§, 6 kap. 1-3, 7, 11-13 §§, 29 kap. 2 § och 35 kap. 4 § skall ha följande lydelse, dels att det i skall införas en ny paragraf, 4 kap. 4 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 5 § Den som tillfogar annan per- son kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom i vanmakt eller annat sådant till- stånd, döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Den som tillfogar annan per- son kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter henne eller honom i vanmakt eller annat så- dant tillstånd, döms för miss- handel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till bö- ter eller fängelse i högst sex må- nader 4 kap. 1 § Om någon bemäktigar sig samt bortför eller inspärrar barn eller annan med uppsåt att skada ho- nom till liv eller hälsa eller tvinga honom till tjänst eller att öva utpressning, dömes för människorov till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, dömes till fängelse i högst . Den som bemäktigar sig samt bortför eller inspärrar barn eller annan med uppsåt att skada henne eller honom till liv eller hälsa eller tvinga henne eller honom till tjänst eller att öva utpressning, döms för män- niskorov till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . 4 kap. 2 § Den som i annat fall än i 1 § sägs berövar någon friheten, ge- nom att bortföra eller inspärra honom eller på annat sätt, dömes för olaga frihetsberövande till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, dömes till böter eller fängelse i högst . Den som i annat fall än i 1 § sägs berövar någon friheten, ge- nom att bortföra eller inspärra henne eller honom eller på annat sätt, döms för olaga frihetsberö- vande till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . 4 kap. 3 § Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 2 §, genom olaga tvång eller vilseledande, föranle- der att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat så- dant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han kan befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga se- xuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge, döms för för- sättande i nödläge till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, dömes till böter eller fängelse i högst . Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 2 §, genom olaga tvång eller vilseledande, föranle- der att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat så- dant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där hon eller han kan befaras bli utsatt för för- följelse eller utnyttjad för tillfäl- liga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge, döms för försättande i nödläge till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . En man som mot en närstå- ende eller tidigare närstående kvinna använder våld eller hot om våld eller utsätter henne för annan fysisk eller psykisk påver- kan, ägnad att varaktigt kränka kvinnans integritet och skada hennes självkänsla, döms för kvinnofridsbrott till fängelse i lägst ett och högst . Om en man handlar som anges i första stycket mot en annan man, eller om en kvinna handlar så mot en annan kvinna eller mot en man, döms för fridsbrott till straff som där anges. 4 kap. 5 § Om någon lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade fram- kalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Den som hotar att använda våld eller annars hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade fram- kalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grovt olaga hot till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om hotet utövats med livsfarligt va- pen eller annars avsett en sär- skilt farlig gärning eller riktats mot någon som har en särskilt utsatt ställning. 4 kap. 7 § Den som handgripligen antas- tar eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende eljest ofre- dar annan, döms för ofredande till böter eller fängelse i högst . Den som handgripligen antas- tar eller genom annat hänsynslöst beteende ofredar eller trakasse- rar annan, döms för ofredande till böter eller fängelse i högst . 5 kap. 3 § Den som smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyll- ning eller genom annat skymfligt beteende mot honom, dömes, om gärningen ej är belagd med straff enligt 1 eller 2 §, för förolämp- ning till böter. Är brottet grovt, dömes till böter eller fängelse . Den som smädar annan genom nedsättande uttalande eller be- skyllning eller genom annat kränkande beteende mot henne eller honom, döms, om gär- ningen ej är belagd med straff enligt 1 eller 2 §, för förolämp- ning till böter. Är brottet grovt, döms till bö- ter eller fängelse i högst sex må- nader. 5 kap. 5 § Brott som avses i 1 3 §§ får inte åtalas av annan än målsä- gande. Om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av sär- skilda skäl anses påkallat ur all- män synpunkt, får dock åklaga- ren åtala för 1. förtal och grovt förtal, 2. förolämpning mot någon i eller för hans myndighetsutöv- ning, 3. förolämpning mot någon med anspelning på hans ras, hud- färg, nationella eller etniska ur- sprung eller trosbekännelse, eller 4. förolämpning mot någon med anspelning på att han har homosexuell läggning. Brott som avses i 1 3 §§ får inte åtalas av annan än målsä- gande. Om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av sär- skilda skäl anses påkallat ur all- män synpunkt, får dock åklaga- ren åtala för 1. förtal och grovt förtal, 2. förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndig- hetsutövning, 3. förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes kön, sexuella läggning, ras, hudfärg, nationella eller et- niska ursprung eller trosbekän- nelse.