prop · GL0334 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1997/98:34 Standarder för sändning av TV-signaler, m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen lämnas förslag till en ny lag om standarder för sändning av TV-signaler. Den nya lagen införs för att genomföra ett EG-direktiv om tillämpning av standarder för sändning av TV-signaler. Den föreslagna lagen föreskriver att TV-program skall sändas med användning av vissa sändningsstandarder och att TV-mottagare skall utrustas på visst sätt. Vidare uppställs krav på utrustning och tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter i dessa avseenden. Det föreslås att den näringsidkare som bryter mot lagens bestämmelser eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall vid vite kunna föreläggas att följa bestämmelserna. Det föreslås också att regeringen skall få bestämma vilka myndigheter som skall utöva tillsyn över att lagen följs. I propositionen föreslås vidare ändringar i kategorierna av kultur- föremål som kan återlämnas enligt bestämmelserna i 6 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Beslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om standarder för sändning av TV-signaler . 5 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 8 3 Ärendet och dess beredning 10 4 Teknisk bakgrund och definitioner 10 4.1 Avancerade TV-tjänster 10 4.2 TV-sändning. 11 4.2.1 Analog sändning 11 4.2.2 Digital sändning 11 4.3 Avkodare 11 4.4 Åtkomstkontroll 12 5 Gällande rätt 12 5.1 Medielagstiftningen 13 5.2 Radio- och telekommunikationer 13 5.3 Övrig lagstiftning 14 6 Direktivets framväxt och pågående svenskt arbete 15 6.1 EU 15 6.2 MAC-direktivet 15 6.3 Andra EU-åtgärder på TV-området 15 6.4 Pågående arbete i med digital-TV 16 7 EG:s direktiv för TV-standarder 16 7.1 Närmare om direktivets innehåll 16 8 Reglernas konstitutionella karaktär 17 8.1 Yttrande- och informationsfrihetsrättsliga frågor 17 8.2 Särskilt om yttrandefrihetsgrundlagen 18 8.3 Leder genomförandet av direktivet till en begränsning av yttrandefriheten? 19 9 En särskild lag om TV-standarder 20 9.1 Användning av vissa sändningsstandarder 23 9.2 Viss utrustning för TV-mottagare 27 9.3 Utrustning och tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster 29 9.3.1 Grundläggande krav 29 9.3.2 Konkurrensrättsliga aspekter 32 9.4 Tillsyn 36 9.4.1 Vem övervakar vad? 36 9.4.2 Marknadsövervakning m.m. 38 9.5 Sanktionssystemet 39 9.6 Kostnader och resursbehov 41 10 Övriga frågor 42 10.1 Tvistlösningsmekanismer 42 11 Återlämnande av kulturföremål 43 12 Ikraftträdande m.m. 44 13 Författningskommentar 45 13.1 Förslaget till lag om standarder för sändning av TV-signaler 45 Bilaga 1 EG:s direktiv för TV-standarder i svensk lydelse 52 Bilaga 2 EG:s direktiv för TV-standarder i engelsk lydelse 56 Bilaga 3 Sammanfattning av departementspromemorian Genomförande av EG:s direktiv för TV-standarder (Ds 1997:21) 60 Bilaga 4 Promemorians lagförslag 61 Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över promemorian Genomförande av EG:s direktiv för TV-standarder (Ds 1997:21) 64 Bilaga 6 EG-direktivet om återlämnande av kulturföremål i svensk lydelse 65 Bilaga 7 EG-direktivet om återlämnande av kulturföremål i engelsk lydelse 67 Bilaga 8 Lagrådsremissens lagförslag 69 Bilaga 9 Lagrådets yttrande 72 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 77 Rättsdatablad 78 1 Beslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om standarder för sändning av TV-signaler, 2. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 2 Lagtext 2.1 Förslag till lag om standarder för sändning av TV-signaler Härigenom föreskrivs följande. Inledande bestämmelser 1 § Denna lag genomför och rådets direktiv /47/EG av om tillämpning av standarder för sänd- ning av televisionssignaler. 2 § I lagen finns bestämmelser om standarder för TV-tjänster som sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller använder digitala sändnings- system. Användning av vissa sändningsstandarder 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om att det vid sändning av TV-program till allmänheten skall användas vissa sändningsstandarder. Föreskrifterna får gälla sänd- ningar som görs i bredbildsformat med 625 linjer, har hög upplösning eller är helt digitala. Föreskrifterna får gälla oavsett om det rör sig om sändning genom tråd, över satellit eller från sändare på jordytan. Om TV-tjänster i bredbildsformatet 16:9 tas emot och sänds vidare i kabelnät, skall de sändas vidare åtminstone i detta format. Detta gäller dock inte för sådana kabelnät som från en huvudcentral betjänar färre än 2 000 bostäder. Viss utrustning för TV-mottagare 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om standardiserade gränssnitt för TV-mottagare som skall saluföras eller hyras ut av näringsidkare. Utrustning och tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster 5 § Konsumentutrustning som kan avkoda digitala TV-signaler och som skall saluföras eller hyras ut av näringsidkare skall kunna återge de digitala TV-signalerna även om de har sänts okodade. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i fråga om sådan utrustning meddela föreskrifter om avkodning av digitala TV- signaler. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter med avseende på den tekniska funktions- förmågan som behövs för att digitala TV-tjänster som använder system för villkorad tillgång skall kunna överföras i kabelnät. 7 § Den som framställer och marknadsför tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster skall på likvärdiga och rimliga villkor erbjuda alla programföretag sådana tekniska tjänster att programföretagens sänd- ningar kan tas emot av den publik som har rätt att använda avkodare. Dessa tjänster skall erbjudas under förutsättning att den som framställer och marknadsför tjänsterna också förvaltar avkodaren. 8 § När innehavaren av en immaterialrättighet till ett system för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster upplåter licenser till licenstagare för tillverkning av systemet, skall licenserna upplåtas på likvärdiga och rimliga villkor. Det som gäller för ett system för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster gäller också för en produkt för villkorad tillgång till samma tjänster. Innehavaren av rättigheten får vid upplåtelse av licenser för till- verkning inte ställa villkor som förbjuder, avråder från eller motverkar att en och samma produkt innehåller 1. ett standardiserat gränssnitt som möjliggör anslutning av flera andra tillgångssystem, eller 2. särskild utrustning för ett annat tillgångssystem. 9 § Verksamhet där någon erbjuder tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster skall ekonomiskt redovisas skilt från annan verk- samhet. 10 § Ett programföretag som marknadsför en digital betal-TV-tjänst skall tillhandahålla en prislista som också anger, om priset för tjänsten in- begriper tilläggsutrustning eller ej. Tillsyn 11 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. 12 § har för tillsynen rätt att 1. på begäran få upplysningar, handlingar, varuprover eller liknande av den som yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriver sådan verksamhet som omfattas av lagen, och 2. få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, där verksamhet bedrivs som omfattas av denna lag. 13 § För genomförandet av tillsynen får tillsynsmyndigheten meddela de förelägganden som behövs. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. får begära handräckning av kronofogdemyndig- heten för att genomföra de åtgärder som avses i 12 §. 14 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för näringsidkare att ersätta tillsyns- myndighetens kostnader för provtagning och undersökning av prover. 15 § Om en näringsidkare bryter mot någon av bestämmelserna i 3 § andra stycket, 5 § första stycket, 7, 8 eller 9 § eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av 3 § första stycket, 4 §, 5 § andra stycket eller 6 § får tillsynsmyndigheten förelägga näringsidkaren att följa bestämmelsen. Detsamma skall gälla om ett programföretag bryter mot 10 §. Sådana förelägganden får förenas med vite. Innan tillsynsmyndigheten beslutar om ett sådant föreläggande med anledning av en överträdelse av 7 eller 8 § skall den samråda med . 16 § Har någon ålagts att betala konkurrensskadeavgift enligt 26 § konkurrenslagen (1993:20) eller enligt 59 § samma lag dömts till att betala vite, skall vite enligt 15 § denna lag inte dömas ut för samma förfarande. Överklagande 17 § beslut enligt denna lag eller beslut enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 14 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt denna lag skall gälla , om inte annat har bestämts. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 9 § tillämpas dock inte på räkenskapsår som börjat löpa före lagens ikraftträdande. 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs1 att bilagan till 6 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kategorier som avses i 6 kap. 2 första sycket 2 A. Arkeologiska föremål som är äldre än och som härrör från utgrävningar och fynd på land eller under vatten, arkeologiska fyndplatser, arkeologiska samlingar. Föremål som utgör en integrerad del av söndertagna konstnärliga, historiska eller religiösa minnesmärken som är äldre än . Tavlor och målningar som utförts helt för hand, på vilket underlag och i vilket material som helst1. Mosaiker som inte tillhör kategorierna 1 och 2 och teck- ningar som utförts helt för hand på vilket underlag och i vilket material som helst1. Tavlor och målningar, som inte tillhör kategori 3 a eller 4, som utförts helt för hand, på vilket underlag och i vilket material som helst1. Akvareller, gouacher och pasteller som utförts helt för hand, på vilket underlag som helst. Mosaiker, som inte tillhör kategorierna 1 och 2, som utförts helt för hand i vilket material som helst och teckningar som utförts helt för hand på vilket underlag och i vilket material som helst2. Originalgravyrer, tryck, silkscreentryck och litografier med deras respektive matriser och originalaffischer2. Originalskulpturer eller originalstatyer och kopior, framställda enligt samma process som originalet2 och som inte tillhör kategori 1. Fotografier, film och negativ av dessa2. Inkunabler och manuskript, inklusive kartor och partitur, enstaka eller i samlingar2. Böcker som är äldre än , enstaka eller i samlingar. Tryckta kartor äldre än . Arkiv och däri ingående delar, som är , på vilket underlag och i vilket medium som helst. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 12. a. Samlingar3 och föremål från zoologiska, botaniska, mineralo giska eller anatomiska samlingar. b. Samlingar3 av historiskt, paleontologiskt, etnografiskt eller numis matiskt intresse. Transportmedel som är . Andra antikviteter som inte tillhör kategorierna A1 A13 och som är . Kulturföremålen i kategorierna A1 A14 omfattas av denna lag bara om deras värde motsvarar eller överstiger de ekonomiska gränsvärdena under B. Ekonomiska gränsvärden tillämpliga på vissa kategorier under A VÄRDE 0 (Noll) 1 (arkeologiska föremål) 2 (delar av minnesmärken) 8 (inkunabler och manuskript) 11 (arkiv) 4 (mosaiker och teckningar) 5 (gravyrer) 7 (fotografier) 10 (tryckta kartor) 3 a (akvareller) 6 (statyer) 9 (böcker) 12 (samlingar) 13 (transportmedel) 14 (alla andra föremål) 3 (tavlor) Bedömningen av om villkoren för det ekonomiska gränsvärdet är upp- fyllda måste göras när återlämnande begärs. Det ekonomiska värdet är det som föremålet har i den återkrävande medlemsstaten. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning antog och Europeiska unionens råd ett direktiv (95/47/EG) om tillämpning av standarder för televisions- signaler. Direktivet trädde i kraft . De svenska och engelska versionerna av direktivet finns intagna som bilaga 1 och 2. I promemorian Genomförande av EG:s direktiv för TV-standarder (Ds 1997:21), som har upprättats inom har det lämnats förslag till en ny lag om standarder för sändning av TV-signaler m.m. Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ku 97/708/RTV). En sammanfattning av departementspromemorian finns i bilaga 3. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 5. antog och Europeiska unionens råd ett direktiv (96/100/EG) om ändring av bilagan till direktiv /7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en annan medlemsstats territorium. De svenska och engelska versionerna av direktivet finns intagna som bilaga 6 och 7. Av direktivet framgår direkt hur det skall genomföras och det saknas egentliga valmöjligheter. Därför har regeringen bedömt det vara obehövligt med en remiss- behandling. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådets synpunkter behandlas i anslutning till den plats där sakfrågorna diskuteras eller i författningskommentaren. Lagför- slaget har ändrats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Därutöver har en redaktionell ändring gjorts i den till Lagrådet remitterade texten. Förslaget till ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande har bedömts sakna betydelse. 4 Teknisk bakgrund och definitioner 4.1 Avancerade TV-tjänster Avancerade televisionstjänster, dvs. bredbilds-TV och högupplösnings- TV, är möjliga både vid analog och digital TV-sändning. innebär, enligt den standard som EU förespråkar, att TV- sändningar görs i ett format där förhållandet mellan bildens bredd och höjd är fastställd till 16:9, s.k. 16:9-format. Standardformat för dagens TV-sändningar är 4:3. (, HDTV) har dubbelt så många horisontella bildlinjer som en bild i normal upplösning t.ex. 1250 istället för 625 och får därigenom större detaljskärpa. En HDTV- bild i bredbildsformat innehåller ca fem gånger så mycket information som en traditionell TV-bild. 4.2 TV-sändning Med TV-överföring avses sändning till allmänheten av TV-program med hjälp av radioanläggning samt distribution av TV-program i central- antennanläggning eller i kabel-TV-nät. Med TV-standard avses de tekniska specifikationer som slår fast hur de informationsbärande elektriska signalerna, både i sändarled och i de enskilda mottagarna, skall utformas. Standardisering är en viktig förut- sättning för att priserna på utrustning skall kunna pressas ned till en nivå som gör produkterna tillgängliga för vanliga konsumenter. 4.2.1 Analog sändning används analog teknik för sändning av TV. Vid analog TV-sänd- ning motsvaras de olika egenskaperna (ljushet, färg, ljud) av elektriska signaler som varierar kontinuerligt i förhållande till den information som skall överföras. I huvudsak finns det fyra olika analoga TV-sändnings- standarder (, , och ) med ett antal variationer i skilda delar av världen. Den mest utbredda TV-standarden i är . används för analog marksänd TV, vilket i omfattar sändningar av bl.a. , , och finländsk TV. TV-bilder som grundar sig på PAL-standarden är uppbyggda av 625 linjer och bildformatet är 4:3. Det finns också en PAL-standard för inte helt digital sändning av bredbilds-TV med normal upplösning (PAL- plus). 4.2.2 Digital sändning Vid digital TV-distribution sänds informationen, bild och ljud, ut som datasignaler. Digital utsändning bygger på att en stor mängd separata avläsningar görs på den elektroniska vågrörelse som representerar in- formationen och att man därefter sänder dessa avläsningar. Egenskaper hos den digitala tekniken är bl.a. stor överföringskapacitet, god frekvens- hushållning och störtålighet, stor flexibilitet, enkel krypterbarhet samt låg energi- och distributionskostnad. 4.3 Avkodare En övergång från analog till digital TV-sändning innebär att konsumenter som vill ta emot TV-program som sänds digitalt måste skaffa ny mottagarutrustning. Utrustningen kan bestå antingen av en digital TV-mottagare med inbyggda funktioner eller en separat avkodare, s.k. set top-box. är avkodarna utrustade med olika tekniska system beroende på om TV-sändningen distribueras via marknät, kabel eller satellit. Avkodaren finns vanligtvis hos den enskilde konsumenten men kan även installeras centralt i kabel-TV eller centralantennanläggningar. I sistnämnda fall kommer programmen att överföras i analog form i tråd- nätet. Omvandlingen av de digitala signalerna till analoga är den mest centrala funktionen i avkodaren. När det gäller grundläggande funktioner som bild- och ljudkodning har standarder tagits fram för att i största möjliga grad utnyttja gemensamma komponenter oavsett distribu- tionsmedium. 4.4 Åtkomstkontroll Åtkomstkontrollsystem ingår också i avkodningsutrustningen. Åtkomst- kontrollen reglerar att endast de som är behöriga kan ta del av ett visst program. I åtkomstkontrollen finns funktioner för identifikation som knyter en viss terminal till ett abonnemang och som ger möjlighet att beställa och avkryptera program. Ett led i åtkomstkontrollen kan vara att program krypteras, vilket innebär att TV-signalerna kodas innan de sänds ut, så att endast behöriga tittare kan avkryptera programmet vid mottagningen. För avkryptering fordras en avkodare som "låser upp" den krypterade signalen. De tekniska lösningarna för åtkomstkontrollen är inte standardiserade. Det finns olika sätt att styra åtkomstkontrollen. Det kan ske t.ex. genom fjärrstyrning eller ett behörighetskort, s.k. (PCMCIA = ). Varje tjänsteleverantör har sitt eget behörighetskort. Där denna teknik används kan konsumenterna ta emot program från olika tjänsteleverantörer genom att skifta kort eller genom att programmera kortet för flera olika åtkomst- system. 5 Gällande rätt Den nuvarande svenska lagstiftningen innehåller inte några regler som särskilt tar sikte på avancerade TV-tjänster och digital TV. Det digitala perspektivet har främst diskuterats i samband med frekvens- teknisk planering där behovet av frekvensspektrum för framtida digital rundradio har förutsetts (se även avsnitt 6.4). 5.1 Medielagstiftningen I radio-och TV-lagen (1996:844), som trädde i kraft , finns föreskrifter om sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och som är avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. I denna lag anses en sändning vara riktad till allmänheten endast om den och utan särskild begäran är till- gänglig för vem som helst som vill ta emot den. Lagen gäller vidare för sändningar genom tråd endast om sändningen nås av fler än 100 bostäder (för att kabeloperatörer skall vara skyldiga att vidaresända vissa program i kabelnätet räcker det dock med en täckning på mer än tio bostäder). Lagen omfattar också bl.a. sådana satellitsända TV-program som tidigare reglerats i den s.k. satellitlagen samt satellitsända ljudradioprogram. Principen om etableringsfrihet avspeglas i radio- och TV-lagen. Till- stånd krävs endast för sändningar från marksändare på frekvenser under 3 GHz (gigaherz) medan sändningar via satellit och kabel är tillstånds- fria. Även sändningar av sökbar text-TV och sändningar till syn- och hörselskadade är tillståndsfria under vissa omständigheter. I stället för tillstånd ställs vissa krav på att den som bedriver verksamhet skall anmäla detta till Radio- och för att det skall kunna fastställas vem som är ansvarig för viss verksamhet. Anmälningsskyldigheten gäller även satellitentreprenörer. Regeringen är tillståndsmyndighet för televisionssändningar och för ljudradiosändningar till hela landet och till utlandet. I vissa fall får Radio- och meddela tillstånd att sända TV-program eller ljud- radioprogram. De regler som gäller för innehållet i alla slags sändningar anges i radio- och TV-lagen. Regeringen får dessutom i tillståndsvillkor upp- ställa särskilda krav. Sådana villkor kan gälla t.ex. sändningsverk- samhetens omfattning och skyldighet att använda viss sändare eller viss sändningsteknik. Lagens regler om programinnehåll behandlas här inte närmare men det bör nämnas att programinnehållet i efterhand granskas av Justitiekanslern, och TV och, i vissa fall, av . 5.2 Radio- och telekommunikationer Staten har ett övergripande ansvar för frekvensanvändningen både nationellt och internationellt. Lagen (1993:599) om radiokommunikation, som trädde i kraft , har till syfte att tillhandahålla moderna och ändamålsenliga regler för fördelning av den begränsade resurs som tillgängliga radiofrekvenser utgör. Regleringen bygger på tillståndsplikt vad gäller innehav och användande av tekniska anordningar för sändning. , som också svarar för den nationella frekvens- planeringen, är tillståndsmyndighet. Utgångspunkten för myndighetens tillståndsgivning är att tillstånd bör beviljas och att myndigheten på olika sätt har att verka för att så kan ske. Tillstånd skall ges om inte vissa särskilt angivna hinder föreligger, som exempelvis skadlig inverkan på annan radioanvändning och oförmåga att uppfylla tekniska krav. Radioanvändning av betydelse för yttrande- och informationsfrihet samt den radioanvändning som behövs inom försvaret skall beaktas särskilt och ha företräde i förhållande till annan användning. Lagen om radiokommunikation är så utformad att tillståndsprövning föranledd av digital utveckling bör kunna äga rum utan att regelsystemet behöver genomgå någon större förändring (jfr SOU 1996:25, s. 111). Tillstånd enligt lagen kan förknippas med olika tekniska villkor vad gäller radiosändarens beskaffenhet m.m. Telelagen (1993:597) innehåller bestämmelser om televerksamhet. Telelagen innehåller bl.a. bestämmelser om anmälningsplikt och till- ståndsplikt för olika slag av televerksamhet, om teletaxor och om sam- trafikskyldighet. En genomförd översyn av telelagen har medfört relativt omfattande änd- ringar i lagen (SFS 1997:379). I telelagen beskrivs televerksamhet som en förmedling av telemeddelanden via telenät eller tillhandahållande av nätkapacitet, dock inte utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket första meningen yttrandefrihetsgrundlagen. Vad gäller televerksamhet har ett flertal rättsakter beslutats inom ramen för den pågående liberaliserings- och harmoniseringsprocessen som innebär att telemarknaderna inom EU skall vara liberaliserade . 5.3 Övrig lagstiftning I konkurrenslagen (1993:20) ställs det efter förebild från EG:s kon- kurrensregler i artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget upp förbud mot dels samarbete mellan företag som har till syfte att begränsa konkurrensen på den svenska marknaden eller som ger detta resultat, dels missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning på den svenska marknaden. Avtal som är förbjudna är ogiltiga. Från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag kan undantag medges i enskilda fall av . Även annan generell marknadsrättslig lagstiftning gäller på detta område. Här kan nämnas lagen (1995:450) om avtalsvillkor i konsu- mentförhållanden, lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan närings- idkare, produktsäkerhetslagen (1988:1604) och marknadsföringslagen (1994:512). och har upp- gifter enligt dessa lagar. 6 Direktivets framväxt och pågående svenskt arbete 6.1 EU EU har försökt underlätta införandet av nya avancerade televisionstjänster. Utvecklingen av avancerade TV-tjänster sker jäm- sides med utvecklingen av digital TV. Genom digital TV-teknik skapas nämligen nya möjligheter att utnyttja de avancerade TV-tjänsterna.