prop · GL0340 · 1998-01-01 00:00:00 — som folkets främsta företrädare bör även fortsättningsvis utse ledamöter och suppleanter till riksbanksfullmäktige. bör också alltjämt handlägga frågor om fastställande av resultaträkning och balansräkning. Beslut om disposition av vinst bör liksom fattas av . Sedan 1989 års riksdagsbeslut fastställs vinstdispositionen på objektiva grunder. Regeringen förutsätter att detta också skall gälla . Det finns av den anledningen inte heller något skäl att såsom har föreslagit införa en bestämmelse som säkerställer att , när den fastställer vinst, skall ta hänsyn till möjligheter att fullgöra sina ECBS-relaterade uppgifter. bör vidare hantera frågor om beviljande av ansvarsfrihet för fullmäktiges verksamhet och för direktionen för förvaltningen av . Ansvarsfrihet för ledamöterna bör kunna vägras endast om det finns skäl att föra talan om ekonomiskt ansvar mot en ledamot eller om ledamoten bör åtalas för brottsligt förfarande i samband med uppdraget. Fråga om beslut om åtal mot ledamot av fullmäktige bör liksom beslutas av finansutskottet (jfr 9 kap. 8 § riksdagsordningen). bör även besluta om åtal mot ledamot av direktionen. Enligt regeringens mening bör revisorer såsom granska enligt lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m. Att låta revisorer granska kan vid en jämförelse med ECBS-stadgan dock ifrågasättas. Enligt artikel 27 i ECBS-stadgan skall nationella centralbanker granskas av oavhängiga externa revisorer som godkänt. Denna granskning bör emellertid inte hindra att , i egenskap av huvudman, också låter sina revisorer granska . En redogörelse för granskningen bör tas in i en berättelse som bör underställas för att denna skall kunna pröva ansvarsfriheten för direktionen och fullmäktige. Slutligen skall besluta om grunderna för ersättning till fullmäktige. 7.7 Fullmäktige Regeringens förslag: Fullmäktige skall bestå av elva ledamöter med lika många suppleanter. Mandattiden skall vara . I fullmäktiges uppgifter ingår bl.a. val och skiljande från anställning av riksbankschef, vice riksbankschef och och övriga medlemmar av direktionen. Fullmäktige skall till lämna förslag till disposition av vinst. Ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige samt ledamöterna i direktionen skall till skriftligen anmäla innehav av finansiella instrument och vissa andra tillgångar samt skulder. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Fullmäktige i riksbank tillstyrker förslagen rörande fullmäktige. Vidare stödjer fullmäktige förslaget om att anmälningsskyldigheten av värdepappersinnehav m.m. för ledamöter i direktionen samt ordförande och vice ordförande i fullmäktige bör utvidgas. Fullmäktige anser dock att förslaget i denna del bör bli föremål för ytterligare överväganden. Skälen för regeringens förslag Ansvaret för att besluta i penningpolitiska frågor och andra ECBS- relaterade ärenden (se avsnitt 7.6) bör enligt regeringen inte ligga på fullmäktige. En lösning som valts för bank är att i lag positivt ange vilka ärenden som handläggs av fullmäktige och besluta att övriga ärenden skall handläggas av den operativa riksbanksledningen (direktionen). Detta överensstämmer också med den nuvarande konstruktionen i den svenska riksbankslagen. Enligt regeringens uppfattning är detta en modell som bör behållas. Fullmäktiges roll är att utgöra förankring i samhället. Det framstår därför som självklart att fullmäktige bör kunna väljas såväl inom som utom krets. Till fullmäktige bör väljas personer med en bred erfarenhet av samhällsfrågor och av samhällsekonomi. Antalet av valda fullmäktige är sju med lika många suppleanter. Erfarenheten har enligt arbetsgruppen visat att sju fullmäktige inte möjliggör en bred representation av de i företrädda partierna. Arbetsgruppen föreslår därför att antalet fullmäktige ökas till elva med lika många suppleanter. Regeringen ställer sig bakom detta förslag. Det bör överlämnas åt fullmäktige att inom sig välja ordförande och en vice ordförande. Även om fullmäktige med den föreslagna institutionella lösningen inte ansvarar för penningpolitiska beslut kommer fullmäktige att ges en betydande insyn i direktionens penningpolitiska beslutsfattande. Det kan därför vara olämpligt att som ledamöter i fullmäktige välja personer med ledningsansvar inom större företag eller institutioner som direkt påverkas av politik. De nuvarande jävsreglerna i 33 § riksbankslagen bör därför utvidgas till att omfatta inte bara medlemskap i styrelse för kreditinstitut utan också i andra institut under tillsyn. Jävet bör också omfatta andra för uppdraget olämpliga befattningar. För att klart markera skillnaden mellan fullmäktige och direktion bör riksbankschefen inte längre vara fullmäktig och vice riksbankscheferna inte längre suppleanter i fullmäktige utan endast föredragande i fullmäktige. Vad gäller mandatperiodens längd så bör den liksom sammanfalla med så att samtliga fullmäktige väljs för en fyraårsperiod av den nyvalda . regleras i riksbankslagen hur ofta fullmäktige skall sammanträda. Det finns enligt regeringens mening ingen anledning att i lag bestämma sammanträdesfrekvensen i fullmäktige. Det bör lämpligen överlämnas åt fullmäktige själva att avgöra den frågan. Riksbanksfullmäktige bör vara beslutföra när minst åtta av ledamöterna är närvarande. Beslut i fullmäktige bör fattas med enkel majoritet av de närvarande ledamöterna utom beslut om skiljande från anställningen av direktionsledamot som bör kräva att åtta av fullmäktiges ledamöter stödjer beslutet. Hur ledamöter av direktionen utses och skiljs från sin anställning Fullmäktige bör enligt regeringens mening ha som främsta uppgift att utse riksbankschef, vice riksbankschef och övriga medlemmar av direktionen. Fullmäktige bör även besluta om lön och andra anställningsförmåner för medlemmarna i direktionen. I och med att fullmäktige utser direktionen är det en lämplig ordning att fullmäktige också beslutar om skiljande av direktionsmedlem från hans anställning. Under vilka omständigheter en direktionsmedlem får skiljas från sin anställning behandlas under avsnitt 7.8. Budget, vinsdisposition och förvaltningsberättelse I och med att förvaltningen av övergår från fullmäktige till direktionen bör även ansvaret för att fastställa budget överflyttas från fullmäktige till direktionen. Budgeten bör liksom överlämnas för kännedom till och revisorer. Dessutom bör den överlämnas för kännedom till fullmäktige. Genom att ansvaret för att fastställa budget skall åvila direktionen är det också lämpligt att direktionen beslutar om förslag till avseende resultaträkning och balansräkning. Direktionen skall dessutom till lämna en redogörelse för verksamhet (förvaltningsberättelse) samt redogöra för valuta- och penningpolitiken och för hur har främjat ett säkert och effektivt betalningsväsende. Emellertid är det rimligt att fullmäktige i sin kontrollerande funktion alltjämt lämnar förslag till och revisorer beträffande disposition av vinst. Framställningar till och remissyttranden Utgångspunkten för regeringens förslag är att fullmäktige och direktionen skall ansvara för sina respektive ansvarsområden. Med den ståndpunkten är det rimligt att både direktionen och fullmäktige ges möjlighet att göra framställningar och svara på remisser inom sina respektive områden. kan fullmäktige göra framställningar till både och regeringen. Denna möjlighet bör finnas kvar och även avse direktionen. När framställning görs till initierar det ett ärende med sedvanlig riksdagsbehandling som följd. När det gäller framställningar till regeringen har det förekommit i mycket begränsad omfattning, varför det kan ifrågasättas om det finns anledning att låta bestämmelsen i den delen vara kvar. Emellertid ges genom den föreslagna nya lagen om valutapolitik möjlighet att hemställa att regeringen skall fatta beslut om växelkurssystem. Det föreligger därför goda skäl att låta denna del av bestämmelsen kvarstå oförändrad. Utöver ovannämnda frågor har fullmäktige beslutanderätt avseende vissa administrativa frågor. De frågor som avses är i huvudsak arbetsordning, att bestämma organisation och tillsätta vissa tjänster. Dessutom tillkommer ledningsansvaret för internrevision, revisionsavdelningen. När det gäller arbetsordningen för och andra viktigare frågor om organisation och arbetsformer kan man hävda att direktionen självständigt skall kunna besluta hur den vill att bankens arbete skall organiseras. Å andra sidan kan man anse att i fullmäktiges roll som kontrollorgan också ligger att på förslag av direktionen godkänna huvuddragen i bankens organisation, inklusive de övergripande regler som fastställs i arbetsordningen. Den senare lösningen kan knappast påverka direktionens självständighet i ECBS-relaterade frågor. Ingendera lösning torde vara oförenlig med praxis inom statliga myndigheter. Vid en sammanvägning av fördelar och nackdelar med dessa lösningar har regeringen, i likhet med arbetsgruppen, stannat för att förorda att fullmäktige bör ha kvar ett övergripande ansvar för organisation. Detta tillgodoses genom att fullmäktige beslutar om arbetsordning. Däremot finns det starka skäl för att direktionen bör få bestämma om organisationen mer i detalj och vilka personer som bör anställas i ledande funktioner. Regeringen anser därför att direktionen bör besluta om närmare föreskrifter som behövs för arbetet inom banken samt tillsätta vissa högre tjänster, ävensom vilka i banken som skall anmäla värdepappersinnehav enligt 38 § andra stycket riksbankslagen. Med hänsyn till fullmäktiges funktion som kontrollorgan skulle det kunna vara lämpligt att ledningen för internrevisionen kvarligger hos fullmäktige. Det kan i och för sig hävdas att internrevisionen är ett viktigt instrument i den operativa ledningens händer. Regeringen har ändå stannat för att förorda att ansvaret för internrevisionen bör ligga på fullmäktige, såsom bankens kontrollorgan. På samma sätt som gäller för revisorer får internrevisionen inte pröva de beslut som avser ECBS-relaterade frågor. Anmälan av värdepapper m.m. Ledamöter i fullmäktige och sådan personal och uppdragstagare hos som bestämmer skall enligt 38 § andra stycket riksbankslagen anmäla sitt innehav och ändring i innehavet av finansiella instrument till . Denna anmälningsskyldighet tillkom i samband med att insiderlagen (1990:1342) infördes. Syftet med anmälningsskyldigheten är primärt att kontrollera att handelsförbudet i insiderlagen efterlevs men också att förtroendet för dessa funktionärer och därigenom kan stärkas. Enligt nuvarande ordning i görs anmälan till chefsjuristen. Anmälningarna granskas också av de båda vice riksbankscheferna. Med tanke på den ställning och direktionen med denna reform kommer att få, är det av betydelse att det finns ett stort förtroende för ledamöterna i direktionen samt för ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige. Det finns därför anledning överväga om det är lämpligt att dessa personer endast skall anmäla sina innehav internt i . Regeringen anser att förtroendeskäl talar för en annan form för anmälan. Anmälningsskyldigheten enligt nuvarande bestämmelser omfattar finansiella instrument varmed avses olika typer av värdepapper m.m. som är avsedda för handel på värdepappersmarknaden. Delägarrätter och fordringsrätter av typ enkla skuldebrev omfattas däremot inte av anmälningsskyldighet. Detta synes i sammanhanget vara en begränsning som inte är önskvärd. Villkoren för en vanlig kredit påverkas direkt av de beslut som kommer att fattas av direktionen. Således finns det skäl att utöka anmälningsskyldigheten till att omfatta även andra tillgångar och att också gälla större skulder. Den registrering som gäller för riksdagsledamöter enligt lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen är en ordning som bättre motsvarar de krav som bör ställas. Ändamålet med denna registrering är att ge en samlad information om riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen i den omfattning som är motiverad av ett befogat allmänt intresse. Syftet med anmälningsskyldigheten för nu aktuella personer är i stort sett detsamma. Det finns emellertid anledning att modifiera denna ordning något när det gäller . Regeringen förordar därför att anmälningsskyldigheten bör anordnas enligt följande. Till en början bör den gällande skyldigheten att anmäla innehav av finansiella instrument behållas. Anmälan bör emellertid ske till annan än . Den nu föreslagna anmälan bör vara obligatorisk och registreras på lämpligt sätt. Anmälda uppgifter bör vara offentliga. Anmälan bör omfatta tillgångar och skulder samt andra ekonomiska intressen som kan påverka förtroendet för . Vid sidan av anmälan av innehav av finansiella instrument saknas det emellertid skäl att kräva att samtliga tillgångar och skulder skall specificeras i detalj eftersom en sådan skyldighet sträcker sig längre än vad som behövs för att syftet med anmälan skall anses vara uppfyllt. En sådan lösning är också motiverad av hänsyn till den personliga integriteten. Således bör det vara tillfyllest att skyldigheten att anmäla föreligger endast när samtliga angivna tillgångar respektive skulder tillsammans överstiger ett visst belopp. Regeringen har stannat för att sammanlagda tillgångar respektive skulder som överstiger bör anmälas. Bl.a. av förenklingsskäl bör mindre förändringar över detta belopp inte anmälas. Anmälningar bör därför krävas endast när det belopp som överstiger förändras med mer än . nämnda begränsningar gäller inte för innehav av finansiella instrument. Detta överensstämmer med vad som gäller . Anmälan enligt den föreslagna ordningen bör enligt regeringen ske till som är huvudman. Riksdagsledamöter anmäler sina uppgifter till kammarkansli. Ett annat alternativ skulle kunna vara att anmälan görs till finansutskottet som närmast ansvarig för . Ett tredje alternativ kan vara revisorer som svarar för revisionen av . Regeringen ser emellertid ingen anledning att i lag närmare ange vilket riksdagsorgan som skall ta emot anmälan, utan detta torde vara en fråga som själv kan lösa. Riksbanksfullmäktige ifrågasätter om bestämmelsens utformning vad avser skulder och andra tillgångar än finansiella instrument uppfyller de syften som anges i motiven och anser vidare att förslaget kräver ytterligare överväganden i syfte att undvika ett i administrativt hänseende tungrott rapporteringssystem. Mot detta kan invändas att förslaget anvisar ett förenklat anmälningsförfarande av vissa ekonomiska omständigheter som preciseras i lag. Endast en mycket begränsad krets personer omfattas av anmälningsskyldigheten och de omständigheter som skall anmälas är uteslutande sådana där det finns ett berättigat intresse av att de offentliggörs. Anmälningsskyldigheten kan därför inte anses vara orimligt betungande för de anmälningsskyldiga. Inte heller för kan det förutses att förslaget kommer att bli administrativt betungande. Det troliga är att anmälningarna kommer att tas emot av kammarkansli, som har hand om de frivilliga anmälningar som lämnas av riksdagsledamöter. Kansliet har redan väl utvecklade rutiner för sådana anmälningar. För riksdagsledamöterna förs dels ett databaserat register avseende anmälningarna, dels ett individuellt aktsystem. Det förslag som lämnas innebär att kommer att ha ett aktsystem som, utöver anmälningar från ledamöter, kommer att omfatta ytterligare åtta personer. Någon möjlighet att inrätta ett ADB-baserat register, motsvarande det som finns för anmälningar från riksdagsledamöterna, föreslås således inte. Den anmälningsskyldighet som föreslås torde därför inte heller leda till något beaktansvärt merarbete för . 7.8 Direktionen Regeringens förslag: Direktionen skall bestå av sex ledamöter med en mandattid . Fullmäktige får skilja en ledamot av direktionen från hans anställning endast om han inte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna fullgöra sina uppgifter eller om han gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Riksbankschefen får föra talan mot ett sådant beslut vid . Övriga direktionsledamöter får väcka talan vid Arbetsdomstolen. efter det att en ledamot av direktionen har avslutat sin anställning får han inte utan fullmäktiges medgivande inneha vissa uppdrag eller befattningar. För politiska uppdrag gäller inte karensperioden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens, utom såvitt avser direktionsledamöternas rätt att föra talan mot fullmäktiges beslut att skilja dem från deras anställning. I promemorians förslag skall direktionsledamöter, utom riksbankschefen, föra talan vid . Fullmäktige i riksbank har inte någon invändning mot förslagen rörande direktionen utom såvitt gäller bestämmelserna om karensperiod för ledamot av direktionen som lämnar sin tjänst. Arbetsdomstolen har inte något att erinra mot att prövningen av riksbanksfullmäktiges beslut att skilja en ledamot av direktionen från anställning skall ske vid domstolen som första och enda instans. har i sitt remissyttrande ifrågasatt förslaget om rätt för en ledamot av direktionen att överklaga ett beslut om skiljande från tjänsten vid . Skälen för regeringens förslag är det riksbankschefen som ensam avgör ärenden som inte beslutas av fullmäktige. Detta kan vara naturligt i en situation där alla viktigare beslut fattas av fullmäktige. I en situation där fullmäktiges roll starkt begränsas och ansvaret för penningpolitiken och övriga ECBS-relaterade frågor (se avsnitt 7.6 för en definition) överförs till direktionen förefaller det lämpligt att införa en mera kollegial beslutsordning där riksbankschefen är inter pares (ordförande). En sådan ordning tillämpas bl.a. av och Deutsche och kommer att gälla i ECB. Regeringen har ovan föreslagit vilka ärenden som bör avgöras av fullmäktige. Övriga ärenden inom bör beslutas av direktionen. Det bör emellertid av praktiska skäl finnas en möjlighet för direktionen att lämna över beslutanderätt i enskilda ärenden eller grupper av ärenden till enskilda befattningshavare i banken. Rätten att delegera bör uttryckligen framgå av lag. En fråga är hur stor direktionen bör vara. Det kan diskuteras om en direktion bestående av en riksbankschef och två vice riksbankschefer skall anses vara tillfyllest. Mot bakgrund av att direktionen skall förvalta och ansvara för merparten av de arbetsuppgifter som tidigare åvilade fullmäktige har arbetsgruppen funnit anledning att överväga en direktion som består av fler ledamöter. I syfte att ge direktionen erforderlig kompetens utan att göra den onödigt stor förordar arbetsgruppen att direktionen bör bestå av sex ledamöter. Regeringen finner denna storlek på direktionen lämplig. Den närmare arbetsfördelningen mellan ledamöterna bör bestämmas av direktionen mot bakgrund av ledamöternas kunskap och erfarenhet. En av ledamöterna i direktionen skall vara ordförande och tillika riksbankschef. Härutöver skall fullmäktige besluta att minst en av de övriga ledamöterna skall vara vice ordförande, tillika vice riksbankschef. Skulle två eller flera vice ordförande/vice riksbankschefer utses bestämmer fullmäktige i vilken ordning de inträder vid förfall för ordföranden/riksbankschefen. Det måste anses olämpligt att genom snäva kriterier begränsa fullmäktiges fria val av direktionen. Regeringen lämnar därför inga förslag om särskilda kriterier för ledamöterna i direktionen, inte heller för riksbankschefen, men utgår ifrån att fullmäktige vid sina val beaktar att lämplig kompetens finns företrädd i direktionen. Mandatperioden för riksbankschefen är , vilket tillgodoser fördragets krav på minsta mandatperiod. Även vice riksbankscheferna har en mandatperiod . Med en direktion på sex ledamöter bör av praktiska skäl mandatperioden förlängas till . I syfte att erhålla kontinuitet i direktionen bör direktionen förnyas successivt och med regelbundna mellanrum. Det kan därför vara lämpligt att en ledamot av direktionen väljs . Vid första valtillfället skulle fullmäktige fastställa vilka av dessa som skall väljas för ett, två, tre, fyra, fem och . har pekat på att ett liknande system finns i artikel 50 i ECBS-stadgan. I artikeln anges bestämmelser som skall tillämpas när ECB:s direktion upprättas. Vid det första valet av ledamöter frångås huvudregeln om åtta års mandattid och vice ordföranden utses och de övriga ledamöterna för tider mellan fem och . De föreslagna saxade valen kan således accepteras av i en övergångsbestämmelse. I lagrådsremissen föreslogs att för det fall en ledamot avgår skall fullmäktige utse en ny ledamot för den återstående tiden av mandatperioden. Lagrådet har föreslagit att riksbankschefen skall undantas från denna bestämmelse. Förändringen är en anpassning till ECBS-stadgan där det anges att en centralbankschef skall ha en mandatperiod om . Även har pekat på denna bestämmelse och erinrat om att dess tolkning av stadgan innebär att alla i direktionen skall ha samma längd . Bestämmelsen strider således enligt mot stadgan. Utgångspunkten för regeringens förslag i lagrådsremissen var att effek- ten av de ursprungliga saxade valen skulle bibehållas. Att tillmötesgå Lagrådets förslag innebär att åtminstone riksbankschefen alltid skall ha mandattid. Emellertid strider bestämmelsen då alltjämt mot stadgan enligt bedömning. Dessutom innebär redan den av Lagrådet föreslagna förändringen att effekten av de saxade valen förloras. Med hänsyn härtill finner regeringen att det saknas skäl att införa en bestämmelse om att en direktionsledamot som avgår skall ersättas av en ny ledamot för den återstående mandatperioden. Det torde för övrigt i normala fall inte bli aktuellt att ersätta en ledamot före utgången av dennes mandatperiod. Åtminstone är det mycket osannolikt att den ursprungliga saxningen av mandatperioderna kommer att störas i någon nämnvärd omfattning. Arbetsgruppen övervägde om man borde begränsa möjligheten till omval men fann inte några vägande skäl för en sådan ordning. Inte heller regeringen anser att det finns några skäl för en sådan ordning. Möjligheten till omval innebär självfallet ingen garanti för omval utan fullmäktige skall vid varje valtillfälle fritt pröva om omval skall ske. De stränga jävsregler som gäller för riksbankschefen gäller även för övriga medlemmar i det organ som fattar beslut i ECBS-relaterade frågor. Dessa jävsregler innebär att möjligheten att ha sidouppdrag är mycket begränsade. Detta talar starkt för att medlemskap i direktionen bör utgöra en heltidsanställning. Ledamöter i direktionen bör emellertid kunna inneha uppdrag som så att säga följer av anställningen i direktionen, t.ex. inom ECBS, IMF, G10 och BIS. Härutöver bör ledamöter kunna ha andra uppdrag som inte innebär att intressekonflikt uppstår, t.ex. uppdrag inom undervisning eller ideell, icke politisk verksamhet. Sådana uppdrag som inte följer direkt av anställningen bör ledamot anmäla till fullmäktige. Ledamöter i direktionen får genom sin ställning kunskap i frågor som är av utomordentlig stor betydelse för vissa verksamheter i framför allt det privata näringslivet, t.ex. banksektorn. När en ledamot lämnar sin anställning besitter han en kunskap som, om den utnyttjas, skulle kunna vara till skada för . Arbetsgruppen har därför funnit det lämpligt att i likhet med vad som gäller i vissa andra länder, t.ex. , införa en bestämmelse om att ledamot av direktionen inte får påbörja ett uppdrag eller befattning efter avslutad tjänstgöring i . Även om den direkta kunskapen om penningpolitiska intentioner förhållandevis snabbt blir inaktuell, kan det uppfattas som allmänt stötande om en ledamot av direktion omgående kan övergå till en ledande befattning i annan verksamhet. Riksbanksfullmäktige har i sitt remissyttrande anfört att det bör övervägas om inte bestämmelsen i 1 kap. 6 § sekretesslagen, om förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift om vilken känndom fåtts genom anställning eller uppdrag hos myndighet, kan anses tillräcklig.