prop · GL03119 · 1998-01-01 00:00:00 — Allmänt Bosparande införs, vilket enligt förslaget ska omfatta tre delar: lågräntesparande, bosparpremie och lågräntelån. Skälen för regeringens bedömning Säkerhet i sparandet Staten ställer vissa krav på de aktörer som bedriver finansiell verk- samhet, i syfte att upprätthålla stabiliteten och säkerheten i det finansiella systemet och att därmed skapa förutsättningar för bl.a. säkerhet i sparandet. Företagen måste t.ex. ha tillstånd för att bedriva verksamheten i fråga. För att bedriva bankrörelse fordras sålunda oktroj, dvs. tillstånd enligt bankrörelselagen (1987:617). Med bankrörelse avses verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort varsel. Om de insatta medlen inte är tillgängliga med kort varsel är verksamheten inte att betrakta som bankrörelse i bankrörelselagens mening. Verksamheten kan då i stället fordra tillstånd enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet. För att så skall vara fallet fordras emellertid att företaget driver finansieringsverksamhet, t.ex. genom att lämna kredit. För banker och kreditmarknadsföretag ställs i författningar särskilda krav på bl.a. kapitaltäckning, riskspridning och storleken på startkapital. Vidare ställs det särskilda krav på företagens ägare och ledande befatt- ningshavare samt på företagens organisation. Till detta kommer möjlig- heten för att ingripa med sanktioner om företagen bryter mot de regler som gäller för verksamheten. Vissa insättningar i en bank omfattas av insättningsgarantin enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Detta gäller för nominellt bestämda tillgodohavanden som är tillgängliga för insättaren med kort varsel. Det högsta belopp som kan betalas ut är . Ekonomiska föreningar som bedriver inlåningsverksamhet har benämnts antingen sparkassa eller sparlåneförening (även ). Med sparkassa avses i detta sammanhang sådana föreningar som utöver en huvudsaklig icke-finansiell verksamhet även bedriver inlåningsverksamhet. Sparlåneföreningar kombinerar inlånings- verksamhet och kreditgivning och bedriver således en rent finansiell verksamhet. Enligt övergångsbestämmelser till bankrörelselagen får sparkasse- verksamhet som bedrevs och som inte fordrade tillstånd enligt äldre lagstiftning fortsätta till . Sparlåneverksamhet som bedrevs utan krav på tillstånd enligt äldre lagstiftning får, om medel för verksamheten inte anskaffas från allmänheten, fortsätta till och med eller tills ansökan om tillstånd har prövats slutligt (i prop. 1997/98:144 föreslås att övergångstiden förlängs till utgången av ). Större sparlåneföreningar kan genom lagen om medlemsbanker fortsätta med sin finansiella verksamhet i bankform om de uppfyller de kvalitativa och kvantitativa krav som uppställs i banklagstiftningen. Mindre sparkassor och sparlåneföreningar har inte ansetts behöva omfattas av den finansiella lagstiftningen. Tillstånd krävs därför inte om en ekonomisk förening har högst 1 000 medlemmar, tar emot insättningar endast från medlemmarna samt har till ändamål att endast med medlemsinsättningarna tillgodose finansieringsbehov hos medlemmarna. När det gäller existerande bosparinstitut förutom bankerna har både HSB och (Föreningen ) beviljats oktroj . Härefter är det främst sparkassa som inte omfattas av de skyddsregler som följer av den gällande finansiella lagstiftningen. De inlånade medlen i sparkassa används dock inte i huvudverksamhet, utan förvaltas i stället av en självständig juridisk person som uteslutande placerar medlen i statspapper. Även denna sparkassa har dock att formellt inordna sig under gällande lagstiftning, t .ex. genom att bli s.k. medlemsbank. Nordiska sparlån är en sparlåneförening enligt ovanstående men har endast ca 1000 medlemmar. Den gällande finansiella lagstiftningen, och de skyddsregler som följer av denna, kommer även att omfatta nya bosparformer som kan komma att erbjudas av utländska institut och aktörer som bedriver eller kommer att bedriva finansiell verksamhet i . Sparpremier Generella statliga sparpremier kan lämnas i form av skattesubvention, högre räntesats eller som särskild bonus på sparat belopp. Exempel på sparformer som varit eller är förenade med sådana förmåner är allemanssparkonto (t.o.m. ), allemansfondsparande (t.o.m. samt ) och det befintliga ungdomsbosparandet. Effekterna av sådana sparstimulanser i form av ökat sparande är dock enligt utvärderingar både i och internationellt mycket begrän- sade. Utvärderingsresultaten visar att stimulanserna snarare leder till om- fördelningar av befintligt sparande och att man inte når de målgrupper som man vill stimulera till ökat sparande. Resultaten tyder i stället på att det är mycket svårt att få nya hushåll att spara även i de fall som särskilda sparpremier lämnas. Härtill kommer att sparpremier inte är fördelningspolitiskt effektiva eftersom sparpremier är utan betydelse för de hushåll som helt saknar möjligheter att spara. Generella, statliga sparpremier innebär vidare ett långsiktigt åtagande för staten som kan bli statsfinansiellt kostsamt, även om premien till den enskilda spararen är blygsam. Lågräntesparande och lågräntelån Bofrämjandet har presenterat ett förslag till Allmänt Bosparande inom ramen för s.k. slutna bosparkassor. Slutna bosparkassor innebär att utlåning endast sker till medlemmar som själva sparat eller sparar i kassan. Av central betydelse i Bofrämjandets förslag är att både sparande och utlåning i kassan sker till låg ränta, t.ex. respektive . Härigenom kommer medlemmarna i kassan att subventionera kreditgiv- ningen genom sitt eget sparande och därmed blir det möjligt att erbjuda krediter med låg ränta. I det föreslagna bosparsystemet ingår vidare en generell statlig sparpremie. Det finns inga hinder i den gällande finansiella lagstiftningen för att starta denna form av slutna bosparkassor. är ett exempel på sparande som sker i sådan form. Det är dock inte självklart att denna form av sparande är konkurrenskraftig, bl.a. mot bakgrund av det stora antal sparformer som erbjuds på marknaden och som ger möjligheter till avkastning som är högre än . Högre avkastning innebär att det går snabbare att spara ihop till ett visst bestämt belopp eller att kreditbehovet minskar. Tillräckliga motiv saknas för införande av ett av staten initierat bosparande Regeringen bedömer att den befintliga lagstiftningen tillgodoser rimliga krav på säkerhet i sparandet och att det inte finns tillräckliga motiv för att införa en särlagstiftning. I den mån som något skyddsintresse i det finansiella systemet inte är tillgodosett bör resultatet av det pågående arbetet i avvaktas (dir. 1995:86). Kommittén skall redovisa sitt uppdrag . Regeringens bedömning är vidare att tillräckliga motiv saknas för införande av generella statliga sparpremier eller för införande av ett av staten på annat sätt initierat bosparande, bl.a. mot bakgrund av det utbud av olika sparformer som marknaden erbjuder. Härtill kommer att statliga sparpremier inte är fördelningspolitiskt effektiva, eftersom de ekonomiskt mest svaga hushållen inte har möjligheter att spara och därmed inte kan tillgodogöra sig av detta slag. Regeringen vill betona betydelsen av eget kapital och att det därför är angeläget att ett långsiktigt sparande uppmuntras. Sådant sparande bör i första hand stimuleras genom information, rådgivning och opinionsbild- ning. Spar- och Placeringsfrämjandet som startade sin verksamhet har här en viktig uppgift. Spar- och Placeringsfrämjandet skall ge information om de olika sparformer som finns samt ge råd och vägledning för att hjälpa spararna med deras långsiktiga sparande. Regeringen har från främjandets huvudmän erfarit att man avser att arbeta mycket aktivt för att verksamheten skall få brett genomslag hos allmänheten. Härtill kommer att rådgivning om sparande även förekommer i andra sammanhang, t.ex. i grundutbildningen och inom ramen för konsumentvägledningen. 9 De ekonomiska villkoren för det sent byggda beståndet Regeringens förslag: Räntebidraget för nybyggda hyres- och bostads- rättshus avvecklas långsammare för fastigheter i de s.k. krisårgångarna. Detta sker genom att den s.k. garanterade räntan trappas upp i stället för för det bidragsår som i det enskilda ärendet påbörjas närmast efter . Åtgärden skall omfatta hyres- och bostadsrättshus som byggdes med stöd av bidragsregler eller äldre regler och där bidragstiden började löpa . Utredningens bedömning: De ekonomiska problemen för de s.k. krisårgångarna är av sådan omfattning att de inte kan lösas med generella nya statliga insatser utan att bli orimligt kostsamma. Målsättningen för åtgärder skall vara att skapa långsiktigt ekonomiskt stabila förhållanden för detta bostadsbestånd till så låga kostnader som möjligt totalt för samhället. Remissmötet: Utredningens bedömning mötte inga invändningar. Skälen för regeringens förslag: I takt med att räntebidragen successivt avvecklas enligt reglerna i det äldre bostadsfinansieringssys- temet blir de höga kostnaderna alltmer märkbara för fastighetsägarna. Till detta kommer att fastigheterna nu också fasas in i fastighetsskatte- systemet, vilket innebär att skattefriheten upphör och att halv fastighets- skatt skall betalas eller . Nyproducerade småhus, hyres- och bostadsrättshus är enligt gällande regler fria från fastighets- skatt efter färdigställandeåret. För de därpå följande fem åren betalas halv fastighetsskatt. Minskade bidrag och tillkommande fastighetsskatt medför avsevärda reala kostnadsökningar i nuvarande låginflationsekonomi. Avtrappningen av räntebidragen motsvarar kostnadsökningar på /m2 och år eller för en lägenhet . Infasningen i fastighetsskattesystemet medför kostnadsökningar med ytterligare /m2 och år eller ca för en lägenhet . För att minska de ekonomiska påfrestningar som möter i förvaltningen av fastigheter byggda anser regeringen att avtrappningen av räntebidraget bör ske i långsammare takt än vad som följer av gällande regler. Härigenom mildras de likviditetsmässiga påfrestningarna i för- hållande till vad som annars skulle ha gällt och fastighetsägarna får att ställa om till de förändrade ekonomiska villkoren. Regeringen föreslår därför att den s.k. garanterade räntan trappas upp i stället för för det bidragsår som i det enskilda ärendet påbörjas närmast efter för nyproducerade hyres- och bostadsrättshus där bidrags- tiden började löpa och som har räntebidrag enligt de äldre räntebidragssystemen (regler och äldre). Efter detta bidragsår fortsätter upptrappningen av räntesatsen och därmed minskningen av räntebidraget enligt nu gällande regler. Den långsammare upptrappningen enligt ovanstående innebär att ränte- bidraget under den återstående bidragstiden i varje ärende blir högre fram till dess att bidraget upphör. Den återstående bidragstiden för fastigheter av årgång 1989 och senare i de äldre ränte- bidragssystemen varierar mellan ett och och beror bl.a. på den subventionsränta som ligger till grund för bidragsberäkningen. Det nu redovisade förslaget berör inte de fastighetsägare för vilka bidragstiden har upphört . Dessa har i allmänhet kunnat tillgodogöra sig effekterna av nuvarande låga räntenivå. Förslagets effekter på lägenhetsnivå varierar med bidragsunderlaget i varje ärende. Tillgänglig statistik visar att en långsammare upptrappning av den s.k. garanterade räntan enligt ovanstående motsvarar en utebliven kostnadsökning på /m2. Detta motsvarar för en lägenhet . Utöver statens redan nu mycket omfattande ekonomiska insater för det sent byggda beståndet, ökar statens utgifter ytter- ligare till följd av att den s.k. garanterade räntan trappas upp långsam- mare. Om subventionsräntan är beräknas statens utgifter för budgetåren 1998, 1999, 2000 respektive 2001 bli ca 55, 555, 590 respek- tive högre i jämförelse med om räntebidraget av- trappas enligt ordinarie regler. 10 Fortsatta reformer 10.1 En bred översyn av fastighetsskatten m.m. Regeringens bedömning: En allmän översyn bör göras av fastighets- skatten och anslutande frågor. Skälen för regeringens bedömning: ekonomiska vårpropo- sition (prop. 1996/97:150) föreslog regeringen att systemet med omräk- ning av taxeringsvärden på småhus- och hyreshusenheter tillfälligt skulle träda ur funktion för . Särskilt vad gäller hyreshusen hade det kunnat konstateras att metoden för omräkning var behäftad med vissa brister. beslut (bet.1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284 och 285) innebar att taxeringsvärdena inte förändrades mellan och . I syfte att undersöka möjligheterna att förbättra taxeringsför- farandet, bl.a. systemet med omräkning, tillkallades en sär- skild utredare. Utredningen, som antagit namnet Fastighetstaxerings- utredningen (Fi 1997:06), skall enligt sina direktiv (dir.1997:36) redovisa sitt slutbetänkande senast vid utgången av . Diskussionen kring fastighetsskatten har varit intensiv och har gällt såväl nivån för skatteuttaget som dess struktur. Till de strukturfrågor som har diskuterats hör bl.a. vilket underlag som skall gälla. Frågan om underlaget för fastighetsskatten har senast behandlats i departementspromemorian (Ds 1998:3) Fastighetsskatt alternativa underlag m.m. I promemorian som utarbetats av en grupp tjänstemän vid analyseras alternativa underlag för fastighetsskatten med koncentration på förhållandena för småhus. Därutöver redovisas bakgrunden till dagens regler för fastighetsskatt och på vilket sätt fastig- hetsskatten kan ses som en del av beskattningen av kapitalinkomster. En annan strukturfråga gäller neutraliteten i beskattningen av fastig- heter med hyresrätter, fastigheter med bostadsrätter och småhus. Denna fråga har aktualiserats genom Bostadspolitiska utredningens slut- betänkande. Regeringen kommer att tillkalla en parlamentariskt samman- satt kommitté med uppgift att göra en allmän översyn av fastighets- skatten m.m. Kommittén kommer att få ett brett mandat att pröva olika principfrågor. I direktiven kommer att betonas bl.a. vikten av en nog- grann analys av de olika övergångseffekter som kan uppkomma vid olika förändringar i skatteunderlag och skattestruktur. Frågan om neutraliteten mellan olika upplåtelseformer blir en central fråga i analysen. Därvid bör beaktas inverkan såväl av fastighetsskattereglerna som de regler för räntebidrag som gäller , även om utredningens eventuella förslag skall begränsas till skatteområdet. Det finns också anledning att vidare- utveckla den analys som gjorts i den nämnda departementspromemorian om alternativa underlag för fastighetsskatten. Kommittén avses koncentrera sitt arbete till strukturfrågan medan en bedömning av skatteuttagets nivå ligger utanför uppdraget. 10.2 Förbättrade levnadsvillkor i utsatta bostadsområden Regeringens bedömning: Levnadsvillkoren i särskilt storstädernas utsatta bostadsområden måste förbättras. Riktade insatser till bostads- områdena behöver samverka med mer generella åtgärder som mot- verkar segregation. Inför det fortsatta arbetet finns därför ett behov av bland annat förbättrad samordning av åtgärder inom olika politik- områden. Alla insatser i de utsatta bostadsområdena bör baseras på aktiv medverkan från dem som bor och verkar i området. Regeringen avser att återkomma till med förslag om hur möjligheterna till en socialt hållbar utveckling i storstäderna skall förbättras. Utredningens förslag: Stat och kommun inleder gemensamt en långsiktig satsning på lokalt utvecklingsarbete i utsatta bostadsområden. Arbetet föreslås byggas upp kring ett lokalt utvecklingsprogram för varje bostadsområde. Utvecklingsprogrammet skall utformas utifrån de behov och önskemål som finns hos dem som bor och verkar i området. Enligt förslaget skall staten stödja lokala utvecklingsprogram med särskilda statsbidrag som motsvarar högst av kostnaderna för programmen. Enligt utredningen bör statens stöd finansieras genom medel från flera politikområden. Bidraget från bostadspolitiken föreslås bli 2000 och 2010. Remissinstanserna: Huvuddelen av de instanser som yttrar sig är positiva till utredningens förslag, men ser ett behov av att konkretisera och utveckla förslaget, t.ex. vad gäller boendemedverkan. Några positiva remissinstanser befarar också att kommunerna inte kan finansiera hälften av programmens kostnader. finns flera instanser som är kritiska till förslaget och förordar en alternativ användning av statens stöd i form av ombyggnadsstöd, förstärkta riktade bidrag till hushållen, insatser inom social-, arbetsmarknads- och integrationspolitiken eller ett mer generellt utformat stöd till kommunerna. Några instanser menar att förslaget ensidigt prioriterar storstädernas problem. Ytterligare andra instanser vill i första hand nå bättre prioritering och samordning av befintliga resurser. Skälen för regeringens bedömning I industrialiserade länder finns ofta en påtaglig social, ekonomisk och etnisk segregation i större städer. Stadsdelar och bostadsområden har sällan en jämn fördelning av hushåll från olika inkomstskikt och av hushåll med olika social och etnisk bakgrund. Segregationsprocesserna leder allt oftare till en polarisering mellan områden med resursstarka hushåll och områden där en stor del av invånarna är beroende av statliga och kommunala bidrag. Segregationen i boendet sammanhänger till en del med naturliga skillnader i bostadsbehov och bostadsönskemål mellan olika typer av hushåll och är på detta sätt ett uttryck för valfrihet i boendet. Ojämlika resurser, kvalitetsbrister i vissa boendemiljöer samt i viss utsträckning ren diskriminering är å andra sidan negativa faktorer som leder till en oönskad segregation. En allvarlig konsekvens av segregationen är att levnadsvillkoren i vissa utsatta stadsdelar och bostadsområden varaktigt försämras av komplexa och sammanhängande problem. De boende i dessa områden har i regel svagare koppling till arbetsmarknaden, lägre utbildningsnivå, högre bidragsberoende och sämre hälsa än genomsnittet för kommunen. Områdena är oftast mycket invandrartäta, vilket gör att segregationen också har en stark etnisk dimension. För många invandrare blir konsekvensen av svaga kontaktnät utanför det egna bostadsområdet att både inlärningen av svenska och inträdet på arbetsmarknaden försvåras. Utsatta bostadsområden hamnar ofta i negativa utvecklingsspiraler som är svåra att bryta. När ett område blir mindre socialt stabilt, servicenivån sjunker och statusen försämras skapas flyttströmmar som förstärker segregationen. I många bostadsområden är en hög omflyttning redan i sig en faktor som försämrar möjligheterna till social stabilitet. De problem som utsatta bostadsområden kämpar med har i stor utsträckning kommit att skymma de kvaliteter och utvecklingsmöjlig- heter som finns i områdena. Många bostadsområden får alltför ofta en negativ stämpel som inte överensstämmer med de boendes egna upplevelser av sitt område. I bostadsområdena finns oftast väl planerade lägenheter, bilfria närmiljöer, närhet till naturområden och en kulturell mångfald som är tillgångar i den framtida utvecklingen. Det lokala arbetet Huvudansvaret för samhällets insatser för att förbättra levnadsvillkoren i utsatta bostadsområden vilar på de berörda kommunerna. Verksamheter av central betydelse för utvecklingen i bostadsområdena vård och omsorg, skolverksamhet, bostadsförsörjning, samhällsplanering m.m. är huvudsakligen kommunala angelägenheter. Detta ger kommunerna en nyckelroll för att initiera, möjliggöra och samordna insatser från olika aktörer. Det är av yttersta vikt att insatser i utsatta bostadsområden baseras på aktiv medverkan och engagemang från dem som bor och verkar i området. Det är en central uppgift för kommunerna och de kommunala bostadsföretagen att stärka de boendes egna möjligheter att påverka sin vardag och närmiljö. Fastighetsägarna i de utsatta bostadsområdena måste vara engagerade och utforma fastighetsförvaltningen så att den svarar mot de boendes behov och skapar förutsättningar för en god dialog med de boende. Detta förutsätter oftast en decentraliserad och flexibel förvaltning. Mer direkt medverkan från de boende kan ske genom de nya och intressanta former för hyresgäststyrd områdesförvaltning och självförvaltning som finns hos bostadsföretag på flera håll i landet. Erfarenheterna av hyresgästmedverkan i skötseln av det egna området visar att de positiva effekterna i form av ökad delaktighet och gemenskap kan bli mycket stora. Även i storskaliga hyreshusområden har både den sociala och den fysiska miljön påtagligt förbättrats. För att främja möjlig- heterna till självförvaltning har regering och riksdag beslutat om ändringar i kommunalskattelagen och hyresförhandlingslagen som leder till att hyresavdrag på grund av medverkan i förvaltningen till viss del inte beskattas (prop. 1996/97:119, bet. SkU 1996/97:24, rskr. 1996/97:277). Flera exempel kan ges på kommuner som inlett ett viktigt arbete där nya arbetssätt och metoder prövas för att förbättra levnadsvillkoren i utsatta bostadsområden. I bostadsområdet i pågår ett arbete med att anpassa arbetssätt och attityder i den kommunala organisationen till områdets och de boendes behov. ges de boende möjlighet att via det lokala förenings- livet ta ett ökat ansvar för områdets utveckling. I har det kom- munala bostadsföretaget decentraliserat fastighetsförvaltningen och genom avtal om s.k. självförvaltning överlåtit en del av ansvaret för skötseln på hyresgästerna i bl.a. bostadsområdet . Resultatet har blivit ökad social stabilitet och ökad trivsel bland de boende. Ytterligare ett exempel på betydelsefulla insatser är den s.k Ytterstadssatsningen i . Satsningen innebär att staden satsar på förnyelse av 13 stadsdelar. Förslagen till åtgärder växer fram i arbets- grupper som består av boende i området. I har kommunens bostadsföretag omstrukturerats för att bl.a. bli bättre anpassade till behoven hos de boende i utsatta bostadsområden. Ett nytt bostadsföretag, , har skapats med uppgift att i stadsdelen starta ett okonventionellt förnyelsearbete utifrån en helhetssyn på boendet. Pågående statliga insatser Under /96 inrättades ett särskilt statligt stöd för insatser i invandrartäta bostadsområden (prop. 1994/95:100, bil 11, bet. 1994/95: SfU13, rskr. 1994/95:309). Ramen för detta stöd omfattade ursprungligen , men har senare utvidgats till ca för budgetåren 1995/96 1999. Efter särskild ansökan har 12 kommuner fått bidrag till metodutvecklande insatser som stärker kompetensen hos invandrare, ökar arbetskraftsdeltagandet samt bidrar till en god social utveckling och förhindrar utanförskap. Det statliga stödet har förutsatt bl.a. att kommunen upprättar en handlingsplan för insatserna i bostadsområdet samt delfinansiering på av handlingsplanens kostnader. De bostadsområden som omfattas av handlingsplaner med statligt stöd ligger främst i storstäderna, men även områden i , , och får del av det statliga stödet. kommer det statliga stödet att ges i något friare former och styras till ett begränsat antal områden. Avsikten är att i de utvalda områdena skapa möjligheter till en fördjupning av det lokala arbetet så att dessa områden sedan kan utgöra nationella exempel. På detta sätt kan nya arbetssätt och metoder vidareutvecklas och spridas till andra kommuner. Det särskilda statliga stödet är på detta sätt avsett att fungera som en strategisk insats för att stimulera ett mer långsiktigt och kontinuerligt arbete under kommunalt huvudansvar. Även mer generella statliga insatser inom olika politikområden har stor betydelse för invånarna i utsatta bostadsområden. Det gäller inte minst åtgärder inom arbetsmarknads- och utbildningspolitiken. Ett exempel är det femåriga nationella som inleddes och som har förstärkts med ytterligare 40 000 platser fram . I detta sammanhang kan också nämnas de förändringar som gjorts av reglerna för det s.k. starta-eget bidraget, vilka innebär att invandrare som startar företag fr.o.m. kan få bidrag i stället för normalt .