prop · GL0348 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessa förordningar behöver i vissa avseenden kompletteras med nationella bestämmelser. om användningen av läkemedel och andra främmande ämnen som tillförs djur regleras numera huvudsakligen i två direktiv. I vissa avseenden har direktiven ännu inte genomförts i . EG har infört ett system för identifiering och registrering av nötkreatur. gör det möjligt för medlemsstaterna att låta djurhållarna bära de utgifter som är förenade med systemet. Detta förutsätter dock nationella bestämmelser om ett sådant avgiftsuttag. De nu redovisade frågorna har behandlats i en inom upprättad promemoria. Denna promemoria, PM om komplettering av EG:s förordningar om livsmedel, m.m., har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Dnr Jo97/2175). I ärendet behandlas också frågan om att i lagen (1992:1684) om EEG- handelsgödsel byta ut förkortningen EEG mot EG . Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. Lagrådet har framfört vissa synpunkter på utformningen av lagtexten. Regeringen har anslutit sig till Lagrådets förslag. Dessutom har några redaktionella ändringar gjorts i de remitterade lagförslagen. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 6.3 och 7 samt i författningskommentarerna till livsmedelslagen. Utöver de lagförslag som remitterats till Lagrådet föreslås i propositionen ändringar i lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel. Dessa ändringar är av enkel beskaffenhet. Lagrådets hörande skulle därför sakna betydelse. 4 Inledning medlemskap i innebär att EG:s förordningar om livsmedel blir direkt tillämpliga i landet. För att förordningarna skall kunna verkställas föreslås i det följande ändringar i livsmedelslagen (1971:511). Ändringarna innebär att vissa bestämmelser i livsmedelslagen kommer att komplettera förordningarna. Vidare föreslås ändringar i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Ändringarna föranleds av EG:s direktiv som reglerar bl.a. användningen av läkemedel till djur. Härutöver föreslås en ändring av avgiftsbestämmelsen i lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Ändringen är en följd av rådets förordning (EG) nr 820/97 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter. I den nyssnämnda lagen och lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken föreslås inledningsparagraferna ändrade som en följd av ändringarna i livsmedelslagen. Slutligen föreslås att förkortningen EEG i lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel byts ut mot EG . 5 Kompletterande lagstiftning till EG:s förordningar på livsmedelsområdet 5.1 Lagstiftningsbehovet Regeringens förslag: För att EG:s förordningar om livsmedel skall kunna verkställas i görs ändringar i livsmedelslagen (1971:511) som kompletterar förordningarna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Livsmedelssektorn som utgör en del av den inre marknaden inom EU är föremål för en långtgående harmonisering. Rättsakterna på området utgörs till en alldeles övervägande del av direktiv. I huvudsak skedde den svenska anpassningen till EG:s lagstiftning på området inom ramen för EES- avtalet. beslutade sålunda om erforderliga ändringar i livsmedelslagen (1971:511) (prop. 1992/93:119, bet. 1992/93:LU11, rskr. 1992/93:100). Lagändringarna har följts av en omfattande anpassning av föreskrifter meddelade av . Inom livsmedelsområdet finns emellertid också ett antal EG- förordningar. Dessa är enligt artikel 189 i EG-fördraget direkt tillämpliga i varje medlemsstat. Av detta följer att förordningarna i deras gemenskapsrättsliga form och ord för ord skall tillämpas av medlemsstaternas förvaltningsmyndigheter utan någon särskild inkorporerings- eller transformationsakt. Förordningarna har ett sådant innehåll att de, om de i stället hade utgjorts av direktiv, skulle ha införlivats i svensk lagstiftning med stöd av livsmedelslagen. Det kan nämnas i sammanhanget att det finns en tendens till att EG i ökande utsträckning använder förordningsformen på livsmedelsområdet. Fastän EG-förordningarna är direkt tillämpliga i medlemsländerna kan det vara nödvändigt att nationellt utfärda vissa kompletterande regler. Till de EG-förordningar på livsmedelsområdet som fordrar kompletteringar hör bl.a. rådets förordning (EEG) nr 2377/90 av om inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel av animaliskt ursprung, rådets förordning (EEG) nr 315/93 av om fastställande av gemenskapsförfaranden för främmande ämnen i livsmedel, kommissionens förordning (EG) nr 194/97 av om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel, och rådets förordning (EG) nr 2232/96 av om gemenskapsregler för aromämnen som används eller är avsedda att användas i eller på livsmedel samt och rådets förordning (EG) nr 258/97 av om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser. Förordningarna i fråga saknar bestämmelser om sanktioner. Sådana bestämmelser måste följaktligen meddelas i form av nationella regler. Härtill kommer att förordningarna förutsätter att det finns en tillsynsorganisation och närmare bestämmelser för tillsynen. Även i det avseendet behövs följaktligen en nationell komplettering. I vissa fall behöver förordningarna också kompletteras med avgiftsbestämmelser. När det gäller frågan hur denna komplettering bör genomföras finns i princip tre alternativ. Ett alternativ är att efter mönster av vad som tidigare skett på t.ex. jordbrukets och fiskets områden utfärda en ny lag som kompletterar EG:s förordningar om livsmedel. Ett annat alternativ är att göra på det sätt som skett i , nämligen att meddela en ny lag som i tillämpliga delar hänvisar till den gällande livsmedelslagen. Ett tredje alternativ är att i den utsträckning det behövs låta bestämmelserna i livsmedelslagen komplettera förordningarna. Flera skäl talar för att det sistnämnda alternativet är det som är mest ändamålsenligt. Det finns redan en nationell reglering på området. Livsmedelslagen är en heltäckande och väl fungerande lag. Som har påpekat finns i livsmedelslagen med följdförfattningar ett komplett regelverk som tillgodoser tillsynsmyndigheternas behov i arbetet med att säkerställa säkra livsmedel och redlighet i handeln. De aktuella förordningarna behandlar ämnen som omfattas av livsmedelslagens tillämpningsområde. Det kan t.ex. vara så att ett livsmedel uppvisar brister både med avseende på bestämmelserna i livsmedelslagen och bestämmelserna i en EG- förordning. I ett sådant fall är det praktiskt att en tillsynsmyndighet kan stödja ett samordnat ingripande på livsmedelslagen. Det framstår också som onödigt att besluta en ny lag som endast består av föreskrifter som är identiska med vissa föreskrifter i livsmedelslagen. Med endast en lag på livsmedelsområdet undviks vidare de gränsdragningsproblem och åtföljande tillämpningssvårigheter som skulle kunna uppstå med två lagar i samma ämne. Utöver de ovan redovisade förordningarna med bestämmelser om livsmedel finns ett antal förordningar som hör till jordbruks- eller fiskeområdet men som också innehåller bestämmelser som hör till livsmedelsområdet. Dit hör rådets förordning (EEG) nr 1411/71 av om ytterligare bestämmelser om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter med avseende på produkter som omfattas av nummer 04.01 i Gemensamma tulltaxan, rådets förordning (EEG) nr 1898/87 av om skydd av beteckningar som används vid saluhållande av mjölk och mjölkprodukter, rådets förordning (EG) nr 2991/94 av om regler för bredbara fetter, rådets förordning (EEG) nr 2136/89 av om gemensamma marknadsnormer för konserverade sardiner, rådets förordning (EEG) nr 1536/92 av om gemensamma marknadsnormer för konserverad tonfisk och bonit och rådets förordning (EG) nr 820/97 av om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter. Hit hör också vissa EG- förordningar på vin- och spritområdet. 5.2 De nödvändiga ändringarna i livsmedelslagen Regeringens förslag: Livsmedelslagens tillsyns-, avgifts-, straff- och överklagandebestämmelser skall komplettera de EG-förordningar och de delar av sådana förordningar som faller inom livsmedelslagens tillämpningsområde. En ny bestämmelse införs som gör det möjligt att överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att i fråga om EG-förordningarna meddela kompletterande föreskrifter. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Enligt bör det i en inledande paragraf anges att livsmedelslagen kompletterar de EG- förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde. anser vidare att tillsynsbestämmelserna bör kompletteras med bl.a. en bestämmelse som gör det möjligt att överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan. efterlyser bestämmelser som skulle göra det möjligt för att överlämna vissa tillsynsuppgifter till och vice versa. Vidare vill ha möjlighet att ta i anspråk kommunala inspektörer för kontroll av handelsstandarder vid landning och landtransport av fisk. har inte någon erinran mot förslaget under förutsättning att detta inte blir kostnadsdrivande för kommunerna. Skälen för regeringens förslag: De i föregående avsnitt uppräknade förordningarna, som alltså behöver kompletteras, innehåller bl.a. följande bestämmelser. I rådets förordning (EEG) nr 2377/90 finns bestämmelser om restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel. Bestämmelserna syftar till att skydda människors och djurs hälsa. I förordningen finns bestämmelser om de förfaranden som skall tillämpas vid fastställandet av högsta tillåtna restmängder. Den som vill marknadsföra ett läkemedel skall ansöka om tillstånd till detta hos kommissionen. Kommissionen biträds vid sin prövning av läkemedel. Efter det att medlemsstaterna och sökanden beretts tillfälle att lämna synpunkter på kommissionens förslag till vilken restmängd som kan godtas överlämnas förslaget till till tekniska framsteg av direktiven för veterinärmedicinska läkemedel. Om kommissionen och kommittén är överens beslutar kommissionen. I annat fall hänskjuts frågan till rådet. En medlemsstat kan, om det behövs av hänsyn till människors eller djurs hälsa, tillfälligt sätta bestämmelser om tillåtna restmängder ur kraft. Till förordningen finns fogade bl.a. förteckningar över tillåtna restmängder. Rådets förordning (EEG) nr 315/93 innehåller bestämmelser om främmande ämnen i livsmedel. Syftet med bestämmelserna är att skydda folkhälsan. Enligt artikel 1 i förordningen avses med främmande ämnen varje ämne som inte med avsikt har tillsatts ett livsmedel. Förordningen är en ramförfattning som skall fyllas ut med särskilda författningar om högsta tillåtna halter av främmande ämnen i livsmedel. Enligt artikel 2 i ramförordningen får ett livsmedel med en för hög halt av ett främmande ämne inte släppas ut på marknaden. Vidare skall enligt artikeln halten av främmande ämnen hållas så låg som rimligen är möjligt i alla hanteringsled. Enligt artikel 4 kan en medlemsstat tillfälligt upphäva eller begränsa särförordningarnas bestämmelser om högsta tillåtna halter av främmande ämnen. Detta gäller om en medlemsstat har skäl att misstänka att ett främmande ämne i ett livsmedel utgör en hälsorisk även om förordningens bestämmelser är uppfyllda. har endast en särförordning om främmande ämnen i livsmedel antagits. Det är kommissionens förordning (EG) nr 194/97 som fastställer högsta tillåtna halt nitrat i spenat och sallad. och rådets förordning (EG) nr 2232/96 innehåller bestämmelser om aromämnen. Aromämnen tillförs livsmedel för att ge lukt eller smak. I förordningen ges föreskrifter om ett förfarande för antagande av regler om aromämnen. Avsikten är att en förteckning över tillåtna aromämnen skall upprättas och godkännas av kommissionen. Förteckningen kan komma att innehålla bestämmelser om hur aromämnena får användas. Reglerna om aromämnen syftar till att skydda folkhälsan. På motsvarande sätt som i fråga om främmande ämnen kan en medlemsstat upphäva eller begränsa rätten att använda ett av gemenskapen godkänt aromämne. Någon särförordning med en förteckning över godkända aromämnen har ännu inte beslutats. och rådets förordning (EG) nr 258/97 innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar nya livsmedel eller nya livsmedelsingredienser får släppas ut på gemenskapsmarknaden. Med nya livsmedel avses livsmedel som traditionellt inte har konsumerats inom EU. Dit hör t.ex. livsmedel som innehåller eller är framställda av genetiskt modifierade organismer. Det kan också vara fråga om livsmedel som tillverkats med nya produktionsmetoder. Även dessa bestämmelser har till ändamål att skydda folkhälsan. I förordningen finns bestämmelser om att nya livsmedel skall bedömas från säkerhetssynpunkt enligt vissa särskilda förfaranden. I fråga om livsmedel som i huvudsak motsvarar livsmedel som redan finns är det tillräckligt med en anmälan till kommissionen för att livsmedlet skall få släppas ut på marknaden. När det gäller andra livsmedel är förfarandet mer komplicerat. En ansökan skall göras i den medlemsstat där livsmedlet är avsett att marknadsföras. Där görs en första utvärdering av livsmedlet. Av den första utvärderingsrapporten skall det framgå om det behövs en kompletterande utvärdering. Den första utvärderingsrapporten skickas till kommissionen och övriga medlemsstater som har på sig att framföra invändningar. Framförs inte några invändningar och behövs det inte någon kompletterande utvärdering får livsmedlet släppas ut på marknaden. I annat fall skall kommissionen i samverkan med pröva om en marknadsföring är tillåten. Om kommissionen och kommittén inte är överens skall frågan föras till rådet. Om det är fråga om att pröva ett livsmedel som består av eller innehåller en genetiskt modifierad organism gäller särskilda regler. Kommissionens beslut om tillstånd till marknadsföring skall vid behov ange villkoren för användningen av livsmedlet. Beslutet kan också innehålla krav på att livsmedlet skall märkas på visst sätt. Om en medlemsstat har skäl att anta att ett livsmedel som godkänts enligt förordningen medför risker för folkhälsan eller miljön, kan medlemsstaten tillfälligt begränsa användningen av livsmedlet eller ingripa mot handeln med livsmedlet. De nu beskrivna EG-förordningarna behöver kompletteras i följande avseenden. Det förutsätts att varje medlemsstat övervakar att förordningarna följs och ser till att den som bryter mot förordningarna straffas. Det behövs följaktligen först och främst tillsynsregler. I enlighet med vad som anförts i det föregående bör livsmedelslagens tillsynsregler komplettera förordningarna. Ändringar bör göras i 24, 25, 25 a, 27 och 28 §§ genom ett tillägg av innebörd att dessa tillsynsregler skall gälla också de EG-förordningar som faller inom livsmedelslagens tillämpningsområde. Tillägget bör utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Som livsmedelsverket har påpekat förutsätter ett antal EG-förordningar att enskilda kontrollorgan kan utses för att utöva tillsyn. Så är t.ex. fallet i förordningen (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg och den i det föregående nämnda förordningen (EG) nr 820/97. På samma sätt som redan har skett i lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och i lagen (1995:1336) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel bör i livsmedelslagen införas ett bemyndigande som gör det möjligt att överlämna tillsyn till ett enskilt kontrollorgan. Vidare bör livsmedelslagens avgiftsbestämmelse vidgas till att gälla också tillsyn och prövning enligt EG-förordningarna på livsmedelsområdet. Avgifterna kan bl.a. gälla tillsyn eller det utvärderingsförfarande som förutsätts enligt förordningen om nya livsmedel. Livsmedelslagen bör dessutom tillföras en ny straffbestämmelse. Enligt bestämmelsen bör den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot sådana bestämmelser i de EG-förordningar som faller inom lagens tillämpningsområde som rör kvalitetsnormer eller andra villkor för handeln med livsmedel straffas med böter eller fängelse. Bestämmelser av det slaget kan t.ex. vara regler som innebär att vissa livsmedel är förbehållna särskilda beteckningar. Sådana bestämmelser finns bl.a. i fråga om mjölk och mjölkprodukter. Andra exempel på bestämmelser som omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen är regler som kräver att ett livsmedel skall vara godkänt för att få släppas ut på marknaden. Slutligen kan de aktuella EG-förordningarna förutsätta att det meddelas nationella särbestämmelser i något avseende. För detta ändamål behövs en bestämmelse som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer befogenhet att meddela föreskrifter som får finnas som komplettering till EG-förordningarna om livsmedel. Sådana särbestämmelser kan grundas på s.k. skyddsklausuler som ger medlemsstaterna rätt att tillfälligt meddela nationella undantagsregler till skydd för människors hälsa. Som nämnts i det föregående finns sådana klausuler i förordning (EEG) nr 2377/90, förordning (EEG) nr 315/93 och förordning (EG) nr 2232/96. Ytterligare exempel är särskilda nationella regler för saluhållande av mjölk som tillåts enligt vissa artiklar i förordningen (EEG) nr 1411/71. Några överklaganderegler som särskilt tar sikte på EG-förordningarna behövs inte. Tillsyns- och avgiftsbeslut som rör dessa förordningar kommer att omfattas av livsmedelslagens överklagandebestämmelser i dess nuvarande lydelse. Som nämnts i det föregående finns det ett antal EG-förordningar som faller inom området för EG:s gemensamma jordbrukspolitik eller EG:s gemensamma fiskeripolitik men som ändå är av intresse i det här sammanhanget. Dessa förordningar omfattas av lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter resp. lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Förordningarna innehåller emellertid också regler som hör till livsmedelslagens tillämpningsområde. I dessa delar bör förordningarna kompletteras med livsmedelslagens tillsyns- och straffbestämmelser. Motivet för en sådan uppdelning är detsamma som angivits ovan i fråga om de förordningar som helt faller inom livsmedelslagens tillämpningsområde. Den föreslagna uppdelningen bör komma till uttryck genom en ändring av inledningsparagraferna i lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter och lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Som har påpekat är det lämpligt att i en ny inledande bestämmelse i livsmedelslagen ange att lagen kompletterar de EG- förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde. Frågorna om en överflyttning av tillsynsuppgifter mellan de centrala myndigheterna som tar upp i sitt remissvar fordrar ytterligare överväganden. Detsamma gäller frågan om möjligheter att ta i anspråk kommunala inspektörer för viss kontrollverksamhet. De nu nämnda frågorna är föremål för utredning inom ramen för de uppdrag som lämnats till (Dir. 1997:25) och (Dir. 1996:97). har i sitt remissyttrande anfört att effekterna av förslaget inte får bli kostnadsdrivande. Den bedömningen kan emellertid göras att den tillkommande tillsynen bara i mycket liten om ens någon utsträckning kommer att påverka omfattningen av kommunernas tillsynsarbete. Alla förordningar med livsmedelsbestämmelser skall inte kompletteras med bestämmelser i livsmedelslagen. Undantag bör göras för förordningarna om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och om skydd för beteckningar på livsmedel. Dessa förordningar kompletteras genom särskilda lagar, nämligen lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och lagen (1955:1336) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, m.m. 6 Genomförandet av direktiv och beslut om vissa ämnen i djur och djurprodukter som kan skada människors hälsa 6.1 Svenska bestämmelser på området Av bestämmelser i djurskyddslagen (1988:534) och djurskyddsförordningen (1988:539) följer att det är förbjudet att tillföra djur hormoner eller andra ämnen för att påverka djurets egenskaper i annat syfte än att förebygga, påvisa, bota eller lindra sjukdom eller sjukdomssymptom. Vissa undantag från bestämmelserna finns i föreskrifter meddelade av . Enligt dessa föreskrifter får hormoner användas för att förhindra befruktning, framkalla abort, stimulera ägglossning, verka sammandragande på livmoder eller synkronisera brunst. Bestämmelser i övrigt om läkemedel till djur och andra ämnen som kan tillföras djur finns i läkemedelslagen (1992:859), läkemedelsförordningen (1992:1752), lagen (1985:295) om foder, förordningen (1985:879) om foder, förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion och i föreskrifter meddelade av . Kontrollbestämmelser som tar sikte på användningen av bl.a. läkemedel till djur finns i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. (provtagningslagen), i förordningen (1993:1488) om provtagning på djur, m.m., samt i livsmedelslagen (1971:511), livsmedelsförordningen (1971:807) och i föreskrifter som har meddelats av . 6.2 på området om användningen av läkemedel och andra främmande ämnen som tillförs djur finns numera i huvudsak samlade i två direktiv. Det är förbjudet att använda hormonella ämnen i tillväxtbefrämjande syfte. Det förbudet finns i rådets direktiv /22/EG av om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och tyreostatisk verkan samt av b-agonister vid animalieproduktion och om upphävande av direktiv /602/EEG, 88/146/EEG och 88/299/EEG. Omfattande bestämmelser finns om kontroll av hormonförbudet och om annan kontroll av läkemedelsrester och rester av andra främmande ämnen i kött. Enligt bestämmelserna skall medlemsstaterna upprätta en plan för den kontroll som skall genomföras med avseende på restsubstanser i djur, djurprodukter och foder. Vidare finns bestämmelser om egenkontroll och den kontroll som de nationella myndigheterna skall genomföra. Regler finns också om vilka åtgärder som skall vidtas vid överträdelser. Bestämmelserna finns i rådets direktiv /23/EG om införande av kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter framställda därav och om upphävande av direktiv /358/EEG och 86/469/EEG samt beslut 89/187/EEG och 91/64/EEG. 6.3 Genomförandet av Regeringens förslag: Provtagningslagens tillämpningsområde vidgas till att avse också andra ämnen än läkemedel. Provtagning skall kunna göras inte bara på djur och djurprodukter utan också på t.ex. foder. Föreskrifter skall kunna meddelas om skyldighet för den som håller djur att registrera användningen av läkemedel till djuren och bevara journaler som rör sådan behandling. I fråga om djur eller djurprodukter som innehåller eller kan antas innehålla ämnen eller restsubstanser som kan skada människors hälsa skall det kunna föreskrivas eller beslutas om bl.a. avlivning av djur och förbud mot att djur eller djurprodukter flyttas, överlåts eller används till livsmedel. Även lagens tillsynsbestämmelser ändras. Inte bara djurägare utan också andra personer som tar befattning med djur skall vara skyldiga att lämna upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Vidare skall företrädare för behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom Europeiska unionen ges rätt till tillträde för kontroll. Promemorians förslag: Överensstämmer i sina huvuddrag med regeringens förslag. Remissinstanserna: har i sitt remissvar påpekat att provtagningslagens tillämpningsområde bör vidgas. Den nuvarande avgränsningen till provtagning på bl.a. djur och djurkroppar är alltför snäv. Verket hänvisar till att restsubstanskontrollen kommer att utökas.