prop · GL0314 · 1998-01-01 00:00:00 — Lagen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser bör därför, såvitt rör det första tilläggsprotokollet, träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Enligt artikel 17 skall konventionen tillämpas i en konventionsstat på avtal som har ingåtts efter det att konventionen har trätt i kraft i för- hållande till staten. Detta överensstämmer med svenska allmänna rätts- grundsatser. Eftersom regeringen föreslår att konventionens regler skall börja gälla vid en viss given tidpunkt, som ligger före konventionens ikraftträdande, kan artikel 17 inte inkorporeras med svensk rätt (se avsnitt 5.3). I stället får den grundsats som uttrycks i artikel 17 tas in i en särskild övergångsbestämmelse som tar sin utgångspunkt i lagens och inte konventionens ikraftträdande. Ändringarna i IKL, fastighetsmäklarlagen och lagen om handelsagen- tur bör träda i kraft som lagen med anledning av tillträde till Romkonventionen. I enlighet med allmänna principer inom kontraktsrätten bör ändringarna i dessa lagar tillämpas endast på avtal om köp, uppdragsavtal och agenturavtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. Detta bör anges uttryckligen i övergångsbestämmelser. 7 Kostnader Romkonventionens bestämmelser rör enskilda och de domstolar som skall tillämpa dess bestämmelser. Ett införlivande av konventionen med svensk rätt torde vara en kostnadsneutral reform. Härav följer att man inte behöver förutse några ökade kostnader för domstolsväsendet, för det allmänna i övrigt eller för enskilda och att det inte heller kan förutses några besparingsmöjligheter av betydelse. 8 Författningskommentar 8.1 Förslaget till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser Genom lagen införlivas EG:s konvention om tillämplig lag för avtalsför- pliktelser (Romkonventionen) med svensk rätt. Det sker genom s.k. inkorporering (se övervägandena härom i avsnitt 5.3). Övervägandena rörande det närmare innehållet i lagen har redovisats i avsnitt 5.2. I denna författningskommentar förekommer inga uttalanden som är ämnade för vägledning när det gäller tolkningen av konventionens före- skrifter. Det ankommer inte på den svenske lagstiftaren att göra uttalan- den av det slaget. Däremot redovisas konventionens bestämmelser närmare i ett särskilt avsnitt efter författningskommentaren (avsnitt 9). Artiklarna 1-16 och 18-21 i konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen) samt artiklarna 1-4 i det första protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols tolkning av konventionen skall gälla som lag här i landet med de anpassningar och ändringar som har gjorts genom tillträdeskonven- tionerna , och . De danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna av Romkonventionen och protokollet skall ha lika giltighet. Romkonventionens och protokollets svenska, engelska och franska texter finns intagna som en bilaga till denna lag. I första stycket sägs att de angivna artiklarna i Romkonventionen och första tilläggsprotokollet gäller som svensk lag. Det är fråga om artiklarna i konventionens avdelning I och artiklarna 3-16 samt 18-21 i avdelning II. Avdelning I innehåller regler om kon- ventionens tillämpningsområde. Avdelning II innehåller konventionens lagvalsregler samt bl.a. regler om konventionens tolkning och dess tillämplighet i förhållande till andra rättsakter från EU och andra interna- konventioner. Det hänvisas inte till artiklarna 17 och 22 och inte heller till bestäm- melserna i konventionens avdelning III. Artikel 17 innehåller bestäm- melser om konventionens retroaktiva verkan. Till följd av att lagen föreslås träda i kraft oberoende av när konventionen blir bindande för , får motsvarande bestämmelse införas genom en särskild över- gångsbestämmelse. Artikel 22 och avdelning III innehåller bestämmelser om konventionsstaternas inbördes skyldigheter. De behöver inte införli- vas med svensk rätt (jfr avsnitt 5.3). I tilläggsprotokollen finns bestämmelser om rätt att tolka konventionen. Artiklarna 1-4 i första protokollet innehåller före- skrifter för domstolarna. De skall gälla som svensk rätt. Artiklarna 5-11 i första tilläggsprotokollet samt det andra tilläggsprotokollet innehåller be- stämmelser om medlemsstaternas inbördes skyldigheter som inte behöver införlivas med svensk rätt. Romkonventionen är avfattad på samtliga konventionsstaters språk. I andra stycket anges att alla språkversionerna har samma giltighet. Detta följer av artikel 33 i konventionen och av särskilda bestämmelser i tillträdeskonventionerna. I tredje stycket anges att de svenska, engelska och franska texterna av konventionen och det första protokollet finns fogade som en bilaga till lagen. I dessa texter har de anpassningar och ändringar som gjorts genom hittillsvarande tillträdeskonventioner arbetats in. Enligt 14 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar krävs inte att samtliga språkversioner kungörs. Eftersom den svenska texten har samma vitsord som övriga texter vore det i och för sig tillräckligt att foga den svenska texten till lagen. Det är emellertid en fördel för dem som skall tillämpa lagen att ha tillgång även till de engelska och franska versionerna. En jämförelse kan här även göras med lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . Till den lagen fogades också konventionstexten i svensk, engelsk och fransk version. Denna lag träder i kraft, i fråga om Romkonventionen och i fråga om protokollet den dag regeringen bestämmer. Lagen skall såvitt den avser Romkonventionen inte tillämpas på avtal som har ingåtts före . Romkonventionens tillämpning är inte begränsad till konventionsstater. Som närmare utvecklats ovan (se avsnitt 6) är det därför inget som hind- rar att lagen, såvitt rör själva konventionen, träder i kraft innan konven- tionen träder i kraft i förhållande till . Såvitt lagen avser bestäm- melserna i första tilläggsprotokollet träder den däremot i kraft den dag regeringen bestämmer. Ikraftträdandet i denna del kommer att ske då protokollet träder i kraft. Övergångsbestämmelsen har motsvarande innebörd som regeln i artikel 17 i konventionen, nämligen att lagvalsreglerna inte skall ges verkan på avtal som ingåtts innan reglerna börjat gälla. Bestämmelsen överensstämmer också med allmänna rättsgrundsatser i svensk rätt. För tilläggsprotokollets del innebär övergångsbestämmelsen att när protokollet väl träder i kraft kommer det att kunna tillämpas på alla avtal där lagvalet skall följa Romkonventionens regler. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker 1 § Denna lag tillämpas på sådana köp av lösa saker som har internationell karaktär. Från lagens tillämpningsområde undantas 1. köp av registrerade fartyg och luftfartyg, 2. köp av värdepapper, 3. försäljning genom judiciell myndighets åtgärd eller i exekutiv ordning, samt 4. köp som omfattas av konsumentköplagen (1990:932) eller av artikel 5 i konventionen i bilagan till lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Med köp likställs avtal om leverans av lösa saker som skall tillverkas, om materialet skall tillhandahållas av den som har åtagit sig leveransen. Paragrafen handlar om lagens tillämpningsområde. I andra stycket anges de köp som undantas från tillämpningsområdet. Där har lagts till en fjärde punkt som innebär att konsumentköp som omfattas av konsu- mentköplagen (1990:932) eller av artikel 5 i Romkonventionen undantas från lagens tillämpningsområde. Övervägandena bakom lagändringen finns redovisade i avsnitt 5.4. För konsumentköp kommer i stället att gälla lagvalsreglerna i lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, vilken tillkommit med anledning av tillträde till Romkonventionen. Enligt den lagen gäller de uppräknade artiklarna i konventionen som svensk lag. I konventionens artikel 5 finns särskilda lagvalsregler för vissa konsu- mentavtal. För övriga konsumentavtal skall konventionens allmänna lagvalsregler tillämpas. Övriga ändringar i paragrafen är av enbart redaktionell natur. Denna lag träder i kraft . Lagen skall inte tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens ikraft- trädande. Ändringen skall träda i kraft som lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För avtal som ingås gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre lag. 8.3 Förslaget till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen (1995:400) 3 § Bestämmelserna i denna lag tillämpas oavsett var fastigheten är belägen, om en väsentlig del av mäklarens uppdrag utförs i . I den mån lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser är tillämplig avgörs dock frågan om val av rättsordning enligt den lagen. I denna bestämmelse anges fastighetsmäklarlagens tillämplighet när ett förmedlingsuppdrag har anknytning till utlandet. I bestämmelsen har lagts till en mening som hänvisar till lagen om tillämplig lag för av- talsförpliktelser, vilken tillkommit med anledning av anslutning till Romkonventionen. Enligt den lagen gäller de där uppräknade artik- larna i konventionen som svensk lag. Övervägandena bakom ändringen har redovisats i avsnitt 5.4. Romkonventionen rör avtalsrättsliga förhållanden. Den är tillämplig på förhållandet mellan en mäklare och dennes uppdragsgivare. Normalt är uppdragsgivaren en person som anlitar en mäklare för att sälja en fastig- het eller något annat förmedlingsobjekt som avses i fastighetsmäklar- lagen. Men uppdragsgivaren kan också vara en person som avser att köpa en fastighet. Frågan om det existerar ett uppdragsavtal mellan en mäklare å ena sidan och en säljare eller en köpare å den andra skall avgöras enligt den lag som i enlighet med konventionen skulle tillämpas om det fanns ett avtal (se artikel 8.1). Tillägget innebär att första meningen i paragrafen inte skall tillämpas när frågan uppkommer vilken av flera länders lagar som skall vara tillämplig på avtalsförhållandet mellan mäklaren och hans uppdrags- givare. I dessa fall skall i stället lagen om tillämplig lag för avtals- förpliktelser användas. Om uppdragsgivaren är en konsument och även vissa andra förutsättningar är uppfyllda, skall därvid de särskilda lagvals- reglerna i konventionens artikel 5 tillämpas. Om förmedlingsuppdraget har träffats under de i den artikeln angivna omständigheterna (innebä- rande viss närmare anknytning till konsumentens hemland, se avsnitt 9), har en konsument med hemvist i alltid kvar det skydd som tillkommer honom enligt tvingande bestämmelser i svensk lag. Det innebär i detta sammanhang att de tvingande bestämmelserna i fastig- hetsmäklarlagen skall tillämpas. Det gäller oavsett hur stor eller liten del av mäklarens uppdrag som har utförts i . För de förmedlingsupp- drag mellan en mäklare och en konsument som inte har ingåtts i de i artikel 5 nämnda situationerna samt för övriga förmedlingsuppdrag gäller konventionens allmänna lagvalsregler. Enligt fastighetsmäklarlagens bestämmelser har en fastighetsmäklare också skyldigheter gentemot sin uppdragsgivares motpart. I vilken ut- sträckning fastighetsmäklarlagen är tillämplig i det förhållandet anges i paragrafens första mening. Den är oförändrad. Beträffande förarbeten till den bestämmelsen se prop. 1994/95:14 s. 16 f. och 63 f. Olika regler om tillämplig lag kommer alltså att gälla för avtalsför- hållandet mellan mäklaren och hans uppdragsgivare å ena sidan och för förhållandet mellan mäklaren och uppdragsgivarens motpart å den andra. Det kan i vissa fall leda till att flera länders lagar blir tillämpliga på mäklarens rättsförhållanden. Sålunda kan t.ex. ett lands lag bli tillämplig vid bedömningen av huruvida en fastighetsmäklare är skadeståndsskyldig gentemot säljaren och ett annat lands lag vid bedömning av frågan om skadeståndsskyldighet mot köparen. Denna lag träder i kraft . Lagen skall inte tillämpas på uppdragsavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande. Ändringen skall träda i kraft som lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För uppdragsavtal som ingås dess- förinnan gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre lag. Det betyder att fastighetsmäklarlagen tillämpas, om en väsentlig del av mäklarens uppdrag utförs i . 8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:351) om handelsagentur innebär att 3 § i lagen upphör att gälla. Paragrafen innehåller en regel om skydd för handelsagenten mot avtalsklausuler om tillämplig rättsordning. Genom att paragrafen upphävs kommer Romkonventionens bestämmelser att bli tillämpliga. Det innebär att parterna i princip fritt kan avtala om tillämplig rättsordning (överväganden se avsnitt 5.4). Denna lag träder i kraft . Den upphävda paragrafen gäller dock fortfarande i fråga om agenturavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande. Ändringen skall träda i kraft som lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För agenturavtal som ingås dessför- innan gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre lag. 9 Redovisning av konventionens artiklar m.m. Nedanstående redogörelse bygger, förutom på konventionens artiklar, huvudsakligen på en rapport som har upprättats av professorerna och som publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, (OJ) 1980 nr C 282 Volume 23. När det gäller artiklarna i tilläggsprotokollen bygger redogörelsen på en rapport som har upprättats av professor och som publicerats i OJ 1980 nr C 219. När tilläggsprotokollen om tolkningsrätt har trätt i kraft kommer tolkningen av konventionen att ytterst ankomma på EG- domstolen. 9.1 Romkonventionen AVDELNING I KONVENTIONENS TILLÄMPNINGSOMRÅDE Artikel 1 Konventionens tillämpningsområde Artikeln anger konventionens tillämpningsområde. Enligt punkt 1 skall konventionen tillämpas på avtalsförpliktelser i alla situationer där ett val mellan lagarna i olika länder kan bli aktuellt. Konventionen innehåller inte någon definition av vad som menas med avtalsförpliktelser. Frågan om ett avtal eller en ensidig rättshandling hör till avtalsrättens område får avgöras enligt konventionen, varvid artikel 18 får särskild betydelse. Konventionens lagvalsregler är med förbehåll för de undantag som finns i punkterna 2 4 tillämpliga på alla typer av avtal och alla rätts- frågor som har anknytning till avtalsförhållandet. Konventionen gäller inte bara avtal utan även ensidiga viljeförklaringar inom kontraktsrättens område, t.ex. borgensförbindelser och gåvohandlingar som inte är av familjerättslig karaktär. De flesta av konventionens bestämmelser är dock utformade som lagvalsregler för ömsesidigt förpliktande avtal och avser båda parternas förpliktelser. Konventionen behandlar endast det obligationsrättsliga förhållandet mellan avtalsparter. Sakrättsliga frågor faller alltså utanför konven- tionens tillämpningsområde. Detsamma gäller frågor om immateriella rättigheter. Konventionen skall tillämpas i alla situationer där ett val mellan lagar- na i olika länder aktualiseras. Det behöver således inte vara fråga om ett avtal av internationell karaktär. Konventionen tillämpas också när avtalet har anknytning till endast ett land, men där parterna har avtalat om att ett annat lands lag skall tillämpas på kontraktsförhållandet. Den enda begränsning som gäller för parternas avtalsfrihet i detta hänseende återfinns i artikel 3.3. Den innebär att tvingande bestämmelser i lagen i det enda land som avtalet har anknytning till ändå blir tillämpliga. Att konventionen skall tillämpas när det finns ett val mellan lagarna i olika stater kan bli aktuellt i en situation där en av staterna består av flera delar med skilda rättssystem. Vilken lag som blir tillämplig i en stat som har flera rättssystem regleras i artikel 19. I punkt 2 räknas upp vissa typer av avtal och vissa rättsfrågor som faller utanför konventionens tillämpningsområde. För samtliga undantag gäller att deras kvalifikation och avgränsning avgörs enligt konventionen. Konventionen gäller enligt punkt a inte frågor som rör fysiska per- soners civilstånd, rättskapacitet eller rättsliga handlingsförmåga. En viss aspekt av frågan om fysiska personers rättsliga handlingsförmåga regleras dock i artikel 11. Enligt punkt b omfattar konventionen inte avtalsförpliktelser som hän- för sig till arv och testamente, makars förmögenhetsförhållanden eller rättigheter och förpliktelser som har sin grund i familjeförhållanden, släktskap, äktenskap eller svågerskap, inklusive underhållskyldighet mot barn födda utom äktenskap. Den gäller alltså inte för kontraktsrättsliga förpliktelser som skall bedömas enligt arvs- eller familjerättsliga regler. Frågor om familjerättsliga underhållsbidrag är undantagna från konven- tionens tillämpningsområde, medan underhållsbidrag som inte grundar sig på en familjerättslig förpliktelse omfattas av konventionens bestäm- melser. Gåvor är undantagna om de grundar sig på familje- eller succes- sionsrättsliga förhållanden, t.ex. reglerna om makars förmögenhets- förhållanden eller arv. Enligt punkt c undantas förpliktelser på grund av växlar, checkar och löpande skuldebrev från konventionens tillämpningsområde. Lagvals- regler i fråga om växlar och checkar finns i två Genèvekonventioner . Andra negotiabla värdepapper är undantagna såvitt gäller för- pliktelser som har sin grund i deras negotiabla karaktär. För övriga förpliktelser som kan vara förenade med värdepapperet skall konven- tionens lagvalsregler gälla. Ett konossement, som också är ett transport- kontrakt, faller alltså under konventionen vad gäller de transporträttsliga delarna, medan t.ex. frågan om konossementet är överlåtbart faller utan- för konventionens regler. Vad som förstås med negotiabilitet och när ett dokument är negotiabelt får avgöras enligt konventionen. Enligt punkt d undantas alla frågor som rör skiljeavtal och val av domstol. Undantaget för skiljeavtal gäller inte bara procedurfrågor utan också utformningen, giltigheten och effekterna av avtalet. Om ett avtal innehåller en skiljeklausul gäller undantaget endast den del som rör själva skiljeavtalet, inte avtalet i dess helhet. Undantaget hindrar inte att en skiljeklausul beaktas som en relevant omständighet när det enligt artikel 3 skall avgöras om parterna har avtalat om tillämplig lag. Enligt punkt e undantas frågor som rör bestämmelser i lagar om bolag, föreningar och andra juridiska personer från konventionens tillämp- ningsområde. Undantaget gäller alla sorters sammanslutningar, oavsett om sammanslutningen har rättslig handlingsförmåga och oavsett om den drivs med vinstintresse. I texten anges ett antal frågor som berörs av undantaget, såsom frågor om bildande, rättskapacitet, intern organisation och upplösning. Uppräkningen är inte uttömmande utan avser att ge exempel på sådana frågor som faller utanför konventionens tillämpnings- område. Som exempel på frågor som omfattas av undantaget kan nämnas alla åtgärder som vidtas för att bilda ett bolag eller någon annan sam- manslutning som avses i artikeln, t.ex. hållande av bolagsstämma eller föreningsstämma, upprättande av stiftelseurkund eller registrering. Däremot torde konventionen gälla för ett förberedande avtal i syfte att senare bilda ett bolag eller en annan sammanslutning. Andra exempel på frågor som omfattas av undantaget är regler om stämma, röstningsregler, val av ställföreträdare och andra regler som rör sammanslutningens interna organisation. Ytterligare exempel är frågor om likvidation eller konkurs och andra frågor om sammanslutningens upplösning. Slutligen anges i denna punkt att frågor om det personliga ansvaret för delägare eller medlemmar och organ i denna egenskap för den juridiska personens förpliktelser omfattas av undantaget. Frågan om rätt att teckna en juridisk persons firma undantas uttryckligen i punkt f. I punkt f undantas frågor om firmateckningsrätt och frågor om huru- vida en mellanmans åtgärder binder huvudmannen i förhållande till tredje man. Förhållandet mellan mellanmannen och huvudmannen faller däre- mot inom konventionens tillämpningsområde. Detsamma gäller förhål- landet mellan mellanmannen och en tredje man i den mån förhållandet är avtalsrättsligt. Undantaget i punkt g gäller endast det angloamerikanska trustinstitutet. I punkt h undantas bevisfrågor och processuella frågor. Sådana frågor regleras normalt av domstolslandets lag. Beträffande vissa processuella frågor och bevisfrågor finns en särskild regel i artikel 14. I punkt 3 sägs att konventionen inte gäller försäkringsavtal som avser risker belägna inom territorium. För att avgöra om en risk är belägen i något av dessa områden skall domstolen tillämpa inhemsk lag. Detta undantag är betingat av att särskilda lagvalsregler för dessa försäkringsavtal finns i ett EG-direktiv (det andra skadeförsäkrings- direktivet 88/357/EEG). Direktivets lagvalsregler har införlivats med svensk rätt genom lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäk- ringsavtal. I punkt 4 finns en regel om att undantaget för vissa försäkringsavtal inte avser återförsäkringsavtal. Artikel 2 Tillämpning av lagen i en icke fördragsslutande stat denna artikel skall den lag som anvisas i konventionen tillämpas, även om det är lagen i en stat som inte är konventionsstat. Det råder inget krav på ömsesidighet och konventionens tillämpning är inte begränsad till förhållanden mellan EU:s medlemsstater. Konventionen skall således tillämpas av en konventionsstat när det finns ett val mellan konventions- statens lag och något annat lands lag, oavsett om det andra landet är en konventionsstat. Domstolen i en konventionsstat kan också komma att välja mellan lagarna i två eller flera icke konventionsanslutna stater. AVDELNING II ENHETLIGA REGLER Enligt denna artikel har avtalsparterna möjlighet att själva med rättslig verkan bestämma vilket lands lag som skall tillämpas på deras avtals- förhållande. I punkt 1 sägs att den lag som parterna har valt skall tillämpas på avtalet. Parterna har full frihet att avtala om vilken lag som skall vara tillämplig på deras avtalsförhållande. Det kan vara fråga om lagen i en stat till vilken parterna eller kontraktets fullgörande har anknytning. Det uppställs dock inget krav på att kontraktet skall ha anknytning till den valda rättsordningen. Parterna kan alltså välja en neutral "tredje lag". Parternas avtal om tillämplig lag omfattas inte av något formkrav. Valet skall vara uttryckligt eller också med rimlig säkerhet framgå av an- tingen avtalets bestämmelser eller omständigheterna i övrigt. Det måste dock vara fråga om ett verkligt val av tillämplig lag. Konventionen ger inte utrymme för den s.k. hypotetiska partsviljan. En klausul om forum eller ett villkor om skiljemannaförfarande i en viss stat är inte i och för sig ett tillräckligt tecken på en konkludent laghänvisning men kan till- sammans med andra omständigheter leda till slutsatsen att parterna har kommit överens om ett lagval. Parterna kan välja olika rättsordningar för olika delar av avtalet, s.k. dépeçage. De kan också skilja ut en eller flera frågor i avtalet och be- stämma att dessa skall regleras av en annan eller andra lagar än avtalet i övrigt. Konventionen uppställer inga krav på hur delarna i ett avtal skall vara beskaffade för att de genom lagvalsavtal skall kunna underkastas olika rättssystem. Det måste dock vara fråga om delar som kan regleras av en annan lag utan att det ger upphov till motsägelser. Parterna torde inte kunna avtala att den ena partens förpliktelser skall bedömas enligt ett lands lag och den andre partens förpliktelser enligt något annat lands lag. Om parterna har valt lag endast för en del av avtalet, får tillämplig lag för resten av avtalet avgöras enligt artikel 4. Att parterna har avtalat om tillämplig lag för en del av avtalet får sålunda inte leda till slutsatsen att den valda lagen skulle vara tillämplig också för resten av avtalet. Lagvalsklausulen är en av de faktorer som får övervägas när det enligt artikel 4 skall avgöras vilken lag som skall tillämpas på resten av avtalet.