prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — När arbetsgivaren får reda på att en arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier bör arbetsgivaren, enligt förarbetena, vidta åtgärder också i det enskilda fallet. Erfarenheterna har visat att arbetsgivare i stor utsträckning är okunniga om vad som faktiskt åligger dem enligt 6 § jämställdhetslagen. Jag har ansett det viktigt att arbetsgivarens åligganden konkretiseras. En konkretisering bör ske på så sätt att det i lagen anges att arbetsgivaren är skyldig att vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier. Exempel på sådana åtgärder är antagandet av en policy i vilken arbetsgivaren klart uttalar att sexuella trakasserier inte accepteras på arbetsplatsen och även anger vilka följderna kan bli för den som trakasserar. Det bör ankomma på arbetsgivaren att också se till att denna policy görs känd för arbetstagarna. En annan viktig förebyggande åtgärd är antagandet av en plan för anmälningar om sexuella trakasserier skall handläggas. Skadestånd för arbetsgivare som inte vidtar åtgärder när sexuella trakasserier förekommer mellan arbetstagare I förarbetena till jämställdhetslagen anförs allmänt att det ingår i arbetsgivarens skyldighet enligt 6 § att vidta åtgärder när han eller hon får kännedom om att sexuella trakasserier förekommer på arbetsplatsen. Förarbetena innehåller dock inte några uppgifter om på vilket sätt detta skall ske utan endast att åtgärderna inte får strida mot diskrimineringsförbudet i lagen, t.ex. genom att en kvinna blir uppenbart oförmånligt behandlad jämfört med den man som trakasserat henne. Det är särskilt angeläget att klargöra att en arbetsgivare som får kännedom om att arbetstagare kan ha utsatts för sexuella trakasserier eller trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering måste vidta åtgärder för att förhindra fortsatta trakasserier. Flera av de mål som förekommit i Arbetsdomstolen liksom många ärenden om sexuella trakasserier hos har visat att arbetsgivare förhållit sig passiva trots att de känt till att sexuella trakasserierna mellan arbetstagare har förekommit. I de mål som prövats i Arbetsdomstolen arbetstagaren har ansett sig tvungen att lämna sin anställning och talan mot arbetsgivaren har därvid kunnat grundas på bestämmelserna i lagen (1982:80) om anställningsskydd. Det har såvitt känt inte förekommit något mål där den anställda har grundat en talan om skadeståndsskyldighet mot en arbetsgivare, som inte vidtagit åtgärder för att förhindra sexuella trakasserier som den anställda utsatts för av en arbetskamrat, på någon bestämmelse i jämställdhetslagen. Det måste anses mycket otillfredsställande att en arbetstagare måste lämna sin anställning för att kunna föra en skadeståndstalan mot en arbetsgivare som förhåller sig passiv trots att han vet att sexuella trakasserier förekommer på arbetsplatsen. Arbetsgivarens förhållningssätt innefattar enligt min mening en allvarlig kränkning av den drabbades rätt. Jag har därför föreslagit att en arbetsgivare som inte fullgör sin skyldighet att ingripa mot sexuella trakasserier på arbetsplatsen skall kunna åläggas att betala skadestånd till arbetstagaren. Arbetsgivaren skall dock kunna undkomma skadeståndsskyldigheten om han kan visa att han har vidtagit nödvändiga åtgärder för att förhindra trakasserierna. Lagförslag i rapporten trakasserier och arbetsgivarens ansvar Författningsförslag Förslag till Lag om ändring i jämställdhetslagen (1991:433) Härigenom föreskrivs i fråga om jämställdhetslagen dels att 6 §, 28 § och 35 § skall ha följande lydelse, dels att det i jämställdhetslagen skall införas en ny 27 a § paragraf av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Arbetsgivaren skall verka för att inte någon arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier eller trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering Arbetsgivaren skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier eller trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering. En arbetsgivare som får kännedom om att arbetstagare kan ha utsatts för sexuella trakasserier eller trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering skall vidta nödvändiga åtgärder för att förhindra fortsatta sådana trakasserier. Med sexuella trakasserier avses ovälkommet uppträdande av sexuell natur eller annat ovälkommet uppträdande grundat på kön, som påverkar arbetstagares integritet på arbetsplatsen och som skapar en skrämmande, fientlig eller förnedrande arbetsmiljö. En arbetsgivare skall betala skadestånd till en arbetstagare som blivit utsatt för sexuella trakasserier av en annan arbetstagare, om arbetsgivaren inte fullgjort sina skyldigheter enligt 6 § andra stycket. Om det är skäligt, kan skadestånd enligt 25, 26 eller 27 § sättas ned eller helt falla bort. Om det är skäligt, kan skadestånd enligt 25, 26, 27 eller 27 a § sättas ned eller helt falla bort. En arbetsgivare som inte följer en föreskrift som anges i 4 11 §§ kan vid vite föreläggas att fullgöra sina skyldigheter. Ett sådant föreläggande meddelas av jämställdhetsnämnden på framställning av jämställdhetsombudsmannen. En arbetsgivare som inte följer en föreskrift som anges i 4 eller 5 §, 6 § första stycket eller 7 11 §§ kan vid vite föreläggas att fullgöra sina skyldigheter. Ett sådant föreläggande meddelas av jämställdhetsnämnden på framställning av jämställdhetsombudsmannen. Ombudsmannen skall i framställningen ange vilka åtgärder som bör åläggas arbetsgivaren, vilka skäl som åberopas till stöd för framställningen och vilken utredning som har gjorts. Förteckning över remissinstanserna (Sexuella trakasserier och arbetsgivarens ansvar) , , vid , , , Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetsdomstolen, , , , , , , , Akademikers , i , , för kvinnojourer i , Samverkansforum för kvinnor i , . , , samt har inte inkommit med svar. Lagrådsremissens lagförslag 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreslås i fråga om dels att 3 kap 5 §, 4 kap. 1-3 §§, 5 kap. 5 § och 6 kap. 1, 3, 4, 11 och 12 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny bestämmelse, 4 kap. 4 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 5 § Den som tillfogar annan per- son kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom i vanmakt eller annat sådant till- stånd, döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, döms för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . 4 kap. 1 § Om någon bemäktigar sig samt bortför eller inspärrar barn eller annan med uppsåt att skada ho- nom till liv eller hälsa eller tvinga honom till tjänst eller att öva utpressning, dömes för män- niskorov till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, dömes till fängelse i högst . Den som bemäktigar sig och för bort eller spärrar in ett barn eller någon annan med uppsåt antingen att skada honom eller henne till liv eller hälsa eller tvinga honom eller henne till tjänst eller att öva utpressning, döms för människorov till fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, döms till fängelse i högst . Den som i annat fall än i 1 § sägs berövar någon friheten, genom att bortföra eller inspärra honom eller på annat sätt, dömes för olaga frihetsberövande till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, dömes till böter eller fängelse i högst . Den som i annat fall än som sägs i 1 § för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten, döms för olaga frihetsberövande till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 2 §, genom olaga tvång eller vilseledande, föranle- der att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat så- dant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han kan befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga sexu- ella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge, döms för för- sättande i nödläge till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, dömes till böter eller fängelse i högst . Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 2 §, genom olaga tvång eller vilseledande, föranle- der att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat så- dant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utsatt för för- följelse eller utnyttjad för tillfäl- liga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge, döms för försättande i nödläge till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstående person får, i stället för brott som för- farandet innefattar, dömas för grov fridskränkning till fängel- se, lägst och högst , om förfarandet varit ett led i en upprepad kränkning av personens integritet och varit ägnat att allvarligt skada per- sonens självkänsla. Har förfarande som anges i första stycket utövats av en man mot en närstående eller tidigare närstående kvinna får istället dömas för grov kvinnofrids- kränkning till samma straff. 5 kap. 5 § Brott som avses i 1 3 §§ får inte åtalas av annan än målsägande. Om målsägande anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, får dock åklagaren åtala för 1. förtal och grovt förtal 2. förolämpning mot någon i eller för hans myndighets- utövning, 3. förolämpning mot någon med anspelning på hans ras, hud- färg, nationella eller etniska ur- sprung eller trosbekännelse, eller 4. förolämpning mot någon med anspelning på att han har homosexuell läggning. 2. förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myn- dighetsutövning, 3. förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller tros- bekännelse, eller 4. förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes homosexuella läggning. Har förtal riktats mot avliden, får åtal väckas av den avlidnes efterlevande make, bröstarvinge, fader, moder eller syskon samt, om åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, av åklagare. Innebär brott som avses i 1 3 §§, att någon genom att förgripa sig på en främmande makts statsöverhuvud som vistas i eller på en främmande makts representant i har kränkt den främmande makten, får brottet åtalas av åklagare utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket. Åtal får dock inte ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat därtill. 6 kap. 1 § Den som tvingar annan till samlag eller därmed jämförligt sexuellt umgänge genom våld el- ler genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara, döms för våld- täkt till fängelse, lägst två och högst . Lika med våld anses att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Den som genom våld eller ge- nom hot som innebär eller för den hotade framstår som träng- ande fara tvingar någon annan till samlag eller annat sexuellt umgänge som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförligt med påtvingat samlag, döms för våldtäkt till fängelse, lägst två och högst . Med våld jämställs att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Är brottet med hänsyn till våldets eller hotets art och omständigheterna i övrigt att anse som mindre allvarligt, döms till fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse, lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om våldet var livsfarligt eller om den som har begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller, med hänsyn till tillvägagångssättet eller offrets låga ålder eller annars, visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Den som förmår annan till sexuellt umgänge genom att all- varligt missbruka hans eller hen- nes beroende ställning döms för sexuellt utnyttjande till fängelse i högst . Detsamma gäller den som har sexuellt umgänge med annan genom att otillbörligt utnyttja att denne befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst till- stånd eller lider av en psykisk störning. Den som förmår någon annan till sexuellt umgänge genom att allvarligt missbruka hans eller hennes beroende ställning döms för sexuellt utnyttjande till fängelse i högst . Detsamma gäller den som har sexuellt umgänge med någon annan genom att otillbörligt ut- nyttja att denna person befinner sig i vanmakt eller annat hjälp- löst tillstånd eller lider av en psy- kisk störning. Om den som har begått gärningen visat särskild hänsynslöshet eller om brottet annars är att anse som grovt, döms för grovt sexuellt utnyttjande till fängelse, lägst och högst . Har någon sexuellt umgänge med den som är och som är hans avkomling eller står under hans fostran eller för vars vård eller tillsyn han har att svara på grund av myndighets beslut döms för sexuellt utnytt- jande av underårig till fängelse i högst . Detsamma skall gälla om någon, i annat fall än som avses förut i detta kapitel, har sexuellt umgänge med barn . Har någon sexuellt umgänge med den som är och som är avkomling till eller står under fostran av honom eller henne eller för vars vård eller tillsyn han eller hon har att svara på grund av en myndighets beslut döms för sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse i högst . Detsamma skall gälla om någon, i annat fall än som avses förut i detta kapitel, har sexuellt um- gänge med barn . Om den som har begått gärningen visat särskild hänsynslöshet mot den underårige eller om brottet på grund av dennes låga ålder eller annars är att anse som grovt, skall dömas för grovt sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse, lägst två och högst . Ansvar som i detta kapitel är föreskrivet för gärning som be- gås mot någon under viss ålder skall ådömas även den som inte insåg men hade skälig anledning anta att den andre ej uppnått så- dan ålder. Till ansvar som i detta kapitel är föreskrivet för en gärning som begås mot någon under en viss ålder skall dömas även den som inte insåg men hade skälig anledning anta att den andra personen inte uppnått sådan ålder. För försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjan- de, grovt sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av underårig, koppleri och grovt koppleri döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Det- samma gäller i fråga om förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri. För försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnytt- jande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av underårig, koppleri och grovt koppleri döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Detsamma gäller i fråga om förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri eller under- låtenhet att avslöja sådant brott. Denna lag träder i kraft . 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor samt 1 och 2 §§ skall ha följande lydelse. Lag (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Ett ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem (omskärelse) får inte utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. Ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem (könsstympning) får inte utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. Den som bryter mot 1 § döms till fängelse i högst eller, om omständigheterna är mildrande, till böter. Om brottet har medfört livsfara, svår kroppsskada, allvarlig sjuk- dom eller i annat fall inneburit ett synnerligen hänsynslöst beteende skall det bedömas som grovt. För grovt brott döms till fängelse, lägst ett och högst . För försök döms till ansvar enligt 23 kap. . Den som bryter mot 1 § döms till fängelse i högst . Om brottet har medfört livs- fara, allvarlig sjukdom eller i annat fall inneburit ett synner- ligen hänsynslöst beteende skall det bedömas som grovt. För grovt brott döms till fängelse, lägst två och högst . För försök, förberedelse och stämpling eller underlåtenhet att avslöja brott döms till ansvar en- ligt 23 kap. . Denna lag träder i kraft . 3 Förslag till lag om förbud mot köp av sexuella tjänster Härigenom föreskrivs följande. Den som mot ersättning skaffar sig en tillfällig sexuell förbindelse, döms om inte gärningen är belagd med straff enligt för köp av sexuella tjänster till böter eller fängelse . För försök döms till ansvar enligt 23 kap. . Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs att det i socialtjänstlagen (1980:620) skall tas in en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse bör verka för att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra över- grepp i hemmet får stöd och hjälp för att förändra sin situa- tion. Denna lag träder i kraft . 5 Förslag till lag om ändring i jämställdhetslagen (1991:433) Härigenom föreskrivs i fråga om jämställdhetslagen dels att 6 och 28 §§ skall ha följande lydelse, dels att rubriken nämast före 22 § skall lyda Förbud mot trakasserier m.m , dels att det i jämställdhetslagen skall införas två nya paragrafer, 22 a och 27 a §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Arbetsgivaren skall verka för att inte någon arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier eller tra- kasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering. Arbetsgivaren skall vidta åt- gärder för att förebygga och för- hindra att någon arbetstagare ut- sätts för sexuella trakasserier el- ler trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering. Med sexuella trakasserier av- ses sådant ovälkommet uppträdande av sexuell natur eller annat ovälkommet uppträdande grundat på kön som kränker arbetstagarens integritet i arbetet. En arbetsgivare som får kän- nedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för sexuella trakasserier av en an- nan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta sexuella tra- kasserier. Om arbetsgivaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 22 a §, skall arbetsgivaren betala skade- stånd till arbetstagaren för den kränkning som underlåtenheten innebär. Om det är skäligt, kan skade- stånd enligt 25, 26 eller 27 § sät- tas ned eller helt falla bort. Om det är skäligt, kan skade- stånd enligt 25, 26, 27 eller 27 a § sättas ned eller helt falla bort. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss (Arbetsmarknadsdeparte- mentet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse av kvinnor, 3. lag om förbud mot köp av sexuella tjänster, 4. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 5. lag om ändring i jämställdhetslagen (1991:433). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet , kammarrättsassessorn och hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i 4 kap. 4 a § Lagrådet har inte något att erinra mot att i 4 kap. införs en bestämmelse om grov fridskränkning som medger att upprepade brott enligt 3, 4 eller 6 kap. bestraffas med hänsyn tagen till att gärningarna kränker offrets integritet och är ägnade att allvarligt skada offrets självkänsla. Sådana gärningar torde dessvärre inte vara ovanliga. Det synes väl motiverat att ta upp beteendemönstret till särskild behandling i kapitel om brott mot frihet och frid och att därvid tillmäta det ett högt straffvärde. Det måste också antas att en sådan straffbestämmelse kan få effekt i normbildande hänseende. Ett särskilt problem med gärningar av angiven art är att de så ofta upprepas att offret i efterhand har svårt att skilja den ena från den andra. har i sådant fall konstaterat att det inte utgör något hinder mot fällande dom att det exakta antalet handlingar av det aktuella slaget inte kan fastställas och att varje enskild handling inte kan fixeras till tid och rum (NJA 1992 s. 446 på s. 468, sexualbrott, jfr NJA 1991 s. 83, våldtäkter och misshandel); självfallet måste den period under vilken gärningarna utövats vara angiven i åtalet så att det inte kan uppstå någon tvekan om domens rättskraft. Det synes tillfredsställande att i en sådan situation kunna döma till ansvar för de skilda gärningarna - som i och för sig måste vara styrkta om än inte preciserade till antal, tid eller plats - såsom för ett brott (jfr i lagrådsremissen åberopade uttalanden av och ). En straffbestämmelse av antytt innehåll kan i princip utformas på två skilda sätt. Antingen kan man straffbelägga ett fortlöpande förfarande som ett perdurerande brott eller också kan man straffbelägga de enskilda gärningarna för sig men sedda i sitt sammanhang och med ett särskilt rekvisit som, utöver de eljest tillämpliga, karaktäriserar brottens fridsstörande karaktär. I lagrådsremissen har i princip den senare vägen valts, vilket synes vara riktigt. Det är dock viktigt att lagstiftaren i så fall konsekvent följer den inslagna vägen och inte hamnar någonstans mittemellan de båda alternativen. I det hänseendet kan inte det remitterade förslaget gå helt fritt från invändningar, som närmare kommer att anföras i det följande. Ytterligare en principiell synpunkt må anföras. När en betydelsefull innovation, som den föreslagna bestämmelsen får anses utgöra, införs i straffrätten, synes det viktigt att man i detaljarbetet håller sig inom sedvanliga straffrättsliga och processrättsliga ramar och inte försöker sig på ytterligare, tidigare oprövade lösningar. Sådana lösningar bör mer ingående övervägas i större sammanhang. Som kommer att anföras går det remitterade förslaget inte heller i detta avseende fritt från erinringar, och det synes fullt möjligt att genomföra förslagets intentioner utan sådana avvikelser från invanda mönster. Det finns intet att erinra mot den begränsning som görs av de straff- bara gärningarna till sådana som avses i 3, 4 och 6 kap. . Detta är en väl avvägd avgränsning. Inte heller finns något att erinra mot att det skall vara fråga om "en upprepad kränkning av personens integritet" eller att det skall vara "ägnat att allvarligt skada personens självkänsla". De anförda rekvisiten synes träffande beskriva sådana händelseförlopp som åsyftas och som enligt vad inledningsvis antytts dessvärre inte är ovanliga. Den kritiska frågan i lagstiftningsärendet är om det föreslagna straffbudet avser ett nytt, perdurerande brott eller straffbelägger olika konkreta gärningar som i sig är straffbelagda. Utgångspunkten enligt såväl lagtext som motiv är helt klart det sistnämnda och förslaget skiljer sig i detta hänseende på ett förtjänstfullt sätt från kvinnovåldskommissionens motsvarande förslag. Frågan är emellertid hur det förhåller sig med rekvisitet att förfarandet (skall ha) varit ett led i en upprepad kränkning etc. Detta rekvisit förenas i författningskommentaren med följande motivuttalanden. Kravet på en upprepad kränkning är ett objektivt brottsrekvisit som skall vara täckt av gärningsmannens uppsåt.