prop · GL03182 · 1998-01-01 00:00:00 — Svenska Röda Korset ser det som en självklarhet att könsstympning un- dantas från kravet på dubbel straffbarhet. Röda Korset finner det oac- ceptabelt att en person boende i kan medverka till könsstymp- ning och undgå straff eftersom ingreppet utförts i ett annat land där köns- stympning inte är straffbart. Kristna Råd framför liknande syn- punkter. Enligt bör frågan övervägas och analysera mer in- gående än vad som skett i betänkandet, innan bestämmelserna i 2 kap. ändras. för barnsjuksköterskor framhåller att det är viktigt att förbättra hälso- och sjukvårdens kontrollsystem vad gäller könsstympning av flickor. Skälen för regeringens bedömning: är det första bindande internationella dokument som ålägger staterna att vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barnet. Med traditionella sedvänjor avses i första hand omskärelse, eller könsstympning som det svenska begreppet nu lyder, av flickor. Med effektiva åtgärder avser konventionen lagstift- ning som förbjuder sådana sedvänjor samt informationskampanjer som syftar till att skapa medvetenhet om sedernas negativa konsekvenser för barnets fysiska och psykiska hälsa. Det finns ca 127 miljoner kvinnor och barn i världen som är köns- stympade. Könsstympning förekommer i ett trettiotal länder, men är framförallt koncentrerad till , som t.ex. , och där upp till 90 av flickorna är könsstympade. Könsstympning är en flertusenårig tradition där delar av kvinnans yttre könsorgan skärs bort. Könsstympning förekommer i många kulturer, oavsett religion. Det finns inte något stöd för kvinnlig könsstympning i någon religion och den nämns varken i , eller i andra religiösa dokument. Det är däremot inte ovanligt att könsstympning av flickor motiveras med reli- giösa skäl. Traditionen är mycket djupt rotad och det sociala trycket mycket hårt hos de folk som praktiserar den. En av de viktigaste orsa- kerna till att traditionen lever vidare är troligtvis att en könsstympad flicka anses ha ett högre värde och större möjlighet att bli gift. Äktenska- pet anses utgöra en förutsättning för att få barn och särskilt i fattigare länder utgör barnen en trygghet och garanti för att bli försörjd på ålder- domen. Om mödrarna vill att deras döttrar skall bli gifta och få ett gott liv, och även kunna ta hand om sina föräldrar, så måste döttrarna också könsstympas. På så vis lever traditionen vidare. Det förekommer i huvudsak tre olika former av könsstympning: sunna, excision, infibulation, där delar av det kvinnliga könsorganet skärs bort i olika omfattning. Ingreppet genomförs mellan det att flickan är nyfödd till strax före puberteten, vanligast är mellan fem och ålder. Ingreppet utförs mestadels av outbildade barnmorskor eller av äldre bykvinnor. Verksamheten är ofta respekterad och välbetald. In- greppet utförs ofta utan bedövning och vanligtvis under primitiva och bristfälligt hygienska förhållanden. Ingreppet kan medföra allvarliga fysiska och psykiska hälsoproblem med bestående komplikationer och livslångt lidande som följd. Könsstympning av flickor är förbjuden och straffbar i . I lagen (1982:316) med förbud mot omskärelse (könsstympning fr.o.m. ) av kvinnor anges i 1 § att ett ingrepp i de kvinnliga yttre kön- sorganen i syfte att stympa eller åstadkomma andra bestående föränd- ringar av könsorganen inte får utföras. Förbudet gäller oavsett om sam- tycke till ingreppet har lämnats eller inte. Även om kvinnan, eller vård- nadshavaren om det gäller ett barn, uttryckligen begär ett ingrepp av detta slag får det således inte utföras. Lagen syftar till att förhindra att kvinnlig könsstympning utförs i . är avsikten att mar- kera ett avståndstagande från den kvinnosyn som bruket av könsstymp- ning innebär. Förbudet gäller alla typer av könsstympning, från de mest omfattande till de minst ingripande, liksom försök till könsstympning. Den som bor i och medverkar till att könsstympning utförs i ett annat land kan dömas i svensk domstol om ingreppet är straffbart i det land där ingreppet utförs. Om ingreppet däremot inte är straffbart i det land där det har utförts kan ansvar inte utdömas i . Av proposition 1981/82:172 framgår att bakgrunden till lagen är att in- grepp av detta slag är oförenliga med vår syn på individens rätt till kroppslig integritet och kvinnans rätt att bestämma över sig själv, att leva sitt liv efter egna förutsättningar och behov. har beslutat om en rad åtgärder för att skärpa lag- stiftningen på området (prop. 1997/98:55, 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250). Lagändringarna träder i kraft . Begreppet könsstympning ersätter begreppet omskärelse i lagen. Begreppet köns- stympning beskriver bättre vad ingreppet verkligen är, nämligen en stympning. Könsstympning är i flertalet fall mer eller mindre invalidise- rande och syftar också till att vara det. Det är också den term som kom- mit till användning i internationella sammanhang. Dessutom utmönstras påföljden böter ur straffskalan med hänsyn till brottets allvar. Straffska- lan skärps så att straffet för normalbrottet blir fängelse i högst . För det grova brottet skall minimistraffet vara . Förberedelse och stämpling till brott liksom underlåtenhet att avslöja brott som är å färde straffas också. En grundläggande regel i vårt rättssystem är att alla människor skall vara skyddade mot kränkningar av sin kroppsliga integritet. Könsstymp- ning är inte bara ett brott mot rätten till kroppslig integritet, det kan också sägas utgöra ett förnekande av kvinnans rätt till självständighet. anslutning till ställer särskilda krav på att staten skall vidta åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som kan skada barnets hälsa. Enligt konventionen har barnet rätt till ett fullvärdigt män- niskoliv. Barnet har egna rättigheter och barnets rätt till integritet skall respekteras. Kvinnlig könsstympning är således en fråga som handlar om mänskliga rättigheter, barnets rättigheter och är också en hälsofråga för kvinnor och barn. Många människor som har invandrat till och bosatt sig i ett annat land har en önskan om att återvända till hemlandet, och då är det ofta hemlandets normer som gäller igen. Det är en viktig förklaring till att man vill hålla liv i traditionen, eftersom det skulle uppdagas omedel- bart den dag man återvänder till hemlandet om dottern är könsstympad eller inte. Mycket tyder på att traditionens starka kraft medför att föräldrar som kommer från länder där könsstympning praktiseras och som föder barn i kommer att fortsätta föra sedvänjan vidare. Risken finns att man försöker utföra ingreppet under semestrar eller skollov på besök i hemlandet. Liknande erfarenheter finns i bl.a. Stor- , och . I har man haft flera fall där flickor som är uppväxta i sänts hem och stympats under skollov. Den brittiska har dessutom i flera fall varit inkopplad då man befarat att flickan skall åka till hemlandet för att stympas. I har man haft flera dödsfall av flickor som stympats av operatörer som kommit till och utfört handlingen. I har det framförts förslag om en lagstiftning som innebär att man frångår principen om dubbel straffbarhet. Förslaget innebär att den som är bosatt i och som bryter mot den danska lagen om förbud mot omskärelse av kvinnor skulle kunna straffas för detta i även om handlingen utförts utomlands och oavsett om det är straffbart i det andra landet eller inte. Förslaget har ännu inte lett till någon lagändring, utan frågan är föremål för ytterligare beredning. Föräldrarna har huvudansvaret för sina barn. Barn är just i sin egen- skap av barn särskilt sårbara och utsatta och har särskilda skyddsbehov. Barnet är den svagare parten och samhället kan sägas ha ett moraliskt ansvar att bevaka den svagare partens intressen. Samhället måste sägas ha ett ansvar att ingripa till skydd för barnet när det på förälderns initiativ riskerar att könsstympas under t.ex. en semestervistelse i hemlandet. Re- geringen anser att personer som är bosatta i och som utför eller medverkar till att könsstympning utförs utomlands skall kunna straffas för detta oberoende av om det är straffbart i det landet eller inte. Frågan bereds inom , med inriktning på en proposition . Lagstiftningsåtgärder är emellertid inte nog för att bekämpa köns- stympning. Arbetet med att förhindra könsstympning handlar i stor ut- sträckning om att förändra inställningen till denna sedvänja. Det finns goda exempel på att det går att förändra attityder och därmed för- ändra beteendet. pekar på de positiva erfarenheterna från ett projekt som bedrivits av tillsammans med invandrar- förvaltningen i . Projektet visar på att det går att för- ändra attityder till könsstympning. När hälso- och sjukvårdspersonal kommer i kontakt med en underårig som utsatts eller kan tänkas utsättas för sådana ingrepp som lagen förbju- der kan förhållandena vara sådana att anmälningsskyldighet föreligger enligt bestämmelserna i 71 § socialtjänstlagen (1980:620). Denna skyl- dighet tar över hälso- och sjukvårdssekretessen. I ett tillägg (1991:426) till sekretesslagen (1980:100) har angivits att sekretess inte hindrar att hälso- och sjukvårdspersonal lämnar uppgifter till om en gravid kvinna eller närstående till henne om det behövs för en nödvändig instats till skydd för det väntade barnet. Trots den i socialtjänstlagen fast- slagna anmälningsskyldigheten har mycket få fall av könsstympning an- mälts till socialnämnden. Ett antagande är att orsaken kan vara brist på kunskap om hur man skall agera när man möter en könsstympad kvinna eller flicka, eller en flicka som riskerar att stympas. Det är därför viktigt att alla som arbetar med barn får nödvändig information och kunskap då detta är en företeelse som förekommer i vårt samhälle och som vi inte bortse från. Som exempel kan anges att det bor drygt 5 000 flickor i Sve- rige som ursprungligen kommer från länder där könsstympning praktise- ras, varav cirka 2 000 är . Dessa flickor är barn i riskzonen. genomför ett arbete mot kvinnlig könsstympning, i vilket förebyggande insatser alltmer har kom- mit att uppmärksammats. Syftet är att förhindra att de flickor som befin- ner sig i riskzonen blir könsstympade. Ett treårigt utvecklingsprojekt som har bedrivits i samarbete med invandrarförvaltningen i kom- mun har visat att det går att förändra attityder till könsstympning även om det tar tid. Projektet arbetar dels med att ge information och utbild- ning åt yrkesgrupper som kommer i kontakt med könsstympade kvinnor och flickor, dels med att ge de aktuella folkgrupperna relevant och saklig information om könsstympning och dess negativa konsekvenser för kvinnan. Projektet skall avrapporteras till under somma- ren 1998. Regeringen ser det som mycket angeläget att förebyggande arbete startas även på andra håll i landet där det finns grupper från länder där könsstympning av kvinnor förekommer. Flyktingförläggningar i landet har även en viktig roll att informera om att könsstympning är förbjuden enligt svensk lag. Enligt en undersökning som genom- förde av 30 flyktingförläggningar (SoS 1996:9) uppgav endast 12 för- läggningar att de informerar om könsstympning. Regeringen avser att ge i uppdrag att initiera projekt i syfte att förebygga könstympning av kvinnor och flickor. För detta ändamål kommer rege- ringen att ställa till förfogande. 7.3 Olovligt bortförda barn Regeringens bedömning: Särskilda medel om bör avsättas i budgetpropositionen för för att täcka resekostnader för barnets återförande till hemviststaten. Kommitténs bedömning och förslag: Den rättspraxis som har ut- vecklats när det gäller ärenden där inte är till- lämplig visar på tydliga brister i den svenska lagstiftningen. Enligt kom- mittén är det därför nödvändigt med en översyn av regelsystemet inom detta område för att intentioner skall efterlevas. bör ratificera , som gäller myndigheters behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i fråga om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn, då bestämmelserna i den konventionen skulle kunna täppa till besvärliga luckor i gällande regleringar. Kommittén anser det även vara angeläget med verksamma medel för att stimulera ett frivilligt återlämnande av det bortförda eller kvarhållna barnet. finns det ingen möjlighet att i erhålla bidrag av all- männa medel till resekostnader och andra kostnader för barnets återläm- nande. Det är därför angeläget att det införs en möjlighet att få ekono- miskt bidrag ur allmänna medel för att underlätta återförandet av barn såväl till som från till en annan stat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i kommit- téns förslag eller har inget att invända. Hovrätten för västra anser sig dock inte på föreliggande underlag kunna ta ställning i ratificerings- frågan. Länsrätten i län och uppmärk- sammar att preambeln till hänvisar till barn- konventionen. En liknande hänvisning bör tas in som en portalbestäm- melse i verkställighetslagen. instämmer i att det bör infö- ras en möjlighet att söka bidrag ur allmänna medel för att underlätta åter- förande av barn såväl till som till annan stat. Ekonomiskt bidrag till denna typ av resor kan endast ges enligt kommunernas egna regler med stöd av socialtjänstlagen. Skälen för regeringens bedömning: Ett bortförande eller kvarhål- lande av ett barn är olovligt, om bortförandet eller kvarhållandet strider mot den rätt att ta vård om barnet som dess vårdnadshavare eller någon annan har i den stat där barnets hade sitt hemvist före bortfö- randet eller kvarhållandet och denna rätt också utövades då barnet bortfördes eller kvarhölls eller skulle ha utövats vid denna tid- punkt om inte bortförandet eller kvarhållandet hade ägt rum. För barnet kan bortförandet eller kvarhållandet innebära att kontakten med den andra föräldern går förlorad. Artikel 11 i ålägger staterna att motverka att barn olovligt förs bort och hålls kvar i ett annat land än det där barnet har sitt hemvist. Det gäller även barn som olovligen förs till eller hålls kvar här. I detta syfte skall staterna främja ingåendet av mellanstatliga överenskommelser eller anslutning till befintliga sådana. har anslutit sig till om de civila as- pekterna på internationella bortföranden av barn och Euro- parådskonvention om erkännande och verkställighet av avgöranden rö- rande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn. Syftet med konventionerna är att få till stånd ett internationellt samarbete för att motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i internatio- nella förhållanden. Anslutningen till gör det möjligt att mellan konventionsstaterna överflytta ett barn som olovligen bortförts från den stat där barnet hade sitt hemvist. Syftet med konventionen är att ge barnet ett skydd på internationell nivå mot de skadliga effekterna av ett olovligt bortförande eller kvarhållande, att fastställa förfaranden i syfte att säkerställa ett snabbt återförande till den stat där barnet har sitt hemvist samt att säkerställa ett skydd för rätten till umgänge. Syftet med är att avgöranden rörande vårdnaden om barn blir allmänt erkända i konventionsstaterna. Olovliga bortföranden mot- verkas genom att en konventionsstats avgöranden är verkställbara i de övriga konventionsstaterna. och Europaråds- konventionen har införlivats med svensk rätt genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn (verkställighetslagen). är en samarbetskonvention som förutsätter ömsesidighet. pekar på att en viktig förutsättning för att skydda barnet på internationell nivå och att säkerställa ett snabbt återfö- rande är att staterna respekterar varandras avgöranden i vårdnads- och umgängesfrågor på lika villkor. Det är också viktigt att staterna inför snabba förfaranden och aktivt arbetar för ett återförande i båda riktning- arna. En annan förutsättning för att ett återlämnande av ett barn skall komma i fråga, är att myndigheterna i den stat dit barnet bortförts och myndigheterna i barnets hemviststat samarbetar med varandra. För bar- nets bästa måste staterna se till att en överflyttning sker under trygga former. Vid konventionens utarbetande utgick man ifrån att barnet re- gelmässigt skulle bortföras/kvarhållas av den icke vårdnadshavande för- äldern. I praktiken har det emellertid visat sig att olovliga bortföranden i stor utsträckning äger rum i situationer där föräldrarna har gemensam vårdnad. Ofta är det barnets faktiska vårdnadshavare som gör sig skyldig till ett olovligt bortförande av barnet. När det gäller olovliga bortföranden eller kvarhållanden av barn är betydelsefull främst på två sätt. För det första genom att konventionen på ett tvingande sätt reglerar myndigheternas behörighet att ta upp t.ex. vårdnadsfrågor och genom att den behöriga myndighetens beslut skall erkännas och verkställas i de övriga konven- tionsstaterna. Syftet är att hindra s.k. forum shopping mellan föräldrarna i vårdnadstvister och oförenliga vårdnadsavgöranden. Haagkon- vention däremot inskränker sig till att vara en konvention om överflytt- ning, dvs. ett instrument för att i nödsituationer möjligt återställa läget som det var innan det olovliga bortförandet eller kvarhållandet ägde rum. För det andra vill hindra att en person genom att olovligt bortföra eller kvarhålla ett barn skall kunna skapa be- hörighet för myndigheter i ett annat land än det där barnet har sin in- vanda miljö. Enligt konventionen skall behörigheten i alla åtgärder rö- rande barn tillkomma myndigheterna i den stat där barnet har sitt hem- vist. Om ett olovligt bortförande äger rum saknar sålunda den nya statens myndigheter behörighet att ta upp frågor rörande vårdnad eller umgänge. Först när barnet har fått hemvist i den nya staten och vissa andra i kon- ventionen föreskrivna villkor är uppfyllda övergår behörigheten till myn- digheterna i det nya landet. Tills behörigheten på föreskrivet sätt har övergått till den nya statens myndigheter skall man i den staten erkänna och verkställa de beslut som har meddelats i barnets (ursprungliga) hem- viststat. Den nya har ett vidare tillämpningsområde och skall ses som ett komplement till . I händelse av konflikt mellan konventionerna skall konventions särreglering avseende just olovliga bortföranden och olovliga kvarhållanden gå före. Frågan om ratificering av bereds inom . En departementspromemoria håller på att utarbetas med förslag i frågan och promemorian kommer sedan att remissbehandlas. pågår även ett lagstiftningspro- jekt som innebär en översyn av regelverket kring de internationella fa- miljerättsfrågorna. En samlad lagstiftning med allmänt tillämpliga regler planeras. I projektet ingår också en översyn av regelsystemet vad gäller olovligt bortförande av barn. I sammanhanget bör också nämnas att Europeiska unionens råd antog en konvention om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål. Den nya innehåller bl.a. regler om myndigheters behörighet att i samband med äktenskapsmål ta upp vårdnadsfrågor och regler om erkännande och verkställighet av vårdnadsavgöranden meddelade i samband med ett äktenskapsmål i en EU-stat. Konventionen innehåller en särskild bestämmelse om bortförande av barn enligt vilken de behöriga myndig- heterna skall utöva sin behörighet med beaktande av Haagkon- vention. Frågan om ratificering av konventionen bereds för när- varande inom . Vid ett frivilligt återlämnande är utsikterna bäst för att barnet framöver skall kunna upprätthålla ett personligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna. betonar därför att man skall försöka få barnet återlämnat på frivillig väg. Ett medel för att sti- mulera ett frivilligt återlämnande av barnet är att staten bistår med eko- nomiska medel för kostnader som uppstår i samband med återförandet av ett olovligt bortfört eller kvarhållet barn. uppmärksam- mar dock att det i inte finns möjlighet att erhålla bidrag ur all- männa medel till resekostnader eller andra kostnader för barnets återläm- nande. Det finns olika exempel på hur frågan har lösts i andra länder. I och har man infört ett system som innebär att den bortförande föräldern kan få resan tillbaka till barnets hemviststat betald. Erfarenheterna är positiva. I kan, efter en indivi- duell prövning i varje enskilt fall, ekonomiska medel för återförande av barnet beviljas vårdnadshavaren inom ramen för rättshjälpen. I och utreds frågan om möjligheterna att lämna bidrag till resa. För att målsättningar skall kunna uppfyllas ser re- geringen det som angeläget att det finns medel för att underlätta återfö- randet av ett olovligen bortfört eller kvarhållet barn. Sådana medel kan också förväntas stimulera till att den bortförande föräldern frivilligt åter- lämnar barnet. Bortförandet eller kvarhållandet skall vara olovligt i den mening som avses i . För att medlen skall kunna få största möjliga verkan bör det dock inte krävas att även den andra be- rörda staten har tillträtt . För att täcka resekost- nader som kan uppstå i samband med barnets återförande till hemvist- staten bör därför särskilda medel om avsättas budgetproposition. Dessa medel bör handhas av som är centralmyndighet i ärenden enligt . 7.4 Verkställighet av avgöranden om vårdnad m.m. Regeringens bedömning: Genom att en uttrycklig bestämmelse om att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid verkställighet av vårdnads-, boende- och umgängesavgöranden införs i 21 kap. föräld- rabalken, med ikraftträdande , anser regeringen att en översyn av verkställighetsregler i syfte att stärka barnperspektivet inte är nödvändig. Kommitténs förslag: har föreslagit att bestämmel- serna i 21 kap. blir föremål för en översyn i syfte att stärka barnperspektivet. Kommittén påtalar att verkställighetskapitlet till skillnad från andra kapitel i inte har tillförts ett uttalat barnperspektiv. Kommittén lyfter särskilt fram artikel 3 i barnkonventio- nen (principen om barnets bästa) och artikel 12 i konventionen (principen om barnets rätt att komma till tals). Kommittén betonar vikten av att bar- net får komma till tals och att domstolen beaktar vad som är bäst för bar- net i det enskilda fallet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är i huvudsak positiva till förslaget. menar dock att det redan nu finns utrymme för att beakta innehåll i verkställighetsmål. Länsrät- ten i framför liknande synpunkter. anser inte att man bör införa en generell rätt för barnet att bli hört i samband med verkställighetsärenden, då vårdnadstvister tenderar dra ut och att ytterligare utredningar riskerar att vara mer till skada än nytta för barnet. Kommittén betonar i stället vikten av att skapa förutsättningar för bättre utredningar och snabbare hand- läggningstider för barnets bästa. Flera remissinstanser har synpunkter på vad som bör behandlas vid en eventuell översyn av 21 kap. föräldrabal- ken. och Länsrätten i anser att det vid en översyn bör övervägas om inte verkställighetsmålen i stället bör hand- läggas av allmän domstol. Medlingens betydelse och användning i dessa mål framhålls av bl.a. Länsrätten i län och anser att frågan om rättegångskostnader i verk- ställighetsmål och den betydelse den har för ett framgångsrikt medlings- arbete mellan föräldrarna bör uppmärksammas. Skälen för regeringens bedömning: Verkställighetsreglerna bygger, i likhet med de övriga bestämmelserna i , på principen om barnets bästa. Den ledande tanken i 21 kap. är att barnet så långt som möjligt skall skonas från åtgärder som är skadliga för dess psykiska eller fysiska hälsa. har beslutat att 21 kap. skall tillföras en uttrycklig bestämmelse om att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid verkställighet. Lagändringen träder i kraft . Principen om barnets bästa kommer härigenom att betonas ytterligare. Den nya övergripande bestämmelsen om barnets bästa gäller såväl vid prövningen av om verkställighet skall vägras eller inte som vid själva verkställighetsförfarandet.