prop · GL0348 · 1998-01-01 00:00:00 — 30 §4 Till böter eller fängelse i högst döms, om inte gärningen är ringa, den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. bryter mot 6, 8, 16, 17 eller 19 §, 21 § första stycket eller 23 §, 2. bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 9 eller 10 §, 11 § såvitt avser hantering, 12 §, 20 §, 21 § andra stycket, 22 § tredje stycket, 28 § andra stycket eller 29 §, 3. vid märkning enligt föreskrift som meddelats med stöd av 13 § lämnar oriktiga uppgifter, 4. åsidosätter villkor som meddelats med stöd av 6 §. 4. åsidosätter villkor som meddelats med stöd av 6 §, 5. bryter mot föreskrifter meddelade med stöd av 2 a § andra stycket eller mot sådana bestämmelser i de EG-förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde som rör kvalitetsnormer eller andra villkor för handeln med livsmedel. Om förpliktelse av betydelse från hälsosynpunkt eller för konsument- intresset uppsåtligen åsidosatts i större omfattning eller annars på ett allvarligt sätt, döms till fängelse i högst . Den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter enligt 26 § första stycket andra punkten, döms till böter. Till ansvar enligt första stycket döms inte, om gärningen är belagd med straff i . Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 11 § inför livsmedel till landet och försök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m.1 dels att 1 4, 7 9 §§ samt rubriken närmast före 4 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 c §, samt närmast före 4 c § en ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §2 Denna lag avser 1. kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar, 2. kontroll av användningen av läkemedel vid uppfödningen av djur, 2. kontroll av vissa ämnen och deras restsubstanser i djur och djurprodukter, 3. märkning och registrering av djur, 4. åtgärder för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar. 2 § För att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från eller kontrollera vissa smittsamma djursjukdomar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om provtagning eller undersökning enligt denna lag. För att kontrollera användningen av läkemedel och andra ämnen eller beredningar med liknande verkan vid uppfödningen av djur får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om provtagning eller undersökning enligt denna lag. För att kontrollera förekomsten av vissa ämnen och deras restsubstanser i djur och djurprodukter får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om provtagning eller undersökning enligt denna lag. 3 § Provtagning eller undersökning enligt 2 § får utföras av veterinär eller annan person som utses av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Provtag- ningen eller undersökningen får utföras på 1. djur och djurkroppar, 2. mjölk som levereras till mejeri, 3. annat material som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver. Provtagning eller undersökning enligt 2 § får utföras av veterinär eller annan person som utses av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Provtagningen eller undersökningen får utföras på djur och djurkroppar och det provtagningsmaterial i övrigt som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Provtagningen eller undersökningen får utföras utan samtycke av ägare eller annan rättsinnehavare och skall genomföras på ett sätt som innebär så små olägenheter som möjligt för denne. Hälsoövervakning och villkor för livdjursförsäljning Hälsoövervakning, uppgifter om läkemedelsanvändning och villkor för livdjursförsäljning 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad den som föder upp djur skall iaktta i fråga om Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad den som föder upp eller håller djur skall iaktta i fråga om 1. skyldighet att anmäla verksamheten till en myndighet och att föra anteckningar om verksamheten, 2. skyldighet att anmäla misstanke om djursjukdom till en veterinär, och 2. skyldighet att anmäla misstanke om djursjukdom till en veterinär, 3. krav på hygien i djurhållningen. 3. skyldighet att föra register över behandling med läkemedel och bevara journaler som rör sådan behandling, och 4. krav på hygien i djurhållningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare föreskriva eller i ett enskilt fall besluta att djur får säljas till annat än slakt eller flyttas från ett område till ett annat inom landet, endast om djuren är fria från viss sjukdom. Djur och djurprodukter som innehåller otillåtna ämnen I fråga om djur eller djurprodukter som innehåller eller kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser som kan skada människors hälsa får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om 1. omhändertagande eller märkning av djur eller djurprodukter, 2. förbud mot att djur eller djurprodukter flyttas, överlåts eller används till livsmedel, 3. avlivning av djur, 4. destruktion av djur som har avlivats och av djurprodukter. 7 §3 utövar tillsynen över att föreskrifter meddelade med stöd av 2 och 4 6 §§ följs. Detsamma gäller beslut meddelade med stöd av 2, 4, 4 a eller 4 b §. får överlåta åt att utöva viss tillsyn inom länet. Verket får också överlåta åt en kommun att inom kommunen kontrollera att föreskrifter eller beslut meddelade med stöd av 4 b eller 6 § följs. En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden som behövs för att föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 och 4 6 §§ skall följas. Detsamma gäller beslut meddelade med stöd av 2, 4, 4 a eller 4 b §. Om inte regeringen bestämmer något annat, utövar tillsynen över att föreskrifter meddelade med stöd av 2 och 4 6 §§ följs. Detsamma gäller beslut meddelade med stöd av 2 eller 4 4 c §. får överlåta åt att utöva viss tillsyn inom länet. Verket får också överlåta åt en kommun att inom kommunen kontrollera att föreskrifter eller beslut meddelade med stöd av 4 b eller 6 § följs. En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 och 4 6 §§ skall följas. Detsamma gäller beslut meddelade med stöd av 2 eller 4 4 c §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas. 8 §4 För tillsyn eller andra åtgärder enligt denna lag eller enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen har den som utövar tillsynen eller utför åtgärderna rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls eller där djurkroppar, mjölk eller annat material förvaras. Djurägaren skall tillhandahålla den hjälp och lämna de upplysningar som behövs för att tillsyn eller andra åtgärder skall kunna genomföras. Den som utövar tillsyn eller utför andra åtgärder har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen eller åtgärderna. Den som är föremål för tillsyn eller andra åtgärder skall tillhandahålla den hjälp som behövs för att tillsyn eller andra åtgärder skall kunna genomföras. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för 1. EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter, 2. företrädare för behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom Europeiska unionen. skall på begäran lämna den handräckning som behövs vid tillsynen eller vid andra åtgärder enligt denna lag eller enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. 9 §5 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att betala ersättning för provtagning, undersökning eller kontroll enligt denna lag eller enligt föreskrifter eller beslut meddelade med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om avgifter för en myndighets verksamhet enligt denna lag. 10 § Till böter döms den djurägare som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 § första stycket eller som inte fullgör skyldigheten enligt 8 § andra stycket. Till böter döms den djurägare som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 § första stycket eller 4 c § eller som inte fullgör skyldigheten enligt 8 § andra stycket andra meningen. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter Härigenom föreskrivs att 1 och 11 §§ lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § I denna lag ges bestämmelser som behövs för att den pris- och marknadsreglering som ingår i EG:s gemensamma jordbrukspolitik skall kunna genomföras i . Med EG:s förordningar om jordbruksprodukter avses i denna lag EG:s förordningar om 1. marknadsreglering av jordbruksprodukter, 2. produkter som omfattas av bilaga II men som inte omfattas av någon marknadsreglering, 3. produkter som har framställts av jordbruksprodukter, 4. uppgiftsskyldighet i fråga om inkomstförhållanden och driftsekonomiska förhållanden i jordbruket, och 5. särskilda omräkningskurser som används inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna lag tillämpas inte i fråga om sådana bestämmelser i förordningar om jordbruksprodukter som helt faller inom tillämpningsområdet för livsmedelslagen (1971:511). 11 §1 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att avgifter skall tas ut för tillsynen enligt denna lag och för kartor som tillhandahålls i ärenden om stöd enligt EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om avgifter för en myndighets verksamhet enligt denna lag och för kartor som tillhandahålls i ärenden om stöd enligt EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § I denna lag ges bestämmelser som behövs för att EG:s gemensamma fiskeripolitik skall kunna genomföras i . Med EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken avses i denna lag EG:s förordningar om 1. åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskresurserna, 2. strukturåtgärder för fiskerinäringen, och 3. marknadsreglering av fisk och fiskprodukter. Denna lag tillämpas inte i fråga om sådana bestämmelser i förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som helt faller inom tillämpningsområdet för livsme- delslagen (1971:511). Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till ändring i livsmedelslagen (1971:511), m.m. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Genom medlemskap i har vissa EG-förordningar om livsmedel blivit direkt tillämpliga här i landet. De ändringar i livsmedelslagen som föreslås i lagrådsremissen innebär att lagens bestämmelser om tillsyn, sanktioner, avgifter och överklagande kompletterar dessa EG-förordningar samt sådana bestämmelser i förordningar inom jordbruks- och fiskeområdena som också berör livsmedelsområdet. Lagrådsremissen innehåller inte någon fullständig genomgång av hur livsmedelslagstiftningen förhåller sig till de nämnda EG-förordningarna. Lagrådet saknar för sin del möjlighet att göra en sådan genomgång. 2 a § Denna paragraf innehåller en upplysning om att lagen i vissa hänseenden kompletterar de EG-förordningar som helt eller delvis faller inom lagens tillämpningsområde. Lagrådet har ingen erinran mot att en sådan bestämmelse införs i lagen men ifrågasätter om bestämmelsen hör hemma bland de inledande bestämmelser som innehåller vissa begreppsbestämningar och undantag från lagen. En från systematisk synpunkt lämpligare lösning synes vara att förevarande paragraf tas in efter de inledande bestämmelserna under en ny rubrik, EG-förordningar om livsmedel. Lagrådet förordar denna lösning. Vidare förordar Lagrådet att paragrafen ändras redaktionellt och ges följande lydelse: Bestämmelserna i 24-28, 29 a, 30 och 35 §§ kompletterar de EG- förordningar som helt eller delvis faller inom tillämpningsområdet för denna lag. Regeringen skall i ge till känna vilka EG-förordningar som avses. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs som komplettering av dessa EG-förordningar. För förordningar som reglerar ekologisk produktion och skydd för beteckningar på livsmedel finns särskilda bestämmelser i lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och lagen (1995:1336) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, m.m. Godtas Lagrådets förslag till ändrad paragrafindelning, föranleder det att hänvisningen i 30 § första stycket 5 till 2 a § andra stycket ändras. Hänvisningen i 24 28, 29 a och 30 §§ till de EG-förordningar som avses bör enligt Lagrådets mening ges formuleringen de EG- förordningar som kompletteras av lagen . 29 a § Enligt förslaget till ändring av första stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om avgifter för en myndighets eller ett enskilt kontrollorgans verksamhet enligt lagen eller vissa andra författningar. En sådan delegation av föreskriftsrätt får enligt 8 kap. regeringsformen (RF) ske endast under förutsättning att avgiften inte är att betrakta som en skatt. RF innehåller inte någon definition av begreppen skatt och avgift. I förarbetena till RF anförde föredragande departementschefen i fråga om gränsdragningen bl.a. att skatt kan karakteriseras som ett tvångsbidrag till det allmänna utan direkt motprestation, medan med avgift vanligen förstås en penningprestation som betalas för en specificerad motprestation från det allmänna (prop. 1973:90 s. 213). Han anförde vidare (s. 219): Enligt min mening har man i allmänhet att göra med en avgift i RF:s bemärkelse endast om ett specificerat vederlag utgår för den erlagda penningprestationen. Även i vissa andra fall får dock en penningpålaga anses ha karaktär av avgift och inte av skatt. Ett sådant fall föreligger när penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin helhet tillförs näringsgrenen i fråga enligt särskilda regler. Kännetecknande för dessa fall är ofta att avgifterna och de däremot svarande utgifterna inte redovisas i statsbudgeten. Från sådana utgångspunkter bör man alltjämt kunna betrakta de avgifter som utgår som led i prisregleringen inom jordbrukets och fiskets områden som avgifter i statsrättslig bemärkelse. För att en avgift skall föreligga i RF:s mening förutsätts sålunda enligt förarbetena normalt att ett specificerat vederlag utgår. Är denna förutsättning uppfylld torde en penningpålaga ha karaktären av avgift även om denna som i förevarande fall är obligatorisk och tas ut i samband med myndighetsutövning. Utgör avgiften vederlag för en myndighets kostnader i samband med myndighetsutövning som är riktad direkt mot den avgiftsskyldige torde avgiftskriteriet således vara uppfyllt. Det gäller t.ex. avgifter som tas ut för kostnader för handläggningen av en ansökan eller anmälan eller för provtagning eller inspektion. Däremot är det tveksamt i vad mån en pålaga rättsligt kan betraktas som en avgift i fall då vederlaget inte är individuellt bestämt utan i stället utgörs av en s.k. kollektiv motprestation. Som har framgått av de redovisade förarbetsuttalandena har avsikten varit att vissa avgifter av detta slag skall kunna betraktas som avgifter i statsrättslig bemärkelse, nämligen bl.a. avgifter som tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin helhet tillförs näringsgrenen i fråga. Av förarbetena framgår inte i vilka andra fall det kan vara motiverat att frångå huvudprincipen att en avgiftsklassificering förutsätter ett specificerat vederlag. Det är dock enligt Lagrådets mening tydligt att något mer omfattande avsteg från denna princip inte varit avsett bortsett från prisregleringsavgifter o.d. Delegationsbestämmelsen i förevarande paragraf synes enligt sin lydelse ge möjlighet att föreskriva en generell avgift för livsmedelsföretag, dvs. en avgift som utgår även om företaget inte varit föremål för någon direkt åtgärd från myndigheternas sida. En sådan avgift har enligt Lagrådets mening karaktären av skatt (jfr RÅ 1991 ref. 87 och Lagrådets yttrande i prop. 1993/94:198 s. 162 f.). Det anförda innebär att delegationsbestämmelsen i både nuvarande och föreslagen lydelse står i strid med RF. Grunderna för finansieringen av myndigheternas verksamhet måste enligt Lagrådets uppfattning preciseras. Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Ändringarna i denna lag har till syfte att fullständigt genomföra två EG- direktiv om ämnen och restsubstanser i djur- och djurprodukter som kan skada människors hälsa. Lagrådet anmärker att lagrådsremissen inte ger underlag för att bedöma om den svenska lagstiftningen är förenlig med dessa EG-direktiv i andra hänseenden än som regleras i det remitterade förslaget. 4 c § Denna paragraf innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller beslut i enskilda fall i fråga om djur eller djurprodukter som innehåller eller kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser som kan skada människors hälsa. Föreskrifterna eller besluten kan avse bl.a. avlivning av djur samt destruktion av djur som har avlivats och destruktion av djurprodukter. Enligt 4 b § kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller beslut i enskilda fall om omhändertagande, bearbetning och hantering i övrigt av djurkadaver och annat animaliskt avfall. Denna paragraf synes vara tillämplig även i fall som avses i 4 c §. Lagrådet förordar att dessa paragrafer av systematiska skäl får byta plats och att den rubrik som föreslagits närmast före 4 c § utgår. Godtas Lagrådets förslag, föranleder det en ändring av hänvisningen till 4 b § i 7 § första stycket och till 4 c § i 10 §. 7 § I andra stycket föreslås att tillsynsmyndighetens befogenhet att meddela förelägganden för att föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 och 4 6 §§ skall följas, skall kompletteras med en motsvarande befogenhet att meddela förbud. befogenhet skall vidare omfatta även de förelägganden och förbud som behövs för att föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av den nya 4 c § skall följas. Lagrådet har inget att erinra mot den föreslagna utvidgningen av andra styckets tillämpningsområde. Förslaget väcker dock frågan om vilka sanktioner som kan riktas mot den som inte rättar sig efter ett meddelat föreläggande eller förbud. Lagrådet får i detta hänseende anföra följande. Enligt 10 § skall en djurägare som bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 § första stycket eller den nya 4 c § kunna dömas till böter. I 8 § sista stycket föreskrivs vidare att polismyndighet på begäran skall lämna den handräckning som behövs vid tillsynen eller vid andra åtgärder enligt lagen eller enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. Lagen innehåller däremot inte någon bestämmelse om att förelägganden eller förbud enligt 7 § andra stycket kan förenas med vite. Lagens bestämmelser om sanktioner vid överträdelse av lagen eller av föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen ger emellertid inte någon fullständig bild av påföljdssystemet. I 8 § förordningen (1993:1488) om provtagning på djur, m.m. (provtagningsförordningen) sägs nämligen att en tillsynsmyndighet får förena sådana förelägganden som avses i 7 § andra stycket i lagen med vite. Denna vitesbestämmelse grundas såvitt Lagrådet kan förstå på det i tredje stycket givna bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas. Något hinder mot att regeringen utan ett direkt bemyndigande förenar i förordning meddelade materiella bestämmelser med regler om vite torde i och för sig inte föreligga (jfr 8 kap. 7 § andra stycket regeringsformen och prop. 1975:8 s. 45). Vad gäller de förelägganden som enligt 8 § provtagningsförordningen kan förenas med vite tillkommer dock den komplikationen att de inte är kopplade till förelägganden enligt förordningen utan till förelägganden som meddelats med stöd av lagen. Vad gäller den valda uppdelningen av vitesregleringen skulle till en början kunna göras gällande att påföljdssystemet genom bestämmelserna i 7, 8 och 10 §§ i lagen blivit uttömmande reglerat av . I så fall skulle regeln om vite i 8 § provtagningsförordningen strida mot den i 8 kap. 17 § regeringsformen angivna principen om formell lagkraft och därmed bli ogiltig. Lagrådet vill emellertid för sin del inte gå så långt. Vitesregeln torde således gälla enligt sin lydelse. Det förhållandet att regeln placerats i provtagningsförordningen och inte i lagen gör det dock svårt att överblicka vilka sanktioner som kan komma i fråga vid överträdelse av bestämmelser i lagen eller av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Lagrådet förordar att vitesregeln inarbetas i lagen. 8 § Av första och andra styckena framgår bl.a. att den som utövar tillsyn eller utför andra åtgärder enligt lagen har rätt att dels få tillträde till utrymmen där djur hålls eller där djurkroppar m.m. förvaras, dels få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen eller åtgärderna. I tredje stycket föreskrivs att bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. Enligt det föreslagna tillägget till tredje stycket skall bestämmelserna gälla också för företrädare för behöriga myndigheter i andra medlemsstater inom Europeiska unionen. Tillägget till tredje stycket torde innebära att företrädare för myndigheter i andra EU-länder får en självständig rätt till tillträde och handlingar och att de enligt fjärde stycket vid behov kan få handräckning av svensk polismyndighet. I den allmänna motiveringen sägs att det enligt direktivet 96/23/EG kan bli fråga om att sådana företrädare skall ges möjlighet att kontrollera efterlevnaden av direktivet på plats och att de därför måste ges samma rätt som gäller för EG:s institutioner och deras experter. Enligt Lagrådets mening kan av nämnda direktiv inte utläsas att företrädare för utländska myndigheter skall ges en självständig rätt att göra kontroller här i landet. Av artikel 20 punkt 2 av direktivet framgår att en medlemsstat som befarar att beslut av den centrala myndigheten i en annan medlemsstat om kontroller enligt direktivet inte följts eller är otillräckliga tillsammans med den andra medlemsstaten skall söka avhjälpa situationen, i förekommande fall genom ett besök på plats . Av denna bestämmelse följer att den stat som vill få till stånd kontroller i ett annat land har en rätt att tillsammans med den stat där kontrollerna skall ske göra ett besök på platsen.