prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — Den regionala miljön kan erbjuda olika kombinationer av resursutbud, som lämpar sig mer eller mindre bra för en viss typ av företag. Viktiga faktorer kan vara närheten till kommunikationer, andra företag med liknande eller kompletterande verksamhet, underleverantörer, forskningscentra, utbildningssystem, utbudet av relevant arbetskraft eller låga kostnader för fastigheter och arbetskraft. Industriella kluster har det utvecklats olika teorier med likartade ansatser om hur företag skapar och vidmakthåller internationell konkurrenskraft. En intressant teori bygger på betydelsen av industriella kluster. Andra liknande ansatser är industriella system och kompetensblock. Begreppet industriella kluster används för att förstå industriell expansion och strukturell förändring och erbjuder en möjlighet att identifiera källorna till nationell konkurrenskraft på företagsnivå. Denna teori utgår från antagandet att konkurrensfördelar inte enbart förklaras av vilka branscher företag tillhör, utan snarare av beroendeförhållandet mellan företag som kan ingå i olika branscher. Enligt teorin är ett företags möjlighet att förbättra sin konkurrenskraft i hög grad beroende av dess lokalisering. Klusterbegreppet innefattar alla typer av ekonomisk verksamhet dvs. Klusteranalysen fokuserar på länkar, dvs. flöden av varor, tjänster och kunskaper, mellan företag och tar fasta på det faktum att konkurrenskraftiga företag i ett land eller en region ofta har täta och betydelsefulla relationer med varandra. Framåt till kunder, bakåt till leverantörer och åt sidan till företag som producerar kompletterande och/eller konkurrerande produkter eller tjänster. Det enskilda företaget är för sin konkurrenskraft beroende av sina relationer till andra företag. Överföring av kunskap, kompetens och teknologi mellan företag uppstår i rivalitet mellan konkurrenter och i samarbetet med avancerade leverantörer och krävande kunder. Detta skapar en dynamisk forsknings- och utvecklingsmiljö. Denna kombination av rivalitet och samarbete stärker företagens innovationsförmåga och konkurrenskraft. Företag i ett kluster är bättre rustade att möta internationell konkurrens genom tillgången till kunskaps- och kompetensresurser som finns hos andra företag i klustret. Enligt klusterteorin skapar och vidmakthåller företagen sin konkurrenskraft genom att vara innovativa och ständigt uppgradera sin kunskapsbas och produktionsfaktorerna realkapital, arbetskraft och råvaror. Denna uppgradering sker i en process som är förankrad i en nation eller en region. Koncentrationen av konkurrenter, kunder och leverantörer leder till att förbättringar och innovationer blir fler och lättare sprids. Skalan på klustret befrämjar större investeringar och specialiseringar. När ömsesidigt samarbete mellan klustrets aktörer äger rum, som en aktiv konkurrens består, medför det att hela klustrets konkurrenskraft förstärks. Det sker en uppgradering av industrins kunskapsbas och prestationer i en nation eller region. Exempel på ett svenskt kluster är fordonsindustrin. Detta omfattar både de sluttillverkande företagen (främst och /produktion av bilar, lastbilar och bussar) och relaterade företag både bakåt och framåt i värdekedjan. Bakåt finner vi företag som tillverkar material, komponenter och maskiner för i första hand fordonsindustrin. Framåt ser vi företag inom distribution, transporter och handel. Till detta kluster förs också relaterade verksamheter, vilka i detta fall omfattar bland annat produktion av traktorer, gaffeltruckar samt flygindustrin. Ett viktigt faktum är att fordonsföretagens konkurrenskraft till stor del är ett resultat av hela klustrets styrka. Verksamheterna i ett sådant kluster är beroende av varandra både i innovations-, produktutvecklings- och i produktionsarbetet. De nationella nätverken blir därför av stor betydelse för den ständiga uppgraderingen av företagen. Kluster av verksamheter kan även vara koncentrerade till en enskild stad eller region. Ett exempel på detta är det vårdindustriella klustret i regionen, där de forskningsintensiva verksamheterna inom läkemedels- och medicinsk teknisk industri är starkt beroende av täta länkar med relaterade verksamheter främst inom forskningssjukhusen och universitetsinstitutionerna i regionen. På ett antal områden inom industri- och tjänstesektorn har en internationellt ledande ställning. har industriella kluster inom t.ex. läkemedelsindustri, medicinsk teknik, bilindustri, prospektering, telekommunikationer och informationsteknologi samt massa- och pappersindustrin. Beviset för detta återfinns i de svenska multinationella företagen, som utifrån sin svenska bas lyckats växa till globala koncerner med framskjutna marknadspositioner inom sina respektive nischer. Många kluster är dock så sammanvävda med varandra att det inte går att göra klara avgränsningar. Inte minst de stora företagen kan ingå i flera kluster . Den ekonomiska utvecklingen i de närmaste decennierna kommer bland annat att bero på våra historiska industriella klusters förmåga att utvecklas och till vissa delar leda utvecklingen internationellt. De svenska klustren kan förstärkas genom såväl nationella som internationella investeringar och kunskapsflöden. är det viktigt att inte enbart domineras av de industrier och branscher som är centrala för välståndsutvecklingen . Det är därför nödvändigt med ett näringspolitiskt fokus som både förstärker dagens styrkefaktorer och som är tillräckligt flexibelt för att ta till vara potentialen i nya framväxande produkter och marknader. Varierande krav på det regionala utbudet Underlagsrapport: I en studie över 24 arbetsmarknadsregioner, med speciell fokus på som genomfördes av och i län (Regionen och den internationella konkurrenskraften, R 1996:86), undersöktes sambandet mellan resursutbud, industristruktur och internationell konkurrenskraft. I studien delas in i 70 arbetsmarknadsregioner. Industrin delades in i fyra sektorer efter branschernas användning av resurser; forskningsintensiv, kunskapsintensiv, kapitalintensiv och arbetsintensiv industri. Den skyddade industrin, som i begränsad utsträckning är utsatt för internationell konkurrens, ingår i en särskild grupp. Produktlivscykeln och lokaliseringsmönster Lite förenklat kan de olika huvudgrupperna placeras in i fyra olika faser i den s.k. produktlivscykeln. Tanken bakom produktlivscykeln är att varje produkt går igenom olika faser i sitt livsförlopp. Den första, introduktionsfasen, innebär att en ny produkt förs ut på en marknad som snabbt börjar växa. Den andra, tillväxtfasen, är den fas under vilken produktionen och marknaden växer snabbast. Den går över i en mognadsfas under vilken marknaden ökar i allt långsammare takt, för att därefter stagnera och påbörja sin nedgång. Den sista fasen, medför att marknaden minskar, oftast beroende på att andra nyare produkter kommer fram med bättre egenskaper och ersätter de tidigare produkterna. Marknad/produktion F K C A Tid Introduktion Tillväxt Mognad Nedgång I den första fasen, introduktionsfasen , hamnar oftast företag inom den forskningsintensiva (F) sektorn eftersom de har många produkter som befinner sig i introduktionsfasen och i tidiga tillväxtfasen. Den kunskapsintensiva (K) sektorn har de flesta produkterna i tillväxt- och mognadsfaserna. Introduktionerna av nya produkter är inte så omfattande men förbättringar av gamla är vanliga. Kapitalintensiv (C) industri har de flesta av sina produkter i mognadsfasen. Utmärkande är införandet av nya produktionsprocesser och förbättringar av gamla. Arbetsintensiv (A) industri domineras av produkter i mognads- och nedgångsfasen. Få nya produkter introduceras. Denna typ av industri är på ständig jakt efter kostnadssänkande produktionsmetoder. Den s.k. skyddade sektorn har i regel även den flest produkter i mognads- och nedgångsfaserna. De två första faserna introduktionsfasen och tillväxtfasen innebär i allmänhet att sysselsättningen ökar. De forsknings- och kunskapsintensiva industrierna, med flest produkter i introduktions- och tillväxtfaserna, är därför de sektorer som mest bidrar till ökningen av sysselsättningen i industrin. Eftersom de olika huvudsektorernas krav på produktionsfaktorer varierar och de flesta av deras produkter befinner sig i olika faser av produktlivscykeln väljs lokaliseringen beroende på hur väl dessa krav tillgodoses i den regionala/lokala miljön. har krav på hög kvalitet, valfrihet och mångfald ifråga om de flesta produktionsfaktorer, även om tillgången till innovativa nätverk, tekniskt avancerat kunnande och högutbildad arbetskraft hör till de viktigaste. Centrumregionerna, dvs. storstäderna och universitetsorterna, motsvarar de flesta av dessa krav som nackdelarna i form av högre faktorkostnader (t.ex. för mark, lokaler och löner) sällan är ett stort problem. I takt med att de forskningsintensiva företagens produkter förflyttar sig längs produktlivscykeln och åldras kommer centrumregionernas fördelar att minska som nackdelarna med de högre kostnaderna för arbetskraft, lokaler etc. upplevs som större. Produktionen kan då flyttas till perifera regioner, medan huvudkontor, forsknings- och utvecklingsenheterna ligger kvar. De kunskapsintensiva företagen har något mindre krav när det gäller anknytning till innovationsnätverk och forskningssamarbete. De är ofta beroende av teknikkunnande på tillämpad nivå, som måste behållas inom företagen. De ingår ofta i stora koncerner. Dotterbolag i mindre avancerade regioner kan ta del av moderbolagens forskningsresultat och konsulthjälp. Tillgången till komponentmarknader, service och tekniker på mellannivå har i allmänhet stor betydelse. Allt från mellanstora stadsregioner till mindre industriregioner kan utgöra tillfredsställande produktionsmiljöer för denna sektor, förutsatt att den nationella och internationella transportsituationen är god. Den kapitalintensiva industrin domineras av stora företag inom skogsindustri och metallvaruindustri, med starka bindningar till råvaror och energi. Lokalisering till råvaror och transportleder är vanlig. Industrin efterfrågar arbetskraft med industriellt inriktad utbildning på gymnasienivå eller kortare högskoleutbildning. Den arbetsintensiva industrin föredrar de allra minsta regionerna. Företagstjänsterna är begränsade och svagväxande. Industrisysselsättningen är hög i de regioner där sektorn är mest omfattande. Sektorn styrs inte av tillgången till välutbildad arbetskraft eller regioner med goda positioner i nationella eller internationella transportnätverk. Sammantaget är den arbetsintensiva sektorns produktionsmiljöer relativt enkla och har en relativt ensidig industristruktur ofta präglad av småföretagsamhet. Tjänstesektorn är begränsad. Variationen inom sektorn är stor. Inom sektorn finns segment som konkurrerar om samma resursutbud som den kunskapsintensiva industrin. Varierande beroende av produktionsmiljön I syfte att få en uppfattning om hur viktig produktionsmiljön är för respektive sektor skattades, i den refererade studien, sambandet mellan produktionsmiljö/resursutbud och industrisektorernas storlek respektive konkurrenskraft. Med produktionsmiljö eller resursutbud avses alla faktorer som kan anses vara viktiga förutsättningar för produktion, som t.ex. storleken på regionen, närheten till kommunikationer, andra företag med liknande eller kompletterande verksamhet, forskningscentra, utbildningssystem, utbudet av relevant arbetskraft eller låga kostnader för fastigheter och arbetskraft. Den forskningsintensiva och arbetsintensiva industrin uppvisade det starkaste sambandet mellan storlek och produktionsmiljö/resursutbud. Skillnaderna i regionernas resursutbud kunde till förklara den forskningsintensiva industrins omfattning i olika regioner. Andelen för den arbetsintensiva industrin var nästan lika hög. För den kapital- och kunskapsintensiva industrin var sambandet mellan produktionsmiljön och sektorns storlek betydligt lägre. Resursutbudet var mycket betydelsefullt även för konkurrenskraften (mätt som exportkvoter) för den forskningsintensiva industrin. Även för den arbetsintensiva sektorn var resursutbudet av relativt stor betydelse för konkurrenskraften, dock inte alls i lika hög grad. För de övriga sektorerna påverkade resursutbudet inte konkurrenskraften i någon större utsträckning. Olika sektorers beroende av den regionala miljön Sektorns storlek Konkurrenskraft F-sektor Starkt Starkt K-sektor Medel Svagt C-sektor Medel-Svagt Medel-Svagt A-sektor Starkt Medel-Starkt Anm. Tabellen är baserad på uppgifter från , 1996:86, tabell 17. Den forskningsintensiva industrins beroende av det regionala resursutbudet är som framgick ovan mycket starkt. Sektorn är mest framträdande i regioner med stor och ökande befolkning. Arbetsmarknadens kvalitet är avgörande för såväl sektorns omfattning som för dess internationella konkurrenskraft. Den forskningsintensiva industrin är omfattande i regioner med betydande inslag av forskarutbildad arbetskraft. Avancerad och specialiserad kompetens inom naturvetenskap och teknik framstår som särskilt viktig för sektorns framgång. Den forskningsintensiva industrins internationella konkurrenskraft är även beroende av möjligheterna till nätverksbyggande. Avgörande är förekomsten av horisontella nätverk mellan företag på en likartad teknologisk nivå, med service- och tjänsteföretag och med avancerad offentlig verksamhet. Små företag inom sektorn är i ännu högre grad beroende av produktionsmiljöns sammansättning och kvalitet, då de i allmänhet saknar de stora företagens interna resurser. Vikten av en avancerad företagsnära tjänstesektor i närmiljön är påfallande för små forskningsintensiva företag. De små forskningsintensiva företagen har många likheter med de avancerade tjänsteföretagen. Kontaktytorna mellan dessa tjänsteföretag och små högteknologiska industriföretag är ofta omfattande. Det faktum att den arbetsintensiva industrin tillsammans med den forskningsintensiva industrin och småföretag i allmänhet är mest beroende av det lokala resursutbudet innebär att insatser för att stärka båda dessa sektorer har förutsättningar att vara verkningsfulla. Det är också viktigt att hålla i minnet att det som klassas som arbetsintensiv industri mycket väl kan få ett större kunskapsinnehåll och högre teknikinnehåll än vad som är fallet . Det förhållande att denna industri står under ett mycket starkt konkurrenstryck får inte innebära att den potential som faktiskt finns inte tas tillvara. Riktade åtgärder som tar fasta på de speciella krav som sektorn ställer kan vara fruktsamma, t.ex. utbildning av branschspecifik arbetskraft. 4.4 Regionala förutsättningar och utvecklingstendenser 4.4.1 Regioner i ömsesidigt beroende Regeringens bedömning: En regional arbetsfördelning har varit en förutsättning för välfärdspolitiken eftersom den främjat en hög nationell tillväxt. För att skall utvecklas väl krävs att den mest kvalificerade produktionen klarar den internationella konkurrensen. Det är viktigt att de expanderande näringarna har goda möjligheter att växa och skapa sysselsättning. Endast vid en hög nationell ekonomisk tillväxt ökar sysselsättningen i de svagare regionerna. Skälen för regeringens bedömning: kan betraktas som en region som deltar i den internationella arbetsfördelningen. förekommer en arbetsfördelning inom landet. Regioner med olika kostnadslägen och olika specialisering fyller olika funktioner i det nationella produktionssystemet. Produktionsförutsättningarna varierar kraftigt mellan olika regioner. Små arbetsmarknadsregioner som t.ex. , och har generellt sämre förutsättningar att klara strukturomvandlingar än stora där flexibiliteten på arbetsmarknaden är större. Utvecklingsmöjligheterna är således olikartade. Närings- och regionalpolitikens uppgift är att ge alla regioner möjligheter att utvecklas på bästa sätt utifrån de egna förutsättningarna. Det övergripande geografiska mönstret vad gäller samlad industriproduktion har varit stabilt över tiden (1972 1991), enligt bilaga 5 till 95. av det samlade produktionsvärdet produceras i de tre storstadsregionerna. De 30 regioner som producerar mest är med få undantag desamma nu som och de producerar drygt tre fjärdedelar av det samlade förädlingsvärdet. Utvecklingen och inriktningen av industriproduktionen skiljer sig dock avsevärt mellan olika regioner. Arbetsintensiv produktion finns i hela landet medan FoU intensiv industri är koncentrerad till ett fåtal ställen. Denna tendens har förstärkts talet. dominerar den FoU intensiva industrin med av produktionen. Inkluderas och täcks av produktionen in. Den arbetsintensiva produktionen sker i första hand i små och mindre regioner. Storstäderna, framförallt , har en mycket liten andel arbetsintensiv industriproduktion. Mer kvalificerad produktion sker främst i storstäder och i olika regionala centra medan mer standardiserad produktion sker i jämförelsevis mer perifiera regioner. Regionerna har alltså kommit att spela olika roller i den svenska ekonomin. I takt med att delar av produktionen inom olika sektorer standardiseras och effektiviseras sker en regional omfördelning. Utvecklingen inom transportmedelssektorn är ett exempel på detta. Från att ha varit koncentrerad till storstäderna sker stora delar av produktionen i regioner med lägre kostnader för mark, lokaler och personal inom ett system av underleverantörer. Ett alternativ kan vara att utnyttja underleverantörer även i andra länder där produktionskostnaderna är ännu lägre. Etablering i något annat land är i många fall en möjlighet som beaktas av företagen. Ökade direktinvesteringar är naturliga i en allt mer integrerad ekonomisk värld. Anledningen till att företagen gör gränsöverskridande investeringar varierar. Investeringar sker av företag i vitt skilda branscher. Att utnyttja andra länders- och regioners resursutbud, t.ex. vara etablerad i ett s.k. industriellt kluster, kan ge företagen ökad styrka och utvecklingkraft. Den ökade internationaliseringen av företagens investeringar, utvecklingen av telekommunikationer och nya flexiblare arbetsorganisationer kan innebära att företagens lokaliseringsmönster och den regionala specialiseringen delvis tar sig andra uttryck än historiskt. Den principiella beskrivningen av produktionens regionala fördelning som beskrivits ovan är en följd av att all produktion inte ställer samma krav på produktionsförutsättningarna. Tillgång till utvecklad infrastruktur och högutbildad arbetskraft är en nödvändighet för den FoU intensiva industrisektorn. För den arbetsintensiva industrin gäller inte detta. Regioner med en hög och växande andel arbetsintensiv industri kännetecknas istället generellt av lägre kostnader och lägre utbildningsnivåer. Företag som i hög grad konkurrerar med låga kostnader uppvisar bättre resultat i perifera lägen än i storstäderna där kostnadsnivåerna är högre. Genom den starka integrationen till följd av nätverk och underleverantörssystem avgörs utvecklingen i de mer perifera arbetsmarknadsregionerna ofta av utvecklingen i de större städerna och centralorterna. Om dessa utvecklas väl så att produktionen ökar ger detta inte bara spridningseffekter till andra regioner i landet utan skapar även förutsättningar för att ett omfattande nationellt omfördelningssystem mellan individer och regioner kan bibehållas. Den regionala arbetsfördelningen är en förutsättning för den utjämnande ekonomiska politiken, eftersom den främjat en hög nationell tillväxt. En hög tillväxt kan endast åstadkommas genom en internationellt konkurrenskraftig produktion. Regioner med ett stort beroende av statliga omfördelningar av resurser är i högre utsträckning beroende av att en hög nationell tillväxt kan upprätthållas eftersom bantningar i omfördelningssystemet drabbar dessa regioner relativt sett hårdare. Speciellt utsatta är regioner där en stor del av konsumtionsutrymmet baseras på statliga omfördelningar och där den lokala produktionen främst sker till den lokala marknaden. Den nya tekniken med telekommunikationer och ett transportsystem anpassat för långväga arbetspendling vidgar på olika sätt många lokala marknader och möjligheterna att exportera viss tjänsteproduktion ökar. kan beroendet av den lokala efterfrågan minska. 4.4.2 Den regionala utvecklingen Regeringens bedömning: Naturliga förutsättningar, historiska om- ständigheter, enskild företagsamhet och strukturomvandling har bidragit till en stor variation i näringslivsstrukturen mellan olika delar av landet. Detta gör att regionerna har väsentligt olika förutsättningar när det gäller att utveckla näringslivet talet. Det finns utvecklingsmöjligheter i alla regioner. Vissa delar av landet har dock särskilda problem. De långsiktiga regionalpolitiska problemen är oförändrade. av 1990 talet präglades bl.a. av kraftigt minskad sysselsättning och väsentligt höjd arbetslöshet i de flesta delar av landet. Detta har i sin tur bidragit till en befolkningsminskning inom de regionalpolitiskt prioriterade regionerna . Denna minskning är av sådan omfattning att den är ett allvarligt hot mot en balanserad regional utveckling. Skälen för regeringens bedömning : Vissa naturgivna förutsättningar som t.ex. råvarutillgångar, olika historiska omständigheter och enskild företagsamhet har tillsammans med en ofta mycket omfattande strukturomvandling bl.a. medfört att regioner uppvisar stora skillnader när det gäller näringsstruktur. Detta medför i sin tur väsentligt olika förutsättningar och möjligheter när det gäller utveckling av näringslivet . Vissa regioner har höga andelar sysselsatta inom offentlig sektor eller privata tjänster medan andra utmärks av ett stort inslag av tillverkningsindustri. Inom den sistnämnda sektorn varierar typen av industri kraftigt från arbetsintensiv till mer kunskaps- och forskningsintensiv industri. Vissa regioner är starkt dominerade av en enda eller ett fåtal industribranscher och på många orter har ett enda företag en avgörande betydelse för bl.a. sysselsättningen. Som redovisats tidigare innebär detta i sin tur väsentligt olikartade förutsättningar när det gäller att söka åstadkomma en god näringslivsutveckling och tillväxt . Regioner som har ett högt inslag av privata tjänstenäringar finns oftast runt större befolkningscentra. En tillväxt inom dessa näringar har ofta tenderat att öka den regionala obalansen i befolknings- och sysselsättningshänseende. Den nya tekniken på data- och teleområdet innebär dock att det numera finns väsentligt bättre möjligheter att en del av tillväxten inom privata tjänstenäringar skall kunna ske inom mer glest befolkade områden. Ett i stort sett oförändrat antal kommuner har under en lång följd av år ingått i stödområdena 1 och 2 på grund av långsiktiga strukturella problem som bl.a. lett till vikande befolkning och hög arbetslöshet. är 69 kommuner helt eller delvis inplacerade i de regionalpolitiska stödområdena 1 och 2, omfattande av landets befolkning. Vidare är 26 kommuner med mer tillfälliga men stora strukturomvandlingsproblem inplacerade i tillfälligt stödområde, omfattande av landets befolkning (se vidare avsnitt 6.3.2). De senaste årens utveckling har inte inneburit några avgörande förbättringar i flertalet av de berörda kommunerna. Sysselsättningens regionala struktur De olika lokala arbetsmarknadsregionernas näringsstruktur varierar som framgår av det följande starkt. Inom jord- och skogsbruket arbetade ca 88 000 personer eller av den totala sysselsättningen. Andelen sysselsatta inom de olika lokala arbetsmarknadsregionerna varierar mellan 1 . Ett 30 tal regioner uppvisar andelar på . Omkring hälften av dessa ligger inom regionalpolitiskt prioriterade delar av landet (se tabell 7 i bilaga 1). Inom sektorn tillverkning och utvinning sysselsätts i riket som helhet ca 765 000 personer eller som sektorns andel i de lokala arbetsmarknadsregionerna varierar mellan 9 . Drygt ett 30 tal regioner har en andel på och i tio regioner är andelen eller högre.