prop · GL0355 · 1998-01-01 00:00:00 — Den omständigheten, att män- niskor vänder sig till vårdinrättningar trots att det finns en anmälnings- skyldighet avseende barn som far illa, är inte helt jämförbar med den si- tuationen att övergreppet rör någon personligen. Hälso- och sjukvårdens och uppgift bör i första hand vara att motivera kvinnan att själv polisanmäla brottet och att utarbeta metoder för att stödja kvinnorna att fullfölja en anmälan. Anmälningar som gjorts utan kvinnans medver- kan blir svåra att utreda och det kan därför befaras att de sällan leder till att åtal väcks. Såväl från rättssäkerhetssynpunkt som av hänsyn till kvin- nornas anspråk på skydd är det därför att föredra att uppgiftslämnandet sker i samförstånd med kvinnan. Samma resonemang gäller för de föreslagna ändringarna rörande det s.k. frågeförbudet i . Intresset av att domstolarna får ett gott underlag för sina avgöranden står emot enskilda personers intresse av integritetsskydd, vilket gör att det kan vara svårt att finna en lämplig avvägning mellan vittnesplikt och tystnadsplikt. Lagstiftarens ambition har varit att så långt det är möjligt låta vittnesplikten enligt rättegångs- balken överensstämma med bestämmelser i annan lagstiftning som tar sikte på genombrott i sekretess. Kommissionens förslag skulle innebära att vittnesplikt kommer att råda, vid mål om bl.a. grov misshandel och grovt sexuellt utnyttjande, för yrkeskategorier som i sin yrkesutövning, i förtroende, får ta del av ytterst integritetskänsligt material. Som en följd av vad som sagts ovan bör inte de föreslagna ändringarna i sekretesslagen och genomföras. Den nu gällande intres- seavvägningen mellan samhällets intresse av att brottslingar straffas och den enskildes intresse av integritet och sekretess, tillkom efter noggranna överväganden av när det ena intresset skulle anses ta över det andra. Re- geringen anser också att de nuvarande avgränsningarna är väl avvägda 19 Kostnader Lagförslagen Regeringen har budgetproposition angett att frågor om våld mot kvinnor skall vara en prioriterad uppgift för rättsväsendet. De nu föreslagna ändringarna i skall ses mot denna bakgrund. Förslaget att införa ett kvinnofridsbrott (grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning) i kan innebära en något utökad an- vändning av fängesestraff och att personer döms till ett längre fängelse- straff än vad som sker . Regeringen gör dock bedömningen att för- slaget kan finansieras inom ramen för kriminalvårdens anslag. Därtill kommer att en utökad användning av fängelsestraff tillsammans med de övriga förslag som läggs fram för att bekämpa våldet mot kvinnor torde medföra ett minskat lidande och ett bättre bemötande av utsatta kvinnor och deras barn vilket sammantaget minskar samhällets kostnader i dessa fall. Regeringen gör bedömningen att förslaget om en skärpt lagstiftning när det gäller könsstympning inte kommer att medföra några ökade kostnader. I fråga om det föreslagna förbudet av köp av sexuella tjänster kan föl- jande anföras. uppskattade att dess förslag att kriminalisera både köpare och säljare av sexuella tjänster skulle medföra ökade lönekostnader för polisen med samt ökade kostnader för brottsutredning med . Med hän- syn till att en viss ökning av löner och annat har skett bedö- mer regeringen att förslaget att förbjuda köp av sexuella tjänster kan beräknas medföra ökade kostnader för polisen för bl.a. spa- nings- och utredningsarbete i storleksordningen . Re- geringen avser att återkomma med förslag till finansiering i vårens bud- getarbete. Den nya bestämmelsen i socialtjänstlagen om att socialnämnden bör verka för att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet får stöd och hjälp att förändra sin situation innebär ett förtydligande av ett ansvar som åvilar kommunerna redan enligt nuva- rande lagstiftning. Regeringen gör därför bedömningen att förslaget inte kommer att innebära några ökade kostnader för kommunerna. De föreslagna förändringarna i jämställdhetslagen innebär dels ett för- tydligande av arbetsgivarens skyldighet att vidta aktiva åtgärder för att motverka sexuella trakasserier, dels införande av en skadeståndssanktio- nerad skyldighet att vidta åtgärder vid sexuella trakasserier mellan ar- betstagare. Såvitt avser förtydligandet av arbetsgivarens ansvar att vidta aktiva åt- gärder, innebär förslaget endast ett förtydligande av vad som redan gäller med nuvarande lagstiftning, varför det är regeringens bedömning att det inte får ekonomiska konsekvenser vare sig för arbetsgivare, arbetstagare eller deras organisationer eller för rättsväsendet. Förslaget om en skadeståndssanktionerad skyldighet för arbetsgivaren att vidta åtgärder kan enligt regeringens bedömning leda till vissa kost- nader för parterna. Förslaget kan också leda till en viss måltillströming till Arbetsdomstolen och de allmänna domstolarna. Regeringen gör ändå den bedömningen att förslaget kan finansieras inom befintliga medel. Övriga förslag har för beslutat om en ökning med av det under utgiftsområde 9 uppförda anslaget C 2. Bidrag till organisa- tioner på det sociala området, för vissa insatser för kvinnor. Avsikten är att medlen skall överföras till för att fördelas till kvinno- jourer. Regeringen avser uppdra åt att fördela medlen så att kvinnojourernas två riksorganisationer tillsammans erhåller 1,5 mil- joner kronor och de lokala kvinnojourerna tillsammans erhåller 4,5 mil- joner kronor. Den sexualbrottsutredning som regeringen avser tillsätta finansieras inom ramen för utgiftsområde 1, , anslag C 1 m.m. anslagspost 2 Justitedepartementet. Det angivna bidraget om till Rikskvinnocentrum i för kvinnor som misshandlats och våldtagits utgörs av ett en- gångsbelopp för för vissa uppgifter för att sprida erfarenheter m.m. som centrumet har som är rikstäckande. Kostnaden skall belasta utgiftsområde 1, rikets styrelse, anslaget C 1 m.m. an- slagspost 4, . Utöver de nu redovisade förslagen genomförs vissa åtgärder som syftar till att göra berörda myndigheters arbete i frågor om våld mot kvinnor mer effektivt och att öka kunskaperna hos den personal som kommer i kontakt med kvinnor som utsätts för våld. I de flesta fall bör dessa insat- ser rymmas inom myndigheternas ordinarie arbete. Vissa insatser torde dock kräva extra resurser. Det gäller för den satsning på fortbildning av personal som skall ge- nomföras under ledning av , för vilken regeringen be- räknar en kostnad om . Dessa medel tillförs Rikspo- lisstyrelsen som ett engångsbelopp från det under femte huvudtiteln uppförda reservationsanslaget G 2. Särskilda jämställdhetsåt- gärder. Från samma anslag betalas för det uppdrag som skall lämnas till att bedriva utvecklingsar- bete i frågor om våld mot kvinnor och prostitution samt att utreda förut- sättningarna för att upprätta en s.k. central kristelefon för våldsutsatta kvinnor. Medlen är ett engångsbelopp och avser sammantagen verksam- het . Arbetet skall därefter införlivas i So- cialstyrelsens ordinarie verksamhet. För utvecklingsinsatser riktade till övriga frivilligorganisationer avsät- ter regeringen till mansjourer och andra mansorgani- sationer och till invandrar- och handikapporganisationer. Avsikten är att medlen skall fördelas efter ansökan till dessa organisatio- ner och belasta det under femte huvudtiteln uppförda re- servationsanslaget G 2. Från samma anslag avsätts för att befintliga behand- lingsmetoder för män som dömts för våldsbrott skall kunna utvärderas. Avsikten är att medlen, efter närmare beredning av ärendet inom , skall fördelas . Från det under utgiftsområde 7 uppförda anslaget A 1. 1 Multilateralt bistånd, övrigt multilateralt utvecklingssamarbete, särskilda jämställd- hetsinsatser, avsätts ett belopp i storleksordningen som skall lämnas till FN för särskilda insatser för arbetet med att främja kvinnors möjligheter att åtnjuta de mänskliga rättigheterna. Från Allmänna arvsfonden avsätts för projekt riktade till ungdomar. Medlen fördelas efter ansökan till ideella organisationer. Slutligen har ett engångsbelopp om för en särskild brottsofferundersökning i fråga om våld mot kvinnor tillförts Brottsof- fermyndigheten och belastat budget, utgiftsområde 1, rikets sty- relse, anslaget C 1 m.m. anslagspost 2, Justitiedepar- tementet. Sammanlagt innebär de nu redovisade förslagen och bedömningarna att satsas på åtgärder för att motverka våld mot kvin- nor 20 Ikraftträdande Regeringens förslag: Förbudet mot köp av sexuella tjänster föreslås träda i kraft . Övriga föreslagna lagändringar föreslås träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser meddelas inte. och för- slag: Vare sig kommissionen eller utredningen har tagit upp frågan om ikraftträdande. Remissinstanserna: Inte heller remissinstanserna har tagit upp frågan. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . En lämplig tidpunkt för ikraftträdande är . Detta gäller dock inte för det föreslagna förbudet mot köp av sexuella tjänster. Som redovisats i avsnitt 16 anser regeringen att införandet av förbudet kommer att kräva ytterligare resurser för polisen för bl.a. spanings- och utredningsarbete. Polisen behöver dessutom för utbildning och förberedelse för att kunna beivra det nya brottet. Såväl polisens som allmänhetens behov av information gör det angeläget att den tid som förlöper mellan beslut och ikraftträdandet inte blir för kort. Mot den bakgrunden föreslås förbudet träda i kraft . Det finns inte behov av några särskilda övergångsbestämmelser för de föreslagna lagförslagen. Av 5 § promulgationslag följer att de nya straffrättsliga reglerna inte får ges retroaktiv verkan till den tillta- lades nackdel. 21 Författningskommentarer 21.1 Förslag till lag om ändring i 3 kap. 5 § samt 4 kap. 1 3 §§ Ändringarna, som har kommenterats i avsnitt 13.4, innebär att språket gjorts könsneutralt, dvs. att det markerats att de inblandade personerna kan vara av både kvinnligt och manligt kön. Vidare har vissa andra språkliga förändringar skett. 4 kap. 4 a § Bestämmelsen, som är ny, har kommenterats i avsnitt 13.1. Bestämmel- sen tar sikte på upprepade brottsliga gärningar mot närstående personer. Bestämmelsen har delvis utformats efter Lagrådets förslag. Det innebär bl.a. att i förhållande till lagrådsremissens lagförslag har orden och i stället för brott som förfarandet innefattar strykits efter- som de ansetts överflödiga. Lagrådets övriga synpunkter behandlas ne- dan och i avsitt 13.1. Det krävs att flera brottsliga gärningar är uppe till domstolens bedömning . Detta framgår av att det krävs att någon begår brottsliga gär- ningar. Det kan dock vara fråga om olika typer av brottsliga gärningar. Som Lagrådet anmärkt betyder kravet på flera gärningar att en ny gär- ning i förening med en gärning som en domstol redan dömt över inte kan leda till ansvar för det nya brottet. En sådan tillämpning skulle strida mot principen ne bis in idem. De gärningar som skall bedömas i det aktuella brottmålet måste vidare rymmas under någon brottsbeskrivning i 3, 4 eller 6 kap. . De brott som innefattas torde typiskt sett innebära en kränkning av den personliga integriteten. Det kan vara fråga om t.ex. misshandel i 3 kap., olaga frihetsberövande, olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott eller ofre- dande i 4 kap. eller sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande eller sexuellt ofredande i 6 kap. Normalt sett torde det röra sig om relativt allvarliga gärningar, men även gärningar som, sedda var för sig, kan bedömas som relativt lindriga kan grunda ansvar för det nya brottet om de varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Så kan vara fallet om de ingått i ett mönster som sammantaget lett till att offret bryts ned (se avsnitt 13.1 bakgrunden). Gärningarna skall självfallet ha skett . Den yttersta grän- sen är givetvis preskriptionstiden för det nya brottet, vilken med hänsyn till bestämmelserna i 35 kap. 1 § är . Vid bestämmandet av utgångspunkten för preskriptionstiden bör beaktas att brottet inte är perdurerande utan består av ett antal självständigt straffbe- lagda gärningar. Som Lagrådet påpekat torde de enskilda gärningarna preskriberas särskilt för varje gärning som ingår i åklagarens gärningsbe- skrivning. Med begreppet närstående eller tidigare närstående person avses i första hand en person till vilken gärningsmannen har eller har haft ett förhållande, t.ex. någon som är eller har varit gift med gärningsmannen eller som sammanbor eller har sammanbott med denne under äkten- skapsliknande förhållanden. Men begreppet närstående omfattar också personer som är närstående på annat sätt, t.ex. som är gärningsmannens mor eller far, syster eller bror eller som är nära släkt med gärningsman- nen på annat sätt. Begreppet närstående omfattar även barn till gärnings- mannen och barn till en person som gärningsmannen bor eller har bott tillsammans med (styvbarn). Normalt innebär det att gärningsmannen och den kränkta bor eller har bott tillsammans. Om det är en man som begått de brottsliga gärningarna mot en kvinna han står i en nära relation till skall gärningarna, som närmare utvecklas nedan, rubriceras som grov kvinnofridskränkning enligt andra stycket. Vidare krävs att det är fråga om en upprepad kränkning. Den nya straffbestämmelsen är, som Lagrådet påpekat, konstruerad så att de en- skilda handlingarna straffbeläggs för sig men sedda i sitt sammanhang och med ett särskilt rekvisit som ger brottet dess fridsstörande karaktär. Det är alltså inte fråga om ett fortlöpande, perdurerande brott. Det sär- skilda rekvisitet har i lagrådsremissens lagtextförslag formulerats om förfarandet varit ett led i en upprepad kränkning . I lagrådsremissens författningskommentar (s. 133) uttalas att även gärningar som i sig inte är straffbara skulle kunna åberopas för att styrka att de aktuella gärning- arna är ett led i en upprepad kränkning. Lagrådet har häremot anfört att det senare ledet av den föreslagna brottsbeskrivningen i själva verket synes innebära ett perdurerande brott i vilket innefattas allehanda diffusa och till och med icke straffbara gärningar samt att motivuttalandet inne- bär att i brottet de facto kommer att ingå även inte straffbara gärningar. Den bristande preciseringen i lagtexten kan enligt Lagrådet medföra risk för att utdömda straff skulle omfatta också inte straffbara handlingar, vilket i så fall skulle strida mot straffrättens legalitetsprincip. Lagrådet anför också att det i själva verket inte torde behövas någon bevisning som hänför sig till annat än de aktuella gärningarna och att det inte inne- bär några svårigheter för en domstol att värdera huruvida en serie av misshandel, fridsbrott och sexualbrott utgör en upprepad kränkning av offrets integritet och varit ägnad att att allvarligt skada hennes eller hans självkänsla. Lagrådet föreslår bl.a. med anledning av härav att bestäm- melsen i denna del formuleras om gärningarna innebär upprepade kränkningar . Regeringen har förståelse för att uttrycket förfarandet kan leda tan- ken till att brottet är perdurerande. Förfarandet bör därför, som Lagrå- det föreslagit, ersättas med gärningarna . Vidare delar regeringen rådets åsikt att formuleringen i motiven kan uppfattas innebära att även inte straffbara handlingar omfattas av det nya brottet och att det i så fall skulle strida mot legalitetsprincipen. Regeringen ansluter sig till Lagrå- dets bedömning att det inte bör vara möjligt för åklagaren att åberopa andra inte straffbara gärningar som bevis för att de aktuella gärningarna varit ett led i en upprepad kränkning. Däremot anser regeringen inte att uttrycket varit ett led i en upprepad kränkning bör ersättas med innebär upprepade kränkningar . Den ändring som Lagrådet föreslår i denna del torde innebära ett krav på att de aktuella gärningarna ensamma skall innebära en sådan upprepad kränkning av den utsatta personens in- tegritet. Därtill krävs att de aktuella gärningarna varit ägnade att allvar- ligt skada personens självkänsla. Någon bevisning utöver det som rör de aktuella gärningarna torde därmed inte, som också Lagrådet påpekar, behövas eftersom det är de aktuella gärningarna som skall ha gett en så- dan effekt. I många fall torde det inte behövas annan bevisning än sådan som rör de aktuella gärningarna. Det kan dock finnas fall där det krävs bevisning om annat än de aktuella gärningarna. Särskilt i den situationen att mönstret av upprepade kränkningar upptäckts först efter ett antal gär- ningar, där gärningsmannen kanske redan dömts för de första, kan en sådan bestämmelse innebära att alltför lite hänsyn tas till hela serien av gärningar när några senare, sedda var för sig, relativt lindriga brott skall bedömas. I sådant fall bör det för att visa mönstret i gärningsmannens handlande vara tillåtet att åberopa även handlingar som den åtalade tidi- gare dömts för eller där skuldfrågan annars är klar, t.ex. genom åtalsun- derlåtelse. Det allvarliga i situationen är nämligen att kränkningen uppre- pas och syftet med den nya straffbestämmelsen är att kunna ta hänsyn till den utsatta personens hela situation. Regeringen anser därför att rekvisi- tet bör utformas så att det är tillräckligt att de aktuella gärningarna varit ett led i en upprepad kränkning. Med en upprepad kränkning avses gärningar som tar sikte på den per- sonliga integriteten och som sker vid upprepade tillfällen. Hur många kränkande gärningar som krävs för att kränkningen skall anses som upp- repad bör bedömas med utgångspunkt i gärningarnas karaktär. Ju allvar- ligare gärningen är, desto färre gärningar bör det krävas för att kränk- ningen skall anses som upprepad. Kravet på en upprepad kränkning är ett objektivt brottsrekvisit som skall vara täckt av gärningsmannens uppsåt. I kravet på att gärningarna skall vara ägnad att allvarligt skada personens självkänsla ligger det ett krav på en viss kvalificering av de brottsliga gärningarna (se ovan). De flesta brott enligt de aktuella kapitlen innebär typiskt sett att självkänslan hos den utsatta personen skadas. Det krävs dock att självkänslan skadas allvarligt. När det gäller mer lindriga brott kan det t.ex. ske genom att gärningen ingår i ett mönster som sammanta- get leder till att den kränkta personen bryts ner (se avsnitt 13.1 bakgrun- den). Av uttrycket ägnade att följer vidare att det är tillräckligt att gär- ningarna typiskt sett leder till att självkänslan skadas allvarligt. Det be- höver alltså inte i det enskilda fallet bevisas att personens självkänsla verkligen har skadats allvarligt. I subjektivt hänseende krävs inte heller något syfte från gärningsmannens sida att allvarligt skada offrets själv- känsla eller att kränka offrets integritet. Som Lagrådet påpekat är det i båda hänseendena fråga om s.k. normativa rekvisit (- Wenneberg, Straffansvar, 5 uppl. 1997, s. 77). Det är tillräckligt att gär- ningsmannen har uppsåt beträffande de faktiska omständigheter som läggs till grund för bedömningen, men värderingen av frågorna om huru- vida dessa inneburit kränkning och varit ägnade att allvarligt skada off- rets självkänsla görs av domstolen oavsett gärningsmannens egna värde- ringar och syften med handlingarna (jfr. a. st. och Strahl, Allmän straffrätt i vad angår brotten, 1979, s. 133 f.). Åklagaren behöver alltså inte åberopa kringomständigheter till stöd för att gärningsmannen haft visst motiv för sitt handlande. Bestämmelsen innebär att domstolen, i stället för att döma för de brott som gärningarna innebär (t.ex. misshandel och olaga hot), skall döma för det nya brottet, om de övriga förutsättningarna för det nya brottet är upp- fyllda. Domstolen kan därmed ta hänsyn till den kränkta personens hela situation vid brottsrubriceringen av gärningarna och bedömningen av straffvärdet. Såsom anförts i allmänmotiveringen skall vanliga konkurrensregler tillämpas. Detta torde normalt innebära att, när fråga är om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott med strängare straffskala, dom- stolen skall döma för det senare brottet. Det innebär exempelvis att dom- stolen skall döma för grov misshandel i konkurrens även om gärningen ingår i ett beteende av det slag som omfattas av den nya bestämmelsen. Även t.ex. våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig skall domstolen döma särskilt för. Det bör observeras att samma omständigheter som konstituerar det nya brottet också kan för- anleda att t.ex. misshandeln bedömas som grovt brott. Såsom anförts i allmänna motiveringen kan exempelvis det förhållandet att misshandeln varit upprepad eller yttrat sig mot någon som har en särskilt utsatt ställ- ning göra att grov misshandel bedöms föreligga. Det bör, som Lagrådet anmärkt, påpekas att åklagaren efter en fällande dom som regel inte torde kunna komma tillbaka med nya brott av normalgraden som begåtts som den tidigare domen om- fattar. Om de enskilda gärningar som det tidigare åtalet omfattat kunnat bestämt anges i gärningsbeskrivningen, torde visserligen andra gärningar inte formellt omfattas av domens rättskraft. Förhållandena torde emeller- tid, som Lagrådet påpekat, ofta vara sådana att de enskilda gärningarna inte är tillräckligt preciserade till antal, tid och plats för att rätttskraften beträffande varje enskild gärning skall kunna bedömas. Härtill kommer att enskilda gärningar av samma art inte nämnvärt torde påverka straffvärdet enligt bestämmelsen. I avsnitt 13.1 har konkurrenssituationen mellan det nya brottet och brott mot besöksförbud kommenterats. Andra stycket I denna bestämmelse specialregleras sådana fall där den som utför gär- ningarna är en man och den kränkta personen är en kvinna. Behovet av en sådan särskild brottsrubricering har behandlats i avsnitt 13.1. Dessa fall innefattas i första stycket men har fått en egen brottsrubricering. Av- sikten härmed är att ge en adekvat rubricering åt sådana typiska fall av mer eller mindre systematiska kränkningar av en kvinna i en nära relation som kommissionen beskrivit. I lagrådsremissen hade bestämmelsen utformats som en fakultativ re- gel avseende gärningar som upptas i första stycket av en man mot en när- stående eller tidigare närstående kvinna. Det angavs att bestämmelsen i första hand var avsedd att tillämpas i den situationen att mannen och kvinnan är närstående på det sättet att de har eller har haft ett förhållande, t.ex. om de är eller har varit gifta eller om de sammanbor eller har sam- manbott under äktenskapsliknande förhållanden, och att prövningen av rubriceringsfrågan skulle avgöras efter vad som var mest adekvat i det aktuella fallet. I konsekvens med att första stycket, på Lagrådets inrådan, gjorts obligatorisk till sin karaktär bör får ersättas med skall i andra stycket. För att undvika att bestämmelsen härigenom ges en tillämpning på sådana fall som typiskt sett inte framstår som kvinnofridsbrott, t.ex. då en far kränker en dotter eller vid brott mot syskon, har en precisering skett av vad som i denna bestämmelse avses med en närstående eller tidi- gare närstående kvinna. Med sammanboende under äktenskapsliknande förhållande avses samma förhållanden som avses i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem. 5 kap. 5 § Ändringarna, som har kommenterats i avsnitt 13.4, innebär att maskulina ord och uttryck ersätts med uttryck som speglar att de inblandade perso- nerna kan vara av både kvinnligt och manligt kön. 6 kap. 1 § Det gällande våldtäktsbrottet omfattar samlag och annat sexuellt um- gänge som är jämförligt med samlag. De förfaranden som omfattas av våldtäkt utvidgas nu till att omfatta, förutom samlag, annat sexuellt um- gänge om gärningen med hänsyn till kränkningens art och omständighe- terna i övrigt är jämförlig med påtvingat samlag. Det är alltså kränkning- ens art i stället för sexualhandlingen som sådan som lyfts fram. Vidare har vissa språkliga förändringar skett. Bestämmelsen har utformats efter förslag av Lagrådet. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14.1.1. 6 kap. 3 4, 8 samt 11 §§ Ändringarna, som har kommenterats i avsnitt 13.4, innebär att språket gjorts könsneutralt, dvs.