prop · GL0390D1 · 1998-01-01 00:00:00 — I vattenlagen finns också bestämmelser om kostnader för tillsyn, undersökningar och besiktning i 20 kap. 11 §. Bestämmelserna blir ersatta av föreskrifter meddelade med stöd av 27 kap. 1 2 §§ MB. Dessa föreskrifter skall tillämpas i betydligt fler fall än 20 kap. 11 § VL. Eftersom de fordringar som tidigare uppkom enligt 20 kap. 11 § VL bara utgör en mindre del av de fordringar som uppkommer enligt föreskrifter meddelade med stöd av 27 kap. 1 2 §§ och de övriga fordringarna inte undantas i 1 § lagen om preskription av skattefordringar m.m., föreslår regeringen att lagen skall omfatta alla fordringar enligt 27 kap. 1 2 §§ MB. Slutligen finns de viktiga bestämmelserna om bygde- och fiskeavgifter i 10 kap VL. Dessa bestämmelser förs oförändrade över till 6 kap. lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Lagen om preskription av skattefordringar m.m. bör enligt regeringens uppfattning inte heller i fortsättningen omfatta dessa fordringar. 30.17 Lagen (1984:410) om skatt på bekämpningsmedel Bekämpningsmedelsskatt skall enligt lagen (1984:410) om skatt på bekämpningsmedel betalas till staten vid omsättning eller ianspråktagande inom landet av bekämpningsmedel. Enligt lagens nuvarande lydelse avses med bekämpningsmedel ämnen eller beredningar som är avsedda att användas till skydd mot egendomsskada, sanitär olägenhet eller annan jämförbar olägenhet, förorsakad av växter, djur, bakterier eller virus. I 14 kap. 5 § definieras kemiskt bekämpningsmedel som en kemisk produkt som är avsedd för att förebygga eller motverka att djur, växter eller mikroorganismer, däribland virus, förorsakar skada eller olägenhet för människors hälsa eller skada på egendom. föreslog att denna definition skulle användas även i lagen om skatt på bekämpningsmedel. Utredningen lämnade ingen motivering till detta. Regeringen konstaterar att ett användande av definition av kemiskt bekämpningsmedel i lagen om skatt på bekämpningsmedel skulle innebära att skattskyldighet inträder för bekämpningsmedel avsedda mot även andra mikroorganismer än , t.ex. fungicider. Utredningen avsåg inte denna ändring. Vid detta förhållande bör enligt regeringens uppfattning inte någon ändring göras. definition av kemiska bekämpningsmedel bör alltså inte införas i lagen om skatt på bekämpningsmedel. I den definitionen som förekommer i lagen om skatt på bekämpningsmedel används uttrycket sanitär olägenhet. Uttrycket är hämtat från hälsoskyddslagen (1982:1080). När hälsoskyddslagen arbetas in i ersätts detta uttryck av olägenhet för människors hälsa. Härmed avses enligt 9 kap. 3 § störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig. Förarbetsuttalanden om detta uttryck blir vägledande (se prop. 1997/98:45, del 1, s. 350 ff och del 2, s. 109). 30.18 Räddningstjänstlagen (1986:1102) Räddningstjänstlagen (1986:1102) innehåller föreskrifter om hur samhällets räddningstjänst skall organiseras och bedrivas. I lagen finns också bestämmelser om olycks- och skadeförebyggande åtgärder, om sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen samt om rättigheter och skyldigheter för enskilda. I nuvarande lydelse av 28 a § erinras om att det av hälsoskyddslagen (1982:1080) framgår att varje kommun svarar för hälsoskydd inom kommunen som påkallas av utsläpp av radioaktiva ämnen, om annat inte följer av räddningstjänstlagen. Hälsoskyddslagen har arbetats in i . Hänvisningen kan därför inte stå kvar. I är regleringen annorlunda utformad. Av 26 kap. 3 § andra stycket framgår att varje kommun svarar för tillsyn över miljö- och hälsoskyddet inom kommunen. Detta gäller även sådan tillsyn som behövs till följd av utsläpp av radioaktiva ämnen. Kommunen har dock inte tillsyn över sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd. I lagrådsremissen föreslogs att bestämmelsen skulle hänvisa till vad som enligt gäller om tillsyn. Lagrådet anför att vad som krävs av kommunen vid utsläpp av radioaktiva ämnen inte i första hand torde vara tillsyn utan aktiv medverkan i hälsoskydds- och saneringsarbetet. Lagrådet förordar därför att den föreslagna ändringen övervägs ytterligare. Regeringen delar Lagrådets tvekan inför föreslagen hänvisning och föreslår att någon hänvisning till överhuvudtaget inte skall göras. 30.19 Jaktlagen (1987:259) I jaktlagen (1987:259) finns bestämmelser om viltvård, rätt till jakt och jakts bedrivande. Med vilt avses i lagen vilda däggdjur och fåglar. Ett antal uppräknade gärningar skall enligt 43 § bestraffas som jaktbrott. Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott skall enligt 46 § dömas för jakthäleri. Till ansvar för jakthäleri skall dock enligt paragrafen inte dömas om gärningen är belagd med straff i lagen (1994:1818) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter. Lagen om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter har arbetats in i . Hänvisning skall därför i stället ske till balken. 30.20 Lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) finns bestämmelser om bl.a. fornminnen, byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen. Oavsett vad en prövning enligt har lett till krävs en särskild prövning enligt kulturminneslagen. Vägras tillstånd enligt kulturminneslagen kan alltså inte tillstånd som har meddelats med stöd av utnyttjas. Fornminnen delas upp i fasta fornlämningar och fornfynd. Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innebär att ett större markområde tas i anspråk, skall enligt 2 kap. 11 § kulturminneslagen kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådan exploatering räknas enligt paragrafen bl.a. större vattenföretag. är hämtad från vattenlagen (1983:291). Denna lag har arbetats in i (MB). I balken har uttrycket vattenföretag ersatts av uttrycket vattenverksamhet (11 kap. 2 § MB). Definitionerna är dock lika, med ett undantag. Den form av markavvattning som tidigare beskrivits som "att sänka eller tappa ur en sjö" anges i stället som "att sänka eller tappa ur ett vattenområde". Detta innebär att begreppet vattenverksamhet är något vidare än vattenföretag. Termen vattenverksamhet bör användas även i kulturminneslagen. Med detta uttryck skall avses detsamma som i . Bestämmelsen i 2 kap. 11 § kulturmiljölagen blir alltså tillämplig i något fler fall . 30.21 Prisregleringslagen (1989:978) Om det av någon annan orsak än krig eller krigsfara finns risk för en allvarlig prisstegring inom landet på viktiga varor eller tjänster, får regeringen med stöd av 8 § prisregleringslagen (1989:978) föreskriva att vissa bestämmelser i lagen skall tillämpas på avgifter som tas ut i annan verksamhet hos kommunerna än näringsverksamhet enligt föreskrifter i bl.a. renhållningslagen (1979:596). Renhållningslagen har arbetats in i . Hänvisningen måste därför ändras. 30.22 Lagen (1990:663) om ersättningsfonder Vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet enligt kommunalskattelagen (1928:370) och lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt får under vissa förutsättningar avdrag göras för belopp som har avsatts till en ersättningsfond. Regler om detta finns i lagen (1990:663) om ersättningsfonder. Avdrag får bl.a. göras om den skattskyldige har fått engångsersättning för inventarier, byggnader och markanläggningar eller får mark i samband med en inskränkning i förfoganderätten till sin fastighet enligt naturvårdslagen (1964:822). De bestämmelser i naturvårdslagen som åsyftas har arbetats in i . Hänvisning skall därför i stället göras till . I enlighet med vad Lagrådet förordar skall en övergångsbestämmelse införas om att inskränkningar enligt naturvårdslagen skall anses som inskränkningar enligt . 30.23 Kyrkolagen (1992:300) I 41 kap. kyrkolagen (1992:300) finns bestämmelser om förvaltningen av kyrklig jord. Enligt 41 kap. 16 § skall egendomsnämnden företräda församlingskyrkas fastigheter i ett antal olika ärenden. Bland dessa nämns ärenden som rör naturvårdsområden och naturreservat. Skyddsformerna naturreservat och naturvårdsområde har i arbetats samman och modifierats till en skyddsform som benämns naturreservat. Någon särskild skyddsform benämnd naturvårdsområde förekommer alltså inte i . Bestämmelsen i 41 kap. 16 § kyrkolagen måste därför ändras. Dessutom bör, som påpekar i sitt remissyttrande, även ärenden som rör den nya skyddsformen kulturreservat omfattas. En hänvisning till vattenlagen (1983:291) i 42 kap. 13 § kyrkolagen måste dessutom ändras, till följd av att denna lag har arbetats in i . Till denna ändring skall knytas en övergångsbestämmelse, i enlighet med vad Lagrådet anför. 30.24 Lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Enligt lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (byggnadsverkslagen) skall byggnadsverk som uppförs eller ändras uppfylla väsentliga tekniska egenskapskrav i fråga om bl.a. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljön, skydd mot buller och hushållning med vatten och avfall. I lagen ställs även krav på byggprodukter. Sådana skall vara lämpliga för avsedd användning för att få ingå i byggnadsverk. En byggprodukt är lämplig, om den har sådana egenskaper att det byggnadsverk i vilket den skall ingå kan uppfylla kraven på bl.a. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö och skydd mot buller. Regeringen eller den myndighet som regeringens bestämmer får meddela närmare föreskrifter om krav på byggnadsverk och byggprodukter. Flera remissinstanser anser att förhållandet mellan byggnadsverkslagen och måste behandlas närmare. Sådana överväganden görs i propositionen om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 1, s. 355 ff). Regeringen ser inget behov av ändringar i byggnadsverkslagen. 30.25 Lagen (1994:1776) om skatt på energi Enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi skall skatt betalas till staten för bränslen och elektrisk kraft. I 2 kap. behandlas energiskatt och koldioxidskatt på bränslen. En indelning sker av oljeprodukter i miljöklasser. Enligt en hänvisning i 2 kap. 6 § anges för vissa bränslen kraven för miljöklass 2 och 3 i bilagan till lagen (1985:426) om kemiska produkter. Sedan lagen om kemiska produkter har arbetats in i utgör nämnda bilaga i stället en bilaga till . Hänvisningen i lagen om skatt på energi måste därför ändras. 30.26 Årsredovisningslagen (1995:1554) Enligt en ändring i 6 kap. 1 § årsredovisningslagen (1995:1554) skall verksamheter som är tillstånds- eller anmälningspliktiga enligt miljöskyddslagen (1969:387) lämna upplysningar om verksamhetens inverkan på den yttre miljön. Ändringen träder i kraft . Miljöskyddslagen har arbetats in i . Hänvisningen måste därför ändras. Liksom enligt paragrafens nuvarande lydelse bör skyldigheten att lämna upplysningar om verksamhetens inverkan på den yttre miljön vara beroende av om verksamheten är tillstånds- eller anmälningspliktig. införande innebär vissa förändringar vad gäller regeringens möjligheter att meddela föreskrifter om tillstånds- eller anmälningsplikt. Det kan leda till att antalet bolag som måste lämna upplysningar av det aktuella slaget ökar något. Enligt regeringens mening är det naturligt att kraven på särskilda miljöupplysningar i bolagens årsredovisningar förändras i samma utsträckning som kraven på tillstånd eller anmälan för bolagens verksamhet skärps. 30.27 Vapenlagen (1996:67) Vapenlagen (1996:67) innehåller bestämmelser om skjutvapen och ammunition samt vissa föremål som i lagen jämställs med skjutvapen. I 1 kap. 6 § finns en erinran om att bestämmelser om ammunition som innehåller gift även finns i lagen (1995:426) om kemiska produkter. Lagen om kemiska produkter har arbetats in i . Hänvisningen kan därför inte finnas kvar oförändrad. I finns många bestämmelser som är tillämpliga vid befattning med ammunition, bl.a. de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. och de särskilda bestämmelserna om kemiska produkter i 14 kap. Bestämmelserna är tillämpliga även på annan ammunition än sådan som innehåller gift. Det skulle därför vara missvisande att ersätta hänvisningen till lagen om kemiska produkter med en hänvisning till . Till detta kommer att det på den ordinarie marknaden inte torde förekomma ammunition med direkt giftverkan. Enligt regeringens uppfattning bör hänvisningen tas bort. 30.28 Elberedskapslagen (1997:288) Elberedskapslagen (1997:288) trädde i kraft . Genom lagen upphävdes lagen (1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar m.m. Elberedskapslagen innehåller bestämmelser om beredskap vid produktion och överföring av el samt vid handel med el. I lagen finns några bestämmelser som avser tillståndsprövning av vattenföretag enligt vattenlagen (1983:291). Bland annat gäller att mål om tillstånd till vissa anläggningar inte får avgöras innan prövning har skett enligt elberedskapslagen. Bestämmelserna måste ändras till att avse mål om tillstånd till vattenverksamhet enligt . 30.29 Lagen (1994:1596) om frivillig miljöstyrning och miljörevision 30.29.1 EG:s förordning om miljöstyrning och miljörevision EG:s förordning om miljöstyrning och miljörevision (rådets förordning [EEG] nr 1836/93 av om frivilligt deltagande för industriföretag i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning) syftar till att främja en frivillig förbättring av industrins miljöarbete. Systemet som regleras i förordningen, EU:s miljöstyrnings- och miljörevisionsordning, förkortas EMAS (Scheme). Syftet med systemet skall uppnås genom att företagen utarbetar och förverkligar en miljöpolicy, ett miljöprogram och ett miljöstyrningssystem för sina anläggningar samt tar fram en miljöredovisning. En extern ackrediterad miljökontrollant skall kontrollera verksamheten och godkänna att kraven i förordningen är uppfyllda. Den godkända miljöredovisningen skall skickas till ett särskilt utsett organ för registrering. Effekterna av åtgärderna skall utvärderas regelbundet och allmänheten skall informeras om miljöarbetet vid företagens anläggningar. Medlemsstaterna skall enligt förordningen inrätta ett system för att ackreditera oberoende miljökontrollanter och för att utöva tillsyn över deras verksamhet (artikel 6). Ett behörigt organ för registrering av anläggningar skall också finnas (artikel 18). I är det Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) som fungerar som ackrediteringsorgan och Aktiebolaget som utgör behörigt registreringsorgan. Medlemsstaterna får införa avgiftssystem för att täcka kostnaderna för att handlägga registrering av anläggningar, ackreditering av miljökontrollanter m.m. (artikel 11). Förordningen omfattar i första hand industrisektorn. Medlemsstaterna får dock försöksvis tillämpa bestämmelser som motsvarar miljöstyrnings- och revisionsordningen inom sektorer utanför industrin, t.ex. inom handel och distribution och inom den offentliga sektorn (artikel 14). 30.29.2 Försöksverksamhet med tillämpning av EG:s förordning om miljöstyrning och miljörevision på andra sektorer än industrin Regeringens förslag: En försöksverksamhet med EMAS-registrering av sektorer utanför industrin enligt EG:s förordning om miljöstyrning och miljörevision bör startas i . Regeringen skall bemyndigas att meddela föreskrifter om försöksverksamheten. Bestämmelserna i lagen (1994:1596) om frivillig miljöstyrning och miljörevision skall gälla även för försöksverksamheten. Bakgrund till regeringens förslag: är förordningen öppen för industriell verksamhet samt produktion av elektricitet, gas, ånga och hetvatten samt återvinning, behandling, destruktion eller bortskaffande av fast eller flytande avfall. En översyn pågår dock inom EU för att utvidga EMAS-systemet så att även sektorer utanför tillverkningsindustrin m.m. skall kunna registrera sig. arbetar tillsammans med medlemsländer för att ta fram underlag för översynen. Detta arbete beräknas vara klart . Därefter sker eventuellt en revidering av förordningen. Denna väntas dock inte bli klar förrän tidigast . Med anledning av den planerade revideringen av förordningen har ett antal försöksverksamheter bedrivits i en rad andra sektorer i och i andra länder med mycket gott resultat. I har det bedrivits försök inom flera sektorer, nämligen jordbruk, skogsbruk, transportsektorn, bygg- och anläggningssektorn, tjänsteföretag, fastighetsskötsel, kommuner samt offentlig förvaltning/landsting. Försöksverksamheterna har dock inte kunnat innefatta registrering. Remissinstanserna: SWEDAC och har ingen erinran mot förslaget till försöksvis EMAS-registrering utanför industrisektorn m.m. Skälen för regeringens förslag: Intresset är stort bland de olika sektorer som medverkat i försöksverksamheten att kunna registrera sig i EMAS-systemet. En revision av förordningen väntas inte bli klar förrän . bör därför redan nu på nationell nivå genomföra en försöksverksamhet med att utvidga möjligheten till EMAS-registrering till fler sektorer. I , , och har sådan försöksverksamhet redan startat. Förordningen (EEG) nr 1836/93 av om frivilligt deltagande för industriföretag i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning blev gällande rätt i genom det svenska medlemskapet i EU. Förordningen riktar sig till EU:s medlemsstater. För att förordningen skulle kunna tillämpas i infördes till förordningen kompletterande bestämmelser genom lagen (1994:1596) om frivillig miljöstyrning och miljörevision. Av lagen framgår att det ankommer på regeringen att utse behöriga organ för ackreditering och tillsyn av miljökontrollanter samt för registrering av godkända anläggningar i enlighet med artikel 6 och 18 (2 §). Vidare ankommer det på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådana avgifter som avses i artikel 11 (3 §). I förordningens artikel 14 sägs att medlemsstaterna försöksvis får tillämpa bestämmelser som motsvarar miljöstyrnings- och miljörevisions-ordningen inom sektorer utanför industrin, t.ex. inom handel och distribution och inom den offentliga sektorn. Försöksverksamheten med EMAS-registrering i avses motsvara den ordinarie verksamheten. Inledningsvis kommer förmodligen främst verksamheter inom sektorerna skogsbruk, fastighetsskötsel, kommuner och landsting att bli aktuella för registrering, men även andra sektorer inom den tidigare försöksverksamheten har visat intresse för registrering. Svensk lagstiftning bör anpassas så att försöksverksamheten med registrering kan starta. De kostnader som kan komma att uppstå för ackreditering bör, liksom i det ordinarie systemet, täckas av avgifter. Det bör ankomma på regeringen att meddela föreskrifter om sådan försöksverksamhet som avses i artikel 14. Vad som sägs i 2 och 3 §§ i lagen om frivillig miljöstyrning och miljörevision bör även gälla den försöksvisa tillämpningen av förordningen på sektorer utanför tillverkningsindustrin m.m. 31 Ekonomiska konsekvenser av förslagen Regeringens bedömning: Kostnadsökningarna genom följdlagstiftningen kommer att bli marginella. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: bedömer att de ökade kraven på godkännande av miljökonsekvensbeskrivningar inför beslut enligt trafiklagarna kommer att ställa ökade krav och medföra en ökad arbetsbelastning på länsstyrelserna och därmed särskilda krav på insatser från länsstyrelsernas kulturmiljöenheter. Detsamma gäller enligt för de ökade samrådskraven vid miljökonsekvensbeskrivningar och arbetet med att avgöra om en åtgärd medför betydande miljöpåverkan eller inte. finner det därför angeläget att länsstyrelserna får ta del av besparingar inom andra sektorer inom den offentliga sektorn och att länsstyrelserna tillförs ekonomiska och personella resurser. delar inte utredningens uppfattning att de ekonomiska konsekvenserna av förslagen torde bli marginella. Med beaktande av de utökade krav som ställs på befintliga och framtida verksamheter kommer enligt förbundet kostnaderna för näringslivet inte att begränsa sig till att vara marginella. kommun och kommun förutsätter att om staten överlämnar uppgifter till kommunerna måste de kostnader som då uppstår finansieras av staten. Skälen för regeringens bedömning: Ändringarna i följdlagstiftningen sker som ett led i miljöbalksreformen. Det är svårt att särskilja de ekonomiska konsekvenserna av följdlagstiftningen från de ekonomiska konsekvenserna av . Många kostnader för innefattar kostnader för följdlagstiftningen, exempelvis avseende utbildning och information. och de ändringar som föreslås i följdlagstiftningen innebär att miljölagstiftningen skärps. En skärpt miljölagstiftning kan på kort sikt innebära ökade kostnader, såväl för det allmänna som för enskilda. Detta gäller t.ex. förslagen att bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar skall tillämpas även i ärenden enligt andra lagar. Detsamma gäller förslagen att återställningsåtgärder skall vidtas när verksamheten har upphört och att säkerhet skall ställas för denna skyldighet. Även om de ekonomiska konsekvenserna av förslagen är svåra att beräkna är regeringens uppfattning att ökningen av kostnaderna kommer att bli marginell. Det kan även nämnas att vissa av förslagen minskar det allmännas utgifter respektive ökar inkomsterna. Detta gäller t.ex. förslagen att ersättningsrätten enligt skogsvårdslagen (1979:429) skall begränsas upp till den s.k. kvalifikationsgränsen och att avdrag inte skall få göras enligt kommunalskattelagen (1928:370) för miljösanktionsavgifter. Till detta kommer att avsikten med skärpningarna framför allt är att åstadkomma en bättre miljö, vilket sparar kostnader . Några förslag får som konsekvens att vissa myndigheters uppgifter flyttas till andra myndigheter. Detta är fallet t.ex. med ändringarna i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Sådana överflyttningar kommer, sett på något , varken att medföra kostnadsökningar eller besparingar för det allmänna. 32 Författningskommentar 32.2 (1987:10) 1 kap. 3 § Varje kommun --- myndigheter och enskilda. Regleringen av --- av kommunen. För begränsade områden av kommunen som inte omfattas av detaljplan får områdesbestämmelser antas, om det behövs för att syftet med översiktsplanen skall uppnås eller för att säkerställa att riksintressen enligt 3 eller 4 kap. tillgodoses. Fastighetsplaner får --- av detaljplaner. För samordning --- regionplaner antas. I paragrafens tredje stycke anges förutsättningarna för att anta områdesbestämmelser. Beträffande riksintressen hänvisas i nuvarande lydelse till naturresurslagen. Denna hänvisning har ändrats till 3 eller 4 kap. MB. 2 kap. Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyggelse, m.m. 1 § Mark- och vattenområden skall användas för det eller de ändamål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge samt föreliggande behov. Företräde skall ges sådan användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning. Vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked skall bestämmelserna i 3 och 4 kap. tillämpas. Enligt 5 kap. 3 § skall miljökvalitetsnormer iakttas vid planering och planläggning. Enligt nuvarande lydelse av paragrafens första stycke skall mark- och vattenområden användas för det eller de ändamål som områdena är mest lämpade för med hänsyn till beskaffenhet och läge samt föreliggande behov. Efter mönster i 3 kap. 1 § MB har lagts till att företräde skall ges en sådan användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning. Tillägget har skett för att den grundläggande hushållningsbestämmelsen i och i skall få samma lydelse. I det andra stycket har en hänvisning till 2 och 3 kap. naturresurslagen ändrats till 3 och 4 kap. MB. Vidare har tagits in en erinran om innehållet i 5 kap. 3 § . 2 § Planläggning skall, med beaktande av natur- och kulturvärden, främja en ändamålsenlig struktur av bebyggelse, grönområden, kommunikationsleder och andra anläggningar.