prop · GL0365 · 1998-01-01 00:00:00 — 7.4 Företrädare för staten vid skuldsanering m.m. Regeringens förslag: I det första, oreglerade steget av skuldsanering skall betalningsskyldigheten för skatter och avgifter m.m. kunna sättas ned om förutsättningarna för skuldsanering är uppfyllda, även om det inte kan anses vara till fördel för det allmänna. Uppgiften att företräda det allmänna som borgenär i fråga om skatter och avgifter m.m. vid skuldsanering skall flyttas från skatte- myndigheten till kronofogdemyndigheten. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget till ändrade villkor för att sätta ned statens fordran i det första steget av skuldsanering. Flertalet remissinstanser tillstyrker även förslaget om en överflyttning av borgenärsuppgiften eller lämnar det utan erinran. anser dock att man inte bör skapa en sådan dubbelroll för kronofogdemyndigheten som förslaget innebär. Även är tveksam till en sådan ordning och anser att det i vart fall i domstol i stället bör vara som företräder staten. Skälen för regeringens förslag: I 3 § tredje stycket skatteackords- lagen föreskrivs att ett förslag till frivillig skuldsanering får godtas om förutsättningarna för skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) är uppfyllda. Av detta följer att staten under vissa förutsätt- ningar kan godta ett förslag även om det inte kan anses vara till fördel för det allmänna. Någon motsvarande möjlighet finns emellertid inte i det första, icke författningsreglerade steget av skuldsanering. Detta har, som framkommit bl.a. vid den utvärdering av skuldsaneringslagen som gjorts av (Rapport 1995/96:34), lett till att staten i vissa fall tvingats vägra medverka i skuldsanering i det första steget, trots att övriga borgenärer varit beredda att medverka och förutsättningar funnits för att genomföra skuldsaneringen i det andra steget, dvs. det frivilliga men författningsreglerade förfarandet hos kronofogdemyndigheten. Denna ordning är enligt regeringens mening inte acceptabel. Bestämmel- serna bör därför ändras på sådant sätt att det blir möjligt för staten att genom att sätta ned sin fordran medverka i skuldsanering i det första steget på samma villkor som i det andra steget. På motsvarande sätt som vid underhandsackord bör ett krav för detta vara att även övriga borge- närer som skuldsaneringen angår gör motsvarande eftergift. Bestämmel- serna bör tas in i 5 § skatteackordslagen, dit även den nuvarande be- stämmelsen i 3 § tredje stycket bör flyttas. Vad gäller det andra steget av skuldsanering är utgångspunkten att staten som borgenär skall anlägga ett vitt perspektiv vid bedömningen av förutsättningarna för skuldsanering. Det har förutsatts att skattemyndig- hetens bedömning normalt skulle komma att sammanfalla med krono- fogdemyndighetens (prop. 1993/94:123 s. 244). Vid riksdagsbehand- lingen slog lagutskottet, som först diskuterat möjligheten att lägga borgenärsuppgiften på kronofogdemyndigheten, fast att huvudansvaret för skuldsanering skulle åvila kronofogdemyndigheten och att skatte- myndighetens bedömning därför torde vara av formell karaktär. Av bl.a. den tidigare nämnda utvärderingen av skuldsaneringslagen framgår emellertid att tillämpningen inte har blivit den som förutsattes vid lagstiftningens tillkomst. Staten har uppfattats som den som bromsar och säger nej till de flesta uppgörelser i det första och andra steget. Av undersökning framgår vidare att skattemyndigheterna, tvärtemot vad som förutsatts, har ansett sig behöva avsätta inte obetyd- liga resurser för arbetet med skuldsanering. Detta kan inte förstås på annat sätt än att ordningen med kronofogdemyndigheten som skuldsane- ringsmyndighet och skattemyndigheten som borgenärsföreträdare medför åtskilligt dubbelarbete. Mot bakgrund av vad som har sagts anser regeringen att över- vägande skäl talar för att borgenärsuppgiften vid skuldsanering bör flyt- tas till kronofogdemyndigheten. Det innebär visserligen att myndigheten får en dubbel roll i förfarandet. Som redan berörts har emellertid krono- fogdemyndigheten en dubbelroll vid indrivning av skatter och avgifter m.m. Detta har visat sig fungera bra i praktiken. Kronofogde- myndighetens saklighet och opartiskhet har inte ifrågasatts (jfr bl.a. prop. 1992/93:198 s. 52). Risken för ett sådant ifrågasättande måste för övrigt anses vara mindre vid skuldsanering än vid sådana mera offensivt betonade åtgärder som exempelvis utmätning, verkställighet av betal- ningssäkring eller konkursansökan. För detta talar också det förhållandet att skuldsaneringsfrågan även i ett borgenärsperspektiv har förutsatts bli bedömd utifrån skuldsaneringslagens kriterier, dvs. på samma sätt som kronofogdemyndigheten skall göra i egenskap av beslutsmyndighet. Lagrådet anför att det åtminstone teoretiskt sett kan beträffande en och samma gäldenär uppkomma fråga om ackord eller skuldsane- ring skall tillämpas. Mot den bakgrunden kan det enligt Lagrådet möj- ligen diskuteras om det är lämpligt att på föreslaget sätt dela upp statens borgenärsfunktion på två myndigheter. Regeringen vill för sin del under- stryka att den tänkbara olägenhet som Lagrådet pekar på verkligen är rent teoretisk. Genom utformningen av bestämmelserna om ackord och skuldsanering, och genom skattemyndigheternas praxis i ackordsfrågor, hålls de kategorier av gäldenärer som kan komma i fråga för respektive åtgärd så tydligt åtskilda att någon överlappning i praktiken inte torde förekomma. Skulle det ändå visa sig att det förekommer en sådan får det närmast ses som en lednings- och styrningsfråga för att lösa det uppkomna problemet och vidta åtgärder för att liknande situa- tioner inte skall uppstå i fortsättningen. 7.5 Bemyndigande att meddela föreskrifter Regeringens bedömning: Något bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om tillämpningen av ackordsbestämmelserna skall inte tas in i lagen. förslag: föreslår att det i lagen tas in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om tillämpningen av ackordsbe- stämmelserna. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget om en föreskriftsrätt för eller lämnar det utan erinran. avstyrker dock detta förslag och anser att lagen i stället bör innehålla klara och uttryckliga bestämmelser. Tolkningen av lagen bör överlåtas på de rättstillämpande myndigheterna. Som framgår i det följande anser samfundet att det bör finnas en överprövningsmöjlig- het. Skälen för regeringens bedömning: Ett viktigt skäl för Riksskatte- verkets förslag om ett bemyndigande att meddela föreskrifter är behovet av riktlinjer för när uppgiften att pröva ett ackordsförslag skall överläm- nas till kronofogdemyndigheten. Som Lagrådet påpekat ger emellertid bestämmelserna i 8 kap. 13 § regeringsformen möjlighet för regeringen att meddela s.k. verkställighetsföreskrifter m.m. till en lag utan något särskilt bemyndigande, liksom även att delegera denna uppgift till en myndighet under regeringen. De föreskrifter som det kan bli aktuellt att meddela i fråga om skatteackord är enligt regeringens bedömning sådana att de omfattas av de nu nämnda bestämmelserna i regeringsformen. Något bemyndigande att meddela föreskrifter behövs därför inte. 7.6 Överklagande av ett avslagsbeslut Regeringens bedömning: Ett beslut att inte godta ett ackordsförslag bör liksom inte kunna överklagas. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig i frågan instämmer i bedömning. advokatsam- fund anser att besluten bör kunna överklagas men lämnar inte något för- slag till instansordning. En överprövningsmöjlighet är enligt samfundet särskilt motiverad om det införs en möjlighet för staten att avböja ett skatteackord på grund av allmän synpunkt. anser att be- sluten bör kunna överklagas till . Skälen för regeringens bedömning: Bedömningen av om ett ackords- förslag skall antas eller inte är, i likhet med andra bedömningar som en myndighet gör i egenskap av borgenärsföreträdare, av sådan natur att den inte lämpar sig för överprövning i domstol. har övervägt en ordning med överklagande av avslagsbeslut rörande underhands- ackord till verket. Vid den genomgång av beslut som gjorts har Riks- skatteverket emellertid konstaterat att de avslagsbeslut som granskats med all sannolikhet inte skulle ha ändrats vid en överprövning. Med hän- syn till detta och till att ett avslagsbeslut alltid kan omprövas av den myndighet som fattat det har inte funnit tillräckliga skäl för att föreslå en möjlighet till överklagande av avslagsbeslut. Regeringen instämmer i bedömning. Till saken hör också att man enligt regeringens mening även i fortsättningen bör värna om renodlade roll som centralmyndighet (jfr avsnitt 7.2) och därför vara synnerligen restriktiv när det gäller att ge verket löpande operativa arbetsuppgifter. Bestämmelsen om att beslut enligt skatteackordslagen inte får överklagas bör alltså finnas kvar. Av redak- skäl bör den dock flyttas till en ny 6 § i lagen. 8 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser Det är angeläget att de nya reglerna om förhandsbesked kan sättas i kraft . har bedömt att de nya reg- lerna inte kräver några särskilda förberedelseåtgärder. Regeringen har ingen annan uppfattning. Vi föreslår därför att reformen skall träda i kraft . Det kan inte uteslutas att de ändrade reglerna, varigenom bl.a. det all- männa ges möjlighet att ansöka om förhandsbesked, leder till ett ökat antal ärenden i och, i någon mån, i Regeringsrätten. Det är emellertid svårt att uttala sig om hur många ytterligare förhands- beskedsärenden reformen kommer att generera. Ett flertal faktorer på- verkar i vilken utsträckning det är behövligt att initiera förhandsbe- skedsprövningar och det kan förutsättas att behovet kommer att variera över tiden. Det kan dock antas att i vart fall inlednings- vis kommer att initiera ett begränsat antal förhandsbeskedsärenden. Tills vidare torde därför såväl som Regeringsrätten ha möjlighet att ta hand om den relativt måttliga ökningen av ärendetill- strömningen utan resursförstärkningar. har bedömt att den genomsnittliga kostnaden för att handlägga ett ärende i som leder fram till ett förhandsbesked i grova tal kan uppskattas till och att kostnaden för att handlägga ett förhandsbeskedsärende initierat av det allmänna i vart fall inte uppskattas till ett högre belopp. Med en något lägre uppskat- tad genomsnittlig kostnad för Regeringsrättens handläggning och anta- gandet att reformen medför att 10 20 ärenden initieras av det all- männa, bör enligt kommittén den totala årliga kostnaden för reformen uppskattas till någon eller några . I den summan har in- räknats de processkostnader som kan komma att ersättas enligt lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Regeringen delar kommitténs bedömning. Den angivna kostnaden skall vägas mot de besparingar som kan uppnås inom skattemyndigheter och domstolar till följd av att prejudikatfrågor får en snabb lösning. Häri- genom behöver ett stort antal mål inte behandlas i fyra instanser. Antalet anhängiggjorda skattemål i länsrätterna kommer till följd av våra förslag inte att minska i någon större utsträckning. Å andra sidan kommer ett stort antal mål rörande en viss fråga att kunna avgöras förhållandevis enkelt sedan ett förhandsbesked lämnats i denna fråga. Under alla för- hållanden kan man utgå ifrån att överrätterna kan förväntas få en minskad tillströmning av mål. Att ha en bestämd uppfattning om de ekonomiska konsekvenserna är som framgår av det anförda naturligtvis vanskligt. Sammantaget står det emellertid enligt regeringens mening klart att reformen kommer att ge upphov till besparingar för det allmänna. Förslagen vad gäller företrädare för staten vid ackord och skuldsane- ring innebär att vissa arbetsuppgifter förs över från skattemyndigheterna till kronofogdemyndigheterna. Arbetsuppgifterna bedöms inte vara så omfattande att överföringen motiverar någon ändring i resursfördel- ningen mellan myndigheterna. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om förhandsbesked i skattefrågor Bestämmelser om förhandsbesked finns i lagen (1951:442) om förhands- besked i taxeringsfrågor, lagen (1984:151) om punktskatter och prisreg- leringsavgifter och mervärdesskattelagen (1994:200). Dessa bestämmel- ser har samlats i en ny lag benämnd lag om förhandsbesked i skatte- frågor. Såvitt gäller förhandsbesked görs den nya lagen således hel- täckande på skatteområdet. Lagens tillämpningsområde 1 § I paragrafen anges lagens tillämpningsområde (se avsnitt 6.2). I första stycket punkt 1 hänvisas till 1 kap. 1 § första stycket taxerings- lagen (1990:324). Det innebär att lagen om förhandsbesked i skattefrågor gäller i fråga om skatt eller avgift enligt 1. kommunalskattelagen (1928:370), 2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 3. lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, 4. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, 5. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket 1 5 och 7 nämnda lag, 6. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader, 7. lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift (före lagen om allmänna egenavgifter), 8. lagen (1993:1537) om expansionsmedel. Hänvisningen till taxeringslagen innebär i förhållande till nuvarande regler att ytterligare tre skatter eller avgifter kommer att omfattas av för- handsbeskedsinstitutet, nämligen statlig fastighetsskatt, allmän pen- sionsavgift (allmänna egenavgifter) och expansionsmedelsskatt. Vidare kommer genom utformningen av denna punkt frågor rörande tillämp- ningen av lagen (1951:763) om statlig inkomstskatt på ackumulerad in- komst även i fortsättningen att omfattas av förhandsbeskedsinstitutet. I punkt 2 hänvisas till lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Det innebär att lagen om förhandsbesked i skattefrågor gäller i fråga om de skatter som anges i den förstnämnda lagen. har i sitt remissvar gjort gällande att den nya lagen inte kommer att omfatta avkastningsskatt på pensionsmedel för i bosatt innehavare av pensionssparkonto enligt 1 kap. 2 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande (se 1 § första stycket 5 taxeringslagen jämfört med 2 § första stycket 6 lagen om avkastnings- skatt på pensionsmedel). Med hänsyn till att den sist nämnda punkten i lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel omnämns i 1 § första stycket 1 lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter kan vi inte dela uppfattning. Det förhållandet att pensionsspar- institutet anses som skattskyldig vid beskattningsförfarandet (se 10 § tredje stycket lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel) förändrar inte det faktum att varje enskild pensionssparare är skattskyldig. Vid sådant förhållande kan enligt vår mening den skattskyldige pensions- spararen, liksom pensionssparinstitutet, i nu aktuellt avseende ansöka om förhandsbesked om övriga förutsättningar (se avsnitt 6.3.2) är för handen. I punkt 3 anges att lagen omfattar skatt enligt mervärdesskattelagen. I punkt 4 anges slutligen att lagen även gäller i fråga som gäller taxe- ring enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152). I andra stycket anges att det är som lämnar för- handsbesked. I paragrafen avses, liksom på övriga ställen i den nya lagen, med ut- trycket enskild främst enskilda individer, företag och andra rättssub- jekt. I undantagsfall kan även en myndighet vara att anse som enskild, nämligen när det allmänna uppträder som ett privat rättssubjekt. Detta är fallet när t.ex. en myndighet är att anse som ett företag i konkurrens- lagens (1993:20) mening. sammansättning m.m. 2 § I paragrafen finns bestämmelser av organisatorisk natur. Motsvarande bestämmelser regleras i 2 § lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor. På Lagrådets inrådan har denna och den följande paragrafen tagits in i lag i stället för i en regeringsförordning, vilket föreslogs i promemorian. I förhållande till nuvarande bestämmelser gäller den ändringen att an- talet ledamöter i skall vara högst fjorton. Bland dem skall regeringen utse två ordförande och två vice ordförande. Antalet er- sättare skall vara högst tio. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. 3 § I paragrafen finns bestämmelser om beslutförhet. Första stycket, som motsvarar 3 § första och andra stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor, reglerar till en början det normala antalet ledamöter för att skall vara beslutför. Vidare anges att ärenden kan avgöras i en mindre sammansättning där minst tre ledamöter, bland dem ordföranden vid sammanträdet, måste vara ense om utgången. Slutligen anges att fler än en ordförande samt sex andra ledamöter inte får delta i nämndens beslut. Till följd av ändringen av det maximala antalet ledamöter i nämnden (se kommentaren till 2 §) har nämligen en ändring skett i förhållande till gällande ordning som föreskriver att inte fler än åtta ledamöter får delta i nämndens beslut. Andra stycket, som reglerar i vilken omfattning en ordförande eller en vice ordförande ensam får fatta beslut, har sin motsvarighet i 3 § fjärde stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor. 4 § I paragrafen finns en bestämmelse om omröstning i de fall det framkom- mer skiljaktiga meningar vid överläggning. Den motsvarar 3 § tredje stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor. Förutsättningar för förhandsbesked 5 § I paragrafen anges under vilka förutsättningar får lämna ett förhandsbesked på begäran av en enskild. Motsvarande be- stämmelser finns i 1 § lagen om förhandsbesked i taxe- ringsfrågor, 6 kap. 1 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter samt 21 kap. 1 § mervärdesskattelagen. Motiven till paragrafen har be- handlats i avsnitt 6.3.2. Enligt nuvarande förhållanden gäller att en ansökan om förhandsbe- sked i princip skall gälla sökandens beskattning. Det är således bara den skattskyldige eller den som kan tänkas bli skattskyldig som kan få ett förhandsbesked. Eftersom någon ändring härav inte är avsedd har i första stycket i förtydligande syfte på Lagrådets inrådan tagits in att den fråga om förhandsbesked som skall besvara skall avse sökandens skattskyldighet eller beskattning. Formuleringen avser att inbegripa alla de faktorer som i ett beskattningsärende har betydelse för att bestämma såväl om den enskilde är skattskyldig över huvud taget som skatten till rätt belopp. I förhållande till den nuvarande lagen om förhandsbesked i taxerings- frågor ändras angelägenhetskravet för att förhandsbesked skall få lämnas efter ansökan av en enskild på så sätt att den prövade frågan skall vara av vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning. Kravet på synnerlig vikt tas således bort. Bestämmelsen kommer häri- genom att överensstämma med vad som gäller för förhandsbesked i frågor om indirekt skatt. Av andra stycket framgår att förhandsbesked även fortsättningsvis skall kunna meddelas om skatteplikt för trycksaker och elektrisk kraft eller bränslen efter ansökan av den som avser att beställa en trycksak respektive i större omfattning förbrukar eller avser att förbruka elektrisk kraft eller bränslen. 6 § I paragrafen anges under vilka förutsättningar får lämna ett förhandsbesked på begäran av . I enlighet med vad som uttalas i avsnitt 6.3.1 är en förutsättning för att förhandsbesked skall få lämnas att frågan angår en enskild. Detta framgår av punkt 1. Beträffande vad som avses med enskild, se kommentaren till 1 §. Frågan skall ha betydelse för beskattningsresultatet i det enskilda fallet och härröra ur ett yrkande, en ansökan eller motsvarande som den enskilde har framställt hos skattemyndigheten. Som pekat på i sitt remissvar bör begreppet yrkande förstås så att en avlämnad deklaration innebär ett yrkande om att bli taxerad eller beskattad i en- lighet med denna, i följd varav ett förhandsbesked kan sökas exempelvis angående bedömningen av en viss inkomst, som inte finns upptagen i deklarationen på grund av att den skattskyldige ansett den utgöra icke skattepliktig inkomst. För tydlighets skull skall nämnas att med uttrycket yrkande som den skattskyldige framställt hos skattemyndigheten avses inte ett eventuellt yrkande om att det allmänna skall ansöka om förhandsbesked. På inrådan av Lagrådet anges i punkt 2 att skattemyndigheten skall ha meddelat ett beslut i saken och att beslutet gått den enskilde emot. Den aktuella frågan skall alltså vara tvistig mellan den enskilde och skatte- myndigheten. För att någon tvekan härom inte skall råda skall frågan ha föranlett ett ställningstagande i sak från skattemyndigheten. Angående det förhållandet att tvist i sakfrågan är för handen, exempelvis till följd av att den enskilde frånfallit sitt hos skatte- myndigheten framställda yrkande, se 13 §. I punkt 3 anges att det skall vara av vikt för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning att förhandsbesked lämnas. Hur ärendet inleds i , m.m. 7 § Paragrafen innehåller bestämmelser om hur förhandsbeskedsärendet in- leds vid . Av första stycket framgår att ansökan skall vara skriftlig. I andra stycket finns en allmänt utformad bestämmelse om vad en an- sökan skall innehålla. 8 § Genom första stycket ges möjlighet att begära kom- plettering av sökanden. Härmed åsyftas i första hand komplettering av ansökan om förhandsbesked när denna är bristfällig i något avseende. Genom paragrafen ges också möjlighet att under för- farandet begära komplettering av sökanden. Det kan då vara fråga om ytterligare utredning eller om sakkunnigutlåtande. Inte minst med tanke på att nu aktuella skattefrågor oftast är av för- hållandevis komplicerad natur, är det till fördel om ger anvisningar om hur kompletteringen bör ske. I andra stycket anges att får när det gäller för- handsbesked om punktskatter begära varuprov av sökanden. Motsva- rande bestämmelse finns nu i 6 kap. 2 § tredje meningen lagen om punkt- skatter och prisregleringsavgifter. Någon explicit grund för avvisning av en ansökan om förhandsbesked i de fall då begäran om komplettering inte efterföljs har inte ansetts nödvändig. Bestämmelser om avvisning av ansökan finns i 12 §. Tidsfrister 9 § I paragrafen regleras den tidsfrist inom vilken en enskild sökande skall ha kommit in med en ansökan om förhandsbesked till . Paragrafen har efter redaktionella ändringar sin motsvarighet i delar av 5 § första stycket lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor och 21 kap. 2 § mervärdesskattelagen. I den nuvarande lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter anges inte någon tidsfrist för när ansökan skall ha kommit in. Över- vägande skäl talar för att en ansökan om förhandsbesked i fråga om punktskatter skall ges in som gäller för en ansökan i fråga om mervärdesskatt. 10 § I paragrafen finns bestämmelser om den tidsfrist inom vilken Riksskatte- verket skall ha kommit in med en ansökan om förhandsbesked till . Regeln beskrivs i avsnitt 6.3.1. ansökan skall ha kommit in inom den tidsfrist som enligt huvudprincipen gäller för omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige. Motpart 11 § I paragrafen finns bestämmelser om vem som är sökandens motpart. Av paragrafen följer att förhandsbeskedsförfarandet alltid är ett två- partsförfarande med sökande och motpart. Hinder mot att pröva ansökan 12 § Paragrafen innehåller bestämmelser om avvisning. Det första avvisningsfallet som anges i första stycket första meningen är allmänt utformat. Genom bestämmelsen ges en vid möjlighet att av olika skäl avvisa en ansökan. Avvisningsgrunderna kan exempelvis vara att det finns komplicerade utrednings-, bevis- eller värderingsfrågor, att den av sökanden presterade utredningen är ofull- ständig, att ansökan brister i något formellt hänseende eller att ange- lägenhetskravet om vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning inte är uppfyllt. Det andra avvisningsfallet avser den situationen att ansökan har gjorts .