prop · GL0377 · 1998-01-01 00:00:00 — Inget hindrar emellertid en sådan sammanslutnings medlemmar från att bilda och utöva närradioverksamheten i en ideell förening inriktad på närradiosändningar om det skulle befinnas lämpli- gare. Det krav som finns på ettårig verksamhet på orten bör tas bort eftersom det inte är förenligt med tanken att en ideell förening skall kunna bildas i avsikt att sända närradio. Regeringen är medveten om att en förändring av tillståndshavarkretsen medför en viss risk för kommersialisering av närradion. Det kan bli enk- lare för någon som enbart har ett ekonomiskt intresse att sända närradio. Erfarenheter från gällande regler har visat att det inte finns några svårigheter för sådana intressenter att via "samarbete" med tillståndsberättigade vinna tillträde till närradion. Dess- utom är andra faktorer mer avgörande för risken för en kommersiell ut- veckling, främst reklamrättigheterna. Dessa argument talar mot att eko- nomiska intressen skulle dra fördel av en förändring av tillståndskretsen. Närradions riksorganisation har påpekat att en utökad tillståndshavar- krets kan leda till konflikter om fördelning av sändningstid. Med tanke på att det finns ledig tid på nästan samtliga sändningsorter bör risken inte vara alltför stor för att efterfrågan på sändningstid överstiger utbudet. Regeln om att församlingar i skall ges tillstånd bör förändras så att också kyrkliga samfälligheter i innefattas eftersom de ekonomiska förutsättningarna och beslutanderätten i de frå- gor som aktualiseras inte sällan finns hos samfälligheterna. 6 Sändningstider och avgifter Regeringens förslag: Sändningstider i närradion skall i första hand fördelas genom frivilliga överenskommelser mellan tillståndsha- varna. När tillståndshavarna inte kan enas skall Radio- och TV- verket besluta om fördelningen. På begäran skall den enskilde tillståndshavaren lämna upplysning om sina sändningstider. En sådan begäran skall kunna förenas med vite. Avgifterna för att sända närradio avskaffas. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget om en förenklad ordning för fastställande av sändningstider. Förslaget om att avskaffa avgifterna tillstyrks av alla remissinstanser. Radio- och påpekar att den av utredningen föreslagna möjligheten för ver- ket att fastställa sändningsschemat i dess helhet, bör framgå av lag. avstyrker nya regler för fastställande av sändningstider och förklarar att nuvarande ordning innebär en värdefull möjlighet för del att hos myndighet vidimera tillståndshavarnas uppgifter. och Närradions anser att tidsbegräns- ningen av sändningsschemans giltighetstid till är onödig eftersom tillståndshavarna på orten i de flesta fall själva kan avgöra hur länge ett schema skall gälla. Närradions och anser att tillstånden skall gälla tills vidare, inte som är fallet. Skälen för regeringens förslag: Tillstånd och sändningstider Enligt 2 kap. 2 § andra stycket radio- och TV-lagen meddelar Radio- och tillstånd att sända närradio. Sändningstillstånd beviljas alla sammanslutningar som uppfyller förutsättningarna för att få tillstånd. Lokal- och närradiokommittén föreslår att denna ordning skall behållas. Regeringen delar kommitténs uppfattning. Effektivitet och rättssäkerhet talar för att nuvarande ordning bör kvarstå oförändrad. Med en fortsatt tillståndsgivning till de enskilda sammanslutningarna skall reglerna om utgivare behållas oförändrade. Däremot har för närradions del länge diskuterats möjligheten att de- centralisera besluten om sändningstid till de lokala närradioföreningarna, dvs. de sammanslutningar för handhavande av gemensamma när- radioändamål som på de flesta orter bildats av tillståndshavarna. har möjligheten att överlämna till närradioföreningar att besluta om sändningstidernas fördelning övervägts och avvisats (jfr ex- empelvis prop. 1984/85:145 s. 25 26 och SOU 1990:70 s. 162 165). Det har påpekats att det ställs stora krav på beslutsfattaren eftersom uppgiften i realiteten angår begränsning av informations- och yttrandefrihet. Prak- tiska problem har ansetts uppkomma eftersom den lagstiftning som regle- rar myndigheters verksamhet, exempelvis förvaltningslagen och sekre- tesslagen, inte skulle gälla för närradioföreningens handläggning. Of- fentlighetsprincipen skulle inte vara tillämplig. Vidare har pekats på när- radioföreningarnas stora antal, bräckliga juridiska form och att de själva som sändningsberättigade skulle kunna ha intressen i de ärenden som skulle prövas. Dagens system innebär att Radio- och måste fatta ett stort antal beslut i ärenden av förhållandevis okomplicerad natur. Verkets be- slut om fördelning av sändningstider sker efter förslag av den lokala när- radioföreningen och efter ett antal kontakter med föreningen och till- ståndshavarna. inträffar regelmässigt förändringar. Nya till- ståndshavare tillkommer; andra avslutar sina sändningar; ändringar och byten av sändningstid äger rum; sändningsuppehåll förekommer osv. Alla sådana förändringar resulterar i nya beslut av verket, vilket upplevs av tillståndshavarna som tröttande och byråkratiskt. Regeringen anser, i likhet med kommittén, att en enklare ordning för fördelning av sändningstider bör införas, som innebär att verket bara skall fatta beslut när det föreligger tvist mellan tillståndshavare om viss sändningstid. De tidigare förslagen om att delegera beslutanderätt i ärenden om sändningstid till närradioföreningar har inte genomförts (prop. 1984/85:145, SOU 1990:70 s. 162-165). Med en ordning där fördel- ningen av sändningstid sker genom frivilliga överenskommelser utövas i praktiken ingen beslutanderätt. Fördelningen grundas på överenskom- melser och närradioföreningen har en sammankallande och förslagsstäl- lande roll. Närradioföreningarnas del i överenskommelserna utgör inte myndighetsutövning eller är något yttrandefrihetsbegränsande beslut. Det möter således inga rättsliga hinder att låta tillståndshavarna själva fördela sändningstiden och avlasta verket de rutinmässiga besluten. Verkets upp- gift kan begränsas till att fastställa sändningstider enbart när tillståndsha- varna inte kan enas. En tillståndshavare kan med andra ord alltid begära att verket prövar hur sändningstid skall fördelas när motstridiga intressen på orten finns. Myndighetsbeslut om sändningstider kan också krävas vid störningar, exempelvis när tillståndshavarna inte respekterar varandras tider samt när någon berörd tillståndshavare begär att verket skall fast- ställa sändningsschemat i sin helhet. har avstyrkt förslaget om ändrade regler för fördelning av sänd- ningstider med motivet att med nuvarande system är det lättare för orga- nisationen att kontrollera tillståndshavarnas uppgifter om sändningar. De eventuella besvär som kan uppstå för upphovsrättsorganisationerna att kontrollera tillståndshavarnas uppgifter är inte av den art att förslaget därför inte bör genomföras. Lokal- och närradiokommittén föreslår att när Radio- och skall besluta om fördelning av sändningstider skall fördelningen även fortsättningsvis ske enligt de principer som gäller . Enligt nuvarande regler gäller Radio- och beslut om sändningstid tills vidare, dock längst . Detsamma bör enligt kommittén gälla i det nya syste- met. Kritik har anförts av några remissinstanser mot förslaget om tidsbe- gränsningen av sändningsschemanas giltighetstid. Tidsbegränsningen blir nämligen lite märklig i och med att den bara gäller efter ett beslut av Radio- och . Sändningstiderna fastställs i så fall när verket fattat beslutet och för helt andra tider när tillståndshavarna själva kommit överens. Påkallas sådana förändringar av sändningstiderna som tillståndshavarna normalt kan enas om strax efter Radio- och beslut, måste verket besluta om sändningstiderna på nytt eftersom det förra beslutet gäller . Det finns därför en risk för att verket måste fatta beslut om varje ändring av sändningstiderna på samma sätt som sker . En bättre ordning är att Radio- och beslut endast gäller tills vidare och att tillståndshavarna, om de är överens, får besluta om förändringar och tillägg av verkets beslut. En sådan föränd- ring av verkets beslut blir giltig först efter att tillståndshavarna eller när- radioföreningen skriftligen underättat verket om det nya schemat. Det är viktigt för Radio- och att veta vilka sändningstider de olika tillståndshavarna har, dels för egen del, dels för att kunna lämna upplysningar om sändningstider till allmänheten och andra myndigheter. Skyldigheten bör kunna uppfyllas genom att närradioföreningen, om så- dan finns, upplyser verket om vilka sändningstider som tillståndshavarna har enats om. Närradioföreningar är dock inte obligatoriska sam- manslutningar och skyldigheten att lämna upplysningar om de egna sändningarna måste ytterst åvila den enskilde tillståndshavaren. Rege- ringen förutsätter att närradioföreningen, om sådan finns, kommer att lämna upplysningar om sändningstider till Radio- och . Skyl- digheten skall dock ligga på de enskilda tillståndshavarna. Det torde vara tillräckligt att en rapportering sker varje gång nya sänd- ningsscheman bestäms. Det står, som tidigare nämnts, tillståndshavarna fritt att avgöra hur länge ett sändningsschema skall gälla. En möjlighet att vid vite förelägga en tillståndshavare att lämna upp- lysningar om de egna sändningstiderna skall dock finnas. Även för radio och TV och bör kunna begära in sådana upplysningar vid vite eftersom myndigheterna har att övervaka vissa bestämmelsers tillämpning. övervakar om sända program står i överensstämmelse med radio- och TV-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna och Konsument- verket övervakar bl.a. tillämpningen av vissa reklambestämmelser (7 kap. 3 §). Avgifter Lokal- och närradiokommittén har föreslagit att avgifterna för närradio- sändningar skall avskaffas. Ett skäl som vanligen anförs för att avgifts- belägga närradiosändningar är att det principiellt är betänkligt att reklam- sändande närradiostationer skall vara fria från avgifter medan lokalradio- tillståndshavarnas koncessionsavgifter är höga. I praktiken har det emel- lertid visat sig att något verkligt konkurrensförhållande inte föreligger och att det är ovanligt att de som är ansvariga för sändningarna använder närradion som en avgiftsfri kommersiell lokalradio. För den som inte sänder reklam är avgiften indirekt redan avskaffad eftersom det är möjligt att erhålla avgiftsbefrielse. Allt färre sänder re- klam i närradion. Statens intäkter har sjunkit , från ca för till för . Eftersom Radio- och kostnad för hanteringen är avsevärd, ca , blir det överskott som statsfinansiellt motiverar uttaget allt mindre. I nuvarande system bör även de många reklamfria tillståndsha- varnas arbete med att söka befrielse från avgifterna noteras. Som indirekt finansieringskälla är det krympande överskottet dessutom helt marginellt i förhållande till de årliga koncessionsavgifter på som erhålls från lokalradiotillståndshavarna och TV4. Närradions ställning av ideell radio med ansträngd ekonomi samt remissinstansernas påpekande att slopandet av avgifterna är en angelägen förändring för att stärka närradion som föreningsradio utgör ytterligare anledning att avskaffa avgifterna. Regeringen anser därför i likhet med kommittén att avgifter inte längre bör tas ut för närradiosändningar. 7 Sändningsmöjligheter och sändningsområden Regeringens förslag: Radio- och skall, om det finns synnerliga skäl, kunna tillåta sändningsområden som är större än en kommun. Regeringens bedömning: Kommitténs förslag om att tillåta flera sändningsmöjligheter för närradion i en kommun, genomförs inte. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslog dessutom att möjligheterna att medge undantag från principen om endast en sändningsmöjlighet per kommun skulle ökas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna t.ex. , , Kristna Radionätet, Närradions () och Filadelfiaförsamlingen i tillstyrker förslaget om större sändningsområden. Kommitténs förslag om flera sändningsmöjlig- heter har endast berörts av ett fåtal instanser. Radio- och anför att endast en formell ansökan om ytterli- gare sändningsmöjligheter i en kommun har inkommit . konstaterar att det i många glesbygdskommuner skulle, om tekniska förutsättningar finns, kunna underlätta betydligt om en ge- mensam sändare får användas för täckning av en större yta än en viss kommuns. har liknande synpunkter. NRO anser att dagens gränser för sändningsområdena är otidsenliga och är av uppfattningen att sändningsområden generellt skall omfatta hela kommunen. NRO ser fram emot att fler frekvenser ställs till när- radions förfogande men anser att det är en brist att kommittén inte nämnt DAB, digital ljudradio, som en möjlighet också för närradion. framhåller att möjligheten till att samsända på flera sändare i form av en regional radio utgör en stor möjlighet för den nya programtyp, "Kunskapsradion", som föreningen för tillfället utvecklar. och Hälsohögskolan i stöder tanken att låta Kunskapsradion sända över hela länet som ett försöksprojekt. i betonar behovet av större sändningsom- råden för närradion, i synnerhet i storstadsområden. förening anser att effekten på närradions sändare bör höjas där det är möjligt för att möjliggöra en större spridning av sändningarna och samti- digt ge bättre ljudkvalitet åt sändningarna. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Sändningsområde- nas storlek är begränsade. Syftet har varit att värna om närradions lokala prägel. Den geografiska begränsningen har även motverkat en kommer- sialisering av närradion. Behovet av att göra skillnaden tydlig i förhål- lande till den kommersiella lokalradion har blivit större i och med att närradion getts möjlighet att sända annonser. har begräns- ningen av sändningsområdena kommit till uttryck på olika sätt. Ur- sprungligen definierades området genom att sändarna skulle ha en effekt på tio watt. Enligt 4 kap. 2 § andra stycket radio- och TV-lagen skall sändningsområden för närradio ha en diameter , dock med rätt för Radio- och att vid särskilda fall besluta om större områden. Vidare sägs att det bör eftersträvas att sändningarna utanför storstadsområdena skall kunna tas emot i hela kommunen. har det utvecklats en praxis där sändarna tillåtits bli kommun- täckande. Av de cirka 150 sändningsmöjligheter som finns på cirka 142 orter har tolv en täckning på högst , 48 kommuntäckning och res- ten av sändningsmöjligheterna större täckning än en diameter men mindre än en kommun. De tillståndshavare som ansökt om kom- muntäckning har oftast medgivits detta. För vissa av dem har tillstånd att använda sändaren på ett så stort område inte kunna beviljas av , t.ex. eftersom sändningarna stört andra sändningar. Även om Radio- och tillåter ett visst sändningsområde förutsätter det godkännande från angående sändarna. Huvudregeln om sändningsområdenas storlek stämmer inte helt över- ens med de faktiska förhållandena. Regeringen anser därför att bestäm- melsen bör anpassas till nuvarande praxis så att sändningsområdena för närradio kan vara allt från en diameter till kommuntäck- ning. I vissa kommuner med en liten befolkning har det visat sig vara svårt att få organisationer tillräckligt intresserade för att sända närradio. Kost- naderna har ibland blivit alltför stora med hänsyn till det potentiella an- talet lyssnare. Förslaget om att förändra reglerna om vilka som kan få tillstånd att sända närradio kan bidra till att förbättra förutsättningarna i befolkningsglesa kommuner men kommer troligtvis inte att vara av- görande. Det bör därför vara möjligt för Radio- och att un- dantagsvis tillåta sändningsområden som är större än en kommun. En förutsättning för detta är att antalet organisationer inom en kommun är mycket litet samt att föreningarna själva enbart kan erbjuda ett begränsat antal sändningstimmar . Restriktiviteten i tillämpningen bör understrykas genom att det skall krävas synnerliga skäl för att ett sänd- ningsområde större än en kommun skall tillåtas. Enligt 3 kap. 2 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen skall det fin- nas möjlighet för sammanslutningar att sända ljudradioprogram i lokala ljudradiosändningar i den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger. Principen har utmynnat i huvudregeln i 4 kap. 2 § radio- och TV-lagen som anger att det skall finnas en möjlighet att sända närradio i en kommun om det är tekniskt möjligt och det finns intresse för att sända närradio från en sammanslutning som uppfyller kriterierna för att få till- stånd. Med en sändningsmöjlighet avses sändningar på en viss frekvens i en och samma radiokanal. Om det finns särskilda skäl får det sändas mer än ett närradioprogram i kommunen. Särskilda skäl för flera sändningsmöjligheter i en kommun kan föreligga t.ex. i kommuner med stor folkmängd eller kommuner med flera större tätorter (prop. 1992/93:70 s. 35 f.). Kommittén har föreslagit att om det finns ett seriöst intresse för ideell radio som inte ryms inom sändningsmöjligheten i kommunen skall detta kunna utgöra skäl för ytterligare en sändningsmöjlighet också utanför de befolkningstäta storstadsområdena. Ljudradiosändningar med digital teknik pågår i . Det frekvensutrymme som har avsatts för digital ljudradio omfattar dels en rikstäckande frekvens, dels regionala frekvenser i nitton olika områden. Varje frekvens har utrymme för omkring fem olika program. sänder och i den rikstäckande frekvensen i , , och Norr- botten. Sändningstillstånd för privata programföretag i den regionala fre- kvensen har utlysts i de tre förstnämnda områdena, men några tillstånd har ännu inte meddelats. Konsumentmottagare för digital ljudradio har ännu inte kommit ut på marknaden, men försäljningen beräknas starta . Regeringen har beslutat om uppdrag till en sär- skild utredare att lägga fram förslag om de framtida villkoren för den kommersiella lokalradion. Utredaren skall bl.a. föreslå på vilket sätt den kommersiella lokalradions medverkan vid en introduktion av digitala ljudradiosändningar kan underlättas. Uppdraget skall redovisas . Regeringen räknar med att den avvaktande hållning som privata pro- gramföretag har intagit till den digitala ljudradion snabbt kan förändras när det kommer ut mottagare på marknaden. I så fall torde det fre- kvensutrymme som är avsett för digitala ljudradiosänd- ningar inte räcka för att motsvara efterfrågan på sändningsmöjligheter, utan frekvenser i andra frekvensband kan behöva tas i anspråk. Om det i enlighet med kommitténs förslag blir lättare att få tillgång till flera sänd- ningsmöjligheter för närradion kan införandet av digital ljudradio försvå- ras genom att flera frekvenser i det s.k. FM-bandet tas i anspråk för när- radio. Någon större efterfrågan på flera sändningsmöjligheter i en kom- mun har inte visats. Mot denna bakgrund anser regeringen att kommitténs förslag inte bör genomföras. 8 Programregler Regeringens förslag: Förbudet mot sändning av centralproducerat programmaterial i närradio det s.k. riksförbudet behålls i prin- cip. Det nuvarande undantaget från förbudet utvidgas dock till att gälla under för sändningar som främjar kunskap och bildning eller som utgör upptagningar av lokala kultu- rella tillställningar. Det utvidgade undantaget skall utvärderas . Regeringens bedömning: Några krav på införande av etiska regler för programinnehållet i närradion föreslås inte. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att riksförbudet behålls oförändrat. Frågan om ytterligare regler om programinnehåll berörs inte av kommittén. Remissinstanserna: Utredningsförslaget tillstyrks av Radio- och TV- verket, som anser det nödvändigt att behålla riksförbudet för att närradion skall behålla sin lokala prägel även i fortsättningen. Förslaget avvisas av och Närradions (). NRO anser att ett helt borttaget riksförbud skulle leda till att utbytet av program mellan föreningar i olika landsdelar ökar, vilket i sin tur innebär att kvaliteten på närradioprogrammen väsentligt skulle förbättras. NRO anser att försöksverksamhet med avskaffat riksförbud bör bedrivas . Kristna Radionätet (KRN) anser att riksförbudet diskuteras ytligt och missvisande. KRN redovisar hur skrivningarna om riksförbudet i den nya radio- och TV-lagen samt i förarbetena till denna lag grundar sig på en felaktig praxis, och betonar att detta gör att lagen måste ändras. KRN menar att det måste vara tillåtet för en förening att sända material som man upplever är viktigt att få förmedla till människor som står utanför organisationen. KRN påpekar att en sådan reglering finns i . Även lämnar ett modifierat förslag till riksförbudet som innebär att sändning av material som ej är framställt för den egna verksamheten tillåts under en begränsad andel av den sändande föreningens totala sändningstid. Filadelfiaförsamlingen i me- nar att med nuvarande sändningsområden är det viktigt med ett slopat riksförbud som kan vara enda möjligheten i glesbygd för en närradio med kvalitet. Enligt församlingen är det helt orealistiskt att tänka sig ett nätverk av närradiostationer med centralproducerade sändningar; där- emot kan man mycket väl tänka sig ett utbyte av informationsprogram om riksförbudet slopas. anser att ett utbyte av program inom regionen bör vara tillåtet. Folkrörelsernas Medieforum anser att riksförbudet kan tas bort om reklamförbudet återinförs. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förbud mot centralproducerat programmaterial Enligt 6 kap. 6 § radio- och TV-lagen får det i närradio endast sändas program som har framställts särskilt för den egna verksamheten. Undan- tag från denna bestämmelse, som brukar benämnas riksförbudet, får dock förekomma i enstaka fall om sändningarna är av särskilt intresse för till- ståndshavarnas medlemmar. fanns riksförbudet i 11 § första stycket närradiolagen (1982:459). Då uttrycktes bestämmelsen så att en sammanslutnings programutbud inte får, annat än i begränsad omfatt- ning, innehålla material som inte har framställts för den egna verksam- heten. I samband med att närradioreglerna fördes över till radio- och TV- lagen uttrycktes undantaget från riksförbudet tydligare, utan att någon saklig förändring var avsedd (prop. 1995/96:160 s. 105, 174). Bestämmelsen som funnits sedan närradions start har tillkommit för att motverka nätverkssändningar. Redan under den första försöksverksam- heten med närradio konstaterades att det förekom- mit tendenser till att utnyttja närradiosändarna dels för att distribuera centralt producerade program, dels för samtidig sändning av samma pro- gram över sammankopplade sändare. Att producera sitt eget material har ansetts vara grundläggande för närradions idé, liksom att närradion skall sända lokala program. Avsikten med det urspungliga riksförbudet var dock inte att förbjuda varje program som saknar anknytning till sändningsorten eller enstaka program som producerats av t.ex. en riksorganisation med lokalavdelning på sändningsorten. I begränsad omfattning fick därför annat material sändas. Exempel på situationer där centralproducerat material kan tillåtas är inför politiska val eller folknykterhetens dag och i samband med folk- rörelsejubileum, samfundskonferenser eller årsstämmor inom idrotts- förbund (prop. 1981/82:127, bet. 1981/82:KrU29, rskr. 181/82:362). I motiven angavs särskilt att olika invandrarorganisationer kan ha behov av att producera program centralt för sändning över flera närradiosändare och att en sådan central produktion med hänsyn till organisationernas speciella uppgifter bör vara tillåten (prop. s. 23). Tillsynsmyndigheternas praxis pekar på att bestämmelsen har tilläm- pats restriktivt. Detta framgick inte helt tydligt av den ursprungliga lag- texten. Regeringen föreslog därför i samband med att bestämmelsen överfördes till radio- och TV-lagen att den restriktiva tillämpningen bättre skulle komma till uttryck i lagtexten (prop. 1995/96:160 s. 105 f.). I motiven angavs att alla matcher i årets ishockeyserie inte kan vara en- staka fall.