prop · GL03160 · 1998-01-01 00:00:00 — Till detta kommer att ett utländskt institut har möjlighet att anmäla sig som kund hos en svensk förvaltare. är sålunda den "ägare" som är registrerad hos en svensk förvaltare ett utländskt värdepappersinstitut som i sin tur innehar aktierna för annans räkning. Så t.ex. kan en svensk bank vara förvaltare för Euroclear, som innehar aktierna för en fransk banks räkning. Den sistnämnda banken är i sin tur förvaltare för en kund, vilken är den egentlige ägaren av instrumenten. I det angivna exemplet följer Euroclears och den franska bankens förvaltarskap utländska rätts- ordningar, som kan innehålla sekretessbestämmelser vilka gör det omöj- ligt att offentliggöra uppgifter om den verklige ägaren. Även om detta inte skulle vara fallet, ställs den svenska banken inför stora problem när det gäller att få fram uppgifter om de egentliga ägarna, och det är tvek- samt om det över huvud taget finns en sådan skyldighet enligt nuvarande regler. På nu anförda skäl skulle det kunna vara befogat att återgå till den ord- ning som gällde före och som innebar att utländska för- valtare saknade skyldighet att redovisa ägarförhållandena för svenska centrala värdepappersförvarare. Därmed skulle man också säkerställa att länkar till utländska marknader i fortsättningen kan tillskapas som av- setts. Någon långsiktig lösning av problematiken skulle emellertid inte detta innebära. Även om den före gällande ordningen inte påståtts leda till några egentliga olägenheter, kan man inte bortse från risken att olika regler om uppgiftsskyldighet beroende på om aktier för- valtas av svensk eller utländsk förvaltare kan leda till en ökad överström- ning av uppdrag till utländskt förvaltarskap. Mest konsekvent skulle därför vara att även svenska förvaltare befrias från uppgiftsskyldigheten. En större fråga är om det finns anledning att överge den grundläggande principen om aktieböckernas offentlighet som vi i torde vara en- samma om. offentlighet medför en möjlighet för vem som helst att få insyn i andras ekonomiska förhållanden och detta saknar motsvarighet på andra områden. Dessutom är denna princip förenad med säkerhetsrisker genom att förslagna ekonomiskt och tekniskt välutrustade personer med utgångspunkt i detaljerade uppgifter om enskilda aktieäga- re kan utnyttja uppgifterna i brottsligt syfte. Detta har dessvärre redan förekommit . Mot detta står de ovan redovisade skälen för offentlighet liksom de strävanden till ökad transparens som gör sig gällande för näringslivet i stort. Detta gör naturligtvis varje tanke på för- ändring inom området tveksam, om man inte på annat sätt tillgodoser de intressen som gör sig gällande. beskrivna frågor har en sådan principiell räckvidd att regeringen inte anser sig i detta sammanhang böra aktualisera någon förändring av nuvarande ordning. Det är emellertid fullt tänkbart att en förändring kommer att visa sig nödvändig med hänsyn till det växande internatio- nella samarbetet, och det bör därför finnas en viss beredskap att ta upp Regeringen avser därför att analysera dessa frågor ytterligare. Den akuta frågan nämligen en möjlighet att åstadkomma en länk från en central värdepappersförvarare i till motsvarande företag ut- omlands måste emellertid lösas. Detta kan ske genom att Finansinspek- tionen ges möjlighet att medge undantag från skyldigheten att lämna uppgifter om ägare till förvaltarregistrerade aktier. restriktiv med att meddela sådana undantag och det bör därför ställas upp ett krav på att det måste föreligga särskilda skäl. ten utgör hinder mot ett effektivt länksamarbete med en central värde- pappersförvarare i något annat land bör särskilda skäl som regel anses Om en central värdepappersförvarare använder sig av kontoförande in- stitut torde det liksom bli vanligt att förvaltare medverkar i kontoföringen i egenskap av sådant institut. I sådana fall kommer upp- giftsskyldighet normalt att föreligga enligt det tillägg till 18 § insiderla- gen (1990:1342) som beslutat om (prop. 1997/98:71, 1997/98:FiU21, rskr. 1997/98:203). Det har dessutom förutsatts att som villkor för tillstånd kräver att utländska förvalta- re bl.a. åtar sig att lämna information enligt insiderlagen och som nämnts i avsnitt 4.6.2 bör sådana åtaganden krävas även i fortsättningen (jfr prop. 1995/96:50 s. 106). Mot denna bakgrund finns det inte något behov av att uttryckligen inkludera utländska förvaltare i den krets som är uppgifts- skyldiga enligt 18 § insiderlagen (1990:1342). Att utländska förvaltare förbinder sig att lämna kontrolluppgifter bör liksom regelmässigt vara en förutsättning för att medgi- vande till förvaltarregistrering skall ges (jfr prop. 1995/96:50 s. 106). sådant krav gäller redan enligt 3 kap. 32 b § lagen (1990:325) om skatte- kontroll och kontrolluppgifter för bl.a. utländska företag som avser att bedriva gränsöverskridande bankverksamhet eller värdepappersrörelse i Det kan antas att skyldighet att lämna förbindelser enligt den bestämmelsen ofta föreligger för utländska förvaltare med svenska place- rare som kunder. På grund härav och då bl.a. frågan om kontrolluppgift avseende finansiella instrument är föremål för översyn i annat samman- hang finns det enligt regeringens uppfattning inte skäl att nu föreslå någon utvidgad skyldighet att lämna förbindelser av nu nämnt slag (jfr SOU 1998:12 s. 219221). &¶RVALTARREGISTRERING AV ANDELAR I V¤RDEPAPPERSFOND 2EGERINGENS F¶RSLAG skall även i fortsättningen ge tillstånd till förvaltarregistrering av sådana fondandelar som inte kontoförs hos en central värdepappersförvarare. (1990:1114) om värdepappersfonder om skyldighet för förvaltare att lämna uppgifter om fondandelsägare till fondbolaget tas bort. 0ROMEMORIANS F¶RSLAG Frågan berörs inte i promemorian. 2EMISSINSTANSERNA &ONDBOLAGENS &¶RENING som tagit upp frågan i sitt remissvar anser att skyldigheten för förvaltare att till fondbolaget lämna uppgifter om fondandelsägare bör tas bort (se 31 § fjärde stycket lagen [1990:1114] om värdepappersfonder). 3K¤LEN F¶R REGERINGENS F¶RSLAG I avsnitt 4.6.2 har föreslagits att tillståndsprövning av förvaltare ersätts av att cent- rala värdepappersförvarare lämnar medgivande till förvaltarregistrering. I ett avseende är det emellertid inte möjligt med en sådan ändring. Enligt 31 § fjärde stycket lagen (1990:114) om värdepappersfonder kan nämli- gen förvaltarregistrering ske även i de register över fondandelsinnehav som förs av fondbolag. Enligt regeringens uppfattning bör tillståndspröv- ningen av förvaltare i sådana situationer ligga kvar hos Finansinspektio- nen, varvid de krav som gäller för förvaltarregistrering bör behållas. Möjligheten till förvaltarregistrering av fondandelar infördes med ändringar i aktiekontolagen. Reglerna motsvarar i princip de som gäller för förvaltarregistrering i ett avstämningsregister. Detta innebär bl.a. att förvaltare av fondandelar är skyldiga att på begäran av fondbolaget lämna detta uppgifter om namn och andra personuppgifter avseende en fondandelsägare samt om det antal fondandelar som fondan- delsägaren äger. Bestämmelsen om skyldighet för förvaltare att lämna uppgifter om an- delsägare till fondbolag infördes efter förslag av . Till grund för förslaget låg en framställning från bl.a. Fondbolagens Fö- rening, som menade att ett flertal nackdelar var förenade med förbudet mot förvaltarregistrering av fondandelar (se SOU 1993:114 s. 272 och 273). Enligt föreningen ledde förbudet bl.a. till att möjligheterna att ord- na en samlad förvaltning av enskilda personers värdepappersinnehav av- sevärt försvårades. ansåg att det borde finnas möjlighet till förvaltar- registrering av fondandelar oavsett om andelarna registrerades hos VPC eller direkt hos fondbolaget. Det avgörande skälet för utredningens ställ- ningstagande var att förvaltningen av finansiella instrument i depåer inte borde försvåras i onödan. framhöll utredningen att förslaget drog med sig behov av ändringar i vissa skatteförfattningar (SOU 1993:114 s. 277 och 278). Utgångspunkterna för utredningens resone- mang var således att förvaltares uppgiftsskyldighet mot fondbolag skulle motsvara den uppgiftsskyldighet som enligt aktiekontolagen gäller mot VPC (jfr 8 kap. 8 § aktiekontolagen). Regeringen anslöt sig i allt väsentligt till de synpunkter som hade förts fram av . Som enda skäl för uppgiftsskyldigheten anfördes i motiven att det inte fanns skäl att inskränka den möjlighet till insyn som fondbolagen hade enligt den gällande ordningen (prop. 1995/96:50 s. 121). har upplyst att den möjlighet till förvaltarregist- rering av fondandelar som öppnats i och med ändringar i aktie- kontolagen inte har kommit att utnyttjas i praktiken. Som förklaring till detta har föreningen bl.a pekat på de konkurrensförhållanden som kan föreligga mellan fondbolaget och en förvaltare samt att uppgiftsskyldig- heten kan strida mot gällande regler om banksekretess. Syftena bakom lagstiftningen har således enligt föreningens uppfattning inte kunnat för- verkligas. Regeringen delar föreningens uppfattning att det kan anses finnas några bärande skäl att ha kvar bestämmelsen om uppgiftsskyldig- het i lagen om värdepappersfonder. Det enda skälet för att behålla ett så- dant krav torde vara att uppgifterna behövs av fondbolaget för att detta skall kunna fullgöra sin kontrolluppgiftsskyldighet enligt lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. tid en bestämmelse i den lagen som innebär att förvaltare är skyldiga att till fondbolag lämna de uppgifter som behövs för att kontrolluppgifts- skyldigheten skall kunna fullgöras (se 3 kap. 32 a § nämnda lag). uppgiftsskyldighet för förvaltare som följer av 31 § lagen om värdepap- persfonder kan därför tas bort. 2EGERINGENS F¶RSLAG Bestämmelserna i den nya lagen motsvarar i huvudsak bestämmelserna i 6 kap. aktiekontolagen. Den relevanta tid- punkten då god tro måste föreligga hos en förvärvare för att ett god- trosförvärv skall kunna ske flyttas emellertid från tidpunkten för överlåtelsen till tidpunkten då anmälan om överlåtelsen registreras. 0ROMEMORIANS F¶RSLAG Överensstämmer i allt väsentligt med rege- I promemorian föreslås emellertid ingen ändring av tid- punkten då god tro skall föreligga. 2EMISSINSTANSERNA 5PPSALA UNIVERSITET JURIDISKA FAKULTETSN¤MNDEN framför ett antal invändningar som även tar sikte på nuvarande bestäm- melser i aktiekontolagen. En övergripande synpunkt är att ett flertal av bestämmelserna bör formuleras om för att bättre stämma överens med bestämmelsernas materiella innebörd. Vidare anser fakultetsnämnden att bestämmelsen om registreringens rättsverkan mot överlåtarens borgenä- rer (8 kap. 2 § i promemorians lagförslag) strider mot allmänna regler vid konkurs och utmätning. Beträffande bestämmelsen om dubbelöverlåtelse (8 kap. 3 § i promemorians lagförslag ) anser fakultetsnämnden bl.a. att den relevanta tidpunkten för god tro bör vara tidpunkten för registrering- 2IKSSKATTEVERKET 236 anser att det bland bestämmelserna om rätts- verkan av registrering bör tas in en hänvisning till lagen (1947:577) om Övriga remissinstanser tillstyrker förslagen i denna del eller lämnar dem utan erinran. 3K¤LEN F¶R REGERINGENS F¶RSLAG I och med aktiekontolagens införande kom för dematerialiserade finansi- ella instrument de rättsverkningar som vid dokumentbaserade instrument är knutna till besittning av ett dokument i stället att knytas till registrering på ett konto. Reglerna i aktiekontolagen är till stor del avsedda att mot- svara bestämmelserna i skuldebrevslagen. De principer bestämmelserna ger uttryck för innebär till en början att den som är antecknad som ägare på ett konto anses, med de begränsningar som framgår av kontot, berätti- gad att förfoga över de finansiella instrument som finns registrerade på kontot. Vidare inträder skydd mot överlåtarens borgenärer och mot den tidigare ägaren efter ett godtrosförvärv i och med registreringen av för- värvet. Denna rättsverkan inträder redan vid registreringen i s.k. daglig journal, under förutsättning att förvärvet därefter registreras på ett konto i avstämningsregister (6 kap. 5 § aktiekontolagen). Bestämmelserna i aktiekontolagen är utformade för att effektivisera masshanteringen av finansiella instrument. Reglerna är emellertid också tillämpliga när två parter gör en affär direkt med varandra utanför en börs. Vid börshandel med aktier tillämpar VPC s.k. garanticlearing. Denna innebär sammanfattningsvis följande. De kontoförande instituten registre- rar affärshändelserna i VP-systemet. I de fall där affärsavslut har gjorts vid en börs känner säljaren respektive köparen inte till vem som är mot- part. Det är således endast det kontoförande institutet som har kännedom om detta när anmälan om affären registreras. När anmälningarna registre- rats matchas affärerna i VPC:s system. En kontroll sker då av att uppgif- terna i båda parters anmälningar stämmer överens. Om det finns flera matchade affärsregistreringar avseende samma finansiella instrument får enligt den registrering som skedde först prioritet. Vid affärsregistreringen kontrolleras också att det finns leveranskapacitet, dvs. att säljaren är registrerad som innehavare av de finansiella instru- menten. Under clearingen av affären sker dessutom en kontroll av att köparens likvidbank ställt medel till förfogande på sitt konto i Riksban- kens betalningssystem . När samtliga kontroller gjorts genomförs, under förutsättning att affärshändelserna är matchade, betalning och leve- rans simultant (s.k. leverans mot betalning, DVP). De finansiella instru- menten förs därvid över slutligt till förvärvarens konto i avstämningsre- gistret. VPC:s system ger utrymme även för överföring av finansiella instru- ment i realtid (s.k. RTGS). Sådan överföring kan ske med eller utan lik- vid. I båda fallen kan avveckling ske när som helst under VP-systemets öppethållande, men vid RTGS med likvid krävs dessutom att är öp- pet. Vid RTGS utan likvid kontrolleras att säljaren har leveranskapacitet, dvs. att han är registrerad som ägare till de finansiella instrumenten, var- efter överföringen verkställs. Vid RTGS med likvid sker en likvidutväx- ling i som de finansiella instrumenten registreras på för- värvaren. Det bör framhållas att den nu beskrivna ordningen överens- stämmer med allmänna köprättsliga principer (jfr 10 och 49 §§ köpla- gen). För fullständighetens skull kan nämnas att VPC för den handel som sker på penningmarknaden tillämpar ytterligare en modell för clearing och avveckling, den s.k. penningmarknadsclearingen (för en närmare redogörelse över hur penningmarknadsclearingen går till, se SOU 1993:114 s. 8184). Beskrivningen ovan är endast avsedd som en illustration av hur det går till på aktie- och penningmarknaden. bort kommer sannolikt, i vart fall , alternativa system för kontofö- ring att växa fram. Bestämmelserna om rättsverkan av registrering bör därför utformas generellt så att de kan tillämpas även vid andra former av kontoföring. Nuvarande regler i aktiekontolagen får sägas i huvudsak uppfylla dessa grundläggande krav. Bestämmelserna synes ha fungerat väl under de som aktiekontolagen har varit i kraft. Att mark- nadens aktörer har inrättat sig efter de regler som gäller talar också emot att man nu gör några större ingrepp i bestämmelserna. Det kan dock fin- nas anledning att kort kommentera tillämpningen av nuvarande bestäm- melser vid sådan kontoföring som sker hos VPC. Den handel med finansiella instrument som sker på de finansiella marknaderna avser som regel generiskt bestämd egendom, dvs. egendom av visst slag. Bestämmelserna i aktiekontolagen är emellertid utformade som om överlåtelsen avser individuellt bestämd egendom. Normalt sett torde vid handel med finansiella instrument det avgörande vara att en säljare presterar instrument av ett visst slag, inte att prestation sker med vissa individuellt bestämda finansiella instrument. Detta kan också ut- tryckas så att handeln normalt avser fungibel (utbytbar) egendom. Det torde således vara av mindre betydelse om köparen när affären görs upp kontrollerar att säljaren är registrerad som ägare av de finansiella instru- menten. Säljaren kan ju efter det att affären har gjorts upp förvärva lika- dana instrument eller säkerställa leverans på annat sätt, t.ex. genom vär- depapperslån. Egentligen är det först när affären matchas hos VPC som de finansiella instrumenten kan sägas bli individualiserade. Det kan dock framhållas att när affärer görs upp vid en börs säljarens kommissionär regelmässigt kontrollerar att säljaren har leveranskapacitet innan han ut- för en affär för säljarens räkning. Även vid privata affärer utanför en börs kan det vara en förutsättning för att affären över huvud taget kommer till stånd att säljaren är registrerad som ägare av de finansiella instrument som överlåtelsen avser. Det bör framhållas att aktiekontolagens bestäm- melser liksom den nya lagens givetvis är tillämpliga i relevanta delar när köp och försäljning av finansiella instrument sker vid den handel på vär- depappersmarknaden som beskrivits. Det kan emellertid inte uteslutas att överlåtelse av finansiella instru- ment ibland avser individuellt bestämd egendom. Avgörande för den be- dömningen är i sådana fall hur överlåtelseavtalet har utformats. Aktie- kontolagen är tillämplig även i dessa fall och detsamma bör gälla även enligt den nya lagen. &¶RV¤RVARENS SAKR¤TTSLIGA SKYDD MOT ¶VERL¥TARENS BORGEN¤RER Vid överlåtelse av dokumentbaserade värdepapper gäller den s.k. tradi- tionsprincipen. Denna innebär att en godtroende förvärvare vinner sak- rättsligt skydd genom besittning. När det gäller skyddet mot överlåtarens borgenärer slås traditionsprincipen fast i 22 § skuldebrevslagen. Vid överlåtelse av fast egendom gäller i stället den s.k. avtalsprincipen. En tredje princip är den s.k. inskrivningsprincipen, som gäller vid inre- gistrering av skepp och skeppsbyggen enligt 2 kap. 9 § sjölagen (1994:1009). Principen innebär att sakrättsligt skydd inträder mot över- låtarens borgenärer när inskrivning har sökts för förvärvet. en av den inskrivningsdag då ansökan om inskrivning kom in till inskriv- ningsmyndigheten får enligt bestämmelsen egendomen inte tas i anspråk för annan fordran mot överlåtaren än sådan som är förenad med panträtt eller retentionsrätt i egendomen. Av 6 kap. 2 § aktiekontolagen framgår att inskrivningsprincipen till- lämpas vid kontoföring av finansiella instrument. I motiven anges att sjölagens bestämmelse delvis har tjänat som förebild (prop. s. 111). Om en aktie har överlåtits och anmälan om förvärvet har registre- rats får enligt nämnda bestämmelse aktien därefter inte tas i anspråk av överlåtarens borgenärer för andra rättigheter än sådana som var registre- rade när överlåtelsen registrerades. Bestämmelsen gäller även vid regist- rering av andra finansiella instrument än aktier (se 9 kap. 2 § aktiekonto- Regeringen föreslår att en motsvarande bestämmelse tas in i den "RISTER I ¶VERL¥TARENS F¶RFOGANDER¤TT Frågan om vad som skall gälla vid överlåtelser där överlåtarens rätt eller rättshandlingsförmåga kan sättas i fråga behandlas i 6 kap. 3 och 4 §§ aktiekontolagen (vilket motsvaras av 8 kap. 3 och 4 §§ i promemorians 6 kap. 4 § aktiekontolagen tar bl.a. sikte på de fall där någon i god tro förvärvar finansiella instrument av en konkursgäldenär. nad från vad som gäller enligt 6 kap. 2 § behandlar bestämmelsen således bl.a. överlåtelser som skett efter det att överlåtaren försatts i konkurs. För att ett godtrosförvärv skall ske enligt bestämmelserna i aktiekon- tolagen krävs dels att registrering har skett, dels att förvärvaren var i god tro vid förvärvet (6 kap. 3 och 4 §§). I motiven har endast kortfattat kommenterats vilka rättsliga överväganden som gjorts när det gäller valet av den tidpunkt då god tro skall föreligga. Frågan saknar inte praktisk betydelse och det finns därför anledning att i detta sammanhang överväga vilken tidpunkt som är mest lämplig. Aktiekontolagens bestämmelser innebär som nämnts att god tro skall föreligga vid överlåtelsetillfället för att förvärvaren skall få en sakrättsligt Detsamma gäller för övrigt för att en sakrättsligt skyddad panträtt skall uppkomma. Mot denna ordning kan invändas att köparen vid avslut på en börs eller annan marknadsplats som regel saknar möjlighet att pröva om säljaren innehar de finansiella instrumenten i frå- ga, än mindre säljarens behörighet. En sådan ordning ger också en god- troende förvärvare eller panthavare ett längre gående skydd än vad ex- empelvis skuldebrevslagen ger en förvärvare. Regeringen har svårt att finna några bärande skäl för en sådan reglering och anser därför att be- stämmelserna om god tro i den nya lagen bör justeras i förhållande till vad som gäller enligt aktiekontolagen. I stället för att knyta an till över- låtelsetillfället bör den relevanta anknytningen vara att den centrala vär- depappersförvararen har underrättats om överlåtelsen och att förvärvaren då var i god tro. Vid den registerföring som sker hos VPC är det de kontoförande insti- tuten som ombesörjer att anmälningar om överlåtelser eller pantsättning Anmälningarna görs elektroniskt genom att de kontoförande instituten utför registreringsåtgärderna i VP-systemet. säljaren disponerar över de finansiella instrument som finns registrerade på hans eller hennes konto är det bara dennes kontoförande institut som kan åstadkomma att anmälan om överlåtelsen registreras. enligt nuvarande ordning inte möjligt för förvärvaren att underrätta VPC Enligt regeringens uppfattning bör det vid kontoföring av finansiella instrument sakna betydelse om den centrala värdepappersförvararen un- derrättas av säljaren eller köparen. Det avgörande bör i stället vara att anmälan om överlåtelsen har registrerats. Om en sådan anmälan har re- gistrerats, och förvärvaren då är i god tro om överlåtarens rätt, bör för- värvaren således vara sakrättsligt skyddad om överlåtelsen därefter re- gistreras i ett avstämningsregister. Detsamma bör gälla vid pantsättning. Regeringen ser inte någon anledning att som RSV framfört bland bestämmelserna om rättsverkan ta in en uttrycklig hänvisning till förmö- Denna fråga är av skatterättslig natur och det finns inte skäl att överväga den närmare i detta sammanhang. 2EGERINGENS F¶RSLAG Huvuddragen i aktiekontolagens bestämmelser om skadestånd förs över till den nya lagen. Efter mönster från köpla- gen föreslås att s.k. indirekt skada skall vara ersättningsgill endast vid försummelse hos en central värdepappersförvarare, ett kontoförande institut eller hos den som anlitats av en värdepappersförvarare eller ett sådant institut. Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om skadestånd föreslås bli tillämpliga fullt ut vid kontoföring enligt den nya lagen. 0ROMEMORIANS F¶RSLAG Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian avviker emellertid från regeringens förslag genom att det i promemorian föreslås att nuvarande bestämmelser i aktiekonto- lagen om ersättningsskyldighet när förfalskad överlåtelsehandling an- vänts tas bort. I promemorian behandlas inte frågan om hur ersättnings- bestämmelserna skall förhålla sig till de ersättningsbestämmelser som finns i personuppgiftslagen. 2EMISSINSTANSERNA &INANSINSPEKTIONEN anser att en central värdepap- persförvarare bör vara fullt ansvarig även för skador som vållas av ett kontoförande institut. Enligt $ATAINSPEKTIONEN bör det klargöras hur be- stämmelserna förhåller sig till ersättningsbestämmelserna i personupp- giftslagen. 5PPSALA UNIVERSITET JURIDISKA FAKULTETSN¤MNDEN anser att er- sättningsskyldighet bör inträda även vid dröjsmål med registrering. Vida- re anser fakultetsnämnden att indirekt förlust bör vara ersättningsgill även om det inte föreligger försummelse hos den centrala värdepappers- förvararen eller ett kontoförande institut. Slutligen framför fakultets- nämnden en del redaktionella synpunkter på lagtexten i förslaget. 3K¤LEN F¶R REGERINGENS F¶RSLAG Aktiekontolagens bestämmelser har Prop. 1997/98:160 varit i kraft . Erfarenheterna av lagen får sägas vara goda,