prop · GL0314 · 1998-01-01 00:00:00 — Artikel 10 Den tillämpliga lagens räckvidd Konventionens utgångspunkt är att alla frågor som rör avtalsparternas inbördes förpliktelser skall bedömas enligt avtalsstatutet. I artikel 10.1 räknas ett antal frågor upp som skall bedömas enligt den lag som enligt artiklarna 3 6 och 12 skall tillämpas på avtalsförhållandet. Det framgår av formuleringen att uppräkningen inte är uttömmande. Vilka frågor som i övrigt skall bedömas enligt avtalsstatutet får bedömas enligt nationell rätt. Uppräkningen i artikel 10 innebär dock att de där nämnda frågorna alltid skall avgöras enligt avtalsstatutet. I konventionen finns ytterligare bestämmelser som innebär att vissa frågor skall avgöras enligt avtalsstatutet, se artiklarna 8 och 9. Det finns också bestämmelser som undantar vissa frågor från konventionens tillämpningsområde, se artikel 1.2. Enligt avtalsstatutet bedöms enligt punkt a frågor om avtalets tolkning. Detsamma gäller enligt punkt b frågor om avtalets fullgörelse. Här innefattas alla frågor som gäller uppfyllande av förpliktelser enligt avtalet. Som exempel kan nämnas den omsorg med vilken prestationen skall utföras, villkor som gäller platsen och tiden för prestationen, frågan om någon annan kan prestera i partens ställe samt villkoren i övrigt för avtalets uppfyllelse både i allmänhet och vad avser särskilda typer av förpliktelser. När det gäller penningförpliktelser avses betingelserna för betalnings befriande verkan, hur betalningen skall avräknas om det finns flera möjliga fordringar, kvittning m.m. När det gäller det sätt en parts prestation utförs på och i vilken form det sker skall hänsyn tas till lagen på prestationsorten. Det framgår av punkt 2. Enligt punkt c bedöms följderna av avtalsbrott enligt avtalsstatutet. Bestämmelsen innehåller två begränsningar, en av generell karaktär och en som särskilt angår uppskattning av skada. Den generella begräns- ningen innebär att domstolen inte behöver använda främmande regler, om det skulle innebära att domstolen skulle gå utanför sina befogenheter enligt sin egen processrätt. Domstolen är exempelvis inte förpliktad att ge en dom som innebär uppfyllelse in natura, om det inte är möjligt enligt lex fori. Den andra begränsningen säger att uppskattning av skadestånd behöver ske enligt avtalsstatutet endast i den mån sådan uppskattning regleras av rättsregler. Avtalsstatutet reglerar enligt punkt d de skilda sätt på vilka en för- pliktelse kan fås att upphöra. Vidare regleras bl.a. preskription och annan rättighetsförlust på grund av fristöverskridelse, t.ex. preklusion, av avtalsstatutet. Enligt punkt e skall följderna av att ett avtal är ogiltigt bedömas enligt avtalsstatutet. Det gäller t.ex. frågor om återlämnande av redan erlagda prestationer, ersättningskrav och ersättning för eventuell . Enligt artikel 22 kan medlemsstaterna reservera sig mot denna bestämmelse. I avsnitt 5.2 föreslås att inte skall utnyttja den möjligheten. Enligt punkt 2 skall hänsyn tas till lagen på uppfyllelseorten vid bedömningen av sättet för fullgörelse och vid bedömningen av vilka åtgärder som skall vidtas vid bristande fullgörelse. Bestämmelsen inne- bär inte att reglerna i ett sådant bistatut alltid tar över motsvarande regler i avtalsstatutet. Däremot kan den tillämpliga lagen i viss ut- sträckning åsidosättas till förmån för lagen på uppfyllelseorten, när det t.ex. av praktiska skäl är nödvändigt. Vilken som är uppfyllelseorten bestäms enligt avtalet eller avtalsstatutet. Det anges inte vad som menas med sättet för fullgörelse ( of performance ), men det kan antas att bestämmelsen syftar på regler på platsen för t.ex. offentliga helgdagar och praktiska åtgärder vid varans undersökning. Artikel 11 Bristande rättskapacitet och bristande rättslig handlingsförmåga Konventionen behandlar i princip inte frågor om fysiska personers rättsliga handlingsförmåga, se artikel 1.2 a. Artikel 11 innebär emellertid ett undantag. Den innehåller en bestämmelse som i vissa situationer skyddar en omyndigs (eller motsvarande) medkontrahent. Bestämmelsen gäller både minderåriga och personer som är omyndigförklarade. Den torde också vara tillämplig när en förvaltare har förordnats enligt svensk rätt. Bestämmelsen gäller avtal som har ingåtts mellan personer som befin- ner sig i samma land. En fysisk person som har rättskapacitet och rättshandlingsförmåga enligt lagen i det land där avtalet ingås men är obehörig enligt den lag som i övrigt tillämpas beträffande hans rättsliga handlingsförmåga kan åberopa sin bristande behörighet enligt den rätts- ordningen endast om motparten vid avtalets ingående var eller borde ha varit medveten om den bristande behörigheten. Den rättsordning som i övrigt tillämpas beträffande en avtalsparts rättsliga handlingsförmåga kan vara t.ex. lagen i det land där han eller hon har sin vanliga vistelseort eller är medborgare. Vilka krav som kan ställas på motpartens goda tro beror på kontraktets art och betydelse och omständigheterna i övrigt. Bevisbördan för att en part har varit i ond tro torde ligga på den som åberopar den bristande rättskapaciteten eller rättshandlingsförmågan. Denna bestämmelse innehåller inte någon självständig lagvalsregel vad avser fysiska personers rättshandlingsförmåga, utan allmänna lagvals- regler i de enskilda länderna är tillämpliga. Bestämmelsen begränsar dock dessa reglers verkan. Artikel 12 Överlåtelse av fordran Denna artikel handlar om cession, dvs. överlåtelse av fordran. Punkt 1 gäller förhållandet mellan överlåtaren och förvärvaren, medan punkt 2 gäller förhållandet mellan gäldenären och förvärvaren. Bestämmelsen är tillämplig på sådana överlåtelser av fordringar som har skett genom avtal. Den överlåtna fordringen måste däremot inte grunda sig på ett avtal. Fordringen kan sålunda avse t.ex. ett utom- obligatoriskt skadestånd. Enligt punkt 1 skall förhållandet mellan överlåtaren (cedenten) och förvärvaren (cessionarien) prövas enligt den lag som är tillämplig på överlåtelseavtalet. Vilken lag det är bestäms enligt konventionens all- männa lagvalsregler i artikel 3 eller artikel 4. Det behöver inte vara den- samma som den som reglerar förhållandet mellan överlåtaren och gäl- denären. Omvänt påverkar överlåtelsen inte vilken lag som är tillämplig mellan överlåtaren och gäldenären. Enligt punkt 2 skall frågor om förhållandet mellan förvärvaren och gäldenären bedömas enligt den lag som skall tillämpas på det ursprung- liga fordringsförhållandet mellan överlåtaren och gäldenären. Gäldenä- rens rättsställning såvitt gäller tillämplig lag ändras alltså inte därför att fordringen har överlåtits. Frågor om fordringen över huvud taget kan överlåtas, betingelserna för att överlåtelsen skall kunna göras gällande mot gäldenären och förutsättningarna för att gäldenären skall bli fri från sin betalningsskyldighet avgörs sålunda enligt den lag som skall tillämpas på den överlåtna fordringen i förhållandet mellan överlåtaren och gäldenären. Förpliktelser enligt negotiabla handlingar (bl.a. växlar och löpande skuldebrev) faller utanför konventionens tillämpningsområde, se artikel 1.2 c. Det gäller dock bara i den mån förpliktelserna beror på handlingens negotiabilitet. Artikel 13 Subrogation Denna artikel handlar om subrogation, dvs. den situationen att en person (t.ex. en borgensman) har uppfyllt gäldenärens förpliktelser mot borge- nären och därmed har övertagit borgenärens anspråk mot gäldenären. Artikeln förutsätter att borgenärens fordran på gäldenären grundas på avtal och att den tredje personen på grund av lag eller avtal är rättsligt förpliktad att uppfylla borgenärens krav. Frivillig betalning faller däre- mot utanför artikelns tillämpningsområde. Enligt punkt 1 skall, när en person (borgenären) har en på avtal grun- dad fordran mot en annan person (gäldenären), och en tredje person är skyldig att uppfylla detta anspråk eller har på grund av en sådan skyldig- het redan uppfyllt anspråket, den lag som tillämpas på den tredje personens skyldighet bestämma huruvida och i vilken omfattning den tredje personen kan utöva borgenärens rättigheter i förhållande till gälde- nären. Frågor om huruvida den som har betalat fordringen har rätt att träda i borgenärens ställe och i vilken omfattning det får ske skall alltid be- dömas enligt den lag som skall tillämpas beträffande skyldigheten att i stället för gäldenären betala till borgenären. Gäller det en borgensförbin- delse skall alltså den lag som skall tillämpas på borgensförbindelsen användas även vad avser frågan om subrogationens tillåtlighet och omfång. Borgenärens rättigheter och gäldenärens skyldigheter är desamma även om subrogation äger rum. De bedöms även i fortsättningen enligt den lag som skall tillämpas på det ursprungliga skuldförhållandet. Det kan således vara olika lagar som skall tillämpas beträffande huvudfordringen å ena sidan och tredje mans förpliktelse att betala och rätt att subrogera å andra sidan. Enligt punkt 2 gäller samma regel om flera personer är betalnings- ansvariga för en fordran till följd av samma avtal och en av dem har be- talat fordringsägaren. Det är alltså den lag som gäller mellan betalaren och borgenären som avgör betalarens rätt mot övriga betalningsan- svariga. Artikel 14 Bevisbördan m.m. Frågor om bevisning faller i princip utanför konventionens tilllämp- ningsområde, se artikel 1.2 h. Spörsmål om bevisföring, allmänna regler om bevisvärdering och bevisbörda anses allmänt böra bedömas enligt lex fori. I denna artikel finns dock ett undantag från huvudregeln. Enligt punkt 1 skall kontraktsrättsliga (således inte allmänna) pre- sumtions- och bevisbörderegler i den lag som enligt konventionen är tillämplig på avtalet tillämpas. Det är fråga om materiella presumtions- och bevisbörderegler i avtalsstatutet. Som exempel kan nämnas regler om omvänd bevisbörda och regler om att en part presumeras ha en viss rätt om inte annat visas. I punkt 2 regleras vilka bevismedel som får användas för att föra bevis om ett avtal eller en rättshandling. Med bevismedel menas partsförhör, vittnesförhör, expertutlåtanden m.m. Enligt bestämmelsen kan bevisning om existensen av ett avtal eller en rättshandling föras inte bara med varje bevismedel som är tillåtet i domstolslandets lag utan också med bevis- medel som är erkända i någon av de rättsordningar enligt vilka avtalet eller rättshandlingen enligt artikel 9 har giltighet till formen. Hänvisningen till artikel 9 innebär att alla bevismedel som är tillåtna enligt den lag som enligt artikel 9 konstituerar avtalets giltighet till for- men skall tillåtas. Om kontraktet är giltigt enligt avtalsstatutet men inte enligt lagen i det land där avtalet ingicks, får alltså bevismedel som är tillåtna enbart enligt avtalsstatutet användas men inte bevismedel som är tillåtna enligt den lag där avtalet ingicks. Om avtalet är giltigt enligt båda rättsordningarna, får parterna använda bevismedel som är tillåtna enligt någon av rättsordningarna. För att ett bevismedel skall få användas är det dock en förutsättning att det enligt domstolens rättegångsregler är möjligt att genomföra bevis- föringen. Ett uttryckligt förbud i lagen eller praktiska förhållanden som gör bevisupptagningen omöjlig kan sålunda leda till avvisning. Betydelsen av den bevisning som är tillåten får bedömas enligt dom- stolslandets processrättsliga regler, för svensk rätts vidkommande enligt principen om fri bevisvärdering. Artikel 15 Renvoi är utesluten Enligt denna artikel skall konventionens lagvalsregler förstås så att de hänvisar till den tillämpliga rättsordningen med undantag för dess internationellt privaträttsliga regler. De hänvisar alltså till materiella rättsregler. Detta utesluter s.k. åter- eller vidareförvisning (renvoi). I förhållandet mellan konventionsstaterna har denna bestämmelse inte någon större betydelse eftersom de i grunden har samma kontraktsrätts- liga lagvalsregler, nämligen konventionens. Regeln har alltså betydelse främst om konventionens lagvalsregler leder till tillämpning av lagen i en stat som inte är konventionsstat. Artikel 16 Ordre public I denna artikel finns en klausul enligt vilken tillämpning av främmande rätt kan vägras om tillämpningen skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna för domstolslandets rättsordning (ordre public). Det skall observeras att tillämpning av främmande rätt får vägras endast på den grunden. Den regeln modifieras dock genom bestämmelserna i artikel 7. Artikel 17 Tillämplighet i tiden Enligt denna artikel skall konventionen gälla i en konventionsstat för avtal som ingås efter det att konventionen har trätt i kraft i förhållande till den staten. Den tidpunkt när konventionen träder i kraft för resp. stat regleras i artikel 29. Enligt regeringens förslag skall artikel 17 inte gälla som lag här i landet. För svensk rätt gäller i stället att konventionens regler skall tillämpas på avtal som ingås eller . Artikel 18 Enhetlig tolkning Enligt denna artikel skall tolkningen och tillämpningen av konventionens bestämmelser ske med hänsyn till deras internationella karaktär och önskemålet att det uppnås enhetlighet vid deras tolkning och tillämpning. Artikeln utgör närmast en påminnelse om vad som bör gälla vid all tolkning av internationella konventioner. har genom två tilläggsprotokoll fått behörighet att tolka konventionen. Tilläggsproto- kollen har ännu inte trätt i kraft. Artikel 19 Stater med mer än en rättsordning I denna artikel regleras vilken lag som blir tillämplig när konventionens bestämmelser pekar ut lagen i en stat med flera rättssystem. I punkt 1 sägs att om en stat består av flera territoriella enheter med egna rättssystem vad gäller avtalsförpliktelser, varje territoriell enhet skall betraktas som ett land när det gäller att bestämma vilket lands lag som skall tillämpas enligt konventionen. I punkt 2 sägs att ett land som består av flera territoriella enheter med egna rättssystem för avtalsförpliktelser inte skall vara bundet att tillämpa konventionen när det gäller lagval mellan enbart sådana enheter. Bestämmelsen gäller den situationen att förhållandet har anknytning till flera territoriella enheter inom samma land. Lagvalet i sådana fall är en inhemsk fråga och det ankommer på varje här avsedd konventionsstat att bestämma huruvida konventionens bestämmelser skall tillämpas eller inte. Artikel 20 Gemenskapsrättens företräde Enligt denna artikel skall konventionens bestämmelser inte påverka tillämpningen av bestämmelser, som på särskilda områden uppställer lag- valsregler avseende avtalsförpliktelser, och vilka ingår i eller kommer att ingå i rättsakter från Europeiska gemenskaperna. Detsamma gäller lag- valsregler i nationella lagar som har harmoniserats för genomförande av sådana rättsakter. De regler som åsyftas är alltså inte bara sådana som ingår i rättsakter från institutionerna, dvs. förordningar och direktiv, utan också nationella regler som härrör från sådana rättsakter. Lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal, lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen (1997:218) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende innehåller lagvalsregler som har införts vid införlivandet av EG-direktiv. Av artikel 20 följer att de lagvalsreglerna har företräde framför Romkonventionen. Artikel 21 Förhållandet till andra konventioner Enligt denna artikel skall konventionens bestämmelser inte inverka på tillämpningen av internationella konventioner som en fördragsslutande stat har tillträtt eller kommer att tillträda. Det innebär att en fördrags- slutande stat kan vara ansluten till eller ansluta sig till en konvention som innehåller lagvalsregler som skiljer sig från Romkonventionens lagvals- regler. En stat som efter det att konventionen har trätt i kraft önskar ansluta sig till en annan internationell konvention är dock i vissa fall skyldig att iaktta förfarandet enligt artikel 24. Av betydelse för och de andra nordiska länderna är att vissa icke konventionsbundna överenskommelser på sjörättens område jäm- ställs med konventioner enligt ett särskilt protokoll till , och tillträdeskonvention (se avsnitt 5.2). Artikel 22 Reservationer Enligt punkt 1 i denna artikel kan en konventionsstat förbehålla sig rätten att inte tillämpa, enligt punkt a, bestämmelsen i artikel 7.1 och, enligt punkt b, bestämmelsen i artikel 10.1 e. Enligt regeringens förslag skall inte utnyttja någon av dessa reservationsmöjligheter. Punkt 2 handlade om förbehåll vid territoriell utvidgning av tillämp- ningsområdet. Punkten har upphört att gälla enligt den tilläggskonvention som reglerar och tillträde till Romkonventionen. Enligt punkt 3 får en stat som helst återkalla en reservation som har gjorts. Reservationen skall upphöra att gälla i tredje kalendermånaden efter anmälan om återkallelsen. AVDELNING III SLUTBESTÄMMELSER Artikel 23 Enligt denna artikel kan de fördragsslutande staterna tillåtas att göra ensidiga avvikelser från konventionens regler. Därvid skall ett särskilt förfarande iakttas. Punkt 1 innehåller regler för det förfarande som en konventionsstat skall iaktta om den staten önskar anta särskilda lagvalsregler för någon avtalstyp som faller inom konventionens tillämpningsområde. Konven- tionsstaten skall meddela sin avsikt till de andra signatärstaterna genom generalsekreteraren för Europeiska gemenskapernas råd. De särskilda lagvalsreglerna får inte generellt avvika från några prin- ciper i konventionen, utan det måste vara fråga om att införa särskilda lagvalsregler för en viss typ av avtal som regleras av konventionen. Enligt punkt 2 kan en signatärstat från datumet för underrättelsen till generalsekreteraren begära att denne inleder överlägg- ningar mellan signatärstaterna i syfte att nå en överenskommelse. Enligt punkt 3 får, om ingen signatärstat har begärt överläggningar efter underrättelsen eller om ingen överenskommelse har nåtts vid överläggningar, konventionsstaten genomföra de aktuella lagändringarna. Dessa skall bringas till de andra signatär- staternas kännedom genom generalsekreteraren. Artikel 24 De procedurregler som gäller enligt artikel 23 gäller också om en för- dragsslutande stat vill avvika från konventionen genom att tillträda en annan multilateral konvention. Bestämmelsen gäller endast tillträde till konventioner som har som huvudsakligt mål eller som ett av sina huvudsakliga mål att fastställa internationellt privaträttsliga regler som gäller någon av de frågor som regleras i Romkonventionen. De gäller alltså inte tillträde till konventioner som innehåller materiella regler för spörsmål som regleras i konventionen och som dessutom innehåller någon internationellt privaträttslig regel. Enligt punkt 1 skall i de nu angivna situationerna förfarandet enligt artikel 23 tillämpas. Den period av som anges i artikel 23.3 skall dock minskas till . Enligt punkt 2 behöver det förfarande som anges i punkt 1 inte följas om en konventionsstat eller en av de Europeiska gemenskaperna redan har tillträtt den multilaterala konventionen. Detsamma gäller om kon- ventionens ändamål är att revidera en konvention som staten i fråga redan är ansluten till eller om det är en konvention som har ingåtts inom ramen för fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna. Artikel 25 Enligt denna artikel får en konventionsstat som anser att den harmoni- sering som uppnås genom Romkonventionen äventyras av överenskom- melser som inte omfattas av artikel 24.1 begära att generalsekreteraren för rådet inleder överläggningar mellan signatärstaterna. Artikel 26 Enligt denna artikel får varje konventionsstat begära revision av konven- tionen. I så fall skall en konferens sammankallas av rådets ordförande. Artiklarna 27 33 Artikel 27 har upphört att gälla enligt den tilläggskonvention som regle- rar och tillträde. Artiklarna 28 och 29 behandlar frå- gor om undertecknande, ratifikation och ikraftträdande. I artikel 30 anges konventionens giltighetstid. Artikel 31 behandlar frågor om vissa underrättelser till medlemsstaterna genom generalsekreteraren. Artikel 32 innehåller en bestämmelse om att de protokoll som bifogats konven- tionen skall vara en integrerad del av konventionen. Artikel 33 anger bl.a. att de olika språkversionerna skall ha samma giltighet. 9.2 Första tilläggsprotokollet Artikel 1 I denna artikel anges tillämpningsområdet för tolknings- rätt. Enligt bestämmelsen har tolkningsrätt beträffande a) Romkonventionen b) konventioner om anslutning till Romkonventionen som slutits med nya medlemsstater c) protokollet i fråga. Artikel 2 I denna artikel anges under vilka villkor en tolkningsfråga får överlämnas till . Tolkningsfrågan måste ha uppkommit i ett mål som är anhängigt vid en av de domstolar som har rätt att överlämna tolkningsfrågor till . Det måste vara fråga om tolkning av en bestämmelse i Romkonventionen, i någon av tillträdeskonventionerna eller i första tilläggsprotokollet, jfr artikel 1. En nationell domstol får överlämna en tolkningsfråga till endast om domstolen finner att ett förhandsavgörande av är nödvändigt för att domstolen skall kunna döma i saken. Domstolen har rätt men inte skyldighet att beakta parternas synpunkter när en fråga om överlämnande avgörs. I artikeln anges vilka nationella domstolar som har rätt att överlämna tolkningsfrågor till . Det är dels domstolar i sista instans enligt en uttömmande uppräkning (punkt a), dels domstolar i konven- tionsstaterna när de dömer som överinstans (punkt b). Artikel 3 Enligt punkt 1 i denna artikel får myndigheter som anges i punkten 3 begära att ger ett utslag i en fråga som gäller tolkningen av Romkonventionen, tillträdeskonventionerna eller protokollet. En sådan begäran får dock göras endast om domstolarna i den stat där den myndighet som framställer begäran finns har träffat avgöranden som strider antingen mot tolkning eller mot ett avgörande av en av de domstolar i en annan medlemsstat som räknas upp i artikel 2. Det skall vara fråga om avgöranden som har vunnit laga kraft. Enligt punkt 2 skall tolkning i anledning av en begäran enligt punkt 1 inte påverka de avgöranden som aktualiserade tolk- ningsfrågan. I punkt 3 anges vilka myndigheter som har rätt att framställa begäran om ett tolkningsutlåtande från enligt punkten 1. Konventionsstaterna kan utse särskilda myndigheter för det ändamålet. Enligt punkt 4 skall medlemsstaterna samt kommissionen och rådet underrättas om att en begäran om tolkning har framställts. De har rätt att från underrättelsen inkomma med inlagor eller skrift- liga synpunkter till domstolen. Enligt punkt 5 är förfarandet avgiftsfritt. Ingen part har rätt till ersätt- ning för sina kostnader. Artikel 4 I denna artikel anges vilka regler som skall gälla för förfarandet inför . Artiklarna 5 11 I dessa artiklar finns bestämmelser om ratifikation, ikraftträdande, proto- kollets giltighetstid m.m. 9.3 Andra tilläggsprotokollet Avsikten med det andra tilläggsprotokollet var att skulle vara behörig att avge tolkningsbesked även innan Romkonventionen trätt i kraft med avseende på alla medlemsstater i Europeiska ekonomiska gemenskapen. Eftersom konventionen har trätt i kraft med avseende på alla dessa stater men inte protokollet (se avsnitt 3) fick protokollet aldrig denna funktion. Enligt denna artikel ges den rätt att avge tolkningsbesked som den fått enligt det första tilläggsprotokollet. Vidare anges vissa regler för förfarandet inför domstolen. Artiklarna 2 4 Dessa artiklar innehåller bestämmelser om ratifikation och ikraftträdande m.m. CONVENTION ON THE CONTRAC- CONVENTION SUR LA OBLIGA- TIONS CONTRACTUELLES opened for signature in on 19 1980 (80/934/EEC) ouverte à la signature à le 19 juin 1980 (80/934/CEE) PREAMBLE THE HIGH CONTRACTING PARTIES to the Treaty establis- hing Economic Community,