prop · GL03142 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1997/98:142 Riktlinjer för arbete med jordbruks- och livsmedelspolitiken inom Europeiska unionen Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionens syfte är att lägga fast riktlinjer för agerande för att förändra jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU. Propositionen behandlar mål och medel på lång sikt. Den gemensamma jordbruks- politiken måste förändras. Förändringsbehov finns även inom EG:s livs- medelslagstiftning. I propositionen konstateras att det även behövs en gemen- sam politik på jordbruks- och livsmedelsområdet inom EU. Det motiveras av framför allt tre skäl. En gemensam politik med likartade konkurrensvillkor är en förutsättning för den inre marknaden för jord- bruksprodukter inom EU. Det är uppgift att bevaka att nationellt utformade åtgärder inte snedvrider konkurrensen på denna marknad. En gemensam jordbruks- och livsmedelspolitik motiveras också av effektivitetsskäl. Gemensamma regler underlättar kontrollen av hur väl medlemsländerna följer principerna för en fri och gemensam marknad, vilket således minskar administrationen och kostnaderna. Slutligen ger en gemensam politik större möjligheter att driva höga gemensamma krav på främst miljö-, djurskydds- och livsmedels- områdena. En kort redovisning lämnas också av regeringens bedömning av de förslag till reform av jordbrukspolitiken som redo- visar i Agenda . Tre övergripande mål föreslås för jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU. Målen förutsätter att jordbruks- och livsmedelsföretagens produktion skall styras av konsumenternas efterfrågan. Vidare skall produktionen vara långsiktigt hållbar från både ekologiska och ekono- miska utgångspunkter. EU skall också medverka till global livsmedels- säkerhet, bl.a. genom att hävda frihandelns principer även på livsmedels- området. För att nå dessa tre övergripande mål krävs åtgärder som främjar bl.a. miljöanpassade brukningsmetoder, djurhänsyn, landsbygds- utveckling och regional utveckling. Regeringen föreslår att marknadsordningarna i den gemensamma jord- brukspolitiken avvecklas. bör politiken bygga på riktade insatser för att säkerställa miljövärden, landsbygdens utveckling och vissa regionala mål. En ny jordbruks- och livsmedelspolitik bör medföra lägre samhällsekonomiska kostnader och lägre budgetkostnader. En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken bör underlätta för de central- och östeuropeiska länderna att bli medlemmar i . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Ärendet och dess beredning 5 3 Jordbruks- och livsmedelspolitikens utveckling i och inom Europeiska unionen i övrigt 7 3.1 Utvecklingen i 7 3.1.1 Jordbruks- och livsmedelspolitiken i 7 3.1.2 Utvecklingen av jordbruks- och livsmedels- sektorn i 8 3.2 Utvecklingen inom EU i övrigt 12 3.2.1 Jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU 12 3.2.2 Utvecklingen av jordbruks- och livsmedelssektorn inom EU 19 4 Förslag till ny jordbruks- och livsmedelspolitik i EU 20 4.1 En gemensam politik på jordbruks- och livsmedelsområdet 20 4.2 En ny jordbruks- och livsmedelspolitik 21 4.3 Övergripande mål för jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU 23 4.3.1 Inriktning av den framtida jordbruks- och livsmedelspolitiken 25 4.4 och varierat utbud av säkra livsmedel till skäliga priser 26 4.4.1 Den gemensamma jordbrukspolitikens kostnader för företag, konsumenter och skattebetalare 27 4.4.2 29 4.4.3 Konsumenthänsyn inom jordbruks- och livsmedelspolitiken 30 4.4.4 Djurhänsyn inom livsmedels- och jordbruks- politiken 32 4.5 Hållbar jordbruks- och livsmedelsproduktion 33 4.5.1 En reform av jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU 34 4.5.2 35 4.5.3 Djurhänsyn inom jordbruks- och livsmedels- politiken 35 4.5.4 Miljöhänsyn inom jordbruks- och livsmedels- politiken 35 4.5.5 Landsbygds- och strukturåtgärder samt regionala åtgärder inom jordbruks- och livsmedelspolitiken 39 4.6 Den globala livsmedelssäkerheten 43 4.6.1 Inledning 43 4.6.2 En hållbar jordbruks- och livsmedelsproduktion 44 4.6.3 Ökad frihandel och en reform av EG:s jordbrukspolitik 45 4.7 47 Bilaga Förteckning över remissinstanserna 51 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 52 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner vad regeringen förordar om inriktningen av ställningstagande till jordbruks- och livs- medelspolitiken inom EU (avsnitt 4.3). 2 Ärendet och dess beredning fattade beslut om en ny jordbruks- och livsmedels- politik (prop. 1989/90:146, bet. 1989/90:JoU25, rskr. 1989/90:327). Be- slutet innebar att jordbrukets produktion i allt väsentligt skulle styras av konsumenternas efterfrågan. Miljöfrågor fick också ett ökat utrymme i jordbruks- och livsmedelspolitiken jämfört med tidigare. Produktions- målet avskaffades i princip. ansökte om medlemskap i . Avtalet om anslutning till EU godkändes av (prop. 1994/95:19, bet. 1994/95:KU17, rskr. 1994/95:64). EU-medlemskapet, och i vissa avseenden redan , innebar att på jordbruks- och livsmedelsområdet infördes i . Beslutet innebar också att riks- dagen delade regeringens bedömning att skall arbeta för att den gemensamma jordbrukspolitiken förenklas och avregleras. Regeringen anser att det är angeläget att reformera EG:s politik inom jordbruks- och livsmedelsområdet. Mot bakgrund av denna strävan att re- formera den gemensamma jordbrukspolitiken tillsattes en parlamentarisk kommitté med uppgift att utarbeta ett samlat förslag till reformer. Kommittén antog namnet KomiCAP. Huvudbetänkandet (SOU 1997:102) samt fem underlagsrapporter (SOU 1996:136, SOU 1996:171, SOU 1997:26, SOU 1997:50 och SOU 1997:74) har över- lämnats till regeringen. Förslagen i KomiCAP:s betänkande har remissbehandlats. En för- teckning över remissinstanserna finns i bilaga. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (Jo97/2095). Som ett led i regeringens arbete med föreliggande proposition genom- fördes två seminarier. Vid dessa seminarier disku- terade forskare och företrädare för olika intresseorganisationer såväl det europeiska som det svenska jordbrukets långsiktiga utveckling. En offentlig diskussion arrangerades med anledning av en rapport från om en vision för det framtida jord- bruket (rapport 1997:55). Syftet med rapporten var att visa hur en rad olika miljö- och uthållighetsmål kan nås . Med den gemensamma politiken på jordbruks- och livsmedelsområdet avses regleringar som omfattar jordbruks- och livsmedelssektorn. De flesta produktområdena innefattas i den gemensamma jordbrukspolitiken. Därutöver påverkas jordbruks- och livsmedelsproduktionen av livs- medelslagstiftningen, struktur- och regionalpolitiken samt vissa miljö- regler och veterinära regler som inte ingår i den gemensamma jord- brukspolitiken. Utöver detta påverkas jordbruks- och livsmedelspro- duktionen av regler om hälsoskydd och smittskydd. Handelspolitik, konkurrensregler m.m. påverkar också jordbruks- och livsmedelsproduktionen, men behandlas endast översiktligt i propo- sitionen. Fisk och fiskprodukter är en del av livsmedelsproduktionen, men behandlas inte i denna proposition. De regleras inom ramen för EG:s gemensamma fiskeripolitik. En mer omfattande reform av EG:s jordbrukspolitik beslutades . presenterade kommissionen en strategirapport om olika utvecklingscenarier för den gemensamma jordbrukspolitiken med hänsyn till den förestående östutvidgningen. publicerades förslag Agenda 2000 om hur det fortsatta reform- arbetet skall bedrivas. Förslagen kommer att konkretiseras . Regeringen redovisade för i en faktapromemoria (UD nr 5/97) kommissionens förslag i Agenda . presenterade kommissionen också en grönbok om allmänna principer för livsmedels- lagstiftningen i EU. I ett yttrande till kommissionen har regeringen redo- visat synpunkter på grönboken. Den förestående utvidgningen av EU är en av anledningarna till att jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU måste förändras. En östut- vidgning utan föregående reform skulle, utan särskilda övergångslös- ningar, leda till att EG:s hela regelverk och den administration som följer därav måste införas i . Detta skulle medföra en rad nackdelar för jordbrukssektorn och konsumenterna i de central- och östeuropeiska länderna, vilket bl.a. konstateras i ett betänkande av Kom- mittén om (SOU 1997:150). Avsikten med regeringens förslag i det följande är att lägga fast de långsiktiga riktlinjerna för agerande för att förändra jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU. Propositionen anger således riktlinjer för agerande för att för- ändra jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU, men behandlar inte de överväganden som löpande kan behöva göras. Frågor av den karak- tären måste behandlas i särskild ordning. I det arbetet är ett nära sam- arbete mellan regeringen och viktigt. 3 Jordbruks- och livsmedelspolitikens utveckling i och inom Europeiska unionen i övrigt 3.1 Utvecklingen i 3.1.1 Jordbruks- och livsmedelspolitiken i Svensk jordbruks- och livsmedelspolitik Den jordbrukspolitik som tillämpades i hade sitt ursprung i den världsekonomiska kris som började . , liksom flera länder i , var starkt beroende av att kunna importera livsmedel. För att säkerställa befolkningens försörjning med livsmedel bedömdes det nöd- vändigt att stödja det egna landets jordbruk och att skydda det mot inter- nationell konkurrens. Detta var ett av de viktigaste skälen till att de flesta industriländer beslöt att reglera priserna på jordbruks- varor i syfte att stimulera den inhemska produktionen. Den svenska reg- leringen, som var tänkt att vara tillfällig, blev bestående. formulerades de tre huvudmålen som bildade stommen i den svenska jordbrukspolitiken; inkomstmålet, produktionsmålet och effek- tivitetsmålet. Inkomstmålet innebar att jordbrukarna skulle tillförsäkras en viss inkomstnivå. Produktionsmålet, som handlade om att ha en hög självförsörjningsgrad inom landet, motiverades i första hand av bered- skapsskäl. Effektivitetsmålet syftade till att stimulera en rationalisering av jordbruket, både för att sänka livsmedelspriserna och för att höja jord- brukarnas inkomster. Den inbördes rangordningen mellan de tre målen har växlat . De främsta medlen var gränsskydd och en intern marknadsreglering som syftade till att upprätthålla priserna på jordbruks- varor samt olika åtgärder för jordbrukets rationalisering. fastställde riktlinjer för en samlad jordbruks- och livsmedelspolitik (prop. 1984/85:166, bet. 1984/85:JoU33, rskr. 1984/85:393). Därmed lyftes också ett konsument- mål in i jordbruks- och livsmedelspolitiken. Huvudmålet var dock fort- farande att trygga landets livsmedelsförsörjning. Även inkomstmålet behölls. Beslutet innehöll också ett mål om regional balans samt ett miljömål enligt vilket jordbruks- och livsmedelsproduktionen skulle ta hänsyn till kravet på en god miljö och behovet av en långsiktig hus- hållning med våra naturresurser. livsmedelspolitiska reform beslutade om en genomgripande förändring av jord- bruks- och livsmedelspolitiken (prop. 1989/90:146, bet. 1989/90:JoU25, rskr. 1989/90:327) som i allt väsentligt innebar en avveckling av den dit- tills förda jordbruks- och livsmedelspolitiken. Jordbrukets produktion skulle, i likhet med näringslivets produktion i övrigt, främst styras av konsumenternas efterfrågan. Beslutet innebar att en 60-årig reglerings- politik skulle avvecklas och att marknadsprisstödens roll tonades ner kraftigt. Miljöfrågor fick ökad betydelse. Produktionsmålet togs genom detta beslut i princip bort. Den interna marknadsregleringen skulle avskaffas. Gränsskyddet som bestod av rörliga införselavgifter skulle behållas i avvaktan på resultatet av pågående GATT-förhandlingar. När det gällde målen om en god miljö och ett varierat odlingslandskap, en regional fördelning av produktionen samt en tryggad försörjning av livsmedel skulle dessa i huvudsak uppnås med riktade åtgärder. Anpassningen till ett mer marknadsinriktat system skulle ske under socialt acceptabla former och samhället skulle därför ta ett betydande ansvar för övergången. Svenskt EU-medlemskap Den av beslutade reformen av jordbruks- och livsmedels- politiken trädde 1991, som ansökte om med- lemskap i EU, vilket medförde ändrade förutsättningar för jordbruks- och livsmedelspolitiken. Med anledning av ansökan påbörjades vissa omställningsåtgärder inom jordbrukssektorn före medlemskapet, som innebar förändringar av beslut. Syftet var att bl.a. anpassa pris-, stöd- och kostnadsnivåer till de som gällde inom unionen. Detta innebar bl.a. att gränsskyddet för vissa fodervaror avvecklades, att areal- bidrag och inlösenpris för spannmål bibehölls samt att bidragen för mjölkkor avvecklades. beslutade att godkänna avtalet med om anslutning (prop. 1994/95:19, bet. 1994/95:KU17, rskr. 1994/95:64). Det innebar bl.a. att från den första medlemskapsdagen den 1 janu- ari 1995 skulle delta i beslutsprocessen och tillämpa den gemensamma jordbrukspolitiken. omfattas av EU:s stöd och regler på jordbruksområdet. Av stort värde för sektorns långsiktiga utveckling var att ge- nom medlemskapet blev en del av den inre marknaden. Vissa regler, bl.a. på livsmedelsområdet och det veterinära området hade redan införts till stor del genom . 3.1.2 Utvecklingen av jordbruks- och livsmedelssektorn i Svenskt jordbruk genomgår en fortgående strukturomvandling. Genom en rad faktorer som t.ex. förändrade brukningsmetoder, högre meka- niseringsgrad och mer högavkastande djur- och växtmaterial har produktiviteten inom jordbruket ökat kontinuerligt. Jordbruksföretagens genomsnittliga storlek har också ökat, både i fråga om areal och besätt- ningsstorlek. har antalet sysselsatta inom sektorn minskat. Nå- gra drag i jordbrukets strukturomvandling 1995 redovisas i tabell 1. Tabell 1: Indikatorer på strukturomvandlingen i det svenska jordbruket 1995 1975 1985 1995 Sysselsatta inom jordbruk (% av samtliga förvärvsarbetande) 4,1 2,1 1,4 Total åkerareal (1 000 ha) 2 980 2 920 2 770 Jordbruksföretag ha (st) 131 900 109 000 87 300 Åkerareal per gård (ha) 23 27 32 Normskörd, korn (kg/ha) * 3 000 3 520 4 050 Besättningsstorlek, mjölkkor (st) 9 18 27 Mjölkavkastning (kg/ko) ** 4 480 5 550 6 730 * normskörd förväntad skörd vid normala väderförhållanden ** beräknad ur total invägning och antal mjölkkor Källa: SCB beräknas knappt 30 000 personer vara jordbrukare på heltid i . Heltidsföretag, definierade som företag med ett arbetsbehov av mer än 1 600 s.k. standardtimmar, svarade för av jord- brukets intäkter och utgjorde av företagen. Företag med ett arbets- behov av svarade för av jordbrukets intäkter och utgjorde av företagen. som antalet jordbruksföretag blir färre och mer produktiva minskar den del av jordbrukarnas taxerade inkomster som kommer från jordbruket. Tjänsteintäkternas andel av den taxerade inkomsten har ge- nomgående ökat över tiden. Av jordbrukarens taxerade inkomst kom i genomsnitt från lantbruket. var motsvarande andel . Denna tendens förändras inte om hänsyn tas till gårdarnas storlek. Andelen inkomst av tjänst av den taxerade inkomsten har under perio- den 1992 varit störst för jordbrukare med mindre gårdar. För går- dar upp till 30 ha utgjorde andelen av den taxerade inkomsten. Enligt en rapport från härrörde i genomsnitt av jordbrukarnas inkomster från olika stödformer (rapport 1997:3). Stödens andel av de totala intäkterna är störst i norra och lägst i slättbygderna. I södra och slättbygder svarar olika stödformer för av jordbrukarnas inkomster. I norra är motsvarande andel . I norra delen av minskade antalet företag något snabbare 1995 än i övriga landet. Antalet företag med mer än 30 ha har dock fortsatt att öka i hela landet. Fördelningen mellan olika storleksgrupper framgår av tabell 2. Tabell 2: (%) redovisade efter region respektive gårdsstorlek < 10 ha 10 30 ha > 30 ha Per region och slättbygder 9 14 20 43 Södra och skogs- och dalbygder 17 13 8 39 9 5 3 18 Hela landet * 36 32 32 100 * Totala antalet företag var ca 90 500 (inklusive företag mindre än 2 ha) Källa: SCB har de största gårdarnas andel av det totala antalet jordbruksföretag ökat. var andelen jordbruksföretag med en areal överstigande 30 ha . Denna ökning har varit kraftigast i södra och slättbygder. I norra är det främst andelen små jordbruksföretag som min- skat 1995. Andelen stora jordbruksföretag har ökat något. Livsmedelsindustrin är näst största industrigren mätt i pro- duktionsvärde. Ser man till antalet sysselsatta är livsmedelsindustrin den tredje största industrigrenen. På samma sätt som inom jordbrukssektorn har en storleksrationalisering ägt rum inom livsmedelsindustrin. Totalt har antalet arbetsställen inom livsmedelsindustrin minskat liksom antalet sysselsatta. Utvecklingen skiljer sig dock något åt mellan de olika del- branscherna, vilket framgår av tabell 3. Tabell 3: Antal arbetsställen och antal sysselsatta 1980 respektive . Antal arbetsställen Antal sysselsatta 1980 1995 1980 1995 Slakteri- och charkuteriindustri 189 204 19 594 15 368 Mejeriindustri 119 75 10 019 8 674 Frukt- och grönsakskonservindustri 43 48 6 406 3 760 Olje- och fettindustri 9 8 1 834 1 413 Foderindustri 41 21 1 668 751 Kvarnindustri 17 33 855 1 045 Bageriindustri 330 296 12 223 13 087 Maltdrycksindustri 20 11 3 180 1 821 Övrig livsmedelsindustri 186 154 15 189 14 168 Hela livsmedelsindustrin 954 850 70 968 60 087 Källa: SCB Industristatistik Det har skett en ökad regional koncentration av livsmedelsindustrin. I allt högre grad är den nu belägen i befolkningstäta regioner. Vissa del- branscher, som t.ex. sockerindustrin och olje- och fettindustrin, har genomgått en mycket påtaglig koncentration till enstaka anläggningar. Däremot är koncentrationstendenserna inte lika påtagliga inom t.ex. char- kuteri- och slakteriindustrin samt inom mejeribranschen. Huvuddelen av företagen och de sysselsatta inom sektorn återfinns dock i södra och mel- lersta , främst i storstadsregionerna. samt Stockholms- och Göteborgsregionerna svarar för drygt hälften av de sysselsatta inom livsmedelsindustrin. Förutsättningarna för export av livsmedel förändrades . försvagades den svenska kronan kraf- tigt. För att stärka exportmöjligheterna för svenska livsmedelsföretag an- slog regeringen 1996 för exportfrämjande åtgärder. Sammantaget gav detta svenska företag ökade möjligheter till att exportera livsmedel. 1994 öka- de den totala livsmedelsexporten från ca till ca . Efter EU-inträde förbättrades förutsättningarna för export ytterligare. Tillgången till den gemensamma marknaden med 350 miljo- ner konsumenter gav svenska företag möjlighet att sälja på EU-mark- naden på samma villkor som övriga företag i . Den totala exporten ökade 1996 med . har andelen förädlade livsmedel, som andel av den to- tala exporten av livsmedel, ökat något från för att nå en topp med . var andelen förädlade livsmedel av den totala exporten. Minskningen förklaras delvis av goda spannmålsskördar som medförde en ökad spannmåls- export och . En betydande andel av exporten till länder utanför EU utgörs av spannmål som avsätts på världs- marknaden med exportsubventioner. ökade exporten av jordbruksvaror och livsmedel som andel av totala export från till . I figur 1 visas den totala livsmedelsexporten och exporten av förädlade livsmedel 1996. Figur 1: Total livsmedelsexport och export av förädlade livsmedel åren 1990 1996. Exportvärde i (löpande priser) Källa: 3.2 Utvecklingen inom EU i övrigt 3.2.1 Jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU Den gemensamma jordbrukspolitikens utveckling Den gemensamma jordbrukspolitiken (Common Agricultural Policy) har länge utgjort en av grundpelarna i EU-samarbetet. I arti- kel 39 anges den gemensamma jordbrukspolitikens mål. De mål som eftersträvas är ökad produktivitet, skälig levnadsstandard för produ- centerna, marknadsstabilitet, tryggad livsmedelsförsörjning och rimliga livsmedelspriser för konsumenterna. De jordbrukspolitiska medlen in- delas i en pris- och marknadsreglerande del och en struktur- och regio- nalpolitisk del. Miljöåtgärder, bestämmelser på det veterinära området, bl.a. om djurhälsa, djurskydd, avel och foder samt bestämmelser om växtskydd och växtodling har också sin juridiska grund i jordbruksavdelning och utgör en del av den gemensamma jordbruks- politiken. De fördragsbundna målen för EG:s jordbrukspolitik har varit oför- ändrade sedan de formulerades . Medlen har däremot utvecklats . De olika regleringarna har ändrats successivt och nya regler har tillkommit. har dock några medel försvunnit. Medlemslän- dernas olika intressen har lett till kompromisser och paketlösningar. har jordbrukspolitiken därför blivit alltmer komplex och svår att överblicka. Det faktum att EU har utvidgats har också bidragit till denna utveckling. Jordbrukspolitiken var från början helt inriktad på att trygga livs- medelsförsörjningen inom den dåvarande gemenskapen. Genom olika s.k. marknadsprisstöd, främst ett gränsskydd, upprätthölls en högre pris- nivå på jordbruksvaror inom gemenskapen än på världsmarknaden, vilket stimulerade produktionen. Produktionen inom EU gavs också en pre- framför importerade produkter. Marknadsprisstöden utvecklades till att omfatta allt fler produkter och ofta skapades mer eller mindre speciella lösningar för varje område. Höga marknadsprisstöd tillsammans med teknisk och ekonomisk ut- veckling ledde till att jordbruksproduktionen ökade. övergick EG från att ha varit nettoimportör till att bli nettoexportör av flera jordbruksvaror. En kontinuerligt stigande livsmedelsproduktion, utan motsvarande ök- ning av den inhemska konsumtionen, ledde till att det inom EG uppstod allt större överskott. Ökade överskott och svårig- heterna med att hantera dessa har varit drivande i varje reform som ge- nomförts av den gemensamma jordbrukspolitiken . Till en början kunde överskotten avsättas på världsmarknaden genom att sub- ventioner gavs till jordbruket för att kompensera för de lägre världs- marknadspriserna. EG:s ökade export av subventionerade jordbruksvaror skapade emellertid irritation hos gemenskapens handelspartner. infördes olika åtgärder för att begränsa produktionen, bl.a. genom att kvotera den tillåtna produktionen. Struktur- och miljöåtgärder har sedan de tillkom successivt ökat i omfattning och betydelse. Strukturåtgärderna finansieras av strukturfonderna och ligger bara delvis inom jordbruks- politiken. Det var först som anslagen till dessa fonder ökade på- tagligt. Struktur- och regionalpolitikens innehåll har förändrats varje gång som nya medlemsländer har tillkommit i EU. tillkom ett nytt stöd för regioner med låg befolkningstäthet (mål 6) som var särskilt an- passat för och behov. beslutades den hittills mest omfattande förändringen av jordbrukspolitiken. Bakgrunden till beslutet var främst tilltagande överskott och därav följande budgetkostnader. De produktions- begränsande åtgärder som vidtagits hade visat sig vara otillräckliga. Även politikens oförmåga att klara inkomstfördelnings- målet och effekterna på miljön angavs som motiv. för reformen fanns, i de pågående handelsförhandlingarna i Uruguayrunda, krav från EG:s handelspartners att ändra den gemen- samma jordbrukspolitiken. Beslutet innebar en sänkning av de administrativa priserna i kombination med åtgärder för att begränsa produktionen. Det innebar att exportbidrag och interventionspriser sänktes för spannmål, oljeväxter, proteingrödor och nötkött. För att kompensera för prissänkningarna in- fördes direktstöd som betalades per djur och hektar, dvs. djurbidrag och arealbidrag. I samband med reformen infördes också s.k. kompletterande åtgärder, vilka omfattade miljöersättningar, stöd vid förtidspensionering samt stöd till beskogning av . Det var först i samband med reform som miljöåtgärder fick en större omfattning i den gemen- samma jordbrukspolitiken. reform av den gemensamma jordbrukspolitiken har re- former genomförts på flera varuområden, såsom ris samt frukt och grön- saker. Diskussioner pågår om förändringar av regleringarna för vin, to- bak och olivolja.