prop · GL0335 · 1998-01-01 00:00:00 — Det gäller framförallt de privatim- porterade bilarna. Även sådana måste omfattas av ett tillverkaransvar. måste den uppfattning som presenterats i prop. 1995/96:6 Vidareutveckling av systemet med miljöklasser för fordon m.m. vidhållas (se även SOU 1995:31 s. 74 ff), nämligen att privatimporterade bilar torde kunna omfattas av och ingå i en återkallelseprocedur, men kostnadsansvaret åvilar den enskilde bilägaren. Under en över- gångsperiod riskerar dock privatpersoner som på egen hand importerar bilar till att dessa inte kan omfattas av tillverkaransvaret. Den som för in bilen i kompenseras i någon mån av det normalt lägre priset, men det kan vara svårt för senare förvärvare att få vetskap om att det är en bil som sålts utanför de gängse försäljningskanalerna. En sådan uppgift framgår således inte direkt av bilregistret. Som framgått ovan finns det anledning att överväga trafikregistrens potential i detta hänseende, inte minst av det skälet att privatimporten ökat mycket stort . Det måste dessutom övervägas om ytterligare information till konsumenterna är nödvändig som återstår fram tills EG:s tillverkaransvar träder i kraft. Överhuvud taget är det naturligtvis av stor betydelse att konsumenterna kan göra val som grundas på ett gott underlag. I detta sammanhang kan uppmärksammas det uppdrag som erhållit att tillsammans med och i samråd med ta fram en samlad konsumentinformation om bilar (In 96/2297/KO). 5.6 Överklagandebestämmelserna I propositionen 1994/95: 27 Fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna redogjordes för de grund- läggande principer som bör tillämpas vid överklagande. Bland annat bör överklaganderegler alltid anges i lag och inte i förordning. I och med att något avgasgodkännande inte längre kommer att utfärdas finns inget behov av bestämmelser om överklagande av AB beslut i det hänseendet till . Däremot kan beslutet om miljöklassning överklagas till även framöver. De beslut som fattat och som kan överklagas är nu uppräknade i lagen. Eftersom samtliga tillsynsmyndighetens beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol föreslås en ändring i 11 § bilavgaslagen. Överklagandereglerna i förordningen bör ändras i enlighet härmed. 6 Kostnader och konsekvenser Med den föreslagna ändringarna i bilavgaslagen avses ingen förändring av de grundläggande bestämmelserna om tillverkarens ansvar gentemot det allmänna och mot den enskilde konsumenten. Förfarandet vid hållbarhetskontroll förutsätts bli detsamma liksom omfattningen av provningarna. Några miljömässigt negativa resultat av ändringen kan därför inte förutses. Den största förändringen består i de ändrade administrativa rutinerna för tillsynsmyndigheten. Det kan krävas att nya rutiner utformas vad gäller själva hanteringen av informationen och bearbetandet av den. Det är möjligt att tillsynsmyndigheten finner behov av att gruppera de typgodkända fordonen i motorfamiljer. Ingenting hindrar naturligtvis att tillsynsmyndigheten i samarbete med bilbranschen kommer fram till lämpliga förfaranden härvidlag. Full visshet beträffande konsekvenserna torde kunna nås först när det nya direktivet har beslutats. Det måste antas att i inledningsskedet måste en större arbetsinsats till för att klara övergången till de föreslagna reglerna. Efter detta övergångsskede bedöms dock de resurser som erfordras vara av samma omfattning som dagens, även om uppgiften att besluta om avgasgodkännade upphör. Förslagen till lagändringar innebär i sig inte några statsfinansiella konsekvenser. Den tillsynsverksamhet som bedrivs är avgiftsfinansierad, liksom hållbarhetskontrollerna, och bör så förbli genom den avgift som erläggs till tillsynsmyndigheten (kontrollavgiften). Några särskilda avgifter för avgasgodkännande avses inte tas ut . För biltillverkarna blir förfarandet billigare och enklare, genom att avgasgodkännande inte behöver sökas, förutsatt att EG-typgodkännande finns. Förslagen innehåller inga nya tekniska krav eller nya administrativa rutiner som kan anses handelshindrande. 7 Författningskommentar 2 § Bestämmelsen i det tidigare andra stycket utgår eftersom konstruktionen med krav på avgasgodkännande tas bort. Tredje stycket tas bort likaså, men motsvaras delvis av den nya 8 §. 2 a § Paragrafens första stycke ändras med hänsyn till att kravet på avgasgod- kännande tas bort. Under a) anges grunden för miljöklass 3 för bilar vara de grundläggande krav som beslutats inom Europeiska gemenskaperna. 3 § har en bil enligt 2 a § hänförts till en miljöklass i samband med avgasgodkännandet. Eftersom denna bestämmelse tas bort, liksom bemyndigandet i 2 § att meddela föreskrifter om avgasgodkännande, krävs ett nytt bemyndigande. Den föreslagna nya sjätte punkten utgör ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förfarandet vid miljöklassning av fordon. Sådana föreskrifter kan gälla när ansökan skall ske, vad en ansökan om miljöklassning skall innehålla samt vilken instans som fattar beslut i frågan. är det Aktiebolaget som fattar beslut om bilars indelning i miljöklasser enligt 9 § bilavgasförordningen. Denna ordning avses bestå tills vidare. Närmare föreskrifter om innehållet i ansökan kommer att föras in i bilavgasförordningen. 6 § Genom ändringen i första stycket ändras tillverkarens ansvar från att vara en skyldighet att lämna ett åtagande gentemot bilägaren, till ett ansvar som direkt slås fast i lagen. Bestämmelsen anger också vilka sorters fordon som omfattas av tillverkarens ansvar genom hänvisningen till med förbränningsmotor utrustade bilar, med samma inskränkning som anges i 2 a § första stycket. Därmed undantas, liksom är fallet , t ex bensinmotordrivna tunga bilar över samt elbilar. Andra meningen motsvaras i sak av nuvarande regler i 10 § bilavgasför- ordningen (1991:1481). Sista stycket i den bestämmelsen innehåller en bestämmelse om att tillverkaren inte får ställa som villkor att reservdelar av ett visst fabrikat måste användas. Med hänsyn till att det nya tredje stycket nu uttömmande anger de krav som ställs på bilägaren som förutsättning för att tillverkaransvaret skall gälla, bedöms den bestämmelsen dock som överflödig. Det krav som ställs på bilägaren genom tredje stycket punkten 3 innebär bara att nya delar inte får vara sämre från miljösynpunkt jämfört med de som byts ut och innehåller inget krav på visst märke. Tredje stycket motsvaras av 11 § bilavgasförordningen. En viss omformulering har dock gjorts av punkten 2, som i bilavgasförordningen endast innehåller en hänvisning till de krav på blyfri bensin som finns i förordningen (1985:838) om motorbensin. Bestämmelsen infördes ursprungligen i syfte att hindra att blyad bensin användes för bilar med katalytisk avgasrening, eftersom katalysatorn då förstördes. Liksom nu bör gälla att bilägaren anses ha fullgjort vad som ankommer på honom om han använder ett bränsle som uppfyller kraven i förordningen om motorbensin. Det tidigare tredje stycket i lagrummet, innehållande bemyndigande till regeringen att utforma föreskrifter om tillverkarens åtagande, tas bort som en följd av den ändrade konstruktionen av lagrummet. Även det tidigare bemyndigandet i 8 §, vari regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter som inskränker tillämpningen av 6 § blir därmed överflödigt. 6 a § Eftersom tillverkaren inte längre gör ett särskilt åtagande gentemot bilägaren görs en följdändring i första stycket. Hänvisning görs till tillverkarens ansvar i stället för till åtagandet enligt 6 §. 7 § Ändringen i första stycket innebär att ordet avgasgodkända utgår. Det är dock inte fråga om någon ändring i sak. Vilka fordon som omfattas av hållbarhetskrav framgår av bilavgasförordningen. Det nya andra stycket motsvaras av det tidigare bemyndigandet till regeringen i 8 § att meddela föreskrifter som inskränker tillämpningen av 7 §. 8 § Paragrafen är ny. Första stycket motsvaras delvis av de tidigare be- stämmelserna i 2 § tredje stycket och tillämpas för det fall tillverkaren inte har säte i . Som tidigare torde normalt generalagenten anses som den som för in bilar för tillverkarens räkning och vara den som anges som ansvarig vid ansökan om miljöklassning t. ex. I förtydligande syfte har i andra stycket tagits in en bestämmelse om att tillverkaren inte svarar för fordon som förts in i av någon annan än tillverkaren eller av den som annars för in fordon i för tillverkarens räkning. 9 § Bestämmelsen om att särskilda avgifter för avgasgodkännande får tas ut utgår. 11 § Överklagandebestämmelsen ändras till att avse inte bara vissa angivna beslut enligt lagen utan samtliga tillsynsmyndighetens beslut i enskilda fall enligt lagen eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter. Samtliga överklagandebestämmelser avses genom ändringen i princip återfinnas i bilavgaslagen. Ett undantag kommer AB beslut om miljöklassning, som överklagas till , att utgöra. Denna bestämmelse avses stå kvar i bilavgasförordningen, medan övriga däri intagna överklagandebestämmelser skall upphävas. Sammanfattning av departementspromemorian Vissa avgasfrågor (Ds 1997:19) I promemorian föreslås ändringar i bilavagslagen (19886:1386) av konstruktionen av tillverkaransvaret genom främst borttagande av det s.k. avgasgodkännandet. Syftet med ändringarna är att förenkla det admini- strativa förfarandet för att lagregelringen skall harmonisera med befintliga och kommande gemenskapsrättsliga bestämmelser på bilavagsområdet. Ändringarna föreslås träda i kraft . Kapitel 1 innehåller förslag till ändringar i bilavgaslagen (se nedan) samt en redogörelse för vissa följdändringar i bilavgasförordningen (1991:1481) och bilregisterkungörelsen (1972:599). Kapitel 2 har rubriken och redogör för innehållet i promemorian och skälen för lagändringar. Det svenska systemet för tillverkarens ansvar beskrivs kort, liksom de konflikter reglerna inneburit i förhållande till be- stämmelserna inom unionen. De pågående överträdelseärendena (artikel 169 - förfarandena) och de diskussioner de föranlett med Europeiska kommissionen presenteras, liksom det arbete som pågått sedan inträdet i unionen. Syftet med ändringarna anges vara att förenkla och harmonisera de svenska förfarandereglerna med bibehållande av tillverkarens ansvar för avgasreningens hållbarhet. Avsnitt 2.2 innehåller bakgrunden till den nuvarande lagstiftningen. införde tidigt stränga avgasreningskrav med förebild från den amerikanska lagstiftningen. infördes i princip krav på katalytisk avgasrening, medan motsvarande krav inom unionen infördes först . Bilavgaslagens karaktär av ramlag och de bärande tankarna bakom lagstiftningen beskrivs. Lagen var en del av kontrollsystemet, som bestod - och till stora delar fortfarande består - av förhandsprövning, nybilskontroll, hållbarhetskontroll och löpande kontroll. De gällande bestämmelserna vad gäller konstruktionen av tillverkaransvaret framförallt utvecklas i avsnitt. I gäller krav på avgasgodkännande för vissa typer av motordrivna fordon. För att få ett avgasgodkännande måste för utomlands tillverkade fordon anges en behörig ställföreträdare i landet som svarar solidariskt med tillverkaren för förpliktelser som följer av lagen. Ett ytterligare villkor för avgasgodkännande är att tillverkaren gentemot ägaren av fordonen åtar sig att kostnadsfritt avhjälpa brister som visar sig vid kontroll av fordonet. De närmare föreskrifterna finns i bilavgasförordningen och författningssamling. Godkännande ges för en motorfamilj. Det är tillverkaren som väljer vilken motorfamilj en bilmodell skall höra till. med avgasgodkännandet sker miljöklassning av fordonen. Det finns tre klasser för konventionella fordon och klasser för el- och hybridbilar, varav 1 är den bästa klassen miljömässigt. Hållbarhetskontrollerna beskrivs i avsnitt 2.4. Dessa görs genom att en motorfamilj väljs ut för omfattande testning . De bilar som används är sådana som är i bruk, som genomgått sedvanlig service och som inte är eller har gått längre än . Tillverkaren kan frivilligt åtgärda bilarna om det visar sig finnas systematiska produktionsfel i produkten. Ytterst kan de föreläggas att återkalla samtliga bilar (recall). Tillverkaren har inte kostnadsansvaret för de bilar som privatimporteras. Kapitel 3, benämnt Bilavgaslagen och EU, innehåller en bl.a. en redogörelse för EG-direktiven på bilavgasområdet. Det finns ett ram- direktiv, typgodkännandedirektivet 70/156/EEG som ändrats senast 92/53/EEG, som regelrar vilka tekniska krav som kan ställas på en ny fordonstyp. Tre grunddirektiv styr utsläppen till luft: 70/220/EEG för lätta bilar (senaste lydelse 94/12/EG för personbilar och 96/69/EG för lätta lastbilar), 91/542/EEG för tunga bilar med dieselmotor (delvis ändrat genom 96/1/EG) samt 72/306/EEG (senast ändrat genom 89/491/EEG) som reglerar dieselrök från bilar. Det finns också ett s.k. minimidirektiv om kontrollbesiktning, 77/143/EEG, som ändrats genom 92/55/EEG och 94/23/EG. De speciella förhållandena på bilmarknaden iom undantaget från de vanliga reglerna om konkurrens (gruppundantaget) belyses något. kapitlet avslutas med en redogörelse för pågående arnbete på avgasbegränsningsområdet, inom EU och i . Överväganden och förslag finns samlat i kapitel 4. Det bedöms lämpligt att låta lagen omfatta enbart motorfordon och inte motordrivna fordon generellt, med hänsyn till kommande krav för arbetsmaskiner bland annat. Utgångspunkten för borttagandet av det formella vagsgodkännandet skall göras utan att kontrollsystemet urholkas och blir mindre effektivt. Tillverkarens ansvar föreslås slås fast direkt i lagen. Nödvändiga uppgifter är dessutom information som kan gruppera fordon av samma emissionstekniska utförande, kan urskilja vilka fordonen är i denna grupp samt information om mot vem kraven skall riktas mot vid ett ev. åtgärdande. Viss information före introduktionen av en ny bilmodell bedöms således nödvändig och möjlig att begära av till- verkaren. Sanktionen mot underlåtelse att lämna uppgifter skulle vara vite och inte utebliven registrering. I avsnitt 4. 3 föreslås en ändring i 2 a § vad avser kriterierna för miljöklass 3. Dessa bör enligt promemorian utgöras av EG:s grundkrav. I slutet av kapitlet belyses vissa konsumenträttsliga aspekter. Det av kommissionen föreslagna s.k. AutoOildirektivet bör inte försämra konsumenternas ställning, snarare tvärtom. innebär den ökade privatimporten dock att dessa bilar inte omfattas av tillverkarens åtagande och att en senare förvärvare kan ha svårt att få vetskap om ett sådant förhållande. I 11 § (överklagandebestämmelsen) föreslås redaktionell ändring. Konsekvenserna av förslagen i kapitel 5 innebär enligt promemorian inga miljömässiga eller statsfinansiella konsekvenser; däremot kan de ändrade administrativa rutinerna för avgasgodkännandet troligen i ett övergångsskede en större arbetsinsats av framförallt Aktiebolaget . Kapitel 6 innehåller författningskommentar. Härigenom föreskrivs i fråga om bilavgaslagen (1986:1386) dels att 8 § skall upphöra att gälla, dels att 1 - 3, 5 - 7, 9 och 11 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Denna lag syftar till att förebygga att bilar och andra motordrivna for- don orsakar skador på människors hälsa eller på miljön genom utsläpp i luften av avgaser och andra ämnen. Denna lag syftar till att förebygga att bilar och andra motorfordon orsakar skador på människors hälsa eller på miljön genom utsläpp i luften av avgaser och andra ämnen. 2 § Motordrivna fordon skall vara så konstruerade och utrustade att de inte släpper ut avgaser och andra ämnen i större mängd än vad som kan godtas från hälso- och mil- jöskyddssynpunkt. För motordrivna fordon gäller i vissa fall krav på avgasgodkän- nande. Föreskrifter härom med- delas av regeringen. I fråga om fordon som tillverkats utomlands gäller för att tillverka- ren skall få sitt avgasgodkännande att denne har en behörig ställför- eträdare i . Ställföreträda- ren svarar solidariskt med tillver- karen för de förpliktelser som tillverkaren har enligt denna lag eller enligt föreskrifter som med- delats med stöd av lagen. Motorfordon skall vara så konstru- erade och utrustade att de uppfyller i lagen eller med stöd av lagen angivna krav. Bilar som omfattas av krav på avgasgodkännande eller som är inrättade för att drivas med elektricitet från batterier skall delas in i miljöklasser. I fråga om last- bilar och bussar med en totalvikt över skall indel- ningen endast omfatta bilar som är försedda med dieselmotor. En bil hänförs i samband med avgasgod- kännandet eller annat godkännan- de till den miljöklass som anges av tillverkaren, om bilen uppfyller ut- släppskraven för den angivna miljöklassen. Indelningen i miljöklasser skall omfatta a) bilar som uppfyller de krav i fråga om utsläpp av avgaser och andra ämnen som avses i 2 § första stycket (miljöklass 3), Bilar, inbegripet sådana bilar som är inrättade för att drivas med elektricitet från batterier, skall delas in i miljöklasser. I fråga om lastbilar och bussar med en totalvikt över skall indelningen endast omfatta bilar som är försedda med dieselmotor. En bil hänförs till den miljöklass som anges av tillverkaren, om bilen uppfyler utsläppskraven för den angivna miljöklassen. Indelningen i miljöklasser skall omfatta a) bilar som uppfyler de grund- läggande krav i fråga om utsläpp av avgaser och andra ämnen som beslutats inom Europeiska gemen- skaperna (miljöklass 3), b) bilar som har väsentligt lägre utsläpp eller uppfyller högre krav i fråga om avgasreningssystemens hållbarhet (miljöklass 2), c) bilar enligt b) som dessutom uppfyller särskilt höga krav beträffande avgasreningssystemens hållbarhet eller som till följd av låga utsläpp av avgaser och andra ämnen eller låga bulleremissioner är särskilt lämpade för användning i tätortstrafik (miljöklass 1), d) bilar som är inrättade för att drivas med enbart elektricitet från batterier (miljöklass 1 E), e) bilar som är inrättade för att drivas med antingen elektricitet från batterier eller förbränningsmotor (miljöklass 1 H). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1. begränsning av utsläpp i luften av avgaser och andra ämnen från motordrivna fordon samt om fordonens beskaffenhet, utrustning hållbarhet och funktion för att uppfylla uppställda krav på be- gränsning av utsläpp, 1. begränsning av utsläpp i luften av avgaser och andra ämnen från motorfordon samt om fordonens beskaffenhet, utrustning, hållbarhet och funktion för att uppfylla uppställda krav på begränsning av utsläpp, 2. skyldighet att underhålla den utrustning på fordonen som begränsar utsläppen och att använda visst bränsle, 3. kontroll och tillsyn av att fordonen uppfyller kraven på begränsning av utsläpp, 4. utfärdande av typgodkännande, registrering, ibruktagande och försäljning av fordon och motorer, och 4. utfärdande av typgodkännande, registrering, ibruktagande och försäljning av motorfordon, och 5. de utsläppskrav och övriga tekniska villkor som skall gälla för miljöklasserna. För sådana motorfordon som omfattas av krav på avgasrening- ens hållbarhet får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om 1. skyldighet för en utländsk for- donstillverkare att ha en behörig ställföreträdare i , och 2. skyldighet för tillverkare eller ställföreträdare att lämna uppgif- ter om de motorfordon som de släpper ut på den svenska mark- naden. 5 § En tillsynsmyndighet får förelägga en tillverkare av motordrivna for- don att utan ersättning lämna de upplysningar, tillhandahålla de fordon, fordonsdelar och handling- ar samt utföra de undersökningar som behövs för tillsynen. Ett före- läggande får förenas med vite. En tillsynsmyndighet får förelägga en tillverkare av motorfordon att utan ersättning lämna de upplys- ningar, tillhandahålla de fordon, fordonsdelar och handlingar samt utföra de undersökningar som behövs för tillsynen. Ett föreläg- gande får förenas med vite. För tillsyn enligt denna lag har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till en fabrik eller annan anläggning och får där göra undersökningar. skall lämna det biträde som behövs för tillsynen. Som villkor för avgasgodkännande gällre att tillverkaren gentemot ägarna av fordonen åtar sig att kostnadsfritt avhjälpa bristerna, om det vid myndighets kontroll eller på annat tillförlitligt sätt visas att fordonen inte uppfyller de krav som föreskrivits med stöd av 3 §. Tillverkaren är inte skyldig att åta sig att avhjälpa brister på fordon som är äldre än och inte heller brister som beror på fordonens ägare eller brukare eller på en olyckshändelse eller därmed jämförlig omständighet. Skyldig- heten gäller inte heller fordon med en totalvikt av högst 3 500 kilo- gram som har körts mer än 80 000 kilometer eller fordon med högre totalvikt som har körts mer än 160 000 kilometer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om ut- formningen av tillverkarens åta- gande enligt denna paragraf. Tillverkaren av motorfordon svarar gentemot ägarna av fordonen för att brister kostnadsfritt avhjälps, om det vid myndighets kontroll eller på annat tillförlitligt sätt visas att fordonen inte uppfyller de krav som föreskrivits med stöd av 3 §. Tillverkaren är inte skyldig att åta sig att avhjälpa brister på fordon som är äldre än och inte heller brister som beror på fordo- nens ägare eller brukare eller på en olyckshändelse eller därmed jämförlig omständighet. Skyldig- heten gäller inte heller fordon med en totalvikt av högst 3 500 kilo- gram som har körts mer än 80 000 kilometer eller fordon med högre totalvikt som har körts mer än 160 000 kilometer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om omfattningen av tillverkarens ansvar enligt denna paragraf. Om bilägaren låter någon annan än tillverkare avhjälpa brist som omfattas av åtagande enligt 6 § och därvid anlitar någon som yrkesmässigt utför bilreparationer, är tillverkaren skyldig att betala skälig ersättning för reparationen till den som har utfört arbetet. Denne har inte rätt att få betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gentemot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. Om bilägaren låter någon annan än tillverkare avhjälpa brist som omfattas av tillverkarens ansvar en- ligt 6 § och därvid anlitar någon som yrkesmässigt utför bilrepa- rationer, är tillverkaren skyldig att betala skälig ersättning för repa- rationen till den som har utfört arbetet. Denne har inte rätt att få betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gentemot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. Anspråk på ersättning som avses i första stycket skall, om inte till- verkaren medger annat, åtföljas av en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och en utredning om resultatet av reparationen. Tillverkaren har rätt att från det att han fick del av ersättningsanspråket kräva att den som har utfört arbetet tillställer tillverkaren på dennes bekostnad de delar som har bytts ut vid reparationen. Tillverkaren får inte ifrågasätta betalningsskyldigheten har förflutit efter det att han fick del av ersättningsanspråket och, om han har krävt att erhålla utbytta delar, dessa delar tillställdes honom. Om tillverkaren har betalat ersättning som avses i första stycket, får han därefter inte gentemot bilägaren åberopa brist i reparationen som sådan omständighet som avses i 6 § andra stycket. Visar det sig beträffande avgas- godkända fordon av viss typ att de krav på begränsning av utsläpp som har föreskrivits med stöd av 3 § eller som gäller för den miljöklass som fordonen tillhör inte uppfylls i godtagbar utsträckning, skall den myndighet som regeringen bestämmer förelägga tillverkaren att vidta de åtgärder som behövs för att bristerna skall avhjälpas. Föreläggandet får förenas med vite.