prop · GL031D7 · 1998-01-01 00:00:00 — Både inom det humanitära och det utvecklingsinriktade biståndet bör det strategiska tänkandet utvecklas när det gäller konflikthantering. Erfarenheter bör analyseras och dragna lärdomar systematisk återföras till verksamheten. Nytänkande och metodutveckling skall främjas genom svenskt stöd. Ett utökat samarbete med institutioner inom och utanför FN-systemet inklusive enskilda organisationer, som är verksamma inom konflikthantering, eftersträvas. Särskilt angeläget är gränslandet mellan humanitära, utvecklings- och rättsstatsbyggande insatser i det tidiga återuppbyggnadskedet efter en konflikt liksom initiativ som syftar till att i bred bemärkelse avmilitarisera ett samhälle efter en konflikt och bidra till försoning. Det svenska stödet skall även fortsättningsvis stärka de civila och humanitära aspekterna i FN:s fredsbevarande och fredsfrämjande insatser i utvecklingsländer. Bland annat kommer stödet att avse svenskt deltagande med civil personal i dessa insatser. Uppföljningen av slutsatserna och rekommendationerna från departementets studie Konfliktföre-byggande verksamhet kommer att påverka inriktningen av anslaget. Genom att anslaget i första hand använts för att finansiera mindre insatser av innovativ karaktär finns en reservation vilket motiverar en marginell sänkning av anslaget . Särskilda multilaterala insatser Det är angeläget att kunna ge bidrag till vissa ämnesområden utan att vara bunden till en viss organisation eller kanal. Genom införande av budgetposten Särskilda multilaterala insatser tas ett steg i denna riktning. Denna strävan kommer att relateras till den reformprocess som pågår inom FN-systemet. Syftet med budgetposten är bl.a. att stärka FN- organens arbete och att främja genomförandet av den dagordning som antagits vid de globala FN- konferenserna. Särskilda multilaterala insatser är ingen ny företeelse i det svenska multilaterala samarbetet. Stöd till multilaterala miljöinsatser och konfliktförebyggande insatser är exempel på detta. Det är angeläget att möjlighet ges att ge särskilt stöd även på andra områden. Dessa områden kan variera . En utgångspunkt för de områden som skulle kunna vara aktuella 1998 är FN:s världskonferenser, vars slutsatser och rekommendationer kommit att bli normgivande vad gäller t.ex. miljö och hållbar utveckling eller jämställdhet. Fördelar med en fördelning efter områden som är fastställda i globala överenskommelser är att de har hög politiskt prioritet och att världssamfundet satt upp mål för internationell samverkan på dessa områden. Särskilda miljöinsatser och konfliktförebyggande åtgärder utgår från såväl svenska prioriteringar som globalt fastställda mål. Områden som är särskilt angelägna för , men som saknar särskilda medel, är t.ex. jämställdhet och utsatta barn i fattiga länder. Dessa områden föreslås införas . Det är viktigt att se särskilda multilaterala insatser som ett komplement till basbudgetstöd. En alltför långtgående satsning på särskilda multilaterala insatser kan riskera att försvaga det multilaterala systemet genom att organisationer inte längre själva kan göra prioriteringar utan i stället styrs av enskilda länders, ibland kortsiktiga, politiska prioriteringar. Genom att ge små bidrag till en organisation för insatser på ett visst område är avsikten att detta skall ha en katalytisk inverkan på hela organisationen. En organisation som tar emot ett betydande svenskt basbudgetstöd kan således få ytterligare bidrag för särskilda insatser på angivna områden. Utsatta barn i fattiga länder Barnperspektivet i biståndet och i det internationella samarbetet måste utvecklas vilket bl.a. givit uttryck för (bet. 1996/97:UU15 Internationellt utvecklingssamarbete). är internationellt pådrivande i frågor som rör barns villkor. , barntoppmötet, världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering av barn och studien om barn i väpnade konflikter är några exempel. arbetar särskilt aktivt med implementering av , åtgärder mot kommersiell sexuell exploatering av barn, barn i väpnade konflikter och barnarbete. En ny svensk profilfråga är barn med handikapp. Ett konsekvent tillämpat barnperspektiv i det internationella utvecklingssamarbetet ställer emellertid krav på en mer medveten strategi. Kanaler och samarbetspartners bör övervägas systematiskt. Policyskapande och metodutveckling skall ge större genomslag för barnaspekterna i det svenska biståndet och för svenska ståndpunkter inom barnområdet i det internationella samarbetet. Inom FN-systemet uppmärksammas barns villkor som en integrerad del av alla stora FN-konferenser. är den viktigaste multilaterala kanalen för svenskt stöd till utsatta barn i fattiga länder. Utöver bedriver en rad andra internationella organisationer verksamhet av betydelse för barns ekonomiska, sociala, psykologiska och kulturella villkor. Dit hör exempelvis UNDP, UNFPA, UNHCR, WFP, WHO, , och och samt en rad enskilda organisationer. Syftet med särskilda multilaterala insatser på detta område är att förstärka arbetet med utsatta barn i fattiga länder och förbättra genomförandet av för barnen angelägna insatser genom att aktivera och bredda verksamheten till fler internationella organisationer. En sådan, mer samlad och integrerad ansats ligger väl i linje med det pågående reformarbetet inom FN och med den fattigdomsinriktning som slås fast i regeringens skrivelse till 1996/97:169, De fattigas rätt vårt gemensamma ansvar. Särskilda jämställdhetsinsatser I FN följer aktivt upp det beslut som fattades vid kvinnokonferensen i att verka för att ett jämställdhetsperspektiv skall genomsyra FN:s arbete. FN skall vidare utarbeta förslag till konkreta åtgärder för att motverka fattigdom, stärka kvinnors mänskliga rättigheter, motverka våld mot kvinnor - både i hemmen och under väpnade konflikter - och uppmärksamma flickors villkor, t.ex. genom att motverka könsstympning och tidiga giftermål. Även i , DAC har varit pådrivande för att ta fram konkreta riktlinjer för hur bidragsgivares biståndsarbete skall utformas efter ett jämställdhetsperspektiv. stod integrering av jämställdhetsperspektivet i FN:s arbete (sk "mainstreaming") i centrum för arbetet i FN:s ekonomiska sociala råd (ECOSOC). och EU spelar en pådrivande roll för att utforma ett konkret handlingsprogram för hur skall präglas av ett klart jämställdhetsperspektiv. I detta arbete som rör såväl metodutveckling som kapacitetsbyggande kan olika delar av FN-systemet bidra till att stärka kvinnors ekonomiska ställning, öka deras inflytande i beslutande fora, motverka våld mot kvinnor och stärka deras mänskliga rättigheter. UNDP har en viktig funktion i dessa sammanhang liksom () och , med satsningar på flickor, UNHCR med uppmärksamhet på flyktingkvinnor och FN:s MR-center liksom FN:s särskilda rapportör om våld mot kvinnor. Arbetet med att förbättra kvinnors villkor bygger i huvudsak på s.k. mainstreaming, dvs att kvinnors intressen tillvaratas i det ordinarie utvecklingsarbetet. Regeringen avser därutöver stödja särskilda insatser av pilotkaraktär för att stärka FN-organisationer arbete på jämställdhetsområdet. Övriga insatser Från delposten Övriga insatser finansieras bidrag till organisationer, såväl inom som utanför FN-systemet, samt analyser, seminarier och andra internationella aktiviteter som främjar internationell samverkan och utveckling. Även om insatserna ofta kan förutses kan de inte alltid beloppsbestämmas i förväg. En viss mindre reserv är därmed påkallad. International (för demokrati och fria val) bildades på svenskt initiativ i av 14 länder från hela världen. har och tillkommit som nya medlemmar. är en internationell mötesplats för att stödja demokratisk utveckling och fria val runt om i världen. Institutet är globalt till sin natur och ett forum för de olika slag av aktörer som deltar i de demokratiska processerna. Denna breda syn präglar allt från struktur, ägandeskap, anställningspolicy och finansiering till verksamhetsinriktning. Även om till formen är en mellanstatlig organisation är den också öppen för medlemskap för internationella icke-statliga organisationer på i huvudsak samma villkor som för regeringar. Parliamentarians for Global Action (PGA) och för mänskliga rättigheter är exempel på två icke statliga medlemmar. arbetar främst med utveckling av en databank och informationsservice, forskning, erfarenhetsåtervinning och utveckling och spridning av riktlinjer samt rådgivning och kapacitetsuppbyggnad. har som initiativtagare till och värdland för institutet ett speciellt ansvar. I det pågående arbetet att stärka och effektivisera FN avser under denna budgetpost finansiera insatser vars syfte är att stödja och påskynda denna reformprocess. Exempel på sådana insatser är integrering av FN:s kontor på landnivå och stöd till det bildade . Mindre bidrag i huvudsak som basbudgetstöd och administrativa bidrag utbetalas även bl.a. till FN:s boende- och bebyggelsecenter (HABITAT), (), Internationella migrationsorganisationen (IOM) Internationella tropiska timmerorganisationen (ITTO) och Internationella juteorganisationen (IJO). EU:s gemensamma utvecklingssamarbete Europeiska Unionens (EU) medlemsstater svarar tillsammans för av samlade utvecklingssamarbete. En allt större andel av medlemsstaternas samlade bistånd kanaliseras genom Europeiska gemenskapens (EG) olika biståndsprogram, vilket främst administreras av kommissionen. Sannolikt kommer denna andel att öka ytterligare . Samarbetet med utvecklingsländer finansieras dels från EG:s reguljära budget, dels genom bidrag till den Europeiska utvecklingsfonden (). Biståndet ges i huvudsak i form av gåva. uppgick utbetalningarna till drygt 5 miljarder ecu, vilket gjorde EG till världens, efter , största multilaterala biståndsorganisation och den femte största givaren inom (). Förutom att svara för genomförandet av det gemensamma biståndet har kommissionen i uppdrag att verka för bättre koordinering mellan detta och medlemsländernas nationella bistånd. Kommissionens betydelse inom det internationella utvecklingssamarbetet stärks därmed ytterligare. Medlemskapet i EU har således inneburit att fått tillgång till en ny och viktig samarbetsform i utvecklingssamarbetet. De övergripande målen för EU:s utvecklingssamarbete stämmer väl överens med svenska målsättningar. Bristande effektivitet i genomförandet gör dock att målen inte alltid nås. Dessutom är verksamheten inte alltid kostnadseffektiv. Utvecklingssamarbetet inom den reguljära budgeten Över den reguljära budgeten finansieras livsmedelsbistånd, katastrofhjälp, stöd genom enskilda organisationer, samarbete med och (ALA), , f.d. samt icke- medlemsländer i (). uppgick utbetalningarna till 3,5 miljarder ecu. ALA-samarbetet omfattar program- och projektbistånd, livsmedelsbistånd, humanitärt bistånd, landsbygdsutveckling, stöd för hälso- och befolkningsinsatser, stöd till enskilda organisationer samt stöd för att utjämna fluktuationer i exportinkomster på främst jordbruksområdet. I princip kan samtliga länder som ej gör sig skyldiga till brott mot mänskliga rättigheter och grundläggande demokratiska principer komma i fråga för samarbete. Tyngdpunkten ligger dock på de fattigaste länderna och de fattigaste delarna av befolkningen, samt på regioner eller länder med betydande kommersiell potential. För perioden 2000 beräknas biståndet till ALA-länderna uppgå till ca 6 miljarder ecu. Av detta går till och till . Insatserna i f.d. består främst av humanitärt bistiånd. Samarbetet med befinner sig i en uppbyggnadsfas. Samarbetet med , som ursprungligen huvudsakligen utgjordes av frihandelsavtal för industriprodukter, har utvecklats till att omfatta också bistånd. Samarbetets omfattning har ökat markant . För perioden 1999 har ca 6 miljarder ecu avsatts för det finansiella samarbetet med , , , , , , , samt /. Samarbetet omfattar bl.a. humanitärt stöd, livsmedelsbistånd, stöd för strukturanpassning, infrastruktur, naturresurser samt regionalt och horisontellt samarbete. Den del av bidrag till EG-budgeten som avräknas biståndsramen uppgår till . Samarbetet med AVS-länderna Inom ramen för den s.k. samarbetar EU med sjuttioen länder i , och (de s.k. AVS-länderna). Samarbetet finansieras utanför den reguljära budgeten genom särskilda bidrag från EU:s medlemsstater till den Europeiska utvecklingsfonden (). AVS-länderna erhåller också bistånd över EG:s budget, t.ex. humanitärt bistånd. erhöll AVS-staterna ungefär hälften av EG-biståndet. av stödet till AVS-staterna finansierades över , medan EG:s budget svarade för och bestod av koncessionella lån från Europeiska Investeringsbanken (EIB). Stöd för strukturanpassning och finansiellt stöd inom Stabex- och Sysminfaciliteterna för att utjämna fluktuationer i exportintäkter från jordbruket respektive gruvindustrin svarar för av biståndet. Livsmedelsbiståndet är fortfarande betydande. Till följd av händelseutvecklingen i bl.a. Stora sjöregionen har det humanitära stödet ökat markant . Ungefär hälften av biståndet inom landprogrammeras genom femåriga landramar. Dessa omfattar stöd för t. ex. infrastruktur, industri, landsbygdsutveckling och jordbruk. Den nu gällande (IV) avser en tioårsperiod fram till . undertecknades ett avtal om vissa förändringar i konventionens innehåll för den andra femårsperioden (IV:2). godkände (prop. 1995/96:36, bet. 1995/96:UU24, rskr. 1995/96:257) ändringarna i överenskommelsen och den föreslagna finansieringen av samarbetet. IV:2 innebar att gemenskapens medlemsstater inrättade en åttonde utvecklingsfond () om totalt 13,1 miljarder ecu. Enligt överenskommelsen skall bidra med 350 miljoner ecu. På grund av fördröjningar i utbetalningstakten från tidigare utvecklingsfonder krävs inga inbetalningar till . Förhandlingar om samarbetet mellan EU och AVS- länderna fr.o.m. skall inledas senast . skall EU formulera sin förhandlingsposition. avser Europeiska kommissionen presentera sitt förslag till förhandlingsmandat. Som en förberedelse inför de kommande förhandlingarna presenterade kommissionen en s.k. grönbok om förbindelserna mellan EU och AVS-länderna inför 2000-talet. inriktas på att ställa ett antal centrala frågor snarare än att lämna entydiga rekommendationer. Utgångspunkten är de väldiga politiska och ekonomiska förändringar som ägt rum sedan konventionen första gången undertecknades för ett tjugotal år sedan liksom erfarenheterna , som motiverar en genomgripande översyn av samarbetet vad gäller både dess innehåll och form. identifierar ett antal nyckel-områden: den geografiska omfattningen, möjligheterna till differentierade former för samarbetet med olika AVS-stater, handelsregimen, fattigdomsbekämpning, internationell konkurrenskraft, makroekonomisk stabilitet och utveckling av den privata sektorn, statens roll i utvecklingsprocessen, god samhällsstyrning och mänskliga rättigheter och formerna för samarbetet I diskussionerna har angett att de viktigaste principerna bör vara partnerskap, fokusering på fattigdomsbekämpning och , förenlighet med WTO-åtaganden och effektivitet. Svenska prioriteringar i EU-samarbetet Regeringen vill se den s.k. post Lomédiskussionen som en del av en diskussion om hela EU:s utvecklingssamarbete, inklusive dess organisation. a. ta tillfället i akt att åstadkomma en regionalisering (, , osv.) av EU:s utvecklingssamarbete. Möjligheter till detta föreligger genom att post Lomédiskussionen, den samlade utvärderingen av EU:s utvecklingssamarbete och diskussionen om de framtida finansiella perspektiven sammanfaller i tiden. Den framtida inriktningen och utformningen av EU:s utvecklingssamarbete är en fråga av hög prioritet. Regeringen anser att inriktningen på fattigdomsbekämpning skall stärkas. I detta sammanhang är formerna för och omfattningen av samarbetet med AVS-länderna avgörande. EU:s främsta fördel jämfört med andra multilaterala organisationer är att unionen i ett sammanhang kan hantera bistånds-, handels-, utrikes- och säkerhetspolitik, migration m.m. Därmed har unionen förutsättningar att i förhållande till ett enskilt land eller region föra en politik som är koherent, dvs. vars olika delar samverkar på ett för landet eller regionen gynnsamt sätt. Denna komparativa fördel utnyttjas inte tillräckligt . Regeringen prioriterar pågående arbete inom EU för bättre samstämmighet i EU:s relationer till utvecklingsländerna. är aktivt i såväl policydialogen som inriktningen och utformningen av det gemensamma biståndet. Genom aktivt deltagande i beredningen av beslut och riktlinjer, som gäller både för det gemensamma utvecklingssamarbetet och för de enskilda medlemsstaternas bistånd, kan bidra till en positiv utveckling av utvecklingssamarbetet. Regeringen prioriterar att höja kvaliteten och effektiviteten i det gemensamma utvecklingssamarbetet. I detta ingår ökad insyn och öppenhet, bättre planering, genomförande och utvärdering, utveckling av landstrategier, bättre samordning samt effektivare organisation i såväl som i fält. gedigna erfarenhet av utvecklingssamarbete och goda renommé på området ger oss en god grund för att påverka. Det svenska agerandet i EU vägleds av den strategi som fastställdes med prioritering av fattigdomsbekämpning, miljö och hållbar utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter samt jämställdhet. Därtill läggs särskild vikt vid frågor som rör humanitärt bistånd, livsmedelssäkerhet samt stöd genom enskilda organisationer. Även inom dessa sektorer och ämnesområden läggs särskild vikt vid kvalitets- och effektivitetsaspekter. arbetar också aktivt för att följa upp EU:s resolution om jämställdhet, t.ex. genom att understryka vikten av att kommissionen tar fram riktlinjer för hur jämställdhetsperspektivet skall tillämpas i praktiken. EU bildar en viktig plattform för att stärka det multilaterala utvecklingssamarbetet genom FN. EU kan därmed vara pådrivande för de förslag till reformer av FN-systemet som lagts fram. Bilateralt utvecklingssamarbete Utvecklingssamarbetet genom Sida omfattar ca två tredjedelar av det svenska biståndet och äger rum inom flertalet samhällssektorer i över hundra länder och genom ett stort antal kanaler. Mångfalden är uttryck både för utvecklingsfrågornas komplexitet och för önskan och intresse av att samarbeta med många länder. Som framgår av diagrammen nedan är insatserna främst koncentrerade till de fattiga länderna och till . Det bilaterala utvecklingssamarbetet bygger på en helhetssyn på utveckling, som steg för steg fördjupats och utvecklats i samarbete mellan och Sida. Den syn på hur biståndet bör ges en starkare fattigdomsprofil regeringen givit uttryck för i sin skrivelse till (skr. 1996/97:169) om de fattigas rätt bygger till stor del på Sidas fattigdomsutredning och kommer att påverka Sidas verksamhet. För att ytterligare konkretisera de biståndspolitiska målen har Sida på regeringens uppdrag tagit fram fyra handlingsprogram avseende fattigdom, demokrati, hållbar utveckling respektive jämställdhet, vilka skall genomsyra hela verksamheten. Utvecklingen av mål och policy sker i internationellt samarbete. Exempel kan tas från jämställdhetsområdet. Handlingsplanen från kvinnokonferensen i har på ett avgörande sätt påverkat utformningen av både Sidas handlingsplan och konkreta bilaterala insatser, där bl.a. fem samarbetsländer har valts ut för fördjupade jämställdhetssatsningar: , , , och . Av särskild betydelse för det framtida bilaterala utvecklingssamarbetet är utvecklingen av begreppet partnerskap bl.a. inom ramen för den utredning om samarbetet med , som överlämnats till regeringen och skall ligga till grund för en skrivelse till om en ny Afrikapolitik. Ett allt bredare perspektiv krävs på utvecklingsproblematiken. Nya frågor får ökad betydelse, t.ex. kapitalmarknader och handel, lokal demokrati och undervisning i mänskliga rättigheter för polis. Det civila samhällets, näringslivets och demokratiseringens ökande betydelse kräver uppbrott från traditionella former och roller och ett samarbete baserat på ett mer genuint partnerskap mellan fler aktörer i såväl givar- som mottagarländer. Organisation och styrning av biståndet Regeringen har stärkt utvecklingssamarbetets organisation och struktur. Integrationen av samtliga biståndsmyndigheters verksamhet i det nya Sida är nu genomförd. Genom sin breda uppsättning av instrument och djupa kunskaper om olika sektorer och länder, har Sida goda möjligheter att effektivt bidra till samarbetsländernas utveckling. Utvecklingssamarbetets förändrade villkor, inriktning och utformning ställer dock stora och delvis nya krav på Sida som organisation. En kontinuerlig kompetensutveckling krävs. Den omfattande policyutveckling och erfarenhetsåtervinning som sker inom svenskt och internationellt utvecklingssamarbete måste genomsyra tänkandet, leda till nya former och metoder samt genomföras i praktiken. Regeringen avser att ägna särskild uppmärksamhet åt dessa frågor. Alla biståndsorganisationer står inför liknande utmaningar. genomför de mest genomgripande interna reformerna i bankens historia, den s.k. Strategic Compact, som innebär en grundläggande omorganisation av bankens struktur och arbetssätt i syfte att höja bankens kapacitet, kompetens och förändringsförmåga. En förnyelse på djupet kräver både tid och resurser. och Sidas kapacitet och kompetens behöver stärkas för att möta de nya utmaningarna. Sida måste ha förmåga att både integrera helhetssynen och flexibelt och framgångsrikt genomföra planerade insatser. Anpassning till varje samarbetslands unika förutsättningar är avgörande för ett framgångsrikt utvecklingssamarbete. Det viktigaste instrumentet för detta inom det bilaterala biståndet, liksom för flertalet andra bilaterala och multilaterala organ, är landstrategier. I den svenska landstrategiprocessen tas landstrategier fram i ett nära samarbete mellan , Sida och samarbetslandet. Särskild vikt bör läggas vid att öka samarbetslandets engagemang i processen. Strategier har fastlagts eller är under beredning för ett trettiotal programländer, vissa andra viktiga samarbetsländer och regioner. För programländerna kopplas strategierna normalt till treåriga samarbetsavtal, i vilka utfäster sig att lämna stöd på basis av en landram för att ge samarbetslandet möjlighet att planera sina utvecklingsinsatser. Uppnådda resultat skall vägleda landval, inriktning, utformning och omfattning av framtida utvecklingssamarbete. måste uppmärksammas att utvecklingssamarbetet och då särskilt programlandssamarbetet har ett långsiktigt perspektiv. Landstrategiprocessen är avsedd att vara det samlade tillfället att dra slutsatser och fatta beslut grundade på analys och erfarenheter avseende uppnådda resultat och samarbetslandets vilja och förmåga att föra en fattigdomsbekämpande politik. Landstrategierna har normalt ett femårsperspektiv. En ny landstrategi utarbetas om inte regeringen bedömer att arbetet med en ny strategi kan skjutas framåt i tiden. Landstrategiprocessen är ett led i att höja effektiviteten genom starkare koppling till resultat. Ett annat är Sidas förstärkta utvärderingsverksamhet. Vidare sker löpande översyner av Sidas verksamhet. har Sida på regeringens uppdrag slutfört översyner av krediter inom biståndet, näringslivssamarbete, livsmedelssäkerhet i samt stöd till utveckling av kapitalmarknader. Sidas årsredovisning är en viktig del i uppföljningen av utvecklingssamarbetets resultat. I samarbete mellan , RRV och Sida genomfördes ett utvecklingsprojekt i syfte att förbättra Sidas årsredovisning, som låg till grund för årsredovisningen redan för /96. RRV har anmärkt på årsredovisningen med anledning bl.a. av brister avseende kopplingen mellan mål och resultat, redovisningen av prestationer och kostnader samt kvalitetsäkring av underlaget för redovisningen. Kritiken visar på behov av metodutveckling och tydliga krav. Sida bör i samarbete med RRV och fortsätta att utveckla årsredovisningen så att den kan fylla sitt syfte som en form för kontinuerlig uppföljning av biståndets resultat och effektivitet.