prop · GL0396 · 1998-01-01 00:00:00 — Undantag från den nu angivna ordningen bör kunna ske vid kontraktsvård. När rätten dömer till kontraktsvård finns därför enligt vårt förslag möjlighet att i vissa fall förordna om omedelbar verkställighet. Ändringarna av kriterierna för straffvalet och utformningen av de olika straffen gör att behovet av personutredning förändras. Normalt kommer domstolen inte att behöva någon sådan utredning för att kunna döma till prövotidsstraff eller övervakningsstraff. Är något av de andra straffen aktuellt, kommer domstolen emellertid i regel att behöva en personutredning. Det domstolen behöver veta är i första hand, om förutsättningar föreligger för kontraktsvård. I så fall behövs en kontraktsvårdsutredning. Bedömer övervakningsmyndigheten som vi föreslår att frivårdsmyndigheten skall benämnas att den tilltalade inte har sådana problem som aktualiserar kontraktsvård, återstår för myndigheten att informera om vad samhällstjänst och fängelse genom elektronisk övervakning allmänt sett innebär. Vidare skall myndigheten utröna den tilltalades inställning till dessa straff och rapportera detta till domstolen. Prövotidsstraff motsvarar således den nuvarande villkorliga domen med den ändringen att prövotiden kortas från två till . Vi föreslår också att det i lagen uttryckligen skall anges att straffet skall bestämmas till övervakningsstraff när ett prövotidsstraff undanröjs till följd av misskötsamhet. Det grundläggande innehållet i motsvarigheten till skyddstillsyn - övervakningsstraff - skall även i fortsättningen vara övervakning. Denna skall fortgå under hela den ettåriga verkställighetstiden. Som en ytterligare åtgärd för att öka tydligheten och ge övervakningsstraffet ett strukturerat grundinnehåll föreslår vi att deltagande i påverkansprogram skall vara obligatoriskt. Sådana påverkansprogram kan rikta sig mot dem som döms för trafiknykterhetsbrott, våldsbrott eller sexualbrott. En annan målgrupp kan vara narkotikamissbrukare. Påverkansprogrammen kan emellertid också ha ett mer generellt innehåll. I övrigt innebär vårt förslag att övervakningsstraffets innehåll i huvudsak skall vara oförändrat. Som en konsekvens av införandet av benämningen övervakningsstraff, men också i syfte att förtydliga, föreslår vi som tidigare nämnts att beteckningen frivårdmyndighet byts till övervakningsmyndighet. Samhällstjänst skall, liksom , innebära att den dömde åläggs att utföra oavlönat arbete. Verkställigheten i övrigt skall i princip vara densamma som vid övervakningsstraff. Den som döms till samhällstjänst skall åläggas att utföra oavlönat arbete i lägst 40 och högst . Domstolen skall ange ett alternativt fängelsestraff när den dömer till samhällstjänst. En månads alternativstraff skall motsvara samhällstjänst och varje ytterligare månad ett tillägg . En samhällstjänstplats behöver inte vara ordnad redan när domstolen dömer till samhällstjänst. I stället blir det en uppgift för övervakningsmyndigheten att efter domen bestämma var samhällstjänsten skall utföras. Det vidgade tillämpningsområdet för samhällstjänst leder till ett ökat platsbehov. Även om ideell verksamhet alltjämt i huvudsak bör användas vid verkställighet av samhällstjänst, föreslår vi därför att även offentlig verksamhet skall kunna komma i fråga. Kontraktsvård skall, som nämnts, utgöra ett självständigt straff och tillgripas när rätten annars skulle ha dömt till samhällstjänst eller till någon av de två formerna av fängelse. Det alternativa fängelsestraffets längd skall alltid anges. Det förberedande arbetet bör kunna utföras på i princip samma sätt som . Ett problem är dock finansieringen av kontraktsvården. Vi föreslår att kostnadsfrågan under den fortsatta beredningen av vårt förslag ges en lösning som innebär att finansieringen inte får utgöra ett hinder för domstolen att döma till kontraktsvård. De behandlingsformer som kan användas skall kunna användas även i fortsättningen. Verkställighetsinnehållet och reaktionerna vid misskötsamhet överensstämmer även i övrigt med vad som gäller . Fängelse genom elektronisk övervakning (kap. 12) Fängelse skall alltså finnas i två former - fängelse genom elektronisk övervakning och fängelse i anstalt. Detta innebär att fängelse genom elektronisk övervakning skall vara en form av straff som döms ut av domstol. Även för fängelse genom elektronisk övervakning gäller att praktiska hinder inte får finnas för att domstolen skall kunna döma den som uppfyller de legala förutsättningarna till detta straff. Det skall därför ankomma på övervakningsmyndigheten att se till att förutsättningar i det enskilda fallet finns för att genomföra verkställigheten. Myndigheten skall också ansvara för verkställigheten. Det grundläggande innehållet i fängelse genom elektronisk övervakning skall utgöras av en intensiv övervakning av den dömde och ett förbud för honom att vistas utanför sin bostad annat än på särskilt angivna tider. Övervakningen skall alltså, på samma sätt som under den försöksverksamhet som bedrivits med elektronisk övervakning, vara väsentligt intensivare än den som förekommer vid skyddstillsyn. Under hela verkställigheten skall elektroniska hjälpmedel användas för kontroll av att utegångsförbudet efterlevs. Deltagande i påverkansprogram skall utgöra ett obligatoriskt inslag i verkställigheten. Verkställigheten skall pågå under den i domen angivna strafftiden. Vi har övervägt om någon motsvarighet till institutet villkorlig frigivning bör införas vid fängelse genom elektronisk övervakning, men funnit att ett sådant system skulle ha alltför stora nackdelar. Vi föreslår därför i stället att utegångsförbudet, vid längre strafftider, efter hand skall kunna lindras något. Under verkställigheten skall den dömde vara underkastad ett krav på fullständig avhållsamhet från varje form av berusningsmedel. Någon avgift motsvarande den som gäller under försöksverksamheten skall inte tas ut av den som döms till fängelse genom elektronisk övervakning. De rättviseskäl som motiverade en sådan avgift under försöksverksamheten har inte bärighet när elektronisk övervakning införs som en permanent del av straffsystemet. I vissa avseenden skall det vara obligatoriskt att meddela den dömde beslut om vad han skall iaktta under verkställigheten. Det gäller t.ex. bostad under verkställigheten, sysselsättning och tider under vilka han tillåts att vistas utanför sin bostad. Villkorlig frigivning, m.m. (kap. 14) Reglerna för villkorlig frigivning har särskilt varit föremål för åtskilliga förändringar. Vårt uppdrag har varit att från grunden pröva om systemet med villkorlig frigivning skall behållas och hur det i så fall skall vara utformat. Tanken är att man skall kunna finna en varaktig lösning, så att frågan om den villkorliga frigivningen skall kunna avföras från den straffrättspolitiska dagordningen. Villkorlig frigivning ger möjligheter att skapa ett system dels för övergången från vistelsen i anstalt till livet i frihet, dels för reaktionerna vid återfall i brott. Villkorlig frigivning finns i alla andra länder som har ett utbyggt straffsystem och ett slopande av detta institut utan kompensationsåtgärder skulle innebära en oacceptabel ökning av fängelsepopulationen. Då sådana åtgärder - främst straffskaleändringar - är svåra att genomföra, har vi funnit att övervägande skäl talar för att behålla ett system med villkorlig frigivning. Däremot anser vi att det finns skäl till betydande ändringar i den ordning som gäller. Vår målsättning har varit att skapa ett system som är enkelt och lättöverskådligt och som kan accepteras av alla. Det skall finnas en rimlig överensstämmelse mellan den utdömda och den avtjänade strafftiden. Och de regler som skall styra frigivningen skall vara sådana att de verkligen är tillämpbara i praktiken. Sist men inte minst bör den villkorliga frigivningen konstrueras så att den möjliggör en lämplig övergång från anstaltsvistelsen till livet i frihet. Vid en prövning av om regelsystemet för den villkorliga frigivningen bör vara obligatoriskt eller fakultativt har vi funnit att obligatoriska regler har fördelar, t.ex. när det gäller rättssäkerhet, förutsebarhet och rättslig likabehandling. Å andra sidan är det högst tvivelaktigt om en helt obligatorisk villkorlig frigivning är befogad. Den framstår ju då endast som ett sätt att korta ned anstaltstiderna. Det är också rimligt att den dömdes uppförande på något sätt skall kunna påverka frigivningstidpunkten. Våra överväganden har lett fram till att den villkorliga frigivningen i betydande utsträckning bör styras av obligatoriska regler men att den också bör ha ett fakultativt inslag. Detta skall bestå i att tidpunkten för den villkorliga frigivningen får senareläggas, om den intagne missköter sig . Beslut om senareläggning skall fattas av kriminalvårdsanstalten efter misskötsamheten. Vid varje beslutstillfälle skall senareläggningen kunna uppgå till . Anstaltens beslut skall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Förslaget innebär att tidstillägg som en form för disciplinär bestraffning slopas. Vi föreslår att villkorlig frigivning skall kunna ske tidigast när två tredjedelar av strafftiden har avtjänats och att endast denna kvotdel skall förekomma. Den tid som minst måste avtjänas i anstalt innan villkorlig frigivning får ske skall enligt förslaget vara i stället . föreslår vi att allmänna fängelseminimum höjs till en månad. Härigenom kommer i princip alla som döms till fängelse att vara aktuella för villkorlig frigivning. Vi ser flera fördelar med detta. Man kommer ifrån den nuvarande ordningen, att den som döms till fängelse i princip får samma verkställighetstid i anstalt som den som döms till tre månaders fängelse. Vidare öppnar sig en generell möjlighet till förverkande av villkorlig frihet vid återfall i brott. Genom att villkorlig frigivning kommer att kunna ske även från fängelsestraff på en månad kommer höjningen av allmänna fängelseminimum att innebära att tiden för den kortaste anstaltsvistelsen höjs från 14 . Villkorlig frigivning skall inte kunna ske från förvandlingsstraff för böter och inte heller vid förverkande av villkorlig frihet som beslutats på grund av misskötsamhet. Vi har diskuterat om någon kategori av dömda, t.ex. ungdomar eller de som första gången döms till fängelse eller de som i domen också blir utvisade, skall särbehandlas när det gäller tidpunkten för villkorlig frigivning, men kommit fram till att så inte bör ske. Det är svårt att göra en sådan reglering någorlunda enkel. Men även andra skäl emot finns. Ungdomar särbehandlas redan vid straffbestämningen, t.ex. genom att de får kortare fängelsestraff än vuxna och det är inte lämpligt att samma omständighet också skall påverka frigivningstidpunkten. Vid villkorlig frigivning skall en prövotid, liksom , börja löpa. Den skall vara lika lång som reststraffet, dock . Någon övre gräns för prövotiden föreslår vi inte. Även i fortsättningen skall den frigivne kunna ställas under övervakning. Men någon bedömning av behovet av övervakning i det enskilda fallet skall inte längre göras. Vi menar att det finns lika goda skäl att undvika ett prognos- och behovstänkande vid beslut om övervakning efter villkorlig frigivning som vid domstolens straffbestämning. En fast regel om i vilka fall övervakning skall ske krävs därför. Vi har konstruerat den så att alla frigivna som undergått fängelsestraff eller mer eller, om den frigivne är , eller mer generellt skall ställas under övervakning. Vår bedömning är att detta innebär att övervakningsresurserna sätts in i de fall där övervakning typiskt sett är mest motiverad. Liksom skall övervakningen pågå . I fråga om reaktionerna vid misskötsamhet föreslår vi två ändringar. Den längsta tid som skall kunna förklaras förverkad på grund av misskötsamhet föreslår vi sänkt från en månad . Vidare föreslår vi att förverkande av villkorlig frihet på grund av brott som har begåtts skall kunna ske än . Om den frigivne häktas eller får del av åtal under eller från prövotidens utgång skall förverkandemöjligheten stå öppen. Den nuvarande ordningen att häktning eller delgivning av åtal måste ske inom prövotiden medför nämligen att det inte sällan blir omöjligt att förverka trots att brottet har begåtts . Som en följd av våra ändringar avseende beslutsordningen vid villkorlig frigivning föreslår vi att upphör och att dess återstående uppgifter fördelas mellan kriminalvården och allmän domstol. Vi anser det angeläget att en ordning införs som innebär att den sista delen av ett fängelsestraff avtjänas utanför anstalten genom elektronisk övervakning (s.k. back door-system). Vi lägger emellertid inte fram ett konkret förslag härom. De personer som skulle omfattas av en sådan ordning kan nämligen förväntas ge upphov till annorlunda krav på verkställighetens utformning än de som man stött på under den nuvarande försöksverksamheten. Vi menar att man bör inleda en försöksverksamhet med "back door". Försöket skulle kunna läggas upp på det viset att den som varit skötsam och avtjänat en viss minsta del att strafftiden, skulle kunna få lämna avtjäna återstående del fram till frigivningstidpunkten under elektronisk övervakning. Genom sådan övervakning skulle det vara möjligt att i viss mån upprätthålla den frihetsinskränkning och kontroll som tidigare skett innanför anstaltsmurarna. Kostnader (kap. 16) Som ett av flera skäl för att minska användningen av fängelse har framhållits, att man därmed skulle kunna göra besparingar. Vi har därför ansett det angeläget att göra en kostnadsberäkning som så långt det är möjligt beskriver utfallet av det reformerade straffsystem som vi föreslår. Vid våra beräkningar har vi försökt att väga in samtliga förslag med kostnadseffekter. Störst genomslagskraft har den minskade användningen av fängelse till förmån för elektronisk övervakning och samhällstjänst. Här blir det fråga om stora besparingar. Även den villkorliga frigivningen är viktig. Förslaget i den delen innehåller emellertid såväl kostnadsbesparande som kostnadsdrivande förslag. Vi beräknar att den av oss föreslagna utformningen av straffsystemet medför en årlig besparing med . Den reform av straffsystemet som vi föreslår kräver naturligtvis en hel del förberedande åtgärder innan förslaget kan genomföras. Vi har dock bedömt att man i stor utsträckning skall kunna bygga på den grund som redan är lagd under de senaste årens kriminalpolitiska utvecklingsarbete. Det finns skäl att samordna reformverksamheten med de förslag till ändringar i straffsystemet som lagts fram i andra sammanhang, t.ex. av . Härigenom skapas förutsättningar för ett väl sammanhållet straffsystem. Enligt vår uppfattning bör de förändringar som föreslås i BrB och i till balken angränsande lagar kunna träda i kraft . Remissinstanserna - Ett reformerat straffsystem (SOU 1995:91) Efter remiss har yttranden över betänkandet Ett reformerat straffsystem (SOU 1995:91, Del I-III) avgetts av ombudsmän, , Hovrätten för , Hovrätten för , , , , , , , , , Kammarrätten i , Länsrätten i län, Länsrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , , , i , första övervakningsnämnd, , , Datainspektionen, Försvarsmakten, , , , , , , , , , Statskontoret, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, , vid , vid , , , , , , , Föreningen och Assistenter inom , Föreningen , , , (), Riksorganisationerna för Kvinnojourer i (ROKS), , , , Svenska Röda Korset, åt läkemedelsmissbrukare (RFHL) och Kristna Råd (SKR). Riksåklagaren har till sitt remissvar fogat yttranden från för speciella mål, från regionåklagarmyndigheterna i , , , , , , , och samt från åklagarmyndigheterna i , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Försvarsmakten har till sitt remissvar fogat yttrande från Föreningen . har till sitt remissvar fogat yttranden från skattemyndigheterna i och . Akademikers (), som inbjudits att lämna synpunkter, har skickat in yttranden från och inom kriminalvården. , och i har inbjudits att lämna synpunkter men avstått från att yttra sig. Vidare har skrifter inkommit från enskilda. Sammanfattning - departementspromemorian Påföljder för unga lagöverträdare (Ds 1997:32) Påföljdssystemet för unga lagöverträdare bygger på principen att barn och ungdomar som har begått brott i första hand skall bli föremål för insatser inom . De bör så långt det är möjligt hållas utanför kriminalvården i allmänhet och fängelserna i synnerhet. I denna promemoria lämnas förslag som syftar till att denna ordning skall kunna bibehållas. I kapitel 4 föreslås förändringar av påföljden överlämnande till vård inom . Avsikten är att strama upp utformningen av denna påföljd, så att den kan utgöra ett trovärdigt alternativ även . I kapitel 5 lämnas förslag till en ny frihetsberövande påföljd i syfte att drastiskt minska användningen av fängelsestraff för de yngsta lagöverträdarna. En av grundpelarna i påföljdssystemet för unga lagöverträdare är bestämmelsen i 31 kap. 1 § BrB, enligt vilken den som är kan överlämnas till vård inom som påföljd för brott. Påföljden är alltjämt utformad på i stort sett samma sätt som vid införande 1965, trots att betydande förändringar därefter har ägt rum inom såväl straffrätten som socialrätten. Förändringarna är sådana att påföljdens närmare utformning nu bör ses över. Utgångspunkten är att påföljden skall finnas kvar och att de straffrättsligt motiverade kraven på förutsebarhet, konsekvens och proportionalitet skall få ett större utrymme. För att i ökad utsträckning tillgodose kravet på förutsebarhet föreslås att de yttranden som socialnämnden lämnar i ungdomsmål skall ges ett utförligare innehåll. skall ge ett tydligt besked om vilka insatser som nämnden planerar för den unge och i yttrandet skall en vårdplan redovisas. För att tillgodose kravet på konsekvens föreslås en effektivare ordning för att ompröva valet av påföljd när den planerade vård som socialnämnden angett i sitt yttrande inte kommer till stånd efter domstolens överlämnande till vård inom . Framgår av socialnämndens yttrande att vården av den unge skall ske på frivillig grund med stöd av socialtjänstlagen, skall domstolen vid överlämnandet meddela en särskild föreskrift om att den unge skall underkasta sig den av socialnämnden planerade vården. Härigenom erhålls ett bättre underlag för prövningen av om överlämnandet bör undanröjas och ersättas med någon annan påföljd med stöd av bestämmelsen i 38 kap. 2 § BrB. får den dömde ett tydligt besked om vad som förväntas av honom för att valet av påföljd inte skall undanröjas. En föreskrift av det slag som föreslås syftar inte till att domstolen skall styra insatser. skall även i fortsättningen verka självständigt under de socialrättsliga lagarna. Föreskriften riktar sig således enbart till den dömde. Om han inte följer den meddelade föreskriften, riskerar han att överlämnandet undanröjs och ersätts av någon annan påföljd. Ett överlämnande till vård inom skall liksom tidigare kunna undanröjas när det efter överlämnandet visar sig att den vård som socialnämnden angett i sitt yttrande inte lagligen kan komma till stånd. Ett undanröjande skall dessutom kunna ske när den planerade vården uteblir på grund av att ändrat uppfattning om vilka insatser som bör göras för den dömde. Rutinerna för rättsväsendets kontroll av vad som sker efter överlämnandet stramas upp genom att socialnämnden åläggs att fortlöpande hålla åklagaren underrättad om vårdens fortgång. För att åstadkomma ett större mått av proportionalitet föreslås att domstolen på ett mer uttalat sätt än skall pröva om socialnämndens planerade insatser är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens karaktär. Ett större mått av proportionalitet skall åstadkommas också genom att ett överlämnande till vård inom i större utsträckning förenas med dagsböter. Dessutom införs en möjlighet att meddela en särskild föreskrift om ungdomstjänst. Avsikten är att vidga tillämpningsområdet för överlämnandepåföljden, särskilt i de fall alternativet är en frihetsberövande påföljd. Ungdomstjänsten skall dömas ut i form av en särskild föreskrift vid överlämnande till vård inom . Föreskriften den unge åläggs att utföra oavlönat arbete eller att delta i särskilt anordnad verksamhet under ett visst antal timmar. Ungdomstjänsten skall administreras av . I kapitel 5 lämnas förslag till en ny frihetsberövande påföljd, vilken skall kunna dömas ut för brott som någon har begått innan han fyllt . Syftet är att dessa lagöverträdare skall kunna hållas utanför kriminalvårdens anstalter och att frihetsberövandet skall verkställas med beaktande av de särskilda hänsyn som måste tas vid frihetsberövanden av barn och ungdomar. Verkställigheten skall utformas så, att risken för skadeverkningar av frihetsberövandet minimeras som möjligheterna att ge en kvalificerad vård och behandling tas tillvara. Verkställigheten måste dock ske under sådana former att frihetsberövandet kan genomföras med en tillräcklig grad av säkerhet. Den föreslagna påföljden benämns överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem. Ansvaret för verkställigheten skall anförtros åt , vilken skall genomföra den i nära samarbete med i den dömdes hemkommun. Domstolen får bestämma påföljden till överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem endast om det föreligger synnerliga skäl. Vad som i första hand kan utgöra ett sådant skäl är att brottet har ett mycket högt straffvärde, men även upprepade återfall i allvarlig brottslighet kan i vissa fall motivera att påföljden bestäms till överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem. Påföljden skall tidsbestämmas av domstolen i brottmålet efter brottets straffvärde till lägst och högst . Den unges behov av vård skall inte tillmätas någon betydelse vid påföljdsbestämningen. Verkställigheten skall ske vid ett sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § LVU och den skall regleras i en särskild lag. Flertalet av de regler som gäller för LVU-vård vid särskilt ungdomshem skall gälla även för dem som överlämnas till vård vid sådant hem i den nu föreslagna ordningen, men i vissa avseenden skall särskilda regler gälla. Det gäller bl. a. möjligheten till inlåsning. Promemorians lagförslag 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 30 kap. 5 §, 31 kap. 1 § , 33 kap. 5 §, 34 kap 1, 6 , 10 och 11 §§ samt 38 kap. 2 och 2a §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas tre nya paragrafer, 31 kap. 1 a §, 34 kap 7 § och 35 kap. 10 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 30 kap. 5 § För brott som någon begått innan han fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. För brott som någon begått innan han fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl för ett frihetsberövande och överläm- nande till vård vid särskilt ungdomshem inte kan komma i fråga För brott som någon begått efter det att han fyllt arton men innan han fyllt tjugoett år får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. 31 kap. 1 § Kan den som är under tjugoett år och som begått brottslig gärning bli föremål för vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga får rätten överlämna åt socialnämnden att föranstalta om erforderlig vård inom . Om brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet påkallar det, får jämte överlämnande till vård inom dömas till dagsböter, högst tvåhundra, vare sig böter har föreskrivits för brottet eller inte. Kan den som är under tjugoett år och som begått brottslig gärning bli föremål för vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga får rätten överlämna åt socialnämnden att föranstalta om erforderlig vård inom enligt en för den tilltalade uppgjord vårdplan.