prop · GL0342 · 1998-01-01 00:00:00 — För att skall ges befogenhet att utfärda intyg motsvarande sådant som regleras i artikel 75, torde en ändring behöva göras i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika. Artikel 76 Schengenstaterna har, i artikel 76.1 2, åtagit sig att om det visar sig nödvändigt besluta om lämpliga kontrollåtgärder för narkotika och psykotropa ämnen, eller ämnen som ofta används för framställning av sådana, för att undvika att andra staters strängare kontroller minskar i effektivitet. Det förutsätter att sådana kontroller står i överensstämmelse med egna medicinska, etiska och praktiska regler. Enligt artikel 76.3 skall Schengenstaterna hålla varandra underrättade om sådana åtgärder. 7.4.7 Skjutvapen och ammunition (artiklarna 77 91) Artikel 77 Schengenstaterna har åtagit sig att anpassa sina regler om förvärv, inne- hav, handel och överlåtelse av skjutvapen till bestämmelser (artikel 77.1), såvitt avser fysiska och juridiska personer, men inte myndigheter eller statliga företag (artikel 77.2). Artikel 78 Skjutvapen klassificeras som förbjudna, tillståndspliktiga eller anmäl- ningspliktiga (artikel 78.1). Slutstycken, magasin och pipor skall följa samma regler som de skjutvapen de tillhör eller utgör en del av (artikel 78.2). Artikel 79 En uppräkning av vad som skall räknas som förbjudna vapen och förbjuden ammunition finns i artikel 79.1. Behöriga myndigheter kan meddela tillstånd att inneha sådana i särskilda fall (artikel 79.2). Artikel 80 81 Det finns uppräkningar av vad som skall räknas som tillståndspliktiga vapen och tillståndspliktig ammunition i artikel 80.1, respektive vapen och ammunition som är anmälningspliktiga i artikel 81. Artikel 82 I artikel 82 undantas vissa vapen från reglerna i artikel 79 81. Artikel 83 Artikel 83 reglerar förutsättningar för tillstånd till förvärv och innehåll av skjutvapen som avses i artikel 80. Artikel 84 Bestämmelser om anmälningar om vapen som avses i artikel 81 finns i artikel 84. Artiklarna 85 87 Schengenstaterna har åtagit sig att se till att den som tillverkar eller handlar med tillståndspliktiga respektive anmälningspliktiga vapen ansöker om tillstånd respektive har anmälningsskyldighet (artikel 85.1) anta bestämmelser om att alla skjutvapen skall vara försedda med fast tillverkningsnummer och varumärke (artikel 85.2) föreskriva skyldighet för tillverkare och handlare att låta registrera tillstånds- och anmälningspliktiga skjutvapen (artikel 85.3) anta bestämmelser om att tillståndsbevis beträffande tillstånds- pliktiga vapen skall uppta vapnens identifieringsnummer och beteckning (artikel 85.4) anta bestämmelser om förbud för den som innehar tillstånds- eller anmälningspliktigt skjutvapen, att överlämna sådana vapen som saknar tillstånd (artikel 86.1); staterna har emellertid rätt att göra undantag för tillfälligt överlämnande (artikel 86.2) införa bestämmelser om återkallande av tillstånd (artikel 87.1). Artikel 88 Den som beviljats tillstånd att förvärva skjutvapen behöver inte särskilt tillstånd att förvärva ammunition till vapnet (artikel 88.1), men om vederbörande saknar tillstånd för vapnet skall samma regler gälla för förvärvande av ammunition som gäller för vapnet (artikel 88.2). Artikel 89 kan, med hänsyn till teknisk och ekonomisk utveckling samt statens säkerhet, göra ändringar eller tillägg vad avser skjutvapen som är otillåtna respektive förutsätter tillstånd eller anmälan. Artikel 90 Schengenstaterna är oförhindrade att anta strängare bestämmelser om skjutvapen och ammunition. Artikel 91 Schengenstaterna har överenskommit om ett informationsutbyte om förvärv av skjutvapen när det gäller personer, enskilda eller vapen- handlare, som har sitt hemvist eller sin verksamhet inom Schengen- området, vilket närmare regleras i artikeln. Förhållande till svenska regler (artiklarna 77 91) Som framgått ovan, i avsnitt 4.5.8, är det inte möjligt att dra några helt säkra slutsatser om förhållandet mellan bestäm- melser i artiklarna 77 91 och rådets direktiv om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG). Regeringens bedömning är dock att några särskilda lagstiftnings- åtgärder inte torde vara påkallade i anledning av konventionens kapitel om vapen och ammunition. Här kan hänvisas till de svenska bestämmelser för att genomföra EG-direktivet som trädde i kraft (SFS 1996:67 och 70). Om det skulle visa sig nödvändigt att genomföra någon eller några ändringar av bestämmelserna i kon- ventionen, torde detta kunna ske genom förordning med stöd av befintliga bemyndiganden i vapenlagen. 7.5 Avd informationssystem Regeringens bedömning: Inrättandet av det bör lagregleras (artikel 92). Regeln om att uppgifter som registrerats i SIS inte får användas för andra ändamål än de som de rapporterats för bör föranleda lagstiftning beträffande personuppgifter som lämnas enligt artikel 96 97, dvs. uppgifter för införande på spärrlista samt uppgifter om försvunna personer samt personer som bör omhändertas tillfälligt (artikel 102). Det strikta skadeståndsansvaret i förhållande till enskilda vad gäller felaktiga uppgifter i SIS bör föranleda särreglering (artikel 116). I övrigt torde artiklarna 92 119 inte föranleda lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Promemorians bedömning av lagstiftningsbehov när det gäller skadeståndsfrågan i artikel 116 är emellertid en annan, eftersom den utgår från nu gällande strikta skadeståndsskyldighet. Remissinstanserna har, i den mån de yttrat sig i dessa frågor, i huvudsak instämt i promemorians bedömning. Datainspektionen har dock anfört att frågan om enskildas rätt att ta del av uppgifter i SIS i första hand bör prövas av den myndighet som ansvarar för den nationella enheten, särskilt som det kan vara fråga om mycket känsliga uppgifter från polisiär synpunkt. har ifrågasatt om inte nya regler bör införas för att underlätta för exempelvis andra Schengenstaters medborgare att få rättelse i svenska register. Skälen för regeringens bedömning redovisas i anslutning till artiklarna under rubrik Förhållande till svenska regler. 7.5.1 Inrättande, utnyttjande och användning av Schengens informationssystem (artiklarna 92 101) Datasystemet Schengens informationssystem, SIS, är som nämnts ett spanings- och efterlysningshjälpmedel. Det utgör ett medel för att genomföra många av de kompensatoriska åtgärder som Schengen- konventionen förutsätter och ett medel för att i praktiken underlätta rättshjälpssamarbetet, exempelvis vad gäller utlämning. Via SIS kan en Schengenstat göra en framställning (rapport) till de andra staterna, om verkställighet av vissa förfaranden, som Schengenstaterna i princip har åtagit sig att verkställa under förutsättning att det kan ske i enlighet med respektive stats nationella lagstiftning. Artikel 92 Artikel 92 innehåller bestämmelser om inrättandet av Schengens informationssystem, SIS, som skall bestå av en nationell enhet för varje Schengenstat, N.SIS, och en teknisk stödfunktion, C.SIS. Varje Schengenstat skall för egen räkning och på eget ansvar upprätta och underhålla en nationell enhet, dvs. ett dataregister som skall innehålla uppgifter som är identiska med uppgifterna i motsvarande register hos de övriga staterna. Likheten i de skilda nationella enheternas innehåll skall åstadkommas med hjälp av den tekniska stödfunktionen, C.SIS. Genom systemet skall varje stat kunna lämna och ta emot rapporter om personer och föremål. Varje Schengenstat skall kunna söka i sin egen nationella enhet, men inte i de andra staternas nationella enheter. Förhållande till svenska regler En medverkan i såvitt gäller SIS kräver att en sådan nationell enhet som anges i konventionen byggs upp. Eftersom de uppgifter som kan föras in i registret regleras i de följande artiklarna, behandlas frågor om förhållande till svenska regler gemensamt för samtliga dessa artiklar nedan under en särskild rubrik. Artikel 93 Syftet med SIS är att på Schengenstaternas territorium, med hjälp av information som överförts via systemet, bevara ordning och allmän säkerhet, inbegripet statens säkerhet, samt att tillämpa konventionens bestämmelser om fri rörlighet för personer. Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93 100, nedan. Artikel 94 Av artikel 94.1 framgår att SIS endast skall innehålla uppgifter som lämnas av Schengenstaterna och som är nödvändiga för vissa ändamål som anges i artikel 95 100. Där föreskrivs vidare att det är den rapporterande Schengenstaten, dvs. den Schengenstat som registrerat en framställning (rapport) i SIS med begäran om ett visst förfarande, som skall pröva om ärendet är av sådan vikt att en registrering är berättigad. Enligt artikel 94.2 får i SIS antecknas uppgifter om rapporterade personer, föremål (enligt artikel 100) och fordon (enligt artikel 99). Beträffande personer får endast vissa särskilt angivna uppgifter an- tecknas. Dessa är, enligt artikel 94.3, efternamn och förnamn, eventuellt separat registrering av alias, särskilda yttre och oföränderliga fysiska kännemärken, andra förnamnets initialbokstav, födelsedatum och födelseort, kön, nationalitet, uppgift om huruvida personen är beväpnad, uppgift om huruvida personen kan tillgripa våld, syftet med registreringen samt begärt förfarande. Anmärkningar av annat slag är inte tillåtna, vilket särskilt gäller de uppgifter som nämns i första meningen i artikel 6 i konvention av om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. I den mån en mottagande Schengenstat bedömer att en rapport enligt artiklarna 95, 97 eller 99 inte är förenlig med dess nationella lagstiftning, internationella förpliktelser eller andra viktiga nationella intressen, kan den staten enligt artikel 94.4 låta rapporten i den nationella delen av SIS åtföljas av ett påpekande om att det begärda förfarandet inte kommer att verkställas på dess territorium. Överläggningar om detta bör ske med övriga Schengenstater. Om den rapporterande Schengenstaten inte åter- kallar sin rapport skall den tillämpas fullt ut för övriga Schengenstater. Kommentar Uppräkningen av typer av personuppgifter som får registreras i SIS utgör ett integritetsskydd och är uttömmande. Det innebär att andra person- uppgifter, exempelvis de sista fyra siffrorna i våra svenska person- nummer, inte får förekomma i SIS. Vidare får sådana känsliga uppgifter som räknas upp i artikel 6 i dataskyddskonvention dvs. personuppgifter som avslöjar rasursprung eller politiska åsikter eller som rör hälsa eller sexualliv aldrig registreras i SIS. Registreringarna i SIS utförs av den rapporterande Schengenstatens SIRENE-kontor, på begäran av den statens behöriga myndigheter, se vidare nedan. Schengenstaterna har, utöver möjligheten enligt artikel 94.4 att låta en rapport följas av ett påpekande om att ett begärt förfarande inte kommer att ske på dess territorium, enligt artikel 95.3 och 99.6 möjlighet såsom mottagande stat att i den nationella delen av SIS låta en rapport följas av ett tillfälligt förbud mot verkställighet. När en Schengenstat gör en markering om verkställighetsförbud, kommer rapporten ändå att föras in i det nationella registret, N.SIS. Detta hänger ihop med att de olika Schengenstaternas respektive N.SIS skall innehålla identiska uppgifter. Däremot kommer slutanvändaren, dvs. polismannen, tulltjänstemannen e.d., inte att kunna se uppgifterna i sin dataterminal. Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93 100, nedan. Artikel 95 Enligt artikel 95 får en rapport om efterlysning för förvarstagande för utlämning registreras i SIS. Det är den ansökande Schengenstatens rättsliga myndigheter som får begära att sådana rapporter skall registreras i SIS (artikel 95.1). Enligt artikel 95.2 skall en Schengenstat, innan den gör en sådan rapport, undersöka om förvarstagandet sker i överensstämmelse med den anmodade statens nationella lagstiftning samt om tveksamhet föreligger samråda med den eller de andra berörda staterna. Vidare skall en Schengenstat, när den registrerar sin rapport i SIS, utan dröjsmål skicka vissa uppgifter av betydelse till de andra berörda staterna. Dessa upp är vilken myndighet som begär förvarstagande, huruvida det finns häkt- ningsbeslut eller någon annan handling med samma innebörd eller en lagakraftvunnen dom, brottets art och tillämpliga straffbestämmelser, beskrivning av omständigheterna kring brottets begående samt sannolik brottspåföljd. En stat som finner att det inte står i överensstämmelse med dess nationella lagstiftning att verkställa rapporten, kan föra in en uppgift om verkställighetsförbud i (artikel 95.3). En stat som har fört in en sådan uppgift om verkställighetsförbud, skall behandla rapporten som en rapport i syfte att få ett meddelande om vistelseort (artikel 95.5). En anmodad stat skall alltid verkställa det begärda förfarandet i enlighet med gällande konventioner om utlämning och nationell rätt (artikel 95.6). Kommentar Det är den rapporterande Schengenstatens nationella SIRENE-kontor som har de kontakter som anges i artikel 95.2 med övriga berörda staters SIRENE-kontor. Om rapporten accepteras av alla Schengenstater skall registrering av den i SIS förberedas. Om däremot inte alla Schengenstater godtar rapporten, kan den framställande staten antingen avstå från att registrera sin rapport eller vidhålla den och uppmana den eller de stater som inte accepterar den att begära att en markering om inskränkt giltighet tillfogas, dvs. en uppgift som innebär ett förbud att verkställa förvarstagandet fram till det att uppgiften raderas. Att en Schengenstat i sin nationella del av SIS för in en uppgift om verkställighetsförbud hindrar inte att de andra Schengenstaterna ändå skall verkställa det begärda förfarandet. För att de uppgifter som anges i artikel 95.2 skall kunna skickas utan dröjsmål, dvs. i princip som rapporten görs i SIS, skall en akt med uppgifterna förberedas . Dessa uppgifter registreras aldrig i SIS, utan befordras på annat sätt till den stat där den rapporterade personen anträffas. Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93- 100, nedan. Artikel 96 Enligt artikel 96 får registrering ske av en utlänning på spärrlista. Beslut om införande på spärrlistan skall ha fattats av administrativa myndigheter eller behörig domstol i enlighet med processuella regler i nationell lagstiftning. Sådana beslut kan grundas på att en utlänning utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet, exempelvis om utlänningen dömts för gärning som har ett minimistraff fängelse (artikel 96.2 a) eller om det finns grundad anledning att anta att utlänningen begått grova brott eller om det skäligen kan befaras att han kommer att begå sådana brott på någon Schengenstats territorium (artikel 96. 2 b). Sådana beslut kan också grundas på att utlänningen i fråga varit föremål för avvisning eller utvisning (artikel 96.3). Kommentar Den åtgärd som begärs genom införande på spärrlistan är att personen i fråga skall vägras inresa eller uppehållstillstånd i Schengenområdet enligt de villkor som föreskrivs i kakpitel 2 5 i . Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93- 100, nedan. Artikel 97 Försvunna personer eller personer som bör omhändertas tillfälligt med hänsyn till sin egen säkerhet eller i syfte att förebygga hot får, enligt artikel 97, registreras på begäran av behörig myndighet hos den rapporterande staten. De polisiära myndigheterna skall kunna underrätta den rapporterande staten om uppehållsort eller omhänderta den rapporterade personen för att hindra denne att resa, om det inte strider mot nationell lag. Om en rapporterad försvunnen person är myndig, får meddelande inte lämnas utan hans eller hennes samtycke. Förhållande till svenska regler Enligt 12 § polislagen (1984:387) får polisen omhänderta den som kan antas vara under som anträffas under förhållanden som uppenbart innebär överhängande allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling. 14 § samma lag ger polisen befogenhet att omhänderta en okänd som det finns anledning att anta är efterspanad eller efterlyst och med stöd av lag skall berövas friheten, exempelvis för att vederbörande avvikit från ett sjukhus för psykiatrisk tvångsvård. Däremot saknas enligt svensk rätt möjlighet att frihetsberöva exempelvis den som är och efterlyst som försvunnen. Eftersom omhändertagande enligt artikel 97 får ske endast om det inte strider mot nationell lag, kan den sistnämnda typen av omhändertagande inte bli aktuellt i . Artikel 98 Uppgifter om vittnen och åtalade som skall inställa sig vid domstol eller personer som skall avtjäna straff får registreras på begäran av behöriga rättsliga myndigheter (artikel 98.1). Uppgifter skall lämnas till den rapporterande staten i enlighet med uppgiftslämnande stats nationella lagstiftning och gällande konventioner om inbördes rättshjälp i brottmål (artikel 98.2). Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93- 100, nedan. Artikel 99 Artikel 99 reglerar registrering av rapporter för hemlig övervakning eller särskild kontroll. Vid registreringen skall hänsyn tas till nationell rätt hos den stat som gör rapporten. En rapport om hemlig övervakning eller särskild kontroll får göras bl.a. för att bekämpa brottslighet och förebygga hot mot den allmänna säkerheten, om något av två angivna fall är för handen. Det första fallet är att det finns sannolika skäl för misstanke om att personen avser att begå, eller redan begår, ett stort antal synnerligen grova brott (artikel 99. 2 a). Det andra fallet som får föranleda sådan rapport är om den allmänna uppfattningen om personen, särskilt på grundval av redan begångna brott, leder till misstanke om att vederbörande även kommer att begå synnerligen grova brott (artikel 99. 2 b). I artikel 99.3 finns särskilda regler om begäran om hemlig övervakning eller särskild kontroll som gäller statens säkerhet, när det finns synnerliga skäl till misstanke att de uppgifter som inhämtas och översänds till den rapporterande staten är nödvändiga för att man skall kunna vidta skyddsåtgärder för att avvärja den allvarliga fara som någon utgör eller någon annan allvarlig fara för statens inre och yttre säkerhet. I dessa fall är den rapporterande Schengenstaten skyldig att först rådgöra med de andra Schengenstaterna. Vid hemlig övervakning kan uppgifter inhämtas och översändas till den rapporterande myndigheten om påträffande av den person eller det fordon som rapporterats, om plats, tidpunkt eller skäl för undersök- ningen, om resväg och målet för resan, om personer i den övervakades sällskap eller passagerare i det övervakade fordonet, om använt fordon, om transporterade föremål samt om omständigheter kring påträffandet av personen eller fordonet (artikel 99.4). Inom ramen för särskild kontroll får personer kroppsvisiteras samt fordon och medförda föremål genomsökas i enlighet med nationell lagstiftning för att bekämpa brottslighet och förebygga hot mot den allmänna säkerheten eller statens säkerhet. Om en anmodad stats lagar inte tillåter den särskilda kontrollen skall den i den statens fall ändras till hemlig övervakning (artikel 99.5). En anmodad stat kan i den nationella delen av SIS låta införa en markering om inskränkt giltighet, dvs. en uppgift som avser förbud att verkställa den hemliga övervakningen eller särskilda kontrollen fram till det att markeringen raderas, vilket inte hindrar att de andra Schengenstaterna verkställer det begärda förfarandet (artikel 99.6). Kommentar När en Schengenstat för in en markering om verkställighetsförbud kan poliserna och andra tjänstemän som är slutanvändare inte se den rapporten i sina terminaler. Se vidare ovan i kommentaren till artikel 94. Förhållande till svenska regler behandlas samfällt för artiklarna 93- 100, nedan. Artikel 100 Föremål som efterlysts för beslag eller för att användas som bevis- material vid rättegång i brottmål får registreras i SIS (artikel 100.1). Om ett rapporterat föremål påträffas skall, enligt artikel 100.2, den myndighet som har observerat rapporten i SIS kontakta den rapporterande för att komma överens om vilka åtgärder som skall vidtas. I det sammanhanget kan personuppgifter översändas i enlighet med konventionen. Enligt artikel 100.3 är det vissa kategorier av föremål som skall registreras, nämligen vissa stulna, bortförda eller försvunna fordon, släp- vagnar, , skjutvapen, blankodokument, utfärdade legitimations- handlingar samt slutligen registrerade sedlar. Förhållande till svenska regler (artiklarna 93 100) En medverkan i såvitt gäller SIS kräver till att börja med, som nämnts, att en sådan nationell enhet som anges i konventionen byggs upp, N.SIS. Där kommer uppgifter om bl.a. personer att flyta in automatiskt via den tekniska stödfunktionen. Uppgifter kommer också att registreras i SIS av det svenska . Ett nytt person- register, det nationella SIS, kommer alltså att inrättas. När det först gäller vilka uppgifter som kommer att flyta in i SIS, kan konstateras att inte innehåller några bestämmel- ser som ålägger staterna att registrera vissa uppgifter. Detta hänger samman med att införande av en s.k. rapport i SIS innebär en begäran om att övriga stater skall vidta en viss åtgärd med avseende på en efterspanad person. Varje Schengenstat råder naturligtvis själv över vilka åtgärder den i varje särskilt fall vill begära och därigenom vilka uppgifter den lägger in i sin nationella enhet. Vilka uppgifter vi själva lägger in i den svenska nationella enheten i SIS, styrs således av nationell svensk rätt. Däremot kommer de personuppgifter m.m., som omfattas av rapporter från andra Schengenländer att flyta in till den svenska nationella enheten genom förmedling av C.SIS. Beslutanderätten över detta ligger hos den rapporterande staten eftersom registerinnehållet i SIS skall vara enhetligt. Dessa uppgifter kan vi således inte råda över. De flesta uppgifter av detta slag kan registreras i befintliga svenska register, men vissa uppgifter som kan omfattas av rapporterna motsvaras inte av något befintligt svenskt register. Även om lägger in en uppgift om verkställighetsförbud, en s.k. flagga, kommer uppgifterna att finnas i det svenska N.SIS. Däremot kommer de inte vara synliga för slutanvändarna. (Se ovan i kommentaren till artikel 94.) Gällande svenska regler Enligt efterlysningskungörelsen (1969:293) får en polismyndighet efter- lysa en person genom att föra in uppgifter om denne i det . Beslut om efterlysning fattas av Rikspolis- styrelsen, polismyndighet, åklagarmyndighet eller Kriminalvårds- styrelsen. Annan myndighet kan göra framställning om efterlysning hos en polismyndighet. beslutar om efterlysning skall ske utomlands. De flesta uppgifter som förekommer i SIS kan, som nämnts, registreras i befintliga svenska register. Uppgift om att någon har blivit utlämnad för brott antecknas således i person- och belast- ningsregistret (PBR) och i kriminalregistret, vilka förs av Rikspolis- styrelsen. Uppgift om att någon är efterlyst för att utlämnas för brott antecknas i personefterlysningsregistret (artikel 95). I detta register kan vidare antecknas uppgifter om åtalade, vittnen och andra som efterlysts för att infinna sig inför förhandling i domstol (artikel 98). Också detta register förs av . Uppgift om att någon dömts för brott antecknas i bl.a. person- och belastningsregistret (PBR) och i kriminal- registret (artikel 96.2a). Uppgifter om gods antecknas bl.a. i det av förda godsregistret samt i ett särskilt efterlysnings- system för fordon (artikel 100). I ytterligare ett register, som förs av och lokala polismyndigheter, antecknas signalements- uppgifter beträffande försvunna personer (artikel 97). Tullens möjligheter att i den brottsbekämpande verksamheten bearbeta och samla uppgifter i dataregister har reglerats i en lag som har antagits av (prop. 1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8, rskr. 1997/98:74.)