prop · GL03155 · 1998-01-01 00:00:00 — För personer som är är dagar. Arbetsmarknadspolitiken har också en viktig fördelningspolitisk uppgift att stödja personer som har särskilda svårigheter att få och behålla ett arbete. Kommunerna har getts en ökad roll i arbetsmarknadspolitiken. Många kommuner har också bedrivit arbetsmarknadspolitiska projekt tillsammans med arbetsförmedlingen i kommunen. Långtidsarbetslösa, ungdomar och socialbidragstagare har varit de vanligaste målgrupperna för sådana projekt. /1995 var i genomsnitt drygt 229 000 personer i konjunkturberoende åtgärder. var 60 000 av dem som var i åtgärder sysselsatta inom kommunerna. hade antalet personer i åtgärder i kommunerna ökat till 90 900 personer medan det totala antalet personer i åtgärder hade minskat till 197 000. har kommunerna svarat för fler åtgärdsplatser än övriga anordnare. Utöver de konjunkturberoende åtgärderna kan man också räkna de individinriktade stöden som lönebidrag och offentligt skyddade anställningar (OSA) som bekostas av den statliga arbetsmarknadspolitiken. fanns 12 500 personer med sådana stöd i kommunerna, vilket utgör av alla med sådana bidrag. 12.1 Kommuners ansvar för ungdomar 12.1.1 Kommuners ansvar för ungdomar upp till Måluppfyllelse och kvalitet Några uttalade mål som avviker från de nationella målen finns inte vad gäller kommunernas ansvar för unga arbetslösa. Verksamheten syftar till att förbereda ungdomarna för inträde på den reguljära arbetsmarknaden eller för en plats i den reguljära utbildningen. Det är dock angeläget att arbetsmarknadspolitiken är nationell varför de ungdomar som ingår i kommunernas ansvar i åtgärden även är inskrivna vid arbetsförmedlingen och har tillgång till lediga platser över hela landet. De ungdomar som kommunerna haft ansvar för under har haft en förhållandevis låg grad av långtidsarbetslöshet. Under var i genomsnitt 1 900 ungdomar (i åldern 18 ) arbetslösa i i sträck enligt () statistik. Av dessa var 1 000 kvinnor och 900 män. Av de ungdomar som avslutade en period i ungdomspraktik hade ett reguljärt arbete efter avslutad åtgärd. Måluppfyllelsen vad gäller att förbereda ungdomarna för inträde på den reguljära arbetsmarknaden kan därmed sägas vara god. I regleringsbrevet till uppdrogs åt att i samarbete med AMS kartlägga och utvärdera kommunernas insatser för arbetslösa ungdomar . Rapporten, utredningar nr 8, innehåller en uppföljning av vad den kommunala ungdomspraktiken inneburit för ungdomar i fem kommuner: , , , samt . Resultaten pekar på att merparten av de ungdomar som genomgått ungdomspraktik har kunnat gå vidare till arbete eller studier. Andelen som fått fortsatt anställning var , medan andelen som fått fast eller tillfälligt arbete hos annan arbetsgivare och/eller gått vidare till studier var väsentligt högre, respektive . Resultaten tyder också på att en kombination av praktik och utbildning är det bästa alternativet för de ungdomar som deltar i den kommunala ungdomspraktiken. av ungdomarna hade själva sökt upp arbetsgivarna och därmed på eget initiativ fått en första kontakt med arbetslivet. Utvärderingen pekar också på ett antal områden där det finns behov av fortsatt utvecklingsarbete. Ett av dessa är att alltför få ungdomar är aktivt arbetssökande under sin praktiktid, vilket tyder på att inslagen av vägledning behöver stärkas ytterligare. Likaså finns fortfarande ett behov att ytterligare utveckla arbetet med olika former av utbildningsinslag inom ramen för den kommunala praktiken. Expertgruppen för arbetsmarknadspolitiska utvärderingsstudier (EFA) publicerade en rapport med syfte att utifrån ekonomisk teori diskutera hur ungdomars situation på arbetsmarknaden förändras när ansvaret för arbetsmarknadspolitiska åtgärder riktade till ungdomar decentraliseras till kommunerna (Rapport nr 47, Kommunernas ansvar för arbetslösa ungdomar). För att erhålla ett fördjupat perspektiv på det praktiska genomförandet genomfördes en fallstudie av verksamheten i kommun. I är den vanligaste formen praktik hos privata företag. Den praktik som anordnas skall vara lärorik och ge relevant arbetslivserfarenhet. Man har även anordnat praktik som givit behörighet att söka vissa utbildningar. Kommunen får per sysselsatt ungdom och månad av . Av dessa får den unge . De företag som anordnar praktik får ingen ersättning. I rapporten framkom att individersättningen ligger på en sådan nivå att vissa ungdomar blir hänvisade till att söka socialbidrag för att klara sin försörjning. Prestationer och kostnader Under har 14 200 ungdomar i genomsnitt deltagit i åtgärden, vilket utgör av det totala antalet ungdomar mellan som var inskrivna vid arbetsförmedlingen. Av dessa 14 200 ungdomar var kvinnor och män. Kostnaden för kommunernas ansvar för ungdomar uppgick under till . Den genomsnittliga kostnaden per deltagare och månad uppgick till . 12.1.2 Kommuners ansvar för ungdomar mellan I syfte att utveckla det lokala inflytandet inom ramen för den nationella arbetsmarknadspolitiken har en utvecklingsgaranti för arbetslösa ungdomar mellan införts . Utvecklingsgarantin innebär att kommunerna har möjlighet att erbjuda arbetslösa ungdomar, som efter en längre inskrivningstid på arbetsförmedlingen inte lyckats få arbete eller en reguljär utbildning, en aktiverande och utvecklande insats på heltid. Senast skall den unge tillsammans med arbetsförmedlingen i samråd med kommunen ha arbetat fram en individuell handlingsplan. har det yttersta ansvaret för att handlingsplaner utarbetas. Ungdomarna skall i första hand söka arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Det skall även göras en bedömning om någon av de befintliga arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan vara relevanta. Den unge skall, från första arbetslösa dagen, aktivt stå till arbetsmarknadens förfogande, aktivt söka arbete samt delta i de åtgärder som arbetsförmedlingen och kommunen anvisar. Om den unge fortfarande inte har fått meningsfull sysselsättning övergår ansvaret till kommunen om kommunen i fråga åtagit sig ett sådant ansvar. ansvarar för att individuellt anpassade utvecklingsinsatser genom kommunens försorg sätts in dagar efter det att ansvaret övergått till kommunen. Kommunerna är i dessa fall ansvariga för att lämpliga insatser, dvs. själva aktiviteten, kan erbjudas ungdomarna. Insatserna kan med fördel genomföras i samarbete med studieförbund och andra ideella organisationer. De s.k. samhällsinnovativa utbildningarna bör kunna användas för detta ändamål. Det lokala facket skall i de fall då verksamheten är förlagd till en arbetsplats ha rätt till samråd med kommunen innan anvisning sker. Insatserna skall regelbundet följas upp och de unga skall med jämna mellanrum delta i jobbsökaraktiviteter som anordnas av arbetsförmedlingen. Utvecklingsinsatserna bör i normalfallet inte omfatta mer än . För ungdomar som deltar i en kommunalt anordnad utvecklingsinsats skall ersättning lämnas enligt följande. Till ungdomar som inte har rätt till socialbidrag eller arbetslöshetsersättning lämnas ett skattefritt bidrag om , vilket motsvarar ett beskattat utbildningsbidrag. Staten ersätter kommunerna för denna extra kostnad. Till de socialbidragsberättigade lämnas i stället en ersättning som motsvarar vad som skulle ha utgått i socialbidrag. Det skattefria bidraget och den ersättning som skall motsvara socialbidrag benämns utvecklingsersättning och utbetalas av kommunen. Ungdomar som har rätt till ersättning från arbetslöshetskassa får utbildningsbidrag som motsvarar arbetslöshetsersättningen. För den kostnad som uppstår i samband med aktivering ersätter staten kommunerna med per dag och ungdom. har fått regeringens uppdrag att informera om utvecklingsgarantin och att bidra till dess utveckling samt att följa arbetet med den. skall lämna en delrapport till regeringen och en slutrapport . Statskontoret har fått regeringens uppdrag att utvärdera och allsidigt belysa kommunernas ansvar för ungdomar mellan . En delrapport vad gäller införandet av åtgärden skall lämnas till regeringen . En slutlig redovisning av uppdraget skall lämnas till regeringen . 12.2 Övriga verksamheter och åtgärder 12.2.1 Försöksverksamhet med lokal samverkan Försöksverksamhet med lokal samverkan inleddes och skulle pågå till . Totalt 40 kommuner erbjöds att delta i verksamheten och regeringen tecknade avtal om försöksverksamhet med 28 av dessa kommuner. Försöksverksamheten har inneburit att medel från anslaget för arbetsmarknadspolitiska åtgärder ingår i projekt som en arbetsförmedling och en kommun driver gemensamt. Kommunerna har bidragit med minst en fjärdedel av utgifterna. Samtliga medel som ingick i projektet fick användas otraditionellt. Fyra av de deltagande kommunerna medgavs i ett senare skede utvidgad möjlighet att i samband med försöksverksamheten anvisa personer till arbetslivsutveckling. Lagen (1996:423) om kommuners medverkan i försöksverksamhet med lokal samverkan om arbetsmarknadsutvecklingen skulle upphört att gälla . Enligt beslut skall den ha förlängd giltighet till och med och 19 kommuner har fått rätt att förlänga försöksverksamheten . Måluppfyllelse och kvalitet För samtliga kommuner som deltog i försöksverksamheten gällde att denna skulle fylla övergripande mål och verksamhetsmål för arbetsmarknadspolitiken enligt regleringsbrev. De för arbetsförmedlingen satta volymmålen för arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle fyllas. En del kommuner satte också upp särskilda mål för sin försöksverksamhet som att arbetslösheten för målgruppen skulle sjunka. RRV har i sin slutrapport (RRV 1997:58) om försöksverksamheten studerat denna avseende organisation, inriktning, ekonomi och resultat samt om försöksverksamheten har lett till effektivare resursanvändning. I försöksverksamheten var svårplacerade arbetssökande överrepresenterade genom att andelen ungdomar och långtidsarbetslösa är större än jämfört med deltagarna i reguljära arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det fanns dock några enstaka projekt som vände sig till grupper som var mer anställningsbara än andra. I försöksverksamheten fanns det ett större inslag av arbete i åtgärderna och en och samma individ kunde också delta i flera åtgärder . De åtgärder som har använts har haft längre varaktighet än vad som annars är möjligt. Dessutom var resurserna individanpassade på ett bättre sätt än annars. Några kommuner har som ett incitament i åtgärderna (företag har kompletterat utbildningsbidraget t.ex.) haft högre ersättningsnivåer än vad som gäller enligt reglerna. Detta har dock i en del fall vållat problem att få en utbetalning godkänd utöver regelnivån. Målet att få arbetslösa i arbete uppfylldes väl av försöksverksamheten. av deltagarna i försöksverksamheten gick till arbete mot för hela riket. gick till arbete även när det gällde försökskommunerna i sin helhet. Arbetslösheten låg lägre för dem som deltagit i försöksverksamheten. Tabell 12.1 Fördelning efter arbetsmarknadsstatus för utflödet från försöksverksamheten respektive utflödet från konjunkturberoende åtgärder inom försökskommunerna och på riksnivå Procent Försöksverksam- heten Försökskommun i övrigt Riksnivå Arbete 33 26 26 Arbetslös 36 43 42 AMP åtgärd 11 10 10 Annat (bl.a. 20 21 22 Totalt 100 100 100 Källor: RRV:s enkätundersökning och AMS Händelsedatabas. RRV:s förklaring till de goda resultatet ligger bl.a. i arbetssättet. I stor utsträckning är åtgärderna skräddarsydda efter individuella behov och lokala förutsättningar. Försöksverksamheten har också gett större möjligheter till individuellt anpassade åtgärder och, enligt RRV, därmed större träffsäkerhet för placering i arbete. Av ovan framgår att det rör sig om två olika statistikkällor. En uppföljning som AMS gjorde med samma variabler men med samtliga resultat ur AMS händelsedatabas styrker inte RRV:s iakttagelser, vilket dock kan bero på att RRV följt deltagarna på mer individuell bas än vad som är möjligt i AMS-statistiken. De lokala mål som uppställdes för försöksverksamheten visade sig svåra att nå. Dessa mål kunde handla om att få ut en viss andel av en målgrupp i arbete eller i utbildning. av arbetsförmedlingarna och av kommunerna uppgav att utfallet vad avser deltagarna i försöksverksamheten blivit sämre än väntat. Anledningar till detta anses främst vara långa inkörningstider och att målgrupperna ofta var svårmotiverade långtidsarbetslösa. Det förändrade konjunkturläget kan också ha försvårat att nå de lokala volymmålen (antal personer i åtgärder) i försöksverksamheten. Det har varit svårt att bedöma om det förekommer kostnadsförskjutningar mellan stat och kommun, särskilt när det gäller socialbidragstagare. Däremot innebär utfallet i form av deltagare som efter försöksåtgärd får reguljärt jobb klara kostnadsförbättringar för både stat och kommun. Såväl arbetsförmedlingar som kommuner ansåg att formerna för den lokala samverkan har förändrats betydligt. Försöksverksamheten har lett till tätare kontakter mellan arbetsförmedling och kommun och en utökad dialog med företag och fackliga organisationer. RRV konstaterar dock att det är svårt att avgöra i vilken grad förändringarna i samverkansformer beror på införandet av de nya arbetsförmedlingsnämnderna eller på försöksverksamheten som sådan. Bland kommunerna uppgav att den lokala samverkan har förbättrats medan av arbetsförmedlingarna tyckte detsamma. Det framhålls att försöksverksamheten lett till ökad förståelse och insikt i varandras verksamheter och en ökad känsla av gemensamt ansvar på arbetsmarknadsområdet. Omfattningen av försöksverksamheten har, enligt RRV, varit alltför kortvarig och begränsad för att möjliggöra en beräkning av eventuella inlåsnings- eller undanträngningseffekter. Inlåsningseffekter kan ha uppstått genom att åtgärdstiderna i försöksverksamheten i många fall var längre än vad som regelmässigt gäller. Det går därför inte att dra några säkra slutsater om den samlade effektiviteten i försöket. Dock tror RRV att en ökad lokal samverkan kan medföra ökad träffsäkerhet och effektivare användning av resurserna. En ökad decentralisering och lokal samverkan ställer dock ökade krav på uppföljningar av kostnader och verksamhetsutfall. Försöksverksamheten gjorde det möjligt att använda alla åtgärdsmedel otraditionellt. Det otraditionella draget i försöksverksamheten var relativt litet och varierade påtagligt från kommun till kommun. I stort sett hela det konjunkturberoende åtgärdsanslaget skulle kunna användas för försöksverksamheten enligt propositionen om lokal samverkan (prop. 1995/96:148, bet.1995/96:AU13, rskr. 1995/96:223). Medelsanvändningen i försöksverksamheten uppgick dock aldrig mer än till av anslaget och varierade ner till en procent med ett genomsnittligt utnyttjande på . Även om skillnaden i arbetslöshet i årsmedeltal mellan bara är så sjönk arbetslösheten för alla åldrar. Ungdomsarbetslösheten sjönk dock betydligt mer än arbetslösheten för äldre, särskilt . låg ungdomsarbetslösheten under nivån för . Att ungdomar, som visas i tabell 12.2 under Prestationer, var något överrepresenterade i försökskommunerna kan ha varit en bidragande orsak till att arbetslösheten sjönk mer i försökskommunerna än annars. Regeringen har förståelse för RRV:s svårighet att dra säkra slutsatser men instämmer i bedömningen att försöksverksamheten med lokal samverkan förefaller ha haft påtagliga förtjänster men också visat på hinder som måste beaktas. Den entusiasm och det engagemang som finns i försöksverksamheter bidrar ofta till goda resultat. Dessa kan dock vara svåra att nå när försöken har omvandlats till ordinarie rutiner. Trots det så finns det viktiga erfarenheter från försöksverksamheten. En erfarenhet är att är en alltför för att säkerställa resultat från en arbetsmarknadspolitisk försöksverksamhet som skall omfatta nya aktörer. Det är ett skäl till att regeringen har beviljat de 19 kommuner, som ansökt om att få förlängt, tillstånd att bedriva verksamheten . Prestationer och kostnader som RRV studerade försöksverksamheten deltog i genomsnitt 2 086 personer i den. Fördelning av deltagarna på ålder och kön framgår av nedanstående tabell. Tabell 12.2 Fördelning av individer i åtgärder i försöksverksamheten och för riket i övrigt. Ålder och kön. 1:a 2:a och 3:e kvartalet 1997 Procent Ålder och kön Försöksverksam- heten Totalt i A 2-åtgärder i riket 18 - 2 6 20 - 40 22 25 - 55 66 - 3 6 Totalt 100 100 Varav kvinnor 50 52 Källa: RRV:s enkätundersökning och AMS Enligt RRV var styckkostnaden för deltagarna i försöksverksamheten lägre än normalt, och deltagare mot reguljärt. Ur statens synpunkt blev skillnaden ännu större, och deltagare, eftersom kommunen stod för en fjärdel av kostnaderna medan staten i reguljär verksamhet står för samtliga kostnader. Beräkningarna är dock något osäkra då det fanns ett bortfall på när det gällde den enkät där uppgifter om kostnaderna skulle besvaras. 12.2.2 Arbetsförmedlingsnämnder Arbetsförmedlingsnämnder med majoritet infördes i så gott som samtliga kommuner några kommuner har valt att ha gemensam arbetsförmedlingsnämd med ordförande utsedda av kommunen. Dessa nämnder beslutar i de frågor som länsarbetsnämnden delegerar till dem. Det gäller framför allt frågor där ett utökat ansvar för arbetsförmedlingsnämnden påtagligt ökar förutsättningarna för en lokal anpassning av verksamheten. Denna förändring är ett led i statens strävan att föra ut arbetsmarknadspolitiken till den kommunala nivån. Arbetsmarknadspolitiken är även fortsättningsvis nationell men med större kommunalt inflytande är det möjligt att finna mer effektiva vägar att bekämpa arbetslösheten. I den del av arbetsmarknadspolitiken som består av att genomföra olika program för grupper med långa arbetslöshetstider eller för grupper med särskilda behov av yrkesinriktad rehabilitering behövs alla aktörers kompetens, resurser och möjligheter att utnyttjas. Det finns ingen utvärdering av de nya arbetsförmedlingsnämnderna och erfarenheterna av dem är varierande. I många nämnder upplevs det att handlingsutrymmet för nämnden är mycket litet beträffande de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, vilket känns problematiskt. En del nämnder ser problem med majoritet i en statlig nämnd. Andra nämnder anser att möjligheterna till en mer lokal anpassning av arbetsmarknadspolitiken har förbättrats påtagligt sedan nämnderna med majoritet infördes. De kommunala representanterna är oftast kommunalpolitiker medan det finns kommuner som i huvudsak låter sig representeras av tjänstemän. Det är ansenliga summor som disponeras till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Många ledamöter i arbetsförmedlingsnämnder hade antagligen förväntningar att en stor del av dessa medel skulle kunna disponeras på nya och lokalt anpassade sätt. I realiteten används dock av medlen till individers försörjning. Vidare finns genom det så kallade volymkravet uppsatta mål för hur många personer som skall vara i arbetsmarknadspolitiska åtgärder . Dessa två faktorer kan ha bidragit till känslan att handlingsutrymmet för ledamöterna var mycket snävare än förväntat. Regeringen har efter arbetsförmedlingarnas tillkomst utökat ramen för de medel inom åtgärdsanslaget som får användas otraditionellt just för att ge större utrymme för lokala initiativ. I bedrivs en försöksverksamhet där volymkravet är ersatt med ett mått på sysselsättning och obalans (arbetslöshet + andel i åtgärder). Vid försöksperiodens slut, , skall sysselsättningsläget och obalansen i vara lika med riksgenomsnittet för att försöksverksamheten skall betraktas som framgångsrik. var sysselsättningen klart lägre och arbetslösheten högre i än i riket. Syftet med försöksverksamheten i är att pröva en friare användning av åtgärdsmedel i en förväntad konjunkturuppgång. har dessutom fått möjlighet att använda en större del av de konjunkturberoende åtgärdsmedel otraditionellt än vad som är fallet för övriga län. 12.2.3 Offentligt tillfälligt arbete för äldre arbetslösa Måluppfyllelse och kvalitet infördes en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, offentligt tillfälligt arbete för äldre arbetslösa (OTA). Personer som har fyllt och varit arbetslösa och som får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen eller KAS kan anvisas till åtgärden. Staten, kommuner, kyrkliga kommuner, landsting och de allmänna försäkringskassorna kan vara anordnare, men verksamheten kan även bedrivas inom kommunalt eller landstingskommunalt finansierade privata och kooperativa alternativ till verksamhet. Syftet med åtgärden är att ta till vara de äldre arbetslösas kompetens samt att höja kvaliten i verksamheten. Åtgärden skall finnas under budgetåren 1997 och 1998 och anvisningstiden är inom denna ram obegränsad. Deltagaren får utbildningsbidrag samt en stimulansersättning om per dag. Prestationer och kostnader Den planerade omfattningen för var 5 000 personer . Under deltog i genomsnitt 5 351 personer i åtgärden , varav 2 504 kvinnor och 2 847 män. Kostnaden för OTA uppgick under till . Den genomsnittliga kostnaden per deltagare och månad uppgick till . 12.2.4 Resursarbete Måluppfyllelse och kvalitet Resursarbete är en åtgärd som trädde i kraft och som skall pågå till och med utgången av . Den bygger på försöksverksamheten med den s.k. Kalmarmodellen. Resursarbete är ett slags beredskapsarbete vilket innebär att den som deltar utför reguljära arbetsuppgifter och betraktas som anställd men lagen om anställningsskydd gäller inte. Resursarbete regleras i kollektivavtal. Arbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation skall gemensamt hos arbetsförmedlingen ansöka om att få ta emot arbetstagare i resursarbete. Resursarbete innebär att en person, som varit inskriven vid arbetsförmedling av och som uppbär arbetslöshetsersättning, deltar i kvalitetshöjande arbete hos en arbetsgivare av heltid. Under resterande del deltar personen i kompetensutveckling enligt en individuell handlingsplan som upprättats tillsammans med arbetsförmedlingen. Resursarbete får inrättas på deltid. Villkor för statsbidrag är att bidrag endast lämnas om arbetsgivaren betalar lön och lämnar andra förmåner enligt kollektivavtal som slutits om resursarbete. Lönen får uppgå till högst av den dagpenninggrundande inkomsten enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring. Åtgärden har varit i kraft så att det inte kan bedömas i vilken utsträckning den bidrar till att sänka långtidsarbetslösheten och få ut fler i arbete. Den försöksverksamhet som bedrevs i har utvärderats av beträffande effekter för deltagarna och eventuell undanträngning. En jämförelse av deltagarna med en s.k. tvillinggrupp (motsvarande ålder, yrkesutbildning och arbetsmarknadsstatus) visar att de som deltog i försöksverksamheten efteråt hade högre lön och fler arbetade timmar än tvillinggruppen. Undanträngningen uppskattades till , vilket i jämförelse med andra åtgärder får beaktas som måttlig. Prestationer och kostnader Det har tagit tid att väcka intresse för åtgärden. deltog ca 1 500 personer i resursarbete och av dessa resursarbeten var inrättade i kommunerna. var drygt 3 800 personer anvisade till resursarbete. Av dem var kvinnor. 12.2.5 Aktiv arbetslöshetsersättning Måluppfyllelse och kvalitet För att öka det lokala inflytandet i arbetsmarknadspolitiken har bemyndigat regeringen att använda medel för arbetslöshetsersättning på ett mer aktivt sätt. Enligt gällande regler skall den som får ersättning förutom att vara arbetslös, stå till arbetsmarknadens förfogande vilket innebär att det i princip inte får finnas något som hindrar personen från att ta erbjudet lämpligt arbete. Detta kan passivisera i stället för att främja en återgång till arbetsmarknaden. Därför prövas till och med att i begränsad omfattning lämna arbetslöshetsersättning även vid andra situationer än öppen arbetslöshet. Exempel på sådana situationer är praktik som inte ryms inom de vanliga praktiksystemen och ökade möjligheter till utbildning. Försöksverksamheten skall också ge ett större utrymme till lokala initiativ, vilket bör öka det lokala inflytande i arbetsmarknadspolitiken.