prop · GL0345D4 · 1998-01-01 00:00:00 — Regeringen kan också föreskriva sökanden att bekosta en förstärkning av det allmänna vägnätet kring en anläggning som ger upphov till omfattande transporter eller att delta i kostnader för oljeskyddsberedskap m.m. Regeringen kan även förordna om exempelvis naturvetenskapliga eller andra undersökningar eller inventeringar som har samband med projektet, på sökandens bekostnad. Ofta anges den tidpunkt då byggnads- och anläggningsåtgärder senast skall ha vidtagits. Regeringen kan vidare bestämma ett "tak" eller ett "golv" för de villkor som senare skall meddelas i tillståndet av andra prövningsmyndigheter. 5.1.18 18 kap. Regeringens prövning av överklagade avgöranden m.m. 1 § Regeringen prövar efter överklagande 1. beslut av statliga myndigheter i frågor som rör bildande, ändring eller upphävande av nationalparker, naturreservat, kulturreservat, naturminnen, strandskyddsområden, miljöskyddsområden eller vattenskyddsområden, utom frågor om ersättning, och 2. beslut av generalläkaren enligt denna balk eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen räknas de beslut upp som skall överprövas av regeringen. Besluten rör frågor som lämpligen inte bör överprövas av förvaltningsmyndighet eller domstol. Med stöd av andra punkten kan även beslut om meddelande, ändring eller upphävande av föreskrifter för där nämnda områden överklagas. 2 § Regeringens prövning av frågor som avses i 17 kap. 1 § sker efter överlämnande, om tillståndsplikt gäller för verksamheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I enlighet med vad Lagrådet anfört skall ansökan om tillstånd som regeringen skall pröva tillåtligheten av göras hos behörig myndighet och inte hos regeringen. Det ankommer sedan på myndigheten att underställa regeringen frågan, jfr 19 kap. 2 § och 21 kap. 7 §. 5.1.19 19 kap. Förvaltningsmyndigheternas och kommunernas prövning Allmänt om prövningen 1 § Förvaltningsmyndigheterna och kommunerna prövar ärenden enligt vad som är föreskrivet i balken eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Kommuners beslut i frågor som rör bildande, ändring eller upphävande av naturreservat, kulturreservat, naturminnen, strandskyddsområden eller vattenskyddsområden, utom frågor om ersättning, får överklagas hos om inte annat är särskilt föreskrivet. Kommunala nämnders beslut i särskilda fall får överklagas hos , om inte annat är särskilt föreskrivet. och andra statliga myndigheters beslut i särskilda fall får överklagas hos miljödomstol enligt 20 kap. 2 § andra stycket. I paragrafen anges det att myndigheterna och kommunerna prövar ärenden efter vad som är föreskrivet i balken, eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Det finns i alltså inte någon samlande paragraf som anger vilka beslut myndigheterna kan fatta. En sådan bestämmelse skulle bli alltför omfattande. Istället anges vilken myndighet som beslutar i anslutning till den materiella bestämmelse som är aktuell. I de fall som kommun prövar frågor som rör områdesskydd bör besluten i likhet med vad som gäller kunna överprövas av länsstyrelse oavsett om de fattats av kommunfullmäktige eller nämnd. Att regeringen efter överklagande prövar beslut i dessa fall framgår av 18 kap. 1 §. Kommunala nämnders beslut skall normalt överprövas av länsstyrelse innan överklagande får ske till regional miljödomstol enligt 20 kap. 2 § andra stycket. 2 § Om en förvaltningsmyndighet eller kommun finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 § skall förvaltningsmyndigheten eller kommunen med eget yttrande överlämna frågan till regeringens avgörande. Detsamma gäller om regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. 1 § eller om regeringen har förbehållit sig prövningen av tillåtligheten enligt 17 kap. 3 §. Att det finns en skyldighet att underrätta regeringen om verksamhet enligt 17 kap. 3 § framgår av 17 kap. 5 §. Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om när förvaltningsmyndighet eller kommun skall överlämmna ärenden till regeringen för prövning av tillåtligheten. Det yttrande som myndigheten eller kommunen skall avge kommer i stället för beslutet. Detta innebär att myndigheten eller kommunen skall ta fram den utredning som behövs för att myndigheten eller kommunen själv skulle ha kunnat avgöra ärendet samt därefter överlämna ärendet till regeringen med eget yttrande. För miljödomstolen finns en motsvarande bestämmelse i 21 kap 7 §. Efter det att regeringen prövat tillåtligheten skall förvaltningsmyndigheten eller kommunen pröva de frågor som återstår, bl.a. vilka ytterligare villkor som skall gälla för verksamheten. Andra stycket innehåller en erinran om att regeringen skall underrättas om ärenden som regeringen kan vilja förbehålla sig prövningen av. 3 § Vad som sägs i 21 kap. 3 § om handläggningen vid miljödomstol gäller även för en länsstyrelse om ärendet annars skulle ha prövats av en kommun. Paragrafen har utformats i enligt Lagrådets förslag. Paragrafen hänvisar till reglerna om gemensam handläggning i 21 kap. 3§. Paragrafen gör det bl.a. möjligt för att på eget initiativ ta till sig ett ärende hos en kommun om ärendet bör handläggas tillsammans med ett ärende som handläggs av . Kommunen är på begäran skyldig att lämna över ärendet till . Särskilt om prövningen av miljöfarlig verksamhet 4 § Länsstyrelser eller kommunala nämnder skall 1. genom kungörelse i ortstidning eller på annat lämpligt sätt bereda den som kan beröras av verksamheten tillfälle att yttra sig, 2. samråda med de statliga och kommunala myndigheter som har väsentliga intressen att bevaka i saken, 3. hålla sammanträde med den som saken angår och besiktning på platsen om det behövs för utredningen i ärendet, samt 4. underrätta den som gjort en ansökan eller kommit med synpunkter genom någon annan än honom eller henne själv och ge honom eller henne tillfälle att yttra sig om inte annat följer av 17 § förvaltningslagen (1986:223). I paragrafen ges bestämmelser om förfarandet vid länsstyrelse och kommun i ärenden om miljöfarlig verksamhet. Bestämmelserna är inte lika långtgående som de som gäller för ansökningsmål. T.ex. behöver sammanträden inte hållas i samma utsträckning, jfr. 22 kap. 16 §. Kungörelsen kan ha ett enklare innehåll, jfr. 22 kap. 3 §. Som framgår av 6 kap. 8 § skall uppgift om miljökonsekvensbeskrivningen alltid tas med i kungörelsen. 5 § I ärenden som prövas av länsstyrelser eller kommunala nämnder skall tillämpas bestämmelserna i 1. 22 kap. 1 § första stycket om ansökans form och innehåll, 2. 22 kap. 2 § om en ansökans ingivande och brister i den, 3. 22 kap. 3 § om kungörelses innehåll, 4. 22 kap. 6 § om talerätt, 5. 22 kap. 9 § om rätt att företräda fastighet, 6. 22 kap. 12 § om sakkunniga, 7. 22 kap. 13 § om undersökning på platsen, 8. 22 kap. 25 § första stycket 1 3 och 5 10 samt andra stycket sista meningen och tredje stycket om tillståndsdoms innehåll, 9. 22 kap. 26 § om särskild dom, 10. 22 kap. 27 § första stycket, andra stycket andra meningen samt tredje stycket första meningen om uppskjutna frågor och provisoriska föreskrifter, 11. 22 kap. 28 § första stycket första meningen om verkställighetsförordnande, och 12. 23 kap. 3 § när det gäller särskild överklagan i frågor om sakkunniga som avses i 22 kap. 12 §. I paragrafen hänvisas till de ytterligare processuella regler som bör tillämpas vid länsstyrelsernas och kommunernas prövning av miljöfarlig verksamhet. 1 § De tingsrätter som regeringen bestämmer skall vara regionala miljödomstolar. Som sista domstol dömer . I paragrafen anges hur prövningssystemet i den del det avser domstolar skall se ut. Det har överlämnats till regeringen att bestämma var miljödomstolarna skall vara lokaliserade i landet. Dessa skall vara regionala miljödomstolar som täcker hela landet. Paragrafens andra stycke innehåller en bestämmelse om att knyts till . Lagrådet har utvecklat frågan om en miljödomstol skall anses vara särskild domstol i den mening som avses i forumbestämmelser (10 kap. 17 § första stycket 1 och 19 §) eller om miljödomstolarna, på samma sätt som exempelvis sjörättsdomstolarna och vid avgörande av patentmål, utgör allmänna domstolar i särskild sammansättning. Enligt Lagrådet var motsvarande fråga när det gäller fastighetsdomstolarna föremål för en omfattande rättsvetenskaplig diskussion och skilda uppfattningar i rättspraxis intill dess frågan avgjordes av i plenum (NJA 1979 s. 107), varvid fastighetsdomstol befanns vara att anse som särskild domstol. Det torde inte föreligga någon tvekan om att detsamma gäller för vattendomstolarna även sedan dessa upphört som organisatoriskt fristående enheter. De skäl som talar för att fastighetsdomstolar och vattendomstolar skall anses som särskilda domstolar gör sig uppenbarligen gällande även med avseende på miljödomstolarna. Dessa måste således bli att betrakta som särskilda domstolar, vilket bl.a. innebär att en talan som borde ha väckts vid miljödomstol men som väckts vid tingsrätt skall avvisas utan foruminvändning - i vart fall om inte tingsrätten tillika är miljödomstol - och att högre rätt har att självmant beakta forumfrågan. avses bli slutinstans i de mål som i första instans har prövats av kommun eller förvaltningsmyndighet och skall därvid tillämpa förvaltningsprocesslagen. Det måste likväl enligt Lagrådet anses uppenbart att aldrig kan betraktas som förvaltningsdomstol. Fråga om resning i ett mål eller ärende som avgjorts av ankommer således alltid på . Regeringen delar Lagrådets uppfattning i dessa frågor. 2 § Miljödomstol prövar som första instans mål om 1. miljöfarlig verksamhet som är ansökningsmål enligt 21 kap. 1 § första stycket, 2. vattenverksamhet och vattenanläggningar enligt 11 kap. samt lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, utom verksamheter som avser markavvattning vilka verksamheter skall prövas av , 3. markavvattningar som enligt lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet har överlämnats från eller anmälts av fastighetsbildningmyndighet, 4. ersättning för skada och intrång enligt 28 kap. 2 5 §§, 5. ersättning och inlösen vid ingripande av det allmänna enligt denna balk och vid vattenverksamhet, om inte annat har särskilt föreskrivits, 6. ersättning för miljöskador och inlösen enligt 32 kap. samt talan om förbud eller försiktighetsmått enligt 32 kap. 12 §, 7. fördelning av solidariskt ansvar mellan flera enligt 10 kap. 6 och 7 §§ på talan av någon av de solidariskt ansvariga, 8. utdömande av vite som förelagts med stöd av balken efter särskild framställan av den myndighet som har förelagt vitet. Har vitet förelagts i förfarandet gäller 6 § andra stycket lagen (1985:206) om viten. Som anges i 19 kap. 1 § tredje stycket prövar miljödomstol, om inte annat är föreskrivet, efter överklagande och andra statliga myndigheters beslut enligt denna balk eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken samt enligt lagen (0000) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Att miljödomstol efter överklagande prövar kronofogdemyndighets beslut om handräckning framgår av 26 kap. 17 § andra stycket. I paragrafens första stycke anges de måltyper som miljödomstolen skall pröva som första instans. Vid miljödomstolen som första instans kommer således att prövas mål som motsvaras av mål om miljöfarlig verksamhet (A-listan), vattenmål, olika typer av ersättningsmål, mål om förbudstalan och mål om utdömande av vite. Paragrafens femte punkt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt paragrafens andra stycke kommer flertalet av de beslut som myndigheter fattar med stöd av balken, eller föreskrifter meddelade med stöd av balken, att kunna överklagas till en miljödomstol. 3 § Vad som är föreskrivet om tvistemål i allmän domstol tillämpas även på miljödomstolar och samt vid Högsta domstolens prövning av mål som avses i denna balk, om inte annat följer av balken eller annan lag. Vid handläggningen av ärenden tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. När miljödomstolen prövar frågor om utdömande av vite efter särskild talan, skall målet i den delen handläggas enligt reglerna i om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet. Bestämmelserna i förvaltningsprocesslagen (1971:291) tillämpas i miljödomstolarna i dit överklagade mål samt vid överklagande av sådana mål till , om inte annat följer av denna balk eller annan lag. När en ideell förening med stöd av 16 kap. 13 § överklagar ett beslut eller dom, skall dock inte 7 a § förvaltningsprocesslagen tillämpas. Paragrafens första stycke har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det har dock lagts till en hänvisning till ärendelagen. I de mål där miljödomstol är första instans skall enligt första och andra stycket tvistemålsregler komplettera processuella bestämmelser utom i mål om utdömande av vite där reglerna om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet tillämpas. Eftersom prövningen enligt kan avse frågor av såväl dispositiv som indispositiv natur kan regler i båda dessa avseenden bli tillämpliga. Mål om miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet (ansökningsmål) som skall prövas av miljödomstol i första instans har dock erhållit en omfattande reglering i (21 22 kap.). Det är således främst i mål som rör frågor om skadestånd eller andra enskilda anspråk som tillämpas. Vid handläggningen av ärenden tillämpas ärendelagen. Exempel på ärenden som handläggs av vattendomstol är ärenden om ersättning ur bygdemedel, se förordning (1983:945) om avgifter enligt vattenlagen (1983:291), m.m. Som har konstaterats vid 1 § i detta kapitel ankommer det alltid på att pröva frågor om resning i mål som har avgjorts av . Med Lagrådets förtydligande av förevarande paragrafs första stycke blir det klart att vid prövning av en sådan resningsfråga har att tillämpa de för tvistemål gällande reglerna i oberoende av om för sin del har tillämpat förvaltningsprocesslagen i målet. Detsamma gäller vid klagan över domvilla. Till följd av hänvisningen till tvistemålsreglerna i första stycket kommer även 58 kap. 4 § första stycket, 10 a § första stycket och 13 § samt 59 kap. 2 § första stycket och 5 § första stycket att bli tillämpliga på extraordinära rättsmedel, vilket innebär att det, om annat inte har föreskrivits, ankommer på att pröva frågor om resning och domvilla, om domen eller beslutet har meddelats av förvaltningsmyndighet eller miljödomstol, samt frågor om återställande av försutten tid för fullföljd av talan i miljödomstol eller . I samtliga dessa fall gäller vidare att regler för tvistemål skall tillämpas oberoende av om målets handläggning, vid överklagande i ordinär ordning, skulle ha följt reglerna i förvaltningsprocesslagen Andra stycket har lagts till efter synpunkter i remissyttrandena. Skälet är att tingsrätterna i övriga fall då vite döms ut tillämpar dessa brottmålsreglerna. I de mål som har prövats av förvaltningsmyndigheter och kommunala nämnder skall miljödomstolen enligt tredje stycket tillämpa det något friare och enklare förfarandet i förvaltningsprocesslagen, om inte särskild reglering skett i eller annan författning. Den särskilda reglering som behövs för dessa måls del är inte alls så omfattande som för ansökningsmålens del. Det är i huvudsak för prövning av ärenden om miljöfarlig verksamhet som särskilda bestämmelser behövs (19 kap.). I styckets sista mening anges att förvaltningsprocesslagens bestämmelse om obligatorisk tvåpartsprocess inte skall gälla när en ideell förening överklagar. När sådana föreningar överklagar blir den enskilde vars åtgärder ifrågasätts den ideella föreningens motpart. 4 § Miljödomstolen består av en ordförande som skall vara lagfaren domare i tingsrätten, ett miljöråd samt två sakkunniga ledamöter. Ytterligare en lagfaren domare och ett miljöråd får ingå i domstolen. Miljöråd skall ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av miljöfrågor. En av de sakkunniga ledamöterna skall ha erfarenhet av frågor som faller inom verksamhetsområdet för . Ordföranden bestämmer med hänsyn till målets beskaffenhet om den andre sakkunnige ledamoten skall ha erfarenhet av industriell eller verksamhet. I paragrafen anges miljödomstolens sammansättning. De två sakkunniga ledamöterna, som inte är fast knutna till miljö- domstolen, skall beroende på målens karaktär ha sakkunskap och erfarenhet från olika verksamhetsfält. Detta utvecklas i avsnitt 4.22. Kravet på erfarenhet av miljöfrågor i andra stycket inkluderar vattenfrågor. 5 § Miljödomstolen är, om inte annat följer av denna balk, domför med ordföranden och ett miljöråd vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling. Detsamma gäller vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje stycket . Avgörs sådana mål i sak utan huvudförhandling skall dock den sammansättning som anges i 4 § gälla, om inte rätten finner att det är tillräckligt med ordföranden och ett miljöråd och parterna samtycker till det eller målet är av enkel beskaffenhet. I mål som avses i 3 § tredje stycket skall miljödomstolen bestå av ordföranden och ett miljöråd. Vid avgörande i sak av tillståndsfrågor skall miljödomstolen ha den sammansättning som anges i 4 §. Paragrafens första stycke första mening innehåller regler om när miljödomstol som första instans är domför med ordföranden och ett miljöråd. Ordföranden och ett miljöråd får således avskriva eller avvisa mål om handläggningen inte sker vid huvudförhandling. bestämmelser om huvudförhandling i förenklad form, dvs. när rätten finner det tillräckligt med en domare och parterna samtyckt till det samt när målet är av enkel beskaffenhet är tillämpliga. Dock skall alltid ett miljöråd delta. Till skillnad från vad som gäller enligt är det enligt regler dock tillåtet med starkare sammansättning vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling och i förenklad form. Att tredskodom inte får meddelas framgår av 22 kap. 11 § fjärde stycket och 22 kap. 16 § femte stycket. I paragrafens första styckes tredje mening anges det att samman- sättningen är densamma då mål avgörs på handlingarna som då mål avgörs efter huvudförhandling. Bestämmelsen är nödvändig eftersom mål under vissa förutsättningar som anges i 22 kap. 16 § kan avgöras på handlingarna. I mål som avgörs efter överklagande av förvaltningsmyndigheters och kommunala nämnders beslut gäller att miljödomstolen normalt skall bestå av ordföranden och ett miljöråd. Vid avgörande av tillståndsfråga skall dock domstolen ha den sammansättning som anges i 4 §. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utser ordförande, utnämner eller anställer miljöråd samt förordnar sakkunniga ledamöter i miljödomstol. På samma sätt som gäller för fastighetsdomstolarna och vattendomstolarna är det regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som utser ordförande, utnämner eller anställer miljöråd samt förordnar sakkunniga ledamöter i miljödomstol. För tjänstgöring i miljödomstol bör särskild vikt läggas vid att lagfarna domare, miljöråd och de sakkunniga har gedigna kunskaper inom miljörättens område. 7 § Regeringen bestämmer miljödomstolarnas domsområden. I paragrafen bemyndigas regeringen att bestämma miljödomstolarnas domsområden. 8 § Mål om utövande av miljöfarlig verksamhet, vattenverksamhet, vattenanläggningar och ersättning vid vattenverksamhet prövas av den miljödomstol inom vars område verksamheten i huvudsak bedrivs, har bedrivits eller skall bedrivas. Mål om ersättning vid skada och intrång enligt 28 kap. 2 5 §§ och vid ingripande av det allmänna enligt denna balk prövas av den miljödomstol inom vars område skadan och intrånget i huvudsak har inträffat eller kommer att inträffa. Mål om ersättning för miljöskador enligt 32 kap. prövas av den miljödomstol inom vars område den skadegörande verksamheten i huvudsak bedrivs eller har bedrivits. Den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet som kan medföra en sådan skada som avses i 32 kap. 3 § kan begära prövning av ersättningsfrågan vid den miljödomstol inom vars område verksamheten i huvudsak bedrivs eller skall bedrivas. Paragrafen innehåller bestämmelser om den inbördes behörigheten mellan miljödomstolarna. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 9 § Ärenden som överklagas från en myndighet till miljödomstolen prövas av den miljödomstol inom vars område myndigheten som först har prövat ärendet är belägen. Vid gemensam handläggning av mål är den domstol som är behörig att handlägga ett av målen även behörig att handlägga de övriga målen. Frågor om miljödomstolarnas inbördes behörighet får, utom i fall som avses i 10 kap. 20 § andra stycket , inte tas upp av högre rätt. Paragrafens första stycke innebär att i de fall ärendet prövats av två förvaltningsmyndigheter skall den miljödomstol vara behörig inom vars område det första beslutet har meddelats. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings- domstolar, se prop. 1993/94:133 s. 55. Ett exempel som kan belysa det sagda är att i prövar ett ärende som sedan överprövas av . Avgörande för vilken miljödomstol som har att pröva ärendet är då vilken domstol som har inom domsområdet. Eftersom de flesta centrala ämbetsverk ligger i skulle annars en centralisering ske till den miljödomstol som har inom domsområdet. Regeringen skall enligt 7 § bestämma miljödomstolarnas domsområden. Det är sannolikt inte möjligt att bestämma domsområdena så att exakt överensstämmelse mellan domsområdenas indelning för vattenverksamheter och länsgränserna kommer att råda. Bl.a. därför behövs den regel som anges i andra stycket denna paragraf. I paragrafens tredje stycke anges det att miljödomstolarnas inbördes behörighet inte får prövas i högre rätt utom i fall som avses i 10 kap. 20 § andra stycket . kan således på ansökan av part hänvisa målet till behörig miljödomstol under förutsättning att flera domstolar genom lagakraftvunna beslut har förklarats obehöriga. 10 § Vid omröstning skall först lagfarna domare säga sin mening, därefter miljöråden och sist de sakkunniga ledamöterna. Ordföranden har utslagsröst utom i mål om utdömande av vite där den lindrigaste meningen skall gälla. Paragrafen innehåller en från avvikande regel i fråga om i vilken ordning omröstning skall ske. Regeln överensstämmer med vad som gäller för fastighetsmål och vattenmål. Vid lika röstetal skall ordförandens mening gälla utom i mål om utdömande av viten. 11 § För fullgörande av uppgifter som Miljööverdomstol skall det, förutom lagfarna domare, finnas miljöråd. Dessa skall ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av miljöfrågor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utnämner eller anställer miljöråd. är domför med fyra ledamöter, av vilka minst tre skall vara lagfarna. Om en av de lagfarna ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandling har påbörjats är rätten ändå domför. Fler än fem ledamöter får inte delta. Vid behandlingen av frågor om prövningstillstånd skall bestå av tre lagfarna domare. Ett miljöråd får dock ingå i rätten i stället för en av de lagfarna ledamöterna. Paragrafen innehåller bestämmelser om sammansättning. I paragrafens andra stycke anges vad som gäller om domförhet. I enlighet med vad regeringen föreslår i prop. 1996/97:133 kan en påbörjad huvudförhandling fortsätta även om en av de lagfarna ledamöterna får förhinder sedan förhandlingen har påbörjats. I tredje stycket som utformats i enlighet med Lagrådets förslag anges den sammansättning som skall ha vid behandlingen av frågor om prövningstillstånd. För tjänstgöring i bör särskild vikt läggas vid att lagfarna domare och miljöråd har gedigna kunskaper inom miljörättens område.