prop · GL0362 · 1998-01-01 00:00:00 — Endast ett fåtal av de industridominerade regionerna ligger inom regionalpolitiskt prioriterade områden. De arbetsmark- nadsregioner som haft och fortfarande har en hög andel industrisysselsatta har oftast drabbats särskilt hårt av det stora sysselsättningsbortfall som inträffat av 1990 talet. Bortfallet av arbetstillfällen inom sektorn har huvudsakligen skett utanför de regionalpolitiska stödområdena (se tabell 8 i bilaga 1). Antalet sysselsatta inom vård och omsorg, utbildning och forskning samt inom offentlig verksamhet var i riket som helhet ca 1 260 000 personer eller av den totala sysselsättningen. Motsvarande andel i de olika arbetsmarknadsregionerna varierar mellan 13 . Det stora flertalet av de 108 regionerna har dock en andel inom ett intervall som avviker högst från riksgenomsnittet dvs. den varierar mellan 23 . Dessa verksamheters betydelse för sysselsättningen varierar således väsentligt mindre regionalt än vad t.ex. industrisektorn gör. Detta är en viktig orsak till att utbyggnaden av dessa huvudsakligen offentliga verksamheter har betytt oerhört mycket för att upprätthålla en god regional balans i landet. De senaste årens besparingar har dock verkat i motsatt riktning genom att åtskilliga arbetstillfällen har försvunnit, vilket relativt sett slagit särskilt hårt mot de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet (se tabell 12,13,15 i bilaga 1). Sysselsättningen inom privata tjänster varierar mycket mellan olika regioner. Den består av allt från enkel serviceverksamhet på lokal nivå till kvalificerade finans- och konsulttjänster på vissa större orter. Det är därför inte lätt att se något mer enhetligt regionalt mönster i sysselsättningshänseende för denna sektor som helhet. är det dock välbekant att privata tjänster i stor utsträckning är koncentrerade till storstadsområden och vissa större orter. Detta gör att en expansion av denna typ av tjänster tenderar att öka den regionala obalansen genom att mindre orter och mer glest befolkade områden oftast endast får del av en mindre del av tillväxten. De senaste decenniernas teknikutveckling på data- och teleområdet har dock väsentligt ökat möjligheterna för att en ökad andel av denna tillväxt skall kunna förläggas till mindre orter och mer glest befolkade områden. Detta har också redan skett genom att en rad företag med hjälp av bl.a. regionalpolitiskt stöd valt att förlägga sådana tjänster till många orter inom de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet. För att något belysa den regionala variationen inom privata tjänster redovisas nedan några delsektorer, vilka huvudsakligen kan sägas bestå av privata tjänsteverksamheter. Den mer kompletta bilden av denna regionala variation framgår av tabellerna i bilaga 1. Inom sektorn handel och kommunikation fanns ca 710 000 arbetstillfällen eller av den totala sysselsättningen. Bland de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna varierar motsvarande andel mellan 8 . Antalsmässigt svarar enbart de tre storstadsregionernas arbetsmarknader för av sektorns arbetstillfällen (se tabell 10 i bilaga 1). Inom finansiell verksamhet och företagstjänster fanns ca 406 000 arbetstillfällen eller av den totala sysselsättningen. Andelen sysselsatta bland de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna varierade mellan 2 av den totala sysselsättningen. Regioner med förhållandevis höga andelar finns spridda över hela landet. Antalsmässigt svarar enbart de tre storstadsregionernas arbetsmarknader för av sektorns arbetstillfällen. Bland de tre storstadsregionerna intar en särställning (se tabell 11 i bilaga 1). Inom sektorn personliga och kulturella tjänster fanns ca 243 000 eller av den totala sysselsättningen. Bland de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna varierar motsvarande andel mellan 2 . Bortsett från några särskilt höga andelar är sektorns relativa betydelse relativt likartad mellan regionerna. Antalsmässigt svarar enbart de tre storstadsregionernas arbetsmarknader för av sektorns arbetstillfällen (se tabell 14 i bilaga 1). Sysselsättningsutveckling har kännetecknats av betydande strukturförändringar på arbetsmarknaden. Strukturomvandlingen har betytt att nya och delvis annorlunda strukturer har växt fram inom olika delar av landet. Detta har naturligtvis i sin tur starkt påverkat den regionala befolknings- och sysselsättningsutvecklingen. Med en variation i näringslivsstruktur mellan olika regioner följer också en variation i förutsättningar att utveckla näringslivet . Detta utvecklas längre fram i propositionen när bl.a. indelning av arbetsmarknadsregionerna i s.k. regionfamiljer redovisas. talen utmärktes strukturomvandlingen av en kraftigt minskad sysselsättning inom jord- och skogsbruket med en expansion av industrisektorns sysselsättning. talen fortsatte sysselsättningen inom jord- och skogsbruket att minska som stora strukturförändringar inom tillverkningsindustrin förorsakade ett betydande sysselsättningsbortfall inom vissa delar av landet. Dessa decennier kännetecknas även i hög grad av en mycket kraftig utbyggnad av den offentliga sektorn över hela landet, vilken starkt bidragit till att upprätthålla en förhållandevis god regional balans t.ex. mellan de regionalpolitiskt prioriterade områdena och övriga landet. Även inom den privata tjänstesektorn ökade sysselsättningen påtagligt och då främst talet. Denna sektors expansion har däremot huvudsakligen skett inom storstadsområdena och på större orter, vilket har ökat den regionala obalansen även om tillväxten som sådan naturligtvis är positiv. talet har ett mycket stort antal arbetstillfällen inom främst tillverkningsindustrin och byggnadsverksamheten försvunnit. Även inom handel och kommunikation liksom inom vård och omsorg har en avsevärd nedgång skett. En viss återhämtning av sysselsättningen inom främst tillverkningsindustrin och vissa delar av sektorn privata tjänster har dock skett . Av tabell 1 framgår hur den totala sysselsättningen har utvecklats inom olika typer av län/länsgrupper 95. Utvecklingen i hela landet innebar en tillväxt av antalet sysselsatta med knappt en procent 90 medan det därefter skedde en mycket kraftig minskning med 93. I antal sysselsatta räknat minskade sysselsättningen med sammanlagt drygt 700 000 arbetstillfällen . 95 har sysselsättningen ökat med eller med ca 52 000 personer . Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar har antalet sysselsatta minskat med ca 79 000 personer eller mellan 3:e kvartalen 1995 och 1997. tycks sysselsättningsnivån i storstadslänen ha stagnerat medan den i skogslänen och i gruppen övriga län minskat med ca 3 . Som framgår av tabellen har sysselsättningen minskat kraftigt och relativt likartat inom flertalet län talets första år varefter en viss återhämtning av sysselsättningen skett i samtliga län. Denna återhämtning har varit något större inom storstadslänen än inom övriga län. Storstadslänens årliga tillväxt har varit större än i skogslänen. Tabell 1: Antal sysselsatta totalt samt sysselsättningsutvecklingen i länen och vissa länsgrupper 95 Av tabell 2 framgår den relativa sysselsättningsutvecklingen inom olika regionalpolitiska stödområden 95. 93 minskade sysselsättningen mycket kraftigt och relativt likartat inom och utanför stödområdena. Därefter har en viss återhämtning av sysselsättningen skett inom samtliga av dessa områden men inom stödområde 1 har sysselsättningsökningen varit väsentligt mindre. Tabell 2: Sysselsättningsutvecklingen inom olika regionalpolitiska stödområden 1991 93 och 1994 95 Ser man på den totala sysselsättningsutvecklingen inom 108 lokala arbetsmarknadsregioner 95 kan bl.a. konstateras att endast en () haft en sysselsättningstillväxt medan de övriga 107 regionerna haft en sysselsättningsminskning på 3 (se tabell 6 i bilaga 1). Arbetslöshet talet har arbetslöshetsnivåerna ökat dramatiskt i de flesta delar av landet. Som framgår av tabell 3 handlar det i landet som helhet om en ökning med , arbetsmarknadspolitiska åtgärder inräknade. Ökningen uppstod huvudsakligen 1994 och därefter har arbetslösheten minskat något. Av tabell 3 framgår hur arbetslösheten inklusive arbets- marknadspolitiska åtgärder utvecklats i länen talet. Arbetslösheten har ökat mycket kraftigt och relativt likartat i samtliga län . har arbetslösheten i riket däremot minskat med ca 9 000 personer eller . Inom storstadslänen och gruppen övriga län har arbetslöshetsnivån minskat med omkring en halv procentenhet medan den i skogslänen har ökat med lika mycket. Tabell 3: Antal och andel arbetslösa (inkl. personer i arbetsmark- nadspolitiska åtgärder) , länsvis, Inom stödområde 1 ökade andelen arbetslösa inklusive personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder från till . ökade arbetslösheten från till inom stödområde 2. Inom de tillfälliga stödområdena var ökningen ungefär lika stor som inom stödområde 2. Utanför stödområdena ökade arbetslösheten från till . Även om arbetslösheten ökat kraftigt också utanför stödområdena så har stödområdenas relativa läge försämrats ytterligare (se vidare tabell 4 ). Tabell 4: Antal och andel arbetslösa (inkl. personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder) inom olika regionalpolitiska stöd- områden Ökningen av arbetslösheten blir än mer påtaglig om denna studeras för de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna. varierade således arbetslösheten inklusive åtgärder mellan () och (). var motsvarande variation () och (). Bland det tjugotal arbetsmarknadsregioner som uppvisade de högsta arbetslöshetsnivåerna varierade nivån mellan 15 . Samtliga av dessa regioner ligger inom de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet (se tabell 16 i bilaga 1). Den kraftiga sysselsättningsminskning som skett inom till- verkningsindustrin och byggnadsverksamheten talets första år har främst påverkat männens arbetslöshetsnivåer, vilka har ökat särskilt mycket inom industritunga regioner. Den öppna arbetslösheten bland männen har ökat något mer utanför stödområdena än inom dessa, främst beroende på att industrin och byggnadsverksamheten här betyder särskilt mycket för sysselsättningen. Det handlar i detta fall om att arbetslösheten i stort sett har femfaldigats. Den minskning av sysselsättningen som skett inom bl.a. den offentliga sektorn, privata tjänster och handeln talet har i särskilt hög grad ökat kvinnornas arbetslöshet. Antalsmässigt har den öppna arbetslösheten på grund härav främst ökat inom storstadsregionerna och på större orter. Utanför stödområdena har arbetslösheten bland kvinnor ökat något mer än inom dessa områden. Nivån är dock fortfarande något högre inom stödområdena. Liksom bland männen har arbetslösheten bland kvinnor ungefärligen femfaldigats. Den kraftiga lågkonjunkturen har även höjt den öppna arbetslösheten bland ungdomar till mycket höga nivåer och då särskilt inom stödområdena. Inom åldersgruppen 20 är det i hela riket fråga om en ökning från till . Inom stödområde 1 var arbetslösheten och inom stödområde 2 . I de tillfälliga stödområdena uppgick ungdomsarbetslösheten till medan den utanför de olika stödområdena var . Pendling Av tabell 5 framgår hur pendlingen över kommungräns utvecklats . Pendlingen minskade för att därefter öka fram t.o.m. . Minskningen var och ökningen därefter . Denna utveckling tycks i stor utsträckning följa sysselsättningsutvecklingen med en kraftig minskning 93 och därefter en viss återhämtning. Andelen pendlare i förhållande till antalet arbetstillfällen uppvisar däremot en svagt stigande tendens . Sammantaget har andelen pendlare ökat med . De senaste årens stora infrastrukturella investeringar i främst järnvägsnätet har redan, och kommer även fortsättningsvis, att väsentligt öka möjligheterna för betydande grupper att arbetspendla inom särskilt . En regionförstoring av detta slag bör väsentligt öka möjligheterna för arbetslösa att kunna finna ny sysselsättning utan att behöva flytta från hemorten. Tabell 5 : Antal och andel pendlare över kommungräns åren 1990 1995 Befolkningsutvecklingen har befolkningstillväxten i dämpats väsentligt, vilket främst förklaras av en kraftigt minskad nettoinvandring men även av minskade födelsetal. ökade invånarantalet i landet med endast ca 3 000 personer, vilket kan jämföras med en ökning med ca 56 000 personer 94. Av tabell 6 framgår hur befolkningsutvecklingen i länen sett ut talet. Storstadslänens befolkning har ökat med . Ökningen i har varit . Skogslänens invånarantal har stagnerat kring nivå. I övriga län har befolkningsökningen varit . Av tabellen framgår även den mycket kraftiga omsvängning i mer ogynnsam riktning som har inträffat i flertalet län . För de s.k. skogslänens del har en svag tillväxt 94 förbytts till en minskning 97. Befolkningsminskningen i skogslänen har skett i en takt som är i nivå med eller överträffar den talet. Tabell 6: Befolkningsutvecklingen i länen och vissa länsgrupper 97 Inom de regionalpolitiska stödområdena var befolkningsutvecklingen förhållandevis stabil 94, med en svag minskning eller stagnation. Åren 1995 97 kännetecknades av en väsentligt mer ogynnsam utveckling (jfr. diagram 1 och tabell 7). Diagram 1: Årlig relativ befolkningsförändring inom olika stöd- områden m.m. 1991 94 och 1995 97 (%) Källa: Bearbetningar av SCB:s befolkningsstatistik Tabell 7: Antal invånare och befolkningstäthet (prel.) inom olika typer av regionalpolitiska stödområden samt årlig relativ befolk- ningsförändring 1986 90, 1991 94 samt 1995 97 Om man ser till befolkningsutvecklingen inom 108 lokala arbetsmarknadsregioner så hade det stora flertalet en negativ utveckling 97. Endast ett 10 tal regioner hade en mer nämnvärd befolkningstillväxt. Dessa utgjordes främst av de tre storstadsregionerna och vissa universitets- och högskoleregioner. Bland de arbetsmarknadsregioner som hade den mest ogynnsamma befolkningsutvecklingen återfinns flertalet inom regionalpolitiskt prioriterade områden (se vidare tabell 3 i bilaga 1). Jämfört med befolkningsutvecklingen 94 har flertalet arbets- marknadsregioner fått en väsentligt mer ogynnsam utveckling (se figur 1). Figur 1: Årlig relativ folkmängdsförändring i 108 lokala arbetsmarknadsregioner 1991 94 och 1995 97 (%) Omflyttningens och födelseöverskottens effekter Den viktigaste förändringsfaktorn när det gäller befolknings- utvecklingen i olika delar av landet är det regionala flyttningsöverskottet, dvs. skillnaden mellan antalet in- och utflyttare. Födelseöverskotten, dvs. skillnaden mellan antalet födda och antalet avlidna personer har över tiden varit av väsentligt mindre betydelse. Det har dock funnits ett mindre antal regioner där även födelseöverskotten haft och forfarande har en stor betydelse för befolkningsutvecklingen. Den förhållandevis balanserade befolkningsutveckling som ägde rum inom de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet 94 berodde i stor utsträckning på en betydande nettoinvandring av personer med flyktingbakgrund och/eller anhöriganknytning. En stor del av dessa invandrare har senare flyttat till storstadslänen. har dock denna typ av nettoinvandring till de regionalpolitiskt prioriterade områdena praktiskt taget upphört som utflyttningen av svenska medborgare ökat. Detta är tillsammans med sjunkande födelsetal en av de viktigaste orsakerna till det trendbrott mot en väsentligt mer ogynnsam befolkningsutveckling som skett 97. En viktig orsak till de senaste årens kraftigt ökade utflyttning av svenska medborgare från bl.a. skogslänen till främst storstadslänen är att den återhämtning som skett i sysselsättningshänseende varit mest markerad i storstadslänen. 94 minskade, som tidigare framgått, sysselsättningen kraftigt i hela landet med följd att inte ens storstadsregionerna då utgjorde något egentligt sysselsättnings- alternativ för invånarna i skogslänen. En annan orsak är att sysselsättningsminskningar oftast leder till flyttningar med fördröjning. som befolkningsutvecklingen var förhållandevis balanserad inom de regionalpolitiskt prioriterade områdena 94 så skedde en betydande befolkningstillväxt i främst storstadsområdena under dessa år. Detta som följd av såväl nettoinflyttning från övriga landet och som från utlandet samt genom födelseöverskott. När det gäller omflyttningens effekter på länsnivån kan bl.a. märkas att såväl antalet som andelen svenska medborgare som flyttar från skogslänen till främst storstadslänen har ökat kraftigt . 97 svarade de svenska medborgarna för omkring två tredjedelar av skogslänens sammanlagda flyttningsunderskott gentemot övriga landet på ca 24 000 personer (jämför tabell 8). 94 var motsvarande andel svenska medborgare endast omkring en femtedel. 97 utgjordes de tre storstadslänens flyttningsöverskott gentemot övriga landet till av svenska medborgare. 94 var motsvarande andel svenska medborgare endast . Storstadsregionerna liksom många lokala arbetsmarknadsregioner med universitet/högskola har gynnats av omflyttningen med stora flyttningsöverskott som följd. har en stor del av dessa överskott uppstått genom inflyttning av yngre personer från skogslänen. 1990 talets kraftigt försämrade arbetsmarknadssituation i inte minst dessa län har sannolikt starkt bidragit till denna tendens i omflyttningen. De regioner som uppvisade stora flyttningsunderskott 97 låg till största delen inom de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet men även i de södra delarna av landet uppvisade åtskilliga regioner förhållandevis stora flyttningsunderskott (jämför tabell 4 i bilaga 1). De mellanregionala flyttströmmarna får även betydande konsekvenser för olika regioners åldersstruktur. Exempelvis bestod skogslänens flyttningsunderskott på ca 6 600 personer år av personer i åldrarna . Det föreligger även avsevärda skillnader mellan könen i åldershänseende genom att kvinnornas underskott i klart större utsträckning uppstår inom yngre åldersgrupper än bland männen. av kvinnornas flyttningsunderskott på ca 3 400 personer uppstod t.ex. inom åldersgruppen 20 mot av männens underskott som uppgick till ca 3 200 personer. Det är således helt klart att kvinnorna flyttar från skogslänen än männen, vilket kan bero på att kvinnor i dessa län söker sig ut på arbetsmarknaden tidigare än männen. Statistiken visar även att kvinnor flyttar från skogslänen i något större omfattning än vad männen gör. Tabell 8: Olika typer av flyttningsöverskott för vissa län 97 Eftersom det främst är yngre personer som flyttar får regioner med mer stadigvarande flyttningsunderskott en allt snedare åldersstruktur, vilket i sin tur leder till att det föds allt färre personer. har dock även karaktäriserats av att det fötts allt färre barn i landet. var då antalet avlidna personer varit större än antalet födda. Födelseunderskottet var ca 3 400 personer. Som framgår av tabell 9 hade skogslänen ett födelseöverskott på ca 1 400 personer 94, vilket 97 övergått till ett årligt underskott på ca 3 600 personer. I storstadslänen har de stora födelseöverskotten mer än halverats mellan dessa båda perioder. Även inom de olika typerna av stödområden har såväl flyttnings- som födelseöverskott förändrats i en väsentligt mer ogynnsam riktning mellan perioderna 1991 94 och 1995 97. Det sammanlagda årliga flyttningsunderskottet har således ökat från ca 1 200 till ca 7 700 personer. På motsvarande sätt har födelseunderskotten ökat från ca 1 500 till ca 4 500 personer. Tabell 9: Årliga flyttnings- och födelseöverskott inom vissa länsgrupper och olika stödområden 1991 94 och 1995 97 Av de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna uppvisade närmare ett hundratal födelseunderskott . Flertalet av de regioner som uppvisade de relativt sett största födelseunderskotten låg inom de regionalpolitiskt prioriterade delarna av landet. Det fåtal regioner som hade flyttningsöverskott var i de flesta fall regioner med universitet/högskola (se vidare tabell 4 i bilaga 1). Befolkningsstrukturen Som framgår av tabell 10 har andelen personer inom både åldersgruppen 0 och 16 minskat svagt i hela landet som andelen ökat från 13,9 till . En liknande tendens finns även inom de angivna länsgrupperna och inom stödområdena. Skogslänen och stödområdena utmärks dock även av en klart högre andel äldre invånare än övriga här jämförda områden. Tabell 10: Åldersstrukturen inom vissa länsgrupper och olika stödområden m.m. (%) Regionala skillnader i utbildningsnivåer Det finns betydande skillnader mellan olika regioner när det gäller befolkningens utbildningsnivå. Påtagliga skillnader finns redan mellan olika län men skillnaderna är väsentligt större mellan olika lokala arbetsmarknadsregioner. Av tabell 11 framgår att andelen invånare med förgymnasial, gymnasial och eftergymnasial utbildning varierar markant mellan olika delar av landet. Som exempel kan nämnas att andelen invånare med eftergymnasial utbildning varierar mellan 20 i de olika länen. Särskilt höga andelar högutbildade har och län med men även Göteborgs- och och har höga andelar. Län med särskilt låga andelar högutbildade invånare är främst , , , , , , och med en andel på eller lägre. Mellan de 108 lokala arbetsmarknadsregionerna varierar andelen högutbildade invånare mellan () och (). Närmare ett 50 tal arbetsmarknadsregioner har en andel högutbildade som ligger lägre än riksgenomsnittet på . Flertalet av dessa regioner ligger inom regionalpolitiskt prioriterade områden. Tabell 11 : Befolkningen 25 fördelad efter utbildningsnivå länsvis och i vissa länsgrupper vid Gles- och landsbygdens speciella situation är med ca 22 invånare per kvadratkilometer ett glest befolkat land. Genomsnittet för EU:s femton medlemsländer är ca 115 invånare per kvadratkilometer. Glesheten ger en betydande del av utvecklings- förutsättningarna i stora delar av landet. har i rapporten bygdepolitik talet gjort en genomgång av olika definitioner av gles- och landsbygd. I rapporten indelas i följande regiontyper: Tätort (orter med mer än 3 000 invånare), tätortsnära landsbygd (områden inom 5 45 minuters pendlingsavstånd med bil till närmaste tätort med mer än 3 000 invånare), landsbygd (områden inom 30 minuters pendlingsavstånd med bil till närmaste tätort med 1000 3000 invånare) samt glesbygd (områden utanför övriga områden inklusive skärgård utan fast landförbindelse). Med denna indelning bor av befolkning (drygt 2 500 000 invånare) i s.k. tätortsnära landsbygd. av befolkningen (drygt 200 000 personer) finns på landsbygd och i glesbygd. Följande karta visar hur de olika kategorierna fördelas över landet. De mest utpräglade glesbygdsområdena finns i norra inland, medan vissa s.k. landsbygdsområden finns så pass långt söderut som i de inre delarna av och på . och är de mest utpräglade landsbygdslänen, dvs. de har en majoritet av sin befolkning boende i tätotsnära landsbygdsområden utanför tätorter med mer än 3 000 invånare. I ytterligare elva län bor över en tredjedel av befolkningen i landsbygdsområden. Generellt gäller att gles- och landsbygdsområden har minskat sin befolkning 1995, medan den tätortsnära landsbygden och tätorterna haft en befolkningsökning. I de sydöstra delarna av landet har landsbygdsområdena med vissa undantag minskat medan tätorterna i dessa områden ökat. I skogslänen är bilden mer varierande. Visserligen har länen som helhet minskat markant, men med påtagliga inomregionala skillnader. Vissa av tätorterna i inland har minskat medan omgivande landsbygd ökat. Statistiken över befolkningsutveckling visar också något överraskande att antalet män i gles- och landsbygdsområden minskar i större utsträckning än antalet kvinnor (se tabell 12). Tabell 12 : Befolkningsutveckling inom olika landsbygdskategorier 1985 1995 (%) Glesbygds- och landsbygdsområden har en högre andel äldre befolkning och lägre andel kvinnor i åldersintervallet 20 än den tätortsnära. Däremot är det mindre skillnader i andel barn. Även gles- och landsbygdsområden har en förhållandevis god balans när det gäller andelen barn. Det är emellertid i den tätortsnära landsbygden som det finns många barnfamiljer. En analys av näringsstrukturen visar att den offentliga sektorn, jord- och skogsbruk samt turism betyder mer i gles- och landsbygdsområden än i den tätortsnära glesbygden och i tätorterna.