prop · GL0369 · 1998-01-01 00:00:00 — I grannlandet har säkerhetsrådet fattat beslut om en utvidgad fredsbevarande operation. Svenska ansträngningar har bidragit till att rådet riktat ökad uppmärksamhet på hoten mot fred och demokrati i . bosättningspolitik har diskuterats i säkerhetsrådet, men förslagen till beslut har fallit på stormaktsveton. Frågan har därefter förts vidare till ett brådskande extra möte i generalförsamlingen. Trots ett initialt veto om kunde säkerhetsrådet fatta beslut om en framgångsrik och avslutad insats med militärobservatörer i landet. Civilpoliser spelar fortsatt en central roll i . Stora civilpoliskontingenter tjänstgör vidare i , , östra () och . På svenskt initiativ antog säkerhetsrådet under första ordförandemånad ett ordförandeuttalande om åtgärder för att fler och kvalificerade civilpoliser skall kunna ställas till FN:s förfogande. I ett antal frågor som behandlats i rådet har kunnat utöva ett påtagligt inflytande på de beslut som fattats. har överlag fått gott gehör för sina synpunkter och har ibland varit en brobyggare som gjort att säkerhetsrådet kunnat nå enighet om viktiga beslut. Den svenska delegationen har, genom förslag och praktiska åtgärder, också sökt förbättra säkerhetsrådets arbetsformer i riktning mot större öppenhet och bredare konsultationer, bland annat med länder som bidrar med personal till fredsbevarande operationer. Erfarenheter från medlemskapet har bekräftat uppfattningen att säkerhetsrådet i ett stort antal situationer spelar en mycket väsentlig roll för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Det finns en stark gemensam strävan i rådet mot att nå fram till eniga ställningstaganden. Vetot kommer endast undantagsvis till användning, även om det fortsatt är en faktor i beslutsfattandet. Samarbetet i rådet fungerar oftast väl, såväl mellan medlemmarna som med generalsekreteraren. Det står klart att säkerhetsrådet inte till fullo utnyttjar den roll det bör kunna spela. FN:s finansiella kris och den ibland tröga reformprocessen påverkar också rådet och det fredsfrämjande arbetet. I vissa situationer finns en betydande återhållsamhet från viktiga rådsmedlemmars sida inför nya FN-åtaganden. Frivilliga multinationella eller regionala åtgärder, auktoriserade av säkerhetsrådet, förordas i högre utsträckning än tidigare framför insatser som direkt utförs av FN. I fall där regionala aktörer saknar kapacitet att agera kan sådan tveksamhet från FN:s sida innebära att angelägna insatser uteblir eller försenas. arbete försvåras av att dagordningen domineras av inbördeskrig där parterna ofta är många, svåra att identifiera, odisciplinerade och relativt okänsliga för internationella påtryckningar. har det också stått klart att politiska förutsättningar saknats för ta upp vissa frågor i säkerhetsrådet. Ett exempel har varit händelseutvecklingen i . Det är regeringens uppfattning att ett effektivt säkerhetsråd måste ha förmåga att snabbt och tidigt enas om lämpliga insatser längs hela det spektrum av åtgärder som står till dess förfogande; från tidig förvarning och förebyggande verksamhet till fredsbevarande operationer och, vid behov, fredsframtvingande insatser. Av avgörande betydelse är att rådets beslut sedan respekteras av statssamfundet och att de kan genomföras. Viljan att åstadkomma detta vägleder också i överväganden om reformering av säkerhetsrådet, såväl vad gäller dess sammansättning som arbetsformerna. 5 Humanitära frågor Många av de humanitära katastrofer som ägt rum omgärdas av svårlösta politiska problem och brutala övergrepp mot civilbefolkningen. Detta gör FN:s roll särskilt viktig och innebär att humanitära frågor i ökande grad diskuteras i säkerhetsrådet. De humanitära problemen till följd av naturkatastrofer har ökat. Att dessa ofta inträffar i redan konfliktutsatta områden försvårar hjälparbetet. Det bredare säkerhetsbegreppet, som omfattar såväl politiska och sociala aspekter som mänskliga rättigheter och utveckling, har i allt större utsträckning kommit att bli vägledande i FN:s arbete. Detta synsätt har inneburit att FN-systemet som helhet engagerat sig alltmer i humanitärpolitiska problem. Uttryck för detta är strävandena att förebygga att humanitära kriser utvecklas till hot mot internationell fred och säkerhet, generalsekreterarens humanitära och politiska ansvar och de olika FN-organens normativa och operativa uppgifter. Det humanitära arbetet utförs i en politiskt och socialt alltmer komplex miljö. Ökande risker för humanitär personal skapar svårigheter för hjälparbetet. I många konfliktsituationer riskerar det humanitära biståndet att stängas ute eller utsättas för sådana hot att det blir omöjligt att genomföra. Principerna om opartiskhet, fritt tillträde och säkerhet för humanitär personal är avgörande för att nödställda skall kunna nås av hjälp. verkar både i säkerhetsrådet och generalförsamlingen för ökad respekt för den internationella humanitära rätten. Det växande antalet personer som tvingas söka skydd i en annan del av sitt eget land utgör ett svårhanterligt humanitärt problem. De faller juridiskt under sitt hemlands ansvar. När detta ansvar inte axlas i tillräcklig grad och en internationell insats krävs finns emellertid ingen organisation som självklart kan ta på sig ansvaret, även om () har ett visst mandat. arbetar för att FN-systemet skall kunna ta ett större skyddsansvar i dessa fall. I ett stort antal konflikthärjade länder är antipersonella minor ett allvarligt humanitärt hinder för fredlig återuppbyggnad. FN:s möjligheter att klara av de utvidgade uppgifter organisationen fått när det gäller humanitär minröjning ställer krav på ett starkt och långsiktigt stöd från medlemsstaterna. tillhör de länder som ger mest betydande bidrag på detta område. Det pågående reformarbetet har givit en mer fokuserad humanitär roll. har generalsekreteraren tagit initiativ till att stärka samordningen mellan humanitära frågor, säkerhetspolitik, mänskliga rättigheter och utveckling. FN:s humanitära samordnare har i detta sammanhang en nyckelroll. kommer att fortsätta sitt arbete för reformer av den humanitära verksamheten bland annat vad gäller skydd och säkerhet vid humanitära katastrofer, internflyktingar och humanitära insatsers förhållande till konfliktlösning och effektivitet i det humanitära arbetet. 6 Ekonomiska och sociala frågor De stora FN-konferenserna har satt dagordningen för organisationens verksamhet på det ekonomiska och sociala området. pågår genomförande och uppföljning av konferensernas resultat. Inför kan framväxten av i viss mån nya frågekomplex skönjas. Dit hör globaliseringens konsekvenser och den framtida finansieringen av utvecklingsinsatser. Generalsekreterarens reformsträvanden på det ekonomiska och sociala området inom FN ligger nära den svenska linjen. Inom har tre avdelningar slagits samman till det nya DESA () i syfte att förstärka normativa och analytiska funktion. Den mer operationella verksamheten skall överföras till fonder och program. Det är medlemsstaternas ansvar att reformera FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC). Generalsekreteraren har tagit initiativ för att stärka organets roll som policyskapare. stöder dessa förslag, liksom tankarna att slå samman eller lägga ner några av . Genom aktivt deltagande i för handel och utveckling () strävar efter att främja ekonomiska utveckling genom ökat handelsutbyte och integrering i världsekonomin. Vid nionde ministerkonferens verkade för att en reformering av organisationen påbörjades. antog generalförsamlingen en resolution som utropade ett internationellt år (1996) och ett årtionde (1996-2005) för fattigdomsbekämpning. Som uppföljning till denna resolution har fattigdomsfrågor uppmärksammats i olika delar av FN-systemet. FN verkar för att bekämpa fattigdom genom stöd till enskilda länders åtgärder på en rad områden, bland annat utbildning och sysselsättningsskapande. (UNCED) 1992 fastslog sambandet mellan miljö och utveckling. Vid ett extra möte med generalförsamlingen 1997 gjordes en utvärdering av genomförandet av , handlingsprogrammet från . Mötet gav Kommissionen för hållbar utveckling (CSD) ett nytt femårsmandat. Arbetet med globala och regionala konventioner på miljöområdet fortsätter. Genom Kyotoprotokollet () konkretiseras åtagandena i klimatkonventionen. Konventionen om biologisk mångfald utvecklas genom förhandlingar om ett protokoll om biosäkerhet. FN:s konvention för bekämpning av ökenspridning trädde i kraft . FN:s miljöprogram () arbetar med bland annat miljölagstiftning, miljöövervakning och hoten mot den miljön. Programmet har befunnit sig i en svår kris, både finansiellt och vad gäller styrformerna. För att stärka antog styrelsen den s.k. Nairobideklarationen som drar upp riktlinjerna för ett stärkt . FN:s sociala (CSocD) har huvudansvaret för uppföljningen inom FN av det sociala toppmötet i . Huvudtema för CSocD är främjandet av social integration och allas delaktighet, inklusive särskilt utsatta personer och grupper. CSocD antog 1997 en av framförhandlad resolution om jämlika villkor för personer med funktionshinder. kommer ett extra möte att hållas med generalförsamlingen, som uppföljning till det sociala toppmötet. FN:s fjärde kvinnokonferens i innebar ett nytänkande inom hela FN-systemet. Från tidigare fokus på enskilda kvinnoprojekt görs nu försök att införliva ett jämställdhetsperspektiv i allt FN-arbete. Handlingsplanen från ligger till grund för fortsatt arbete i ECOSOC, FN:s kvinnokommission och FN:s olika fonder och program. har huvudansvaret för att följa upp efterlevnaden av de beslut som fattades i . På kommissionens dagordning står kvinnors möjligheter att åtnjuta mänskliga rättigheter, våld mot kvinnor, kvinnors situation i väpnade konflikter och flickebarnets situation. kommer ett särskilt högnivåmöte att äga rum i FN för att följa upp rekommendationerna från . 1989 och toppmötet om barnfrågor 1990 ligger till grund för omfattande insatser inom FN-systemet. kommer generalförsamlingen att ha ett extra möte som uppföljning av toppmötet om barnfrågor. Barnets rättigheter och livsvillkor är ett prioriterat område för . En översyn har påbörjats för att utveckla ett systematiskt barnrättsperspektiv för svenskt agerande i det internationella utvecklingssamarbetet, inklusive i FN. Särskild vikt fästs vid barn med funktionshinder samt åtgärder mot barnarbete och sexuell exploatering av barn. efter i om befolkning och utveckling kan tendenser till en minskande framtida befolkningsökning skönjas. Många länder reformerar sina befolkningsstrategier. skall hålla ett extra möte om genomförandet av handlingsprogrammet från . Vid toppmötet om global livsmedelssäkerhet antog världens regeringar ett handlingsprogram för att öka den globala livsmedelssäkerheten. En av målsättningarna är att halvera världssvälten . om boende, bebyggelse och stadsutveckling (Habitat II) ägde rum i . betonade allas rätt till en bra bostad samt kommuners och det civila samhällets roll i boende och bebyggelsemiljö. Detta återspeglades också i konferensens slutdokument. Generalförsamlingen skall genomföra ett extra möte för att följa upp Habitat II. kommer ett extra generalförsamlingsmöte om narkotika att hållas. Mötet skall behandla alla aspekter på narkotikaproblemet, såväl produktion och handel som konsumtion och rehabilitering. Den viktigaste målsättningen för svensk del är att stärka det internationella samarbetet på området. arbetar för att varje fackorgan skall renodla sin verksamhet inom det givna mandatet. Det normativa arbetet bör vara centralt och operativa insatser baseras på normativ kompetens. Formerna för att utse chefer bör bli öppnare och inriktade på duglighet. Det finns i detta sammanhang anledning att välkomna valet av tidigare statsminister, , till ny generaldirektör för . De amerikanska nedskärningarna av bidrag har drabbat vissa fackorgan hårt. lämnade och gick 1995 ur UNIDO. De stora bidragsgivarna har verkat för reell nolltillväxt. I några fall har minskade budgetar inneburit personaluppsägningar. Fackorganen kommer att gradvis beröras av reformsträvandena för bättre samordning av FN-arbetet på landnivå. Det finns dock ett betydande motstånd att övervinna, inte minst i många sekretariat. 7 Utvecklingssamarbete stöd till FN:s utvecklingssamarbete och till de internationella finansieringsinstitutionerna är mycket omfattande. Av den totala svenska biståndsbudgeten går drygt en tredjedel till utvecklingssamarbete genom multilaterala organisationer. utbetalas som basbudgetstöd via UD och som s.k. multibistöd till program och projekt via Sida. Av de medel som utbetalas via UD utgör hälften stöd till FN-organ. Merparten av återstoden går till utvecklingsbanker, främst . Verksamheten inom de FN-organ som arbetar med ekonomiska och sociala frågor har ibland kommit att utvidgas på ett mindre planmässigt sätt och utan att föråldrade aktiviteter avvecklats. I kombination med bristande samordning har detta ofta lett till dubbelarbete, ineffektiv resursanvändning och marginalisering av FN som biståndsaktör. I de nordiska FN-projekten 1991 och 1996 analyserades FN:s biståndsverksamhet. En viktig slutsats var att FN-organens roller och mandat måste göras tydligare. Vidare måste styr- och finansieringsformerna för FN:s fonder och program förbättras. har flera positiva steg tagits i FN:s reformarbete på utvecklingsområdet. De nordiska FN-projekten har påverkat detta arbete. Förslag till reformer presenterades också av generalförsamlingens arbetsgrupp om En dagordning för utveckling. De långa förhandlingarna om rapporten avsatte dock få konkreta resultat. Mer genomgripande beslut om reformer på utvecklingssidan fattades när generalsekreterarens reformförslag till stora delar accepterades av generalförsamlingen. Samordning av FN:s utvecklingssamarbete, inledningsvis UNDP/UNFPA, och , har påbörjats genom tillskapandet av UNDG (). Fokus i verksamheten skall ligga på landnivå. För varje land skall ett s.k. UNDAF (UN Development Assistance Framework) utarbetas, med riktlinjer för samtliga FN-aktiviteter, inklusive fackorganens. I har en intensiv diskussion pågått om organets roll och komparativa fördelar. Reformarbetet har påbörjats genom att styrelsen minskats och dess arbete effektiviserats, en ökad öppenhet i organisationens arbete uppnåtts och programmeringen av biståndet rationaliserats. I () pågår arbete med att stärka barnens rättigheter, överlevnad, trygghet och utveckling. har en central roll i reformarbetet vad gäller samordning och utveckling av UNDG och UNDAF. är en av de största bidragsgivarna till fonden. FN:s narkotikaprogram (UNDCP) förväntas genomgå förändringar i såväl struktur som inriktning. En betydande satsning för att eliminera all odling av kokablad och opiumvallmo förbereds. FN:s flyktingkommissarie () ägnar en allt större del av sitt program åt långsiktiga lösningar på flyktingars problem. delar UNHCR:s syn på vikten av att skapa förutsättningar för frivillig återvandring under säkra förhållanden. var 1997 den fjärde största givaren till UNHCR:s program. för palestinaflyktingar (UNRWA) arbetar framförallt med undervisning och hälsovård. Organisationen har fått alltmer ansträngda finanser. , som 1997 var den fjärde största givaren, deltar i en aktiv dialog om UNRWA med andra givare och organisationens ledning. (WFP) strävar efter att nå de allra fattigaste med livsmedel. Den övervägande delen av verksamheten är humanitära insatser. ingår i för en treårsperiod. De senaste årens svårigheter att mobilisera resurser gör det än mer nödvändigt att reformera utvecklingsorganen. Frågan om ett nytt finansieringssystem är kontroversiell och flera försök att nå resultat har misslyckats, främst därför att givarländerna inte kunnat enas. Många givare är tveksamma till att frångå systemet med frivillig finansiering och bidrag på ettårsbasis. Ett litet antal länder, däribland och andra nordiska länder, svarar för en oproportionerligt stor andel av bidragen till FN:s utvecklingssamarbete. Att söka korrigera detta missförhållande är högt prioriterat i svensk FN-politik. Skevheten förstärks av låga andel av FN:s upphandling och av att rekryteringen av svenskar till FN i många fall är otillräcklig. Generalsekreteraren kommer att utveckla sitt förslag om ett nytt finansieringssystem för utvecklingsverksamheten. Även inom FN:s fonder och program, och i ECOSOC, pågår en diskussion om detta. Avsikten är att dagens frivilliga bidrag skall kompletteras med exempelvis fleråriga förhandlade bidrag. En diskussion pågår om alternativa finansieringskällor och om FN:s samarbete med den privata sektorn. En förutsättning för bättre utvecklingssamarbete är effektivare samverkan inom FN-systemet men även mellan FN-organisationerna och andra givare, såväl multilaterala som bilaterala. har framgångsrikt tagit över många uppgifter som tidigare utförts av FN-organ. Banken är den största multilaterala aktören i det internationella utvecklingssamarbetet. Omfattande reformer har givit dess arbete en tydlig fattigdomsinriktning. välkomnar denna inriktning och vill se ökat samarbete och samordning mellan , och andra aktörer inom utvecklingssamarbetet. Genom att utnyttja olika organisationers komparativa fördelar kan det multilaterala systemets sammantagna utvecklingseffekter maximeras. FN:s och insatser bör samordnas på ett mer effektivt sätt, särskilt i mottagarländerna. 8 Mänskliga rättigheter Det folkrättsliga regelverket om de mänskliga rättigheterna, som tillkommit för att definiera mål och gränser för staters maktutövning och förverkligandet av individens frihet, personliga integritet och välfärd, spelar en allt viktigare roll inom FN. Redan i organisationens stadga slås fast att en av dess viktigaste uppgifter är att verka för att främja respekten för de mänskliga rättigheterna. I flertalet av de ländersituationer som behandlas i förekommer omfattande övergrepp mot mänskliga rättigheter. fäster i rådet särskild vikt vid frågor som rör dessa rättigheter, inte minst på grund av deras betydelse i arbetet för att förebygga konflikter. , , antog den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Den utgör det grundläggande internationella dokumentet på området och har fått växande betydelse . Femtioårsminnet av antagandet kommer att högtidlighållas världen över. I sker detta i första hand genom praktiska och framåtblickande åtgärder. En sådan åtgärd är att regeringen låtit genomföra en översyn av sin politik för de mänskliga rättigheterna. Parallellt görs en översyn av frågor om demokrati och mänskliga rättigheter inom svenskt utvecklingssamarbete. Dessa frågor redovisas särskilt för i två regeringsskrivelser (se Skr. 1997/98:76 och Skr. 1997/98:89). har aktivt stött FN:s generalsekreterares avsikt att genom sitt reformprogram ge de mänskliga rättigheterna en ännu mer framträdande roll i alla berörda delar av FN:s verksamhet. I programmet föreslår generalsekreteraren ett antal åtgärder av såväl organisatorisk som substantiell natur. Högkommissarien för de mänskliga rättigheterna skall samordna detta arbete. försöker på olika sätt bevaka att dessa förslag också genomförs. Ett tillfälle blir när FN särskilt följer upp det viktiga slutdokument som antogs av världskonferens om mänskliga rättigheter i . Enligt svensk uppfattning är det en huvuduppgift att genom olika åtgärder öka efterlevnaden av det existerande regelverket. En del av detta består i att världssamfundet uppträder tydligt i sitt försvar för dessa regler och de principer som finns nedlagda i dem. Omfattande och allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna sker fortfarande på många håll i världen. En viktig roll i att övervaka och söka förbättra efterlevnaden fullgörs av kommissionen för de mänskliga rättigheterna, för dessa frågor. är inte medlem i kommissionen, men medverkar bland annat inom ramen för EU och det nordiska samarbetet. värnar om kommissionen för mänskliga rättigheters särskilda mekanismer för övervakning och rådgivning. Mekanismerna omfattar oberoende rapportörer, särskilda representanter och arbetsgrupper samt fältoperationer. De avser antingen situationen för de mänskliga rättigheterna i enskilda länder eller angelägna tematiska ämnen. är huvudansvarig i generalförsamlingen för resolutionen om situationen för de mänskliga rättigheterna i /och, i kommissionen för de mänskliga rättigheterna, för resolutionen om summariska, godtyckliga och utomrättsliga avrättningar. deltar i de olika arbetsgrupper som kommissionen inrättat för att förbättra efterlevnaden av och utveckla det internationella regelverket om mänskliga rättigheter. En sådan arbetsgrupp formulerar ett nytt protokoll för att öka skyddet för barn mot att delta som soldater i väpnade konflikter. Ett annat arbete gäller ett protokoll om internationell inspektionsrätt av slutna anstalter för att förebygga tortyr och omänsklig behandling. Vidare pågår arbete med en deklaration till skydd för individer och grupper som arbetar för att försvara de mänskliga rättigheterna, en deklaration om urbefolkningars rättigheter och ett protokoll mot barnhandel, barnprostitution och barnpornografi. En central uppgift fullgörs av de kommittéer som inrättats för att övervaka och granska att stater som anslutit sig till konventioner om de mänskliga rättigheterna också omsätter sina internationella åtaganden i nationell lagstiftning och praxis. verkar för att dessa kommittéer skall ges ökade resurser och för att det material som produceras genom FN:s arbete för de mänskliga rättigheterna skall följas upp på ett bättre sätt. 9 Folkrätt På det folkrättsliga området har intresset i FN främst knutits till arbetet på att inrätta en permanent internationell brottmålsdomstol. Idén om en sådan domstol fick ökat stöd i samband med att grymheterna i kriget i det f.d. och folkmordet i ledde till att säkerhetsrådet inrättade internationella krigsförbrytardomstolar för dessa länder. har en särskild kommitté diskuterat ett förslag till domstolsstadga som utarbetats av FN:s . Beslut har fattats om att hålla en konferens i för att slutförhandla och anta domstolens stadga. har varit pådrivande i arbetet och leder förhandlingarna om ett av kapitlen i stadgan. Stadgan skall innehålla både en brottsbalk och en rättegångsbalk. Detta gör att förhandlingarna blivit omfattande och komplicerade. Endast de allvarligaste folkrättsbrotten skall omfattas av domstolens jurisdiktion, nämligen folkmord, brott mot mänskligheten och svåra krigsförbrytelser. Utsikterna för att nå enighet om en stadga torde vara goda, trots att åtskilliga problem ännu återstår att lösa. Det kommer därefter att dröja innan tillräckligt många stater har anslutit sig till konventionen för att den skall träda i kraft. Domsrätten kommer inte att bli retroaktiv. Bland andra folkrättsliga ärenden kan nämnas att generalförsamlingen 1997 antog en konvention om icke-sjöfartsanvändning av internationella vattenvägar, liksom en konvention mot terroristbombningar. Arbete på en konvention mot nukleär terrorism inleds 1998. 10 Finanser och administration FN finansieras med obligatoriska medlemsavgifter, dels för den reguljära verksamheten, dels för de fredsbevarande operationerna. skall 1998 bidra med 133 respektive . Framför allt FN:s humanitära insatser och utvecklingssamarbetet finansieras därutöver med frivilliga bidrag (jfr Prop. 1997/98:1 utgiftsområde 5, sid. 39). FN:s svåra och utdragna finansiella kris har fortsatt. Huvudorsaken är att alla medlemsstater inte uppfyller sitt stadgeenliga betalningsansvar. Även om är den överlägset störste gäldenären finns ett antal andra såväl stora som mindre länder som inte betalar sina bidrag eller fullt ut. , de nordiska länderna och EU-länderna betalar dock alltid hela sina bidrag . var medlemsstater skyldiga FN för den reguljära verksamheten och för den fredsbevarande verksamheten. FN är i sin tur skyldigt länder som bidragit med trupp till fredsbevarande operationer , däribland , vars fordran på FN uppgår till ca .