prop · GL03122 · 1998-01-01 00:00:00 — De internationellt samordnade insatserna måste ge varje drabbat land en realistisk möjlighet att inom överskådlig tid ta sig ur skuldkrisen genom en kombination av reformer och skuldlättnad. 8.5 Partnerskapets dimensioner Ovanstående beskrivning av partnerskapets olika beståndsdelar hänför sig främst till det utvecklingssamarbete som bedrivs mellan regeringarna. Även om detta samarbete också fortsättningsvis kommer att spela en central roll i i kontaktytan med , har partnerskapet flera dimensioner och fler aktörer. Det finns en önskan, inte minst från länderna i , att bredda relationerna och utbytet med omvärlden. Viktiga element är handel, privata investeringar, forskningsutbyte, tekniksamarbete, kultur etc. Delar av sådana kontakter kan stimuleras och subventioneras genom offentliga organ, andra bygger endast på frivillig medverkan från andra aktörer. Enskilda organisationer, kyrkor, företag, universitet etc. kan vilja medverka och då inspireras av det offentliga partnerskapets ramverk och ibland också delta inom ramen för detta. Det är ett svenskt intresse att inom ramen för en förstärkt Afrika-politik söka bredda relationerna mellan och och fördjupa det gemensamma engagemanget. Utvecklingssamarbetet rymmer redan inom sig en mycket stor bredd, med många svenska aktörer inblandade, men mer kan göras, inte minst för att åstadkomma självbärande samarbete till ömsesidig nytta. Det offentliga partnerskapet kan ge ett ramverk för detta och andra former av partnerskap utvecklas parallellt. För att ett offentligt partnerskap med de beståndsdelar som beskrivs ovan skall bli effektivt krävs dels att länder i är beredda att delta, dels att samsyn kan uppnås med fler givarländer. Ett kvalitativt förnyat partnerskap enligt ovan innebär stora utmaningar för bägge parter. Är det möjligt att genomföra? Det måste bli en stegvis process. Det kan inte omfatta alla länder. Det kan inte bli allomfattande överallt. Betoningen måste läggas på att det innebär ett förhållningssätt som troligen kan realiseras endast steg för steg och del för del. Vissa minimiförutsättningar måste föreligga för att de första stegen skall kunna tas. Ett framgångsrikt partnerskap innebär ett kvalitativt steg framåt för att mer effektivt bidra till att minska fattigdomen i . 8.6 Konditionalitet och partnerskap Resursöverföringar mellan länder sker aldrig helt utan villkor. När det gäller rent kommersiella lån är villkoret återbetalning på rent marknadsmässiga villkor. När det gäller överföringar som innehåller biståndselement ställs villkor för att säkerställa stabilitet och utveckling samt ett effektivt utnyttjande av resurserna. När det gäller lån från , IMF och andra internationella finansiella institutioner ställs krav på en sund ekonomisk politik också i syfte att säkerställa återbetalning och därmed fortsatt utlåning. finns, till skillnad från situationen , en gemensam grundsyn på problemen och vilka reformer som är nödvändiga. De brister som tidigare funnits i villkorens utformning har också med tiden successivt förbättrats. De sociala konsekvenserna hanteras mer ändamålsenligt. Man verkar också numera för att få till stånd ett fåtal nyckelindikatorer och undvika det stora antal villkor och indikatorer som varit vanliga i olika lånedokument. En diskussion förs också om att ersätta traditionella villkorspaket med långivning baserad på en bedömning av den förda politiken i låntagarländerna. Det finns goda förutsättningar för en ny fas i strukturanpassningsprogrammen, där de i större utsträckning utformas gemensamt av långivare och låntagare och leder till bestående framsteg. Ett problem kan dock vara att mottagaren saknar kapacitet att genomföra en verklig förändring. Här spelar den institutionsuppbyggnad och kunskapsöverföring som institutionerna bidrar med en viktig roll i att stärka ländernas förmåga att genomföra reformer. IMF och har stor expertis och en viktig roll i att ge råd och bygga upp inhemsk kapacitet. Med utgångspunkt från att nationellt ägarskap är nödvändigt, är frågan hur multilaterala och bilaterala finansiärer kan samarbeta för att på bästa sätt stödja en reformprocess som syftar till hållbar tillväxt och fattigdomsbekämpning. I enlighet med ovanstående är det ändamålsenligt att det bilaterala betalningsbalansstödet knyts till en sund ekonomisk politik och IMF-program. Olika givare har olika roller som bör förtydligas. måste det ske bättre samordning mellan givarna, helst under mottagarlandets ledning. IMF bör utifrån ländernas specifika förutsättningar ha en mer aktiv diskussion med biståndsgivare för att kunna bättre förutsäga det framtida inflödet av betalningsbalansstöd och annat bistånd. Det bör finnas mekanismer som lätt kan samordna givarna när externa chocker drabbar länder och därmed ändrar förutsättningarna för anpassningsprogram. Bilaterala givare, liksom även EU, kommer att få en tydligare makroekonomisk roll vid övergång till programsektorstöd och det bör finnas system för att hantera detta. Bilateralt bistånd har också en viktig roll inom det tekniska biståndet (t.ex. svenskt förvaltningsstöd) som kan ha relevans för de internationella finansiella institutionerna. 9 En förnyad svensk Afrikapolitik 9.1 Förändrade förutsättningar befinner sig i ett brytningsskede beroende både på utvecklingen på kontinenten och på de snabba förändringarna i omvärlden. Många länder har genomgått en process i demokratisk riktning och har en, åtminstone på ytan, demokratisk ordning med folkvalda ledare och fungerande parlament. De demokratiska landvinningarna har i ett afrikanskt perspektiv varit stora, men de är ännu bräckliga och behöver konsolideras och utvecklas vidare. Det finns förhoppningar att den nya generationens ledare skall ha förmågan och viljan att verka i denna riktning. Jämsides med demokratiseringsprocessen har i många länder genom ekonomiska reformprogram grunden lagts för en hållbar ekonomisk utveckling. Därmed är förutsättningar på väg att skapas för ett ökat afrikanskt deltagande i världsekonomin. Det finns emellertid en risk att lämnas utanför globaliseringsprocessen och ytterligare marginaliseras en utveckling som i ett längre perspektiv skulle kunna få allvarliga konsekvenser ekonomiskt och politiskt inte bara för utan för världen i dess helhet. I dagens sammanlänkade värld finns ett starkt och ömsesidigt utrikes- och säkerhetspolitiskt intresse av att minska klyftorna och undvika en utveckling som går i kraftig otakt. Ekonomisk utjämning och ökade kontakter mellan folken främjar en fredlig global utveckling, som är till gagn för alla. Ekonomisk utveckling, fred och demokrati hänger samman och är ömsesidigt förstärkande. Säkerhet och solidaritet är odelbara. Alla länder, kanske särskilt de små, behöver en regelbaserad internationell ordning, som tillvaratar inte bara de starkaste ländernas intressen. För att sådana system skall kunna utarbetas och efterlevas måste alla aktörer samspela, på grundval av ett minimum av samförstånd om vilka de globala problemen är och hur de skall angripas. Alla stater måste således kunna inbegripas i detta internationella samtal. Redan i ett av den svenska biståndspolitikens grunddokument, prop. 1968:101, uttrycktes detta samband på ett sätt, som är relevant: Social rättvisa och utjämning krävs inom nationerna och samma krav måste upppställas för förhållandet mellan nationerna. Orättvisor i fördelningen av världens tillgångar ger upphov till spänningar och konflikter inom och mellan länderna. Känslan av solidaritet och ansvar över gränserna är uttryck för insikten om att fred, frihet och välstånd inte är exklusivt nationella angelägenheter utan något alltmer universellt och odelbart. De senaste årens många öppna mellanstatliga konflikter har nästan undantagslöst uppstått i de fattigare delarna av världen. Till detta kan läggas att mellanstatliga konflikter är lika vanliga som inbördes väpnade konflikter, i vilka civilbefolkningen dras in på ett alltmer brutalt sätt som fattigdom kvarstår som en huvudorsak till konflikterna. ägnar mer än hälften av sitt arbete åt sådana konflikter i . Som medlem av FN delar världssamfundets ansvar för att komma till rätta med denna situation, liksom de afrikanska staterna har intresse av att fortsatt engagerar sig i frågor om fredsbevarande och konfliktlösning. Förutom det generella intresset av en fredlig global utveckling finns också risker förknippade med en fortsatt instabil situation i stora delar av . Instabiliteten drabbar i första hand de afrikanska länderna själva, men påverkar också och övriga , som ju globalt sett utgör ett afrikanskt närområde. En växande illegal invandring är ett sådant problem, liksom ökande internationell kriminalitet på exempelvis narkotikaområdet. Internationell terrorism är ett annat fenomen som kan följa av att människor ser sig ekonomiskt, politiskt eller socialt kringskurna. relativt sett små och outvecklade ekonomier utgör i ett längre perspektiv en stor, outnyttjad potential. Ökad ekonomisk integration och ett allt snabbare och mer utvecklat varuutbyte länderna emellan kan skapa nya marknader. utgör en liten marknad men investeringar som Volvos i och Telias i åskådliggör de nya möjligheter som trots allt finns. En marknad på flera hundra miljoner människor i länder med stora behov av investeringar i infrastruktur och med en genomsnittlig tillväxt på är naturligtvis av intresse för utländska investerare och exportörer. Att spelar en viktig roll som en integrerad del av världssamfundet är också tydligt på andra, specifika områden. Ett par exempel kan hämtas från miljöområdet: skogsskövling och ökenspridning kan leda till klimatförändringar, som påverkar ekologiska samband över hela världen. Hotet mot den biologiska mångfalden innebär, genom att utgångsmaterial för växtförädling och forskning kan försvinna, likaledes risker för jordbruk och teknologiutveckling i alla länder. råvaruresurser har i större utsträckning än någon annanstans förblivit oexploaterade. Med tilltagande knapphet på andra håll kommer deras betydelse för den globala försörjningen att öka. Det ligger i allas långsiktiga intresse att kontinentens naturresurser nyttjas på ett hållbart och ekologiskt anpassat sätt. Ett breddat och fördjupat svenskt engagemang i kan också ses som ett bidrag till att minska de afrikanska ländernas beroende av särintressen i omvärlden. Från svensk sida är vi betjänta av fördjupade kunskaper om de , där det svenska engagemanget varit begränsat, för att fullt ut kunna utnyttja vårt medlemskap i och FN, som medlem av säkerhetsrådet. som ansvaret för utvecklingen i första hand ligger hos länderna själva, är omvärldens stöd av central vikt i det brytningsskede, som nu befinner sig i och som beskrivits i det föregående. Solidaritetstanken utgör grunden för den svenska Afrikapolitiken. Den utgår från den allmänmänskliga skyldigheten att utsträcka en hand till de sämre lottade. I en gemensam ansträngning kan marginaliseringen av vändas i sin motsats. Ett förnyat fokus på innebär ett ställningstagande för fortsatta strävanden efter global jämlikhet och samfälld, harmonisk utveckling. En förnyad och förstärkt svensk Afrikapolitik får mot denna bakgrund följande inriktning: ¤ att stödja afrikanskt ledda förändringsprocesser mot fördjupad demokrati och uthållig ekonomisk tillväxt, med särskild inriktning på fattiga människors situation; ¤ att utveckla partnerskap mellan och omvärlden; ¤ att stärka det långsiktiga utbytet mellan och . De rekommendationer som framförs i det följande skall samtliga ses mot bakgrund av partnerskapets grundidéer. 9.2 Att stödja afrikanskt ledda förändringsprocesser mot fördjupad demokrati och uthållig ekonomisk tillväxt, med särskild inriktning på fattiga människors situation Demokrati, mänskliga rättigheter och gott styrelseskick står inför den stora utmaningen att fördjupa, bredda och konsolidera den demokratiseringsprocess som på allvar tagit fart . kan på olika sätt stödja länder i deras strävanden att finna sina former för demokrati, baserade på de mål och värden som är nedlagda i FN:s Allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och efterföljande sex konventioner. Den afrikanska samförståndskulturen och framför allt dagens livfulla och livskraftiga demokratiska debatt i ger skäl att hoppas på dynamiska förändringar . Det civila samhället är av central betydelse för demokratins befästande och vidareutveckling. Ett viktigt inslag i det svenska utvecklingssamarbetet med har varit stöd till det civila samhället, antingen direkt eller genom svenska och internationella organisationer. Som särskilt utvecklas i regeringens skrivelse om Demokrati och mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbete vill bl.a. främja: ¤ livskraftiga civila samhällen med en mångfald av demokratiska organisationer; ¤ en demokratisk kultur av tolerans, respekt, deltagande och öppenhet; ¤ effektiva demokratiska institutioner och procedurer; ¤ fria och oberoende media; ¤ respekt för de mänskliga rättigheterna. skall särskilt stödja processer såväl inom offentlig verksamhet som inom det civila samhället, som kan leda till större öppenhet och insyn, mångfald och dynamik, kompromissvilja och överbryggande av motsättningar samt ökat ansvarstagande. instrument för att främja detta är en kombination av utvecklingspolitisk dialog och konkreta insatser. Direkt demokrati- och rättighetsfrämjande bistånd till skall öka i volym, effektiviseras, vara strategiskt och ha ett långsiktigt perspektiv. I syfte att främja ett gott styrelseskick kommer bl.a. att: ¤ lägga ökad vikt vid frågor sammanhängande med gott styrelseskick såväl i den politiska dialogen med olika som i utvecklingssamarbetet; ¤ stödja insatser för att stärka den offentliga sektorns inklusive den lokala administrationens, kapacitet och kompetens; ¤ verka för en effektivare tillämpning av rättsstatens principer; ¤ fortsätta stödja kampen mot korruption bl.a.genom att verka för bred internationell uppslutning kring de regelverk, som utarbetats inom , samt att verka för att , IMF och FN-systemet ägnar fortsatt stor uppmärksamhet åt problem sammanhängande med korruption. Att förebygga och hantera konflikter Demokrati, ekonomisk och social utveckling och fred och stabilitet är ömsesidigt förstärkande. Att varaktigt förebygga, hantera och lösa våldsamma konflikter kräver insatser och framsteg på alla områden. har medvetenheten ökat om behovet av olika instrument, inte minst att utveckla kapaciteten att vidta konflikthanterande åtgärder. I det afrikanska sammanhanget har utvecklingssamarbetets aktörer, FN, , bilaterala givare och många enskilda organisationer kommit att spela en allt viktigare roll i komplexa kriser, men även i mer långsiktiga situationer för att hantera kriser. I det nya politiska tänkande, som vuxit fram i , ingår som en viktig del ett ökat afrikanskt ansvarstagande för att förebygga, hantera och lösa våldsamma konflikter. Den afrikanska enhetsorganisationen inrättade en särskild konfliktlösningsmekanism . Denna har skaffat sig resurser att systematiskt följa utvecklingen i potentiella krishärdar och ge underlag för politiska beslut. Metoderna för handling och konkreta åtgärder är ännu under uppbyggnad men har omfattat bl.a. insatser av särskilda sändebud och observatörer. Även subregionala organisationer, t.ex. inom SADC, har engagerat sig i liknande verksamhet. På detta område kommer bl.a. att: ¤ aktivt medverka i pågående försök att stärka den afrikanska kapaciteten när det gäller förebyggande och hantering av våldsamma konflikter i , inklusive fredsbevarande; ¤ bidra till att vidareutveckla former för tätare politisk dialog och samverkan kring fredsbevarande arbete mellan och ; ¤ fortsatt verka för uppbyggande av kapacitet i EU när det gäller konfliktförebyggande verksamhet samt för ett systematiskt användande av organisationens och medlemsländernas information för att diskutera potentiella konflikthärdar och handlingsalternativ tidig varning och tidig handling; ¤ inom ramen för utvecklingssamarbetet, bilateralt såväl som multilateralt, utnyttja tillfällen att identifiera konfliktorsaker och konfliktrisker samt i möjligaste mån utforma samarbetet så att det motverkar och förebygger dessa; ¤ fortsatt utveckla svensk kompetens i dessa frågor. Ekonomiska reformer och tillväxt En hållbar förbättring av fattiga människors levnadsstandard kan inte uppnås utan en kraftigt ökad ekonomisk tillväxt. En tillväxttakt på i genomsnitt inemot 5 (dvs. 2 per capita) bedöms som nödvändig för att antalet fattiga skall minska. Därtill krävs att produktionens struktur och resursernas fördelning är sådan att tillväxten når ut även till eftersatta grupper och områden. Det internationella samfundet måste verka för att den vändning som noteras i de afrikanska ekonomierna befästs och förstärks. De ekonomiska reformprocesserna måste gå vidare och utvecklas. Insikten om detta och om processernas komplexa och långsiktiga natur är nu långt större än när de inleddes , hos de afrikanska regeringarna såväl som hos de utländska finansiärerna. Reformprocessen avser inte bara makroekonomisk stabilitet och liberalisering av marknader. Detta är de första och relativt lätt definierade stegen. Många länder har här fortfarande steg att ta men många länders tillväxt hämmas också av skuldkrisen. Makroekonomisk stabilitet, en fungerande marknadsekonomi och en väg ut ur skuldkrisen är emellertid inom räckhåll för ett stort antal . Med internationell samverkan kan detta minimum åstadkommas. För att lyckas krävs dock att i än högre grad fokus sätts på det offentliga ansvaret, bekämpande av korruption, institutionsutveckling på nationell och lokal nivå, grundläggande infrastruktur, utveckling av utrikeshandeln och framför allt social utveckling. är kunskapen om förutsättningarna för reformerna på mikronivå inte tillräckligt utbredd. Detta gäller bl.a. insikten om att institutionella och sociokulturella faktorer på gräsrotsnivå inte minst sådana som har att göra med mäns och kvinnors olika roller har stor betydelse för möjligheten att genomföra reformer som leder till ekonomisk tillväxt. Dessa faktorer samverkar för att frigöra de fattigas produktionskraft, särskilt i jordbruket, och att möjliggöra för det allt starkare företagandet att utvecklas. Kunskap om detta måste utvecklas och tillämpas. På detta område kommer bl.a. att verka för: ¤ fortsatt stöd, multilateralt och bilateralt, till ekonomiska reformprogram som syftar till stabil och långsiktig ekonomisk och social utveckling; ¤ internationell samverkan för att land efter land skall ta sig ur skuldkrisen; ¤ stöd till utveckling av kapacitet och institutioner för genomförandet av reformprocessen; ¤ stöd till utveckling och tillämpning av kunskap om institutionella och sociokulturella förutsättningar för reformprocessen på mikronivå; ¤ att i högre grad fokusera på de handelspolitiska och näringslivsutvecklande aspekterna av de ekonomiska reformprogrammen. Fattigdomsbekämpning är det övergripande målet för utvecklingssamarbete. Trots tillväxten ökar fortsatt antalet fattiga i . Om inte trenderna ändras, kommer närmare hälften av världens fattiga att finnas i . I-länderna har i OECD-dokumentet Shaping the 21st Century åtagit sig att i en ny anda av partnerskap bidra till att antalet fattiga halveras. Regeringen redovisade i sin skrivelse De fattigas rätt vårt gemensamma ansvar (skr. 1996/97:169) hur utvecklingssamarbete kan stärkas för att bidra till fattigdomsbekämpning. I linje med denna skrivelse kommer bl.a. att: ¤ utveckla ett brett partnerskap på olika nivåer i samhället, byggt på en öppen dialog med regeringen i respektive land; ¤ inrikta utvecklingssamarbetet på processer, där de fattiga själva tar ansvar och känner delaktighet och som stärker deras säkerhet, förmåga och möjligheter. Utgångspunkten skall vara de fattigas syn på sin egen situation; ¤ i högre grad inrikta biståndet på programbistånd med aktiv samordning av biståndet under mottagarlandets ledning; ¤ stödja en jämlik ekonomisk tillväxt, t.ex. genom att bidra till förutsättningar för produktivitetshöjning inom småjordbruket och för småskaligt privat företagande; ¤ särskilt beakta barnens situation genom att verka för att ett systematiskt barnperspektiv tillämpas i det internationella utvecklingssamarbetet i , såväl bilateralt som multilateralt, med utgångspunkt från barnets rättigheter. Ett gott styrelseskick och en fungerande rättsstat innebär att både kvinnor och män kan göra sig hörda och påverka den politiska agendan. Eftersom kvinnors och mäns rättigheter och deltagande i beslutande fora generellt bottnar i föreställningar om mäns överordnade respektive kvinnors underordnade roll ekonomiskt, kulturellt och politiskt krävs ett brett spektrum av åtgärder, ekonomiska och sociala, för att öka kvinnors deltagande i demokratiska processer på alla nivåer och stärka kvinnors åtnjutande av mänskliga rättigheter. Stöd till det civila samhället måste beakta att kvinnor deltar betydligt mindre än män i beslut på olika politiska nivåer: internationellt, nationellt, regionalt och på bynivå, liksom i frågor som rör den egna familjen och dem själva. Stöd till ett demokratiskt samhällsbyggande måste därför bl.a. inriktas på kvinnor som aktiverar sig på lokal nivå, utanför formella strukturer, kring praktiska frågor om ekonomisk och social samverkan. På detta område kommer bl.a. att: ¤ stödja initiativ, engagemang och organisationer i de afrikanska samhällena som arbetar för att omsätta jämställdhetsperspektivet, kvinnors rätt, till vardagsverklighet; ¤ verka för att allt utvecklingssamarbete, bilateralt såväl som multilateralt, skall utgå från kvinnors och mäns lika rättigheter, möjligheter och skyldigheter. Partnerskapet kräver satsning på utveckling av kompetens och institutioner i samarbetsländerna. Ett kunskaps- och kapacitetslyft måste komma till stånd, som gör det möjligt för de afrikanska länderna att utforma en effektiv egen politik för att bekämpa fattigdomen. En grundläggande förutsättning för att detta skall ske är att ländernas system för kompetensförsörjning på olika nivåer utvecklas, liksom ländernas kompetens att nyttja och utveckla kunskap. med fortsatt stöd till basutbildning, som gör det möjligt för alla att delta i en demokratisk samhällsutveckling, måste yrkesskolor och universitet utvecklas. Utvecklingen på IT-området skapar nya förutsättningar för ett effektivare informations- och kunskapsutbyte. För att medverka till ett kapacitetslyft i kommer bl.a. att: ¤ fortsatt stödja ökad bredd och kvalitet i ländernas basutbildning med fokus på primärskolan; ¤ främja utveckling av universitet för högre utbildning och forskning; ¤ främja ländernas grundläggande kapacitet för forskningsutveckling inom nyckelområden, både som en förutsättning för kvalitet i högre utbildning och för att skapa en grund för oberoende kunskapsutveckling, analys och debatt; ¤ fortsätta stödet till oberoende afrikanska forskningsinstitutioner och nätverk; ¤ stödja nationella och regionala institutioner för utbildning av statstjänstemän i nyckelfunktioner; ¤ stödja uppbyggandet av kapacitet för att utreda och belysa samhällsfrågor för beslutsfattare och allmänhet; ¤ utarbeta en IT-policy för utvecklingssamarbetet med särskilt beaktande av situationen i . Regionalt samarbete är en viktig faktor för att skapa politisk stabilitet och ekonomisk utveckling. Förändringarna i har medfört bättre förutsättningar för det regionala samarbetet, även om politiska och strukturella hinder alltjämt inverkar menligt på och fördröjer integrationsprocessen. AfDB fokuserar i sitt reformarbete på ökade insatser för regionalt samarbete. Såväl OAU som ett antal subregionala organisationer, främst SADC, EAC, ECOWAS och IGAD, har aktiverats och kan få stor betydelse för utvecklingen i . har lämnat stöd åt regionala samarbetssträvanden i , särskilt i södra och östra . Regeringen kommer att lägga fast en strategi för det svenska stödet till regionala verksamheter i .