prop · GL0397 · 1998-01-01 00:00:00 — Endast sådana uppgifter som behövs för att detta ändamål skall kunna tillgodoses får behandlas. Några bestämmelser om rätten att registrera kvarstående misstankar finns inte i nuvarande registerlagstiftning. I allmänna spaningsregistret förs dock in uppgifter bl.a. om personer som anses misstänkta trots att förundersökning har lagts ned. Registret förs med tillstånd av Datainspektionen. Övergångsbestämmelserna till person- uppgiftslagen innebär att sådana tillstånd skall gälla t.o.m. på behandlingar som har påbörjats den dag då personuppgiftslagen träder i kraft, nämligen . 11 § Paragrafen innehåller bestämmelser om automatiserad behandling av uppgifter om kvarstående brottsmisstankar om åtal mot den misstänkte har lagts ned eller om han eller hon genom lagakraftvunnen dom har frikänts. 12 § Av paragrafen framgår att bestämmelserna om automatiserad behandling av kvarstående misstankar inte gäller för Säkerhetspolisen. Detta kommenteras närmare i avsnitt 10.3. 13 § Paragrafen motiveras i avsnitt 10.8. Av 9 § i) förslaget till personuppgiftslag framgår att personuppgifter inte får bevaras när de inte längre behövs för sitt ändamål. Personuppgiftslagen innehåller dock inga bestämmelser om sådana uppgifter som inte längre får bevaras skall gallras eller arkiveras. I paragrafen har tagits in en bestämmelse som anger att gallring skall vara huvudregeln. Detta gäller dock inte uppgifter som behandlas i en automatiserad förundersökning. Sådana uppgifter skall arkiveras enligt arkivlagens (1990:782) bestämmelser på motsvarande sätt som uppgifter i en manuellt förd förundersökning. Paragrafen innehåller vidare ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda föreskrifter om att uppgifter får bevaras för historiska och vetenskapliga ändamål. 14 § Bestämmelsen gör det möjligt för polisen att i en särskild undersökning inom kriminalunderrättelseverksamheten avseende allvarlig brottslighet göra en automatiserad analys av personuppgifter. Av paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.7, framgår de förutsättningar som skall gälla för en sådan behandling. Personuppgifter skall endast få behandlas automatiserat i särskilda undersökningar. Det krävs vidare att underrättelseverksamheten avser allvarlig brottslighet. Med detta avses, enligt definitionen i 5 §, att det skall vara frågan om verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Fängelse skall alltså finnas i straffskalan. Gränsdragningen behandlas i avsnitt 11.6. Personuppgiftslagens bestämmelser om behandling av uppgifter (jfr 9 §) innebär att en automatiserad behandling av personuppgifter endast får innehålla de personuppgifter som är nödvändiga för undersökningen. Det krävs således alltid att personuppgifterna har anknytning till den särskilda undersökningen. Någon annan begränsning finns emellertid inte. Det innebär att även uppgifter om personer som inte är misstänkta, t.ex. arbetskamrater, vittnen, familjemedlemmar och andra personer med anknytning till undersökningen får behandlas. Sådana uppgifter måste dock förses med upplysningen om att den ifrågavarande personen inte är misstänkt. I bestämmelsen har också tagits in en erinran om att särskilda bestämmelser gäller för behandling av uppgifter i kriminal- underrättelseregister. 15 § Av paragrafen följer att ett beslut om att inleda automatiserad behandling av personuppgifter skall innehålla uppgifter om ändamålet med behandlingen och de villkor som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i den registrerades integritet. Det kan t.ex. röra sig om en förteckning över vilka personer som arbetar med undersökningen och som får ha tillgång till uppgifterna, hur information hämtas, hur arbetet skall ske och avrapporteras m.m. Av paragrafen framgår vidare att skall föra en central förteckning över samtliga pågående undersökningar inom polisen. Förteckningen avser att underlätta samordningen, tillsynen och kontrollen över de uppgifter som behandlas genom att uppgifterna samlas på ett ställe. 16 § Paragrafen innehåller en gallringsbestämmelse. Med tanke på uppgifternas integritetskänsliga innehåll får de inte behandlas längre än absolut nödvändigt. Tiden begränsas därför till längst . I undantagsfall, när en särskild undersökning av någon anledning dragit ut eller blivit så omfattande att tidsgränsen inte kan hållas, får uppgifterna behandlas till dess undersökningen avslutas. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva att uppgifterna skall bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 17 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.8.1 anger ändamålet med kriminalunderrättelseregister. I ett kriminalunderrättelseregister samlas och systematiseras information om allvarlig brottslig verksamhet för att ge underlag för att inleda en undersökning om viss misstänkt allvarlig brottslig verksamhet eller för att tjäna som underlag för att vidta andra åtgärder mot den förmodade brottsligheten. Kriminalunderrättelseregister kan också användas för att samla och sprida strategiska uppgifter t.ex. om smugglingsvägar, brottstrender och åtgärdsförslag. Sådana strategiska uppgifter är ofta av allmän underrättelsekaraktär och inte knutna till vissa personer. 18 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om vem som får föra kriminalunderrättelseregister. Den myndighet som för registret är personuppgiftsansvarig. 19 § Bestämmelsen, som motiverats i avsnitt 11.8.2, anger förutsättningarna för att i kriminalunderrättelseregister föra in uppgifter som kan hänföras till en enskild person. Med sådana uppgifter avses uppgifter som direkt eller indirekt kan hänföras till en identifierad eller med hjälp av uppgifterna identifierad person. Uppgifter får registreras endast om de ger anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet har förekommit eller kan förväntas och att personen ifråga skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva denna. Vad som avses med allvarlig brottslig verksamhet definieras i 4 § och behandlas i avsnitt 11.7. Beviskravet för registreringen att personen skall vara skäligen misstänkt har sin förebild i reglerna i 23 kap. om inledande av förundersökning. För att inleda en förundersökning skall det finnas anledning att anta att ett konkret brott har begåtts. När en person är skäligen misstänkt för detta brott kan man med stöd av regler inleda en förundersökning mot personen. Olika tvångsmedel får då användas. En skälig misstanke om att någon har utövat brottslig verksamhet är däremot inte tillräcklig för att inleda förundersökning eller vidta tvångsåtgärder mot en person. Det fortsatta underrättelse- och spaningsarbetet syftar till att klargöra om det finns förutsättningar att inleda förundersökning om ett konkret brott. För registrering av uppgifter i kriminalunderrättelseregister räcker det med att personen är skäligen misstänkt för att ha utövat något som kan antas innefatta brott för vilket fängelse kan följa eller att personen kan komma att utöva sådan brottslighet. Syftet med registreringen är således att få fram tillräckligt underlag för mer djupgående undersökningar av underrättelsekaraktär. Om det finns skälig misstanke om att en person har begått ett konkret brott skall däremot förundersökning inledas och då får uppgifterna i stället registreras i misstankeregistret. 20 § Paragrafen innehåller den närmare regleringen av vilka personuppgifter som får registreras. Bestämmelsen, som är avsedd att motsvara vad som gäller för registrering i Europols informationsregister, kommenteras i avsnitt 11.8.3. 21 § Bestämmelsen innebär att den tid en personuppgift får stå kvar i kriminalunderrättelseregistret begränsas till efter det att den senaste registreringen om personen infördes i registret. Om nya uppgifter av sådan karaktär att de självständigt kan föranleda registrering förs in i registret räknas treårstiden således från den tidpunkt då de nya uppgifterna fördes in i registret. Om en särskild undersökning rörande en registrerad person har inletts får uppgifterna dock stå kvar till dess undersökningen har avslutats. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva att uppgifterna skall bevaras för historiska, statistiska och vetenskapliga ändamål. 22 § Av paragrafen, som behandlas i avsnitt 12.3, följer att uppgifter om resultat av DNA-analyser får behandlas automatiserat endast för ett visst ändamål, nämligen för att underlätta identifiering av personer i samband med utredning om brott. får behandla uppgifter om DNA-analyser i DNA-register och spårregister. Sådana uppgifter får också behandlas i automatiserade förundersökningar och särskilda undersökningar. är tänkt att användas på så sätt att DNA-profilen i ett spår från en brottsplats jämförs med de DNA-profiler som finns i DNA- registret, vilket kan ge besked om vem som har avsatt spåret. Ändamålet med är således att underlätta identifiering av personer i samband med utredning om brott. får innehålla resultat av DNA-analyser som har gjorts på spår från ouppklarade brott. Dessa analysresultat kan jämföras med resultat av DNA-analyser av nya spår från andra brottsplatser, varvid samband mellan olika brott kan klarläggas och den misstänkte lättare återfinnas. Uppgifter i spårregistret kan också jämföras med uppgifter i och med uppgifter avseende misstänkta som inte finns antecknade i . Ändamålet med spårregistret är följaktligen också att underlätta identifiering av personer i samband med utredning om brott. Uppgifter om DNA-analyser får även behandlas i automatiserade förundersökningar och särskilda undersökningar. För att utreda ett brott kan det t.ex. vara nödvändigt att anteckna de misstänktas DNA-analys i en automatiserad förundersökning. 23 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.4.1 och anger vilka uppgifter som skall få registreras i . Paragrafen innebär inte någon skyldighet för polisen att registrera den dömde. Det finns således inget som hindrar att underlåta registrering t.ex. av lindrigare fall av vissa brott och av sådana brott som i och för sig omfattas av förevarande paragraf men som av olika skäl inte bör leda till registrering. Sådana exempel kan vara barnadråp, koppleri och grovt koppleri samt grova fall av de allmänfarliga brotten otillbörligt verkande vid röstning, övergrepp i rättssak, skyddande av brottsling och främjande av flykt. 24 § Bestämmelsen innebär att registrering av ett analysresultat skall begränsas till uppgifter som ger information om den registrerades identitet. Det skall inte vara tillåtet att registrera analysresultat som kan ge upplysning om den registrerades personliga egenskaper. 25 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.4.1.2 och innehåller bestämmelser om spårregistret. I det spårregister som skall inrättas får endast antecknas uppgifter om resultat av DNA-analyser som har företagits under utredning om ett brott och som inte kan hänföras till en viss person. Så snart ett spår kan knytas till en viss person skall analysresultatet avseende spåret gallras ur spårregistret. skall således inte innehålla personuppgifter, men har av praktiska skäl ändå reglerats i polisdatalagen. Utöver uppgifter om resultat av DNA-analyser får spårregistret endast innehålla upplysningar som utvisar i vilket ärende analysen har företagits. 26 § Paragrafen innehåller regler om användningen av spårregistret. Uppgifter i spårregistret skall för det första få jämföras med analysresultat som inte kan hänföras till en viss person, dvs. andra spåranalyser, i syfte att finna samband mellan olika brott. skall också få jämföras med uppgifter i . På det sättet kan man få veta om en person som har registrerats i har avsatt något av de spår som har registrerats i spårregistret och därigenom kan misstänkas för ett tidigare ouppklarat brott. Slutligen skall spårregistret också få jämföras med resultat från DNA-analyser av en person som är misstänkt för brott. Jämförelsen skall få göras så snart analysen har företagits under en förundersökning. Det är endast i de ovan uppräknade fallen som jämförelser med spårregistret skall få göras. skall således inte få användas för jämförelser med analysresultat som avser målsägande eller andra icke-misstänkta personer. 27 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 12.5, innehåller bestämmelser om gallring. Som huvudregel gäller enligt 13 § att uppgifter skall gallras så snart de inte längre behövs med hänsyn till registrets ändamål. Bestämmelsen innebär att en uppgift i under alla förhållanden skall gallras när uppgifterna om den registrerade gallras ur belastningsregistret. Uppgifter i spårregistret skall gallras senast efter registreringen. 28 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.6.2 och innehåller särskilda bestäm- melser om prover som härrör från målsägande och andra som inte misstänks för brott. Ett prov som har tagits från en sådan person för DNA-analyser i samband med utredning om brott skall inte få användas för annat ändamål än det för vilket provet togs. Analysresultatet skall t.ex. inte få jämföras med spårregistret (jfr 26 §). Ett sådant prov skall inte heller få sparas efter det att målet slutligt har avgjorts. 29 § Personuppgiftslagen innebär att polisen kan behandla uppgifter om fingeravtryck, signalement och särskilda kännetecken i register. Bestämmelserna i 29 och 30 §§ innefattar vissa inskränkningar i denna rätt. Förevarande paragraf innehåller bestämmelser om behandling av uppgifter om fingeravtryck, signalement och särskilda kännetecken för att underlätta identifieringen av personer i samband med brott. Uppgifter får för detta ändamål endast behandlas i register av . Sådana uppgifter får dessutom behandlas i automatiserade förundersökningar och särskilda undersökningar. Inskränkningarna gäller emellertid bara för fingeravtrycks- och signalementsregister som förs för att användas i brottsutredningar. Bestämmelserna hindrar således inte att liknande register förs för att t.ex. underlätta identifiering av försvunna personer eller av katastrofoffer. Fingeravtrycks- och signalementsregister som förs för att underlätta brottsutredningar får enligt paragrafen användas även för identifiering av okända personer i andra sammanhang än brottsutredningar, t.ex. för identifiering av okända avlidna personer. 30 § I paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.9.1, har tagits in regler om innehållet i fingeravtrycks- och signalementsregister som förs för utredning om brott. Bestämmelserna motsvarar vad som gäller för dessa register enligt Datainspektionens tillstånd. Det är således framför allt misstänkta och dömda som får registreras. Om fingeravtryck har tagits i jämförelsesyfte av en målsägande eller någon annan person som inte är misstänkt för brottet, får dessa fingeravtryck inte föras in i registret. Bestämmelser om under vilka förutsättningar fingeravtryck får tas av misstänkta och dömda finns i 28 kap. 14 § och i förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. Även fingeravtryck som tas enligt 19 § lagen om särskild utlänningskontroll får registreras. Sådana antecknas i fingeravtrycksregistrets B-del. 31 § I bestämmelsen har tagits in regler om gallring av uppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister. Utgångspunkten är att ett sådant register i huvudsak skall innehålla uppgifter om misstänkta eller dömda personer. Om en person har registrerats på grund av misstanke om brott skall uppgifterna om personen följaktligen gallras när det inte längre finns någon misstanke, dvs. om förundersökning eller åtal mot personen läggs ned eller om åtal ogillas. Döms personen för brottet skall uppgifterna dock stå kvar till dess att samtliga uppgifter i det allmänna belastningsregistret om personen har gallrats. Undantagsvis bör uppgifter kunna bevaras även sedan en förundersökning har lagts ned. I 10 och 11 §§ har föreslagits att kvarstående brottsmisstankar i vissa fall skall kunna få ingå i en automatiserad behandling. Om en kvarstående brottsmisstanke behandlas med stöd av dessa bestämmelser bör uppgifterna i fingeravtrycksregistret också få stå kvar, dock längst till dess att behandlingen enligt 33 § upphör. Om åtal har lagts ned eller ogillats skall uppgifterna i fingeravtrycksregistret alltid gallras, givetvis med undantag för det fall att personen i fråga skall vara registrerad på någon annan grund, t.ex. av det skälet att han är dömd och i samband därmed har fått lämna fingeravtryck. Även uppgifter om den som har fått lämna fingeravtryck enligt lagen om särskild utlänningskontroll skall gallras när de inte längre behövs för ändamålet med behandlingen, jfr 13 §. I lagen har dock inte angetts någon bestämd tid. I stället bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om vilka gallringstider som skall gälla. Hänsyn kan då tas till de särskilda förhållanden som kan råda i olika typer av fall. 32 § Av paragrafen framgår att ett register med det angivna ändamålet skall föras av Säkerhetspolisen. Ändamålet med registret behandlas i avsnitt 13.2.2. Det sammanfaller med Säkerhetspolisens uppgifter enligt 4 och 5 §§ förordningen (1989:773) med instruktion för . Med terrorism avses användningen av våld, hot eller tvång för politiska syften (jfr lagen [1991:572] om särskild utlänningskontroll och lagen [1990:217] om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m.). 33 § Av personuppgiftslagen följer att bara får innehålla de bestämmelser som är nödvändiga och relevanta i förhållande till registrets ändamål. I förevarande och nästa paragraf har tagits in ytterligare bestämmelser om innehållet i registret. Bestämmelserna motiveras i avsnitt 13.2.2. I punkt 1 beskrivs förutsättningarna för registrering av personer i syfte att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet eller bekämpa terrorism. För registrering räcker det inte med att en person tillhör en viss organisation, jfr 6 §. Uppgifter om en person får inte registreras om det inte finns åtminstone någon anledning att befara att personen antingen ägnar sig åt brottslig verksamhet av sådant slag som det ankommer på Säkerhetspolisen att förebygga eller avslöja eller att han eller hon kommer att begå sådana brott. Den grad av misstanke om brottslig verksamhet som krävs är lägre än vad som avses gälla för behandling av uppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet och för registrering i kriminalunderrättelseregister. För Säkerhetspolisens del skall det vara tillräckligt att det kan misstänkas att en person utövat eller kan komma att utöva brottslig verksamhet som innefattar hot mot rikets säkerhet eller terrorism eller kommer att begå brott av sådana slag. I punkt 2 anges när uppgifter om en person får antecknas i samband med registerkontroll. Syftet med registreringen är att underlätta för Säkerhetspolisen att personen i fråga innehar anställningen kunna kontrollera att inget inträffar som ger anledning att ifrågasätta personens pålitlighet samt att kartlägga den som systematiskt söker anställningar eller uppdrag i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet för att förhindra infiltration i säkerhetskänslig verksamhet. Punkt 3 ger slutligen Säkerhetspolisen möjlighet att registrera uppgifter om personer om det annars finns särskilda skäl. Det kan t.ex. finnas skäl att registrera en medkontrollerad make eller sambo till den som varit föremål för registerkontroll. Bestämmelsen tar även sikte på sådana personer som kan bli utsatta för hot av olika slag eller som i känsliga verksamheter kan bli föremål för närmanden från främmande underrättelsetjänster. För att information om sådana personer lättare skall kunna sammanställas kan det finnas skäl att registrera personerna, trots att de inte själva är misstänkta för delaktighet i någon brottslig verksamhet. Det kan också finnas anledning att registrera upplysningar om informatörer vars trovärdighet kontinuerligt behöver bedömas. Regeringen bemyndigas vidare att meddela ytterligare föreskrifter om vilka personuppgifter registret får innehålla. 34 § Paragrafen behandlas i avsnitt 13.2.2. Den innehåller en bestämmelse om vilka uppgifter registret får innehålla beträffande den som får registreras enligt 33 §. 35 § Paragrafen behandlas i avsnitt 13.3 och innehåller bestämmelser om gallring. Paragrafen innehåller ingen särskild gallringsbestämmelse beträffande personer som är införda i registret på grund av att de varit föremål för registerkontroll. Att sådana uppgifter ändå skall gallras när de inte längre behövs framgår av 13 §. 36 § Paragrafen innehåller en erinran om att det finns särskilda bestämmelser om skyldighet att föra belastnings- och misstankeregister. 16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet 14 § I paragrafen görs en ändring till följd av att lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister upphävs och ersätts av lagen om belastningsregister. 16.5 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 5 kap. 1 § Paragrafen, som behandlas i avsnitt 6.4, reglerar sekretess för att skydda bl.a. polisens verksamhet att förebygga och beivra brott. Med anledning av att den absoluta registersekretessen i 7 kap. 17 § sekretesslagen avses upphöra för andra register än belastningsregistret, har i andra stycket i förevarande bestämmelse införts ett omvänt skaderekvisit såvitt gäller uppgifter som hänför sig till underrättelseverksamhet, såväl hos den öppna polisen som hos . Med underrättelseverksamhet avses i detta sammanhang dels polisverksamhet som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning (jfr 3 § polisdatalagen), dels annan verksamhet som hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet för att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terrorism. Uttrycket förebygga eller avslöja brott osv. är avsett att innefatta även uppgifter som hänför sig till registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagen. Bestämmelsen medför att uppgifter i kriminalunderrättelseregistret, annan kriminalunderrättelseverksamhet och i Säkerhetspolisens register inte behöver lämnas ut om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Sådana uppgifter omfattas också av sekretess till skydd för den enskilde enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen. Ändringen innebär vidare att sekretesskyddet för dessa uppgifter bestäms till högst . Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess avseende uppgifter som hänför sig till vapenregister. I andra meningen har bestämmelsen om sekretess för uppgifter i verksamhet som avser folkbokföring ändrats till att avse uppgifter hos . Ändringen är föranledd av att kommer att ta över uppgiften från folkbokföringen att avisera polismyndigheterna om adressändring m.m. beträffande personer som innehar tillstånd enligt vapenlagen (1996:67) att inneha skjutvapen m.m. (se prop. 1994/95:201 s. 30). Således kommer i stället för folkbokföringen fortsättningsvis att förfoga över uppgifter om vilka personer som finns upptagna i de vapenregister som förs av polismyndigheterna. Syftet med bestämmelsen är detsamma som enligt nuvarande lag, nämligen att sådana uppgifter inte skall lämnas ut om det inte står klart att det kan ske utan att fara för vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. 7 kap. 17 § Ändringen, som har behandlats i avsnitt 6.1 innebär att den absoluta sekretessen behålls endast för uppgifter i belastningsregistret. För övriga register kommer i stället bestämmelsen i 9 kap. 17 § sekretesslagen att bli tillämplig. Sekretessen har vidare, till skillnad från gällande rätt, gjorts tidsbegränsad. Som längst skall sekretessen gälla (se avsnitt 5.7). Det förtjänar att påpekas att uppgifter i de båda registren enligt förslaget skall gallras långt . 18 § Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur andra register angående brott m.m. än de som regleras enligt 7 kap. 17 §.