prop · GL0367 · 1998-01-01 00:00:00 — Motsvarande uppfattning företräddes beträffande Bra Miljöval-märke av av konsumenterna och beträffande KRAV-märket av . En undersökning som genomförts av visar på ett fortsatt starkt intresse för miljömärkningen från konsumenternas sida. (Allmänhetens agerande och attityder i miljöfrågor, rapport 1998:7). Det nordiska miljömärkningssystemet infördes och är i ständig utveckling. Dess framgång är beroende av att det uppfattas som trovärdigt av såväl konsumenterna, miljörörelsen som producenterna. Tidpunkten kan nu vara lämplig för att på nordisk nivå utföra en ny, mer allsidig utvärdering av systemet. En utvärdering av det nordiska miljömärkningssystemet vore vidare av värde i diskussionerna om EU- Blommans framtid samt inför diskussioner inom WTO (), där frågan om handelshindrande effekter av miljömärkningssystemen aktualiseras. På nordisk nivå diskuteras en sådan utvärdering av Svanen-systemet. Frågan behandlas bl.a inom ramen för en tvärsektoriell grupp mellan konsument- och miljösektorn som bildats för att behandla frågor av gemensamt intresse. En utvärdering kan leda till en bättre överblick av utfört arbete och därmed belysa miljömärkningens betydelse som medel för att uppnå hållbar utveckling. verkar för att en utvärdering skall omfatta det nordiska miljömärkningssystemets miljöeffekter och genomslag på marknaden. En sådan utvärdering skulle bl.a. kunna visa huruvida de produktgrupper för vilka det utvecklats kriterier är relevanta ur miljösynpunkt. Denna fråga kräver dock noggranna överväganden, bl.a. beträffande val av undersökningsmetod. I detta sammanhang kommer även att verka för att en jämförelse görs mellan vissa kravnivåer i de båda miljömärkningssystemen, som beaktar aspekter avseende både miljö, kvalitet och funktion. Vidare bör bl.a. konsumenternas kännedom om och attityder till Svanen undersökas. Den övergripande svenska målsättningen för engagemanget i handels- och miljöfrågorna är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande. En annan målsättning är att handelsrelationer skall bidra till en hållbar utveckling. Arbetet med handel och miljö syftar också särskilt till att främja en hållbar utveckling i utvecklingsländerna. för handel och miljö (CTE), där deltar, menar att ett väl konstruerat miljömärkningssystem kan vara ett effektivt miljöstyrningsinstrument, men framhåller också att kritik av sådana system har framförts från flera av WTO:s medlemmar. Detta gäller framför allt utvecklingsländerna, som är oroliga för att ökad protektionism skapas därigenom. Inom CTE och det arbete som rör det s.k. (WTO:s Agreement on Technical Barriers to Trade) pågår diskussioner om bl.a. miljömärkning och huruvida miljömärkningssystemen skulle omfattas av TBT-reglerna. I finns endast frivilliga miljömärkningssystem, som har utvecklats utifrån konsumenternas ökade efterfrågan på miljövänliga produkter. Även om miljömärkta varor bara omfattar en mycket liten del av det totala utbudet, så anser regeringen att miljömärkningen är en viktig del i konsumentpolitiken och ett bra sätt att styra om konsumtion och produktion i miljöanpassad riktning. oro är förståelig. En ökad öppenhet - dvs. en ökad och mer lättillgänglig information om vilka miljömärkningssystem som finns, och hur de är konstruerade och fungerar - kan bidra till att miljömärkningen inte upplevs som ett dolt handelstekniskt hinder. Genom att hjälpa utvecklingsländerna med ökad information och kunskap på detta område får de också en större möjlighet att utveckla egna miljömärkningssystem, och därmed möjlighet till ett ökat marknadstillträde, eftersom de på så sätt kan möta efterfrågan hos de konsumenter i den industrialiserade världen som vill se att det finns fler miljöanpassade varor att tillgå på marknaden. Inom den internationella standardiseringsorganisationen (ISO) utarbetas inom projektet miljöledning (ISO 14000-serien) standarder för olika former av "miljömärkning". I detta arbete deltar förutom industrins representanter bl.a. , och . Arbetet omfattar standarder för tre typer av miljöinformation: typ I positiv miljömärkning certifierad av tredje part, typ II s.k. "egendeklaration", dvs. företagens användning av miljöargument och egna symboler i marknadsföringen, samt typ III kvantitativa miljövarudeklarationer. För att undvika att svårbegripliga eller vilseledande miljömärken lanseras bör inom ISO verka för att konsumentaspekter tillvaratas vid utformningen av standarder som rör miljömärkning. Inom förbereds en konferens om miljömärkning. Detta utgör ett bra tillfälle för att påverka övriga länder i angiven riktning. Miljöargument i marknadsföringen Miljöargument används ofta i marknadsföringen av produkter. Exempel på varuområden där miljöargument i reklamen är vanligt förekommande är livsmedel, kemisk-tekniska produkter, möbler, byggmateriel, bilar m.m. Miljöargumenten i reklam har stor betydelse för vilka produkter miljömedvetna konsumenterna väljer. undersökningar visar att närmare hälften av konsumenterna i fäster stor vikt vid tillverkarnas egna miljöargument. Därför är det viktigt att miljöpåståendena i marknadsföringen är rättvisande och inte vilseledande. /KO har till uppgift att utöva tillsyn över användningen av bl.a. miljöargument i reklamen. Med stöd av bestämmelsen om vilseledande reklam i marknadsföringslagen (1995:450) kan vilseledande framställningar som avser bl.a. produktens användning och inverkan på miljön förbjudas. har t.ex. marknadsföring stoppats som avsett användning av miljöargument i marknadsföring av livsmedel som odlats konventionellt men marknadsförts som ekologisk. Den ökade användningen av miljöargument i marknadsföringen och dess betydelse för hushållens möjligheter att ta hänsyn till miljön motiverar en intensifierad bevakning från sida på detta område. Ur konkurrenssynpunkt är det inte minst när det gäller kraven på saklighet och verifierbarhet i miljöargumenteringen vidare av stor betydelse att spelreglerna på marknaden är så tydliga och enhetliga som möjligt. Övrig miljöinformation om produkter Utöver miljömärkning och miljöargument i marknadsföringen har även andra former av miljöinformation till konsumenter fått ökad aktualitet. infördes en obligatorisk energimärkning av hushållsapparater, baserad på ett EG-direktiv (EEG/92/75). Vidare har information om vilka försäkringsbolag och banker som på olika sätt integrerar miljöaspekter i affärsverksamheten och tillhandahåller miljöprofilerade produkter blivit föremål för ett ökat intresse hos konsumenterna. Information om att ett företag eller en myndighet tillämpar s.k. miljöledningssystem, t.ex. EMAS och ISO 14 001, kan nå konsumenterna även om informationen inte riktar sig till denna målgrupp. Vidare kan s.k. miljövarudeklarationer, dvs. en redogörelse över miljörelaterade egenskaper, komma att nå enskilda konsumenter. Inom det internationella standardiseringsarbetet pågår, som nämnts, ett arbete med standarder som rör miljöinformation. Dessa standarder omfattar en form av miljövarudeklaration, s.k. typ III-märkning enligt ISO-terminologin. Avsikten är att typ III-märkningen skall anknyta till standardiserade livscykelanalyser som är under utarbetande. En arbetsgrupp inom ISO, i vilken har ordförandeskapet, har till uppgift att utforma ett förslag till standardisering av typ III-märkningen. Eftersom det är angeläget att konsumentintressena tillvaratas deltar i arbetet. I detta sammanhang kan nämnas att den har beslutat att AB skall förvalta ett system för certifierade miljövarudeklarationer. Målgruppen är inte enskilda konsumenter utan tillverkare och professionella uppköpare inom industri och förvaltning. Regeringen anser att det är tveksamt om en sådan redogörelse över miljörelaterade egenskaper hos produkter lämpar sig som konsumentinformation. Denna typ av information ställer höga krav på konsumenterna både vad gäller kunskapsnivå och tid för att värdera informationen. för konsumentfrågor under uppdrog åt en arbetsgrupp att genomföra en utredning om miljövarudeklarationer ur ett konsumentperspektiv. Arbetsgruppen gav uppdraget till vid , som presenterade en rapport . I rapporten framhålls bl.a. att mer kunskap behövs om konsumenternas förmåga att tillgodogöra sig miljöinformation. Inför det fortsatta nordiska samarbetet och det internationella standardiseringsarbetet behövs mer kunskap om vilken miljöinformation konsumenterna efterfrågar och vilken typ av information de kan tillgodogöra sig. Regeringen har därför uppdragit åt att göra en metodstudie om miljöinformation till enskilda konsumenter. Metodstudien, som redovisades , avses ligga till grund för en kvalitativ undersökning i dessa frågor. Metodstudien redovisar de frågor som rör miljöinformation riktad till konsumenter som är väsentliga att få besvarade för att kunna utforma miljöinformationen på bästa sätt. Till de frågor som bör bli föremål för en kvalitativ undersökning hör bl.a. hur konsumenten tolkar miljöinformation, i vilken grad olika former av miljöinformation styr konsumenternas val mellan olika produkter och i vilka sammanhang och i vilken grad miljövarudeklarationer och miljömärkning upplevs som relevanta av konsumenten. Regeringen kommer att ge i uppdrag att genomföra en sådan kvalitativ undersökning. Omfattningen av uppdraget kommer att vara beroende av vad som kan uppnås inom ramen för det nordiska samarbetet. Det är dock viktigt att se konsumentinformation i ett större perspektiv. När det gäller dagligvaruområdet har en särskild utredare tillkallats som skall granska frågan om konsumentinformation och märkning i sin helhet (dir. 1997:151). Området är angeläget, eftersom man kan se att konkurrensen om konsumenternas intresse hårdnar på dagligvaruområdet, att producenternas egen information hotar att tränga ut obligatorisk och ibland livsviktig information och att av symbolmärkningssystem växer. Sammantaget finns det risk att konsumenten vilseleds, eller att konsumenten inte längre tar till sig de budskap som finns i de olika typerna av märkning. Denna situation är oroande från en konsumentpolitisk utgångspunkt. Utredaren skall bl.a. analysera vilka problem som finns i samband med märkning av dagligvaror till konsumenter, hur märkning skall utformas för att ge konsumenterna bästa möjliga information, hur konsumenterna själva kan ges möjlighet till insyn och inflytande i processerna kring olika typer av märkning, i vilka fall märkning av dagligvaror bör ersättas med information på annat sätt. Frågor rörande information till konsumenter som avser särskilt miljöfarliga ämnen i varor kommer att behandlas i regeringens miljöpolitiska proposition. Prisundersökningar Produktionen och försäljningen av ekologiskt producerade livsmedel har ökat markant och varorna finns i större utsträckning tillgängliga för konsumenterna. Ekologiskt producerade livsmedel är dock ofta dyrare än konventionellt producerade och förädlade livsmedel. Det är angeläget att bl.a. konkurrensen ökar inom denna del av livsmedelshandeln. Detta är inte minst en fördelningspolitiskt viktig fråga, eftersom hushåll med låga inkomster också skall kunna handla miljöanpassat. I samband med matkostnadsundersökningar gör ibland mätningar av priserna på KRAV-märkta livsmedel, men några mer regelbundna och omfattande mätningar görs inte av dessa varor. Konsumenterna bör ges bättre möjligheter att jämföra priserna på ekologiskt producerade livsmedel med konventionellt producerade livsmedel, dvs. att få veta vad det kostar att byta ut en eller flera varor mot ekologiska alternativ i olika butiker. I betänkandet Konsumenterna och miljön föreslås att Konsumentprisindex (KPI) skall bevaka KRAV-märkta varors pris genom att i samråd med verkar för en prisbevakning i handeln av ekologiskt producerade livsmedel. Regeringen menar att det är svårt att tillgodose konsumenternas behov av prisinformation av KRAV-märkt mat med hjälp av KPI, eftersom detta främst är ett instrument för mätning av prisutveckling, totalt eller fördelat på t.ex. varugrupper, butikstyper eller regioner. Vidare är det relativt få av de varugrupper som redovisas i KPI som innehåller ett urval av KRAV-varor. Det kan därför vara svårt att jämföra med vanliga KPI som är mycket omfattande. I betänkandet Bättre information om konsumentpriser (SOU 1997:19) föreslås att får ett samlat ansvar för prisinformation till konsumenterna på livsmedelsområdet. Det finns i betänkandet också förslag på hur prisinformation kan samlas in och förmedlas till konsumenterna. Detta betänkande bereds inom . bör inom ramen för sina prismätningar sträva efter att successivt inkludera fler ekologiskt producerade livsmedel. Hushållens del i kretsloppsarbetet En annan fråga som rör konsumtionen och produktionen av varor är bortskaffandet av varor efter det att de förbrukats. Hushållen har en central roll i kretsloppsarbetet genom den möjlighet till källsortering som tillhandahålls av producenter och kommuner. Det bör dock framhållas att det i första hand är producenterna som har kunskap om och kan påverka varornas konstruktion, något som har stor betydelse för möjligheterna till effektiv återvinning. Producenterna bör därför ta ett ökat ansvar för att minska miljöbelastningen av de produkter som de släpper ut på marknaden, från utvinning av råvaror och tillverkning till omhändertagande av kasserade produkter. infördes ett författningsreglerat producentansvar för varugrupperna returpapper (SFS 1994:1205), förpackningar (SFS 1997:185) och däck (SFS 1994:1236). Vidare har regeringen beslutat om en förordning (1997:788) om producentansvar för bilar, vilken trädde i kraft . Regeringen har även redovisat riktlinjer för ett producentansvar för elektriska och elektroniska produkter samt för hanteringen av uttjänta elektriska och elektroniska produkter (prop. 1996/97:172 bet. 1996/97:JoU7, rskr. 1997/98:55). Syftet med ett författningsreglerat producentansvar är att skapa en drivkraft för producenterna att utveckla produkter som inte är så miljöbelastande och att åstadkomma en miljöriktig hantering. En viktig produktgrupp som inte omfattas av något producentansvar, men för vilken andra styrande regler införts, är batterier. Som en följd av förslag (SOU 1996:8) har förordningen (1997:645) om batterier ändrats till att omfatta omhändertagande av samtliga batterier. Denna ändring gjordes bl.a. för att öka mängden återlämnade miljöskadliga batterier och för att underlätta för konsumenterna. Förordningen trädde i kraft . Kretsloppsdelegationen föreslår i en rapport som överlämnats till regeringen en idé om ett generellt producentansvar som skulle omfatta alla varor (Producentansvar för varor förslag och idé, rapport 1997:19). Kretsloppsdelegationen menar bl.a. att varorna skall avgiftas och göras material- och energisnåla, långlivade och uppgraderbara samt återanvändnings- och återvinningsbara. I rapporten föreslås även en informationsplikt för producenterna. Producentansvaret för förpackningar och returpapper har inneburit stora förändringar för hushållen i form av utsortering och avlämning vid insamlingsstationer som producenterna tillhandahåller. Informationen om systemet har varierat i olika delar av landet. Ansvaret för informationen om hantering av uttjänta förpackningar och returpapper samt övrigt avfall delas av producenterna och kommunerna. Regeringen anser att det är viktigt att hushållen får enkel och samlad information om den lokala avfallshanteringen oavsett vem som ansvarar för denna. Regeringen anser vidare att informationen till hushållen måste förbättras för att hushållens engagemang i kretsloppsfrågor inte skall avta. Därför har regeringen inlett diskussioner med berörda parter om hur informationen kan förbättras. Under dessa diskussioner har tagit på sig ansvaret att tillsammans med Förpackningsinsamlingen och utarbeta en lokalt anpassad informationsstrategi till hushållen. Regeringen avser att noga följa detta arbete. Ett annat problem som uppmärksammats är nedskräpningen vid insamlingsstationerna, vilket är ett symptom på låga tömningsfrekvenser, bristande samordning och brist på information till hushållen. Det är angeläget att problemen med nedskräpningen kan lösas eftersom det annars finns risk för att förtroendet för insamlingen äventyras. har gjort uppföljningar av producentansvaret (Producentansvar - det första steget, rapport 4518, På väg mot producentansvar, rapport 4519 och Har producenterna nått målen, rapport 4748). har i sin rapport i fyra kommuner (rapport 1997:16) undersökt vad producentansvaret har betytt för konsumenterna. Denna undersökning berör de nu nämnda problemen samt visar bl.a. att hushållens biltransporter ökat i antal till följd av insamlingsstationernas placering. Andra problem som har uppmärksammat rör förpackningarnas utformning och utrustningen i bostaden, något som har stor betydelse för möjligheten till en effektiv källsortering. Lyckade försök med olika lösningar för källsortering kan också uppmärksammas i kommunernas lokala investeringsprogram. Bl.a. mot denna bakgrund har regeringen i regleringsbrevet gett i uppdrag att undersöka effekterna av transporter, produktutveckling, resursutnyttjande och utsläpp till följd av producentansvarets införande. Uppdraget, som i tillämpliga delar skall utföras efter samråd med , skall redovisas till regeringen . 10 Åtgärder som rör boendet Kunskapsförmedling till hushållen om hur de kan minska miljöbelastningen av sitt boende är en angelägen uppgift. har regeringens uppdrag att utveckla ett system för kvalitetsdeklarationer av bostäder innefattande bl.a. olika miljöaspekter. behandlar frågan om individuell mätning och debitering efter faktisk energiförbrukning. Provningsverksamhet och kunskapsförmedling Den viktigaste delen av boendets miljöpåverkan kan hänföras till energianvändningen. Boendet kan dock förorsaka miljöpåverkan även på andra sätt. Kunskapsförmedling till hushållen om hur de kan minska miljöbelastningen av sitt boende är därför betydelsefull. En energideklaration av såväl begagnade som nya småhus, bostadsrätter och hyreslägenheter skulle möjliggöra för den enskilde konsumenten att få en bild av energiåtgången för uppvärmning i olika boendealternativ, något som är angeläget även ur hushållsekonomisk synpunkt. EU:s SAVE-direktiv (EEG/93/76) syftar till att reducera utsläppen av koldioxid genom förbättrad energieffektivisering. Ett av direktivets programområden rör energideklaration för byggnader. har det övergripande ansvaret att föreslå hur kan uppfylla SAVE-direktivet och att förse regeringen med relevant underlag. Vidare har fått i uppdrag av regeringen att utveckla ett system för kvalitetsdeklaration av bostäder. undersöker i samband med detta förutsättningarna för ett införande av egenskaps- och inomhusmiljödeklarationer. Dessa deklarationer skall, enligt vad regeringen erfarit, kunna omfatta energi-, hälso- och miljöaspekter. Miljödeklarationer av bostäder bör kunna vara ett viktigt instrument för att göra det möjligt för den enskilde konsumenten att få en bild av såväl energiåtgången för uppvärmning som övriga miljörelaterade egenskaper för olika boendealternativ. redovisning bör avvaktas innan slutlig ställning tas till dessa frågor. Redovisningen skall lämnas . Arbetet med provningar av olika uppvärmningssystem och energieffektiva lösningar för bostäder behöver vidareutvecklas i syfte att utgöra underlag för information till konsumenterna om vägar till ett mer resurssnålt boende. Information till hushållen behövs även bl.a. när det gäller innehållet i avloppsvattnet och vedeldning. Regeringen har redan vidtagit en del åtgärder i denna riktning. I propositionen En uthållig energiförsörjning (prop. 1996/97:84, bet.1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272) anvisades medel bl.a. för provning, testning och märkning av energikrävande produkter och system samt för viss kunskapsförmedling. Stöd anvisades även till lokala energirådgivare i kommunerna (se även avsnitt 9 om varuprovning). Debitering efter faktisk förbrukning Individuell mätning och debitering efter faktisk energiförbrukning kan för många hushåll utgöra ett incitament för minskad energiförbrukning. I stort sett samtliga småhus har individuell mätning och debitering av energianvändningen avseende hushållsel, uppvärming och tappvarmvatten. För småhus med elvärme sker oftast ingen separering av hushållsel och el för uppvärmning, men metoder finns för att bedöma fördelningen. Ett flertal ansatser har gjorts på statens initiativ när det gäller individuell mätning och debitering av energiförbrukning i flerfamiljshus. Bl.a. har räntesubventioner för att installera mätare för tappvarmvatten införts. Erfarenheterna har dock varit mindre goda både avseende mätteknikens tillförlitlighet och informationsvärdet för användaren, vilket bl.a. beror på värmetransporter i byggnaden. System för individuell mätning av energiförbrukningen i flerfamiljshus innebär vidare stora kostnader för fastighetsägaren och därmed ökade kostnader för de boende. Det är också tveksamt om de tekniska lösningar som finns är kostnadseffektiva. Vidare är det inte klarlagt om ett införande av individuell mätning innebär ett ändrat beteende från hushållens sida. Storleken på besparingarna för olika kategorier av boende måste först utredas. Vid nybyggnationer kommer frågan dock i ett annat läge, förutsatt att hänsyn tas till mätning redan i projekteringsstadiet. Vid ombyggnad av befintliga byggnader ökar också förutsättningarna för genomförande av individuell mätning. Det finns inget som hindrar att fastighetsägare installerar mätutrustning, t.ex. i samband med ombyggnad. Installationer har gjorts i ett trettiotal fastigheter. Arbete pågår med förändringar av lagstiftning i syfte att underlätta och förbilliga installationen av individuell mätning på frivillig väg. Inom ramen för uppdraget att lämna förslag till hur kan uppfylla SAVE-direktivet kommer att behandla frågan om individuell mätning och debitering av energiförbrukning. 11 Åtgärder som rör resandet Det krävs åtgärder för att göra biltrafiken förenlig med ett ekologiskt hållbart samhälle och för att motverka en utveckling mot ett ensidigt beroende av bilinnehav. bör samverka med berörda myndigheter samt branschrepresentanter och konsumentföreträdare som arbetar för att åstadkomma en utveckling i konsumenternas intresse på kollektivtrafikområdet. Regeringen har gett och i uppdrag att i samarbete med ge ut en samlad konsumentinformation om bilar. Kollektivtrafiken Det krävs åtgärder för att göra biltrafiken förenlig med ett hållbart samhälle och för att motverka ett ensidigt beroende av bil. En väl fungerande kollektivtrafik möjliggör minskat bilberoende. Det utbud och den service som kollektivtrafiken erbjuder måste därför bli mer kundanpassad. bör samverka med de berörda myndigheterna samt branschrepresentanter och konsumentföreträdare som arbetar för att åstadkomma en utveckling i konsumenternas intresse på kollektivtrafik- området. Resenärernas erfarenheter kan i vissa frågor också tas till vara mer direkt inom olika organ som inrättas för detta ändamål, s.k. trafikant- råd. Regeringen redogör mer utförligt för åtgärder för att förbättra kollektivtrafiken i den kommande transportpolitiska propositionen. Bilars miljöegenskaper Resultat från en undersökning av om bilars bränsleförbrukning, utförd bilmodeller, visar att bränsleförbrukningen ligger kvar på samma nivå som . Detta beror enligt på att biltillverkarna fortsätter att prioritera bl.a. ökad effekt och vikt framför minskad bränsleförbrukning och därmed lägre koldioxidutsläpp. Konsumenternas möjlighet att genom sitt val påverka bilparkens sammansättning från miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt är en betydelsefull kraft som bör tillvaratas. En förutsättning är att konsumenterna får lättillgänglig, saklig och heltäckande information. För konsumenterna är förutom miljöfaktorer även faktorer såsom säkerhet, ekonomi och kvalitet betydelsefulla. Genom en samlad konsumentinformation om bilar underlättas konsumenternas ställningstaganden.