prop · GL0360 · 1998-01-01 00:00:00 — länders ratificering av C-vapenkonventionen. EU har haft kontinuerliga kontakter för samordning och samverkan med ytterligare ett antal internationella organisationer och finansorgan. Beredning av möjliga stödinsatser i och i konfliktområden, exempelvis i , pågår löpande. 29.2 Mänskliga rättigheter Inom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik intar de mänskliga rättigheterna (MR) en framträdande plats. Samarbetet kring dessa frågor är intensivt och frågor om mänskliga rättigheter kommer in som ett viktigt element i ett ökat antal utrikes- och biståndspolitiska överväganden. Stärkandet av och skyddet för de mänskliga rättigheterna ses som en viktig konfliktförebyggande och fredsbevarande insats. EU:s politik i detta avseende stämmer väl överens med traditionella syn på dessa frågor. MR-frågor kommer i EU upp i en rad bilaterala och regionala sammanhang. Nedan behandlas dock endast kortfattat EU:s agerande vid de större FN-mötena om MR. års möte med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna var EU huvudförslagsställare till nio resolutioner. Sex av dessa gällde MR-situationen i enskilda länder, varav situationen i för året kom att ta formen av en resolution i stället för ett ordförandeuttalande. Nytt var också att den av EU framlagda resolutionen om MR i innehöll ett mandat för en särskild landrapportör. Till skillnad från tidigare kunde EU detta år emellertid inte enas om en resolution om situationen i , varför denna lades fram av med bl.a. tio EU-länder, däribland , som medförslagsställare. EU- länderna röstade dock samtliga för att resolutionen borde tas upp för sakbehandling av kommissionen, något som emellertid inte blev fallet. Bland de tematiska resolutionerna drev EU ånyo omnibusresolutionen om barnets rättigheter i nära samarbete med den latinamerikanska och karibiska ländergruppen. EU drev även en resolution om stärkandet av Högkommissarien för MR:s kontor (), ett arbete som blev osedvanligt utdraget och kontroversiellt. Bland EU:s många anföranden kan, förutom det sedvanliga anförandet om MR-situationen i enskilda länder, särskilt noteras anförandet om tortyr som på de nordiska EU-ländernas initiativ innehöll ett avsnitt om . Trots oenigheten i lyckades EU enas om att inleda en villkorslös MR-dialog med . Två expertmöten mellan och hölls varvid bl.a. konkreta arbetsprojekt på MR-området diskuterades. Under FN:s 52:a generalförsamling 1997 var EU huvudförslagsställare till resolutioner om barnets rättigheter och MR i , respektive och medförslagsställare till ett stort antal andra. Vidare höll EU ett antal anföranden, bl.a. om MR i enskilda länder och om genomförande av . EU har vidare inlett utarbetandet av en särskild EG-förordning avsedd att reglera de medel som under den gemensamma budgeten anslås till MR och demokrati. kan noteras att vid toppmötet i den 12 godkände en förklaring i samband med inledningen av 50-årsjubileet av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i vilken man bl.a. erinrade om att "unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna" och betonade att MR är "en väsentlig faktor i de internationella förbindelserna och en av hörnstenarna i det europeiska samarbetet samt i förbindelserna mellan Europeiska unionen och tredje land". 29.3 Nedrustning Inom nedrustningsområdet skedde ett nära samarbete inom EU. I den inledande allmänna debatten i FN:s generalförsamlings första utskott, där nedrustningsfrågorna behandlas, höll ordförandelandet i EU ett gemensamt anförande. EU:s medlemsländer intog en gemensam hållning i fråga om 17 av de 22 resolutioner och beslut som fördes till omröstning i generalförsamlingen. I två fall var röstfördelningen mellan EU-länderna helt splittrad med såväl ja- som nej-röster och avståenden. Det ena fallet gällde resolutionen om Internationella domstolens rådgivande yttrande om lagligheten av hot om eller användning av kärnvapen. Av EU-länderna röstade endast och för denna resolution. Nära samarbete förekom också vid mötena med den förberedande kommittén för icke-spridningsfördragets granskningskonferens och FN:s . Vidare företogs två EU-démarcher i olika huvudstäder för att uppmana till undertecknande av fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar respektive rapportering till FN:s register över konventionella vapen. antog en gemensam åtgärd om antipersonella minor. Förutom välkomnandet av om ett internationellt totalförbud mot antipersonella minor innefattar den gemensamma åtgärden tre element: fortsatta politiska ansträngningar från EU:s sida för att eliminera antipersonella minor världen över (inbegripet åtgärder för att befordra anslutning till det reviderade minprotokollet till konventionen om särskilt inhumana vapen och till ); ett moratorium för överföring och produktion av antipersonella minor; fortsatt mångsidigt stöd till minröjningsverksamhet och därmed sammanhängande åtgärder. Ett nära samråd ägde rum mellan medlemmarna i EU även inom ramen för konventionerna om förbud mot biologiska och kemiska vapen. EU välkomnade det beslut den fjärde granskningskonferensen för B-vapenkonventionen antog om att påskynda förhandlingarna i om ett kontrollsystem för konventionen. EU:s medlemsstater enades om att intensifiera sina ansträngningar för att bidra till att om möjligt slutföra dessa förhandlingar , och uppmanade andra stater att göra detsamma. C-vapenkonventionen trädde i kraft och i samband därmed upprättades Organisationen för förbud mot kemiska vapen. Vid den första konferensen med konventionsstaterna hölls förutom nationella anföranden ett gemensamt EU-anförande i vilket betonades vikten av universell anslutning till konventionen och framför allt de två största deklarerade vapeninnehavarnas anslutning. företogs särskilda EU-démarcher i och som uppmanade till ratifikation av konventionen. ratificerade före den första konferensen . antog en deklaration om bistånd till för verksamhet kopplad till förstöring av kemiska vapen och produktionsanläggningar. Biståndet var villkorat till en rysk ratifikation av konventionen. Vid den andra konferensen med konventionsstaterna höll EU ett gemensamt anförande. I detta välkomnades att ratificerat konventionen strax före konferensen. Vidare betonades åter vikten av universell anslutning till konventionen och dess fulla genomförande. 29.4 Icke-spridning Arbetet för att stärka det internationella atomenergiorganets (), safeguards-system (kärnämneskontroll) det s.k. 93+2-programmet fortsatte . Förhandlingarna i om ett s.k. modellprotokoll slutfördes. EU-länderna utarbetade därefter gemensamt mandat för kommissionen att förhandla med om tilläggsprotokoll till safe-guards-avtalen med organisationen på basis av modellprotokollet. Förhandlingsmandaten antogs av rådet . 93+2-program utgör ett viktigt element i stärkandet av den internationella icke-spridningsregimen på kärnvapenområdet. slutfördes förhandlingarna om Euratoms medlemskap i (). Efter beslut av ministerrådet anslöt sig Euratom till KEDO . Syftet med medlemskapet är att från EU:s sida bidra till att säkra den fredliga användningen av kärnenergi på koreanska halvön, visa starkt stöd för ansträngningar att säkerställa efterlevnad av sitt safeguards-avtal och att bidra till kärnsäkerhet i . Unionen önskar vidare genom medlemskapet i KEDO stärka samarbetet med inom ramen för den "nya transatlantiska agendan" och med och inom ramen för för samarbete med . 29.5 Mellan EU-länderna sker ett regelbundet och mycket omfattande samarbete i FN-frågor. Medlemsstaternas delegationer i FN-huvudstäderna , , , m.fl. förbereder och samordnar under ordförandeskapets ledning EU:s ställningstaganden, anföranden m.m. i praktiskt taget alla aktuella ärenden. Ett intensivt samarbete förekommer också vid större konferenser, vissa fackorgans styrelsemöten och kommittémöten etc. EU är därigenom en av huvudaktörerna i FN. upprätthåller sin traditionellt mycket aktiva roll i FN-sammanhang. Som medlem i den betydelsefulla EU-gruppen kan sägas ha vunnit i inflytande, även om den nationella profilen kanske i vissa fall blivit mindre framträdande. Huvudregeln är att när det råder enighet i en fråga framförs endast EU:s gemensamma ståndpunkt, medan det annars står varje medlemsland fritt att i samråd med ordförandeskapet framföra egna nationella synpunkter. EU-samordningen sträcker sig inte till , utan varje medlem svarar där för sina egna ställningstaganden. I Unionsfördraget sägs att medlemsstater som också är medlemmar av säkerhetsrådet skall "rådgöra med varandra" och "hålla övriga medlemsstater fullt informerade". EU-samordningen sträcker sig inte heller till styrelsearbetet i de frivilligfinansierade fonderna och programmen, som t.ex. UNDP (), UNFPA () och (), eftersom bidragsgivandet sker på nationell basis. Det nordiska samarbetet i FN är fortsatt mycket omfattande. Det innefattar informationsutbyte, gemensamt analys- och förankringsarbete, och, i förekommande fall, samfällda initiativ. En gemensam nordisk profil upprätthålls när så är möjligt. Detta sker antingen genom att de nordiska länder som inte är EU-medlemmar ansluter sig till EU:s linje eller genom särskilda nordiska framträdanden. 29.6 () Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik präglar i stor utsträckning verksamheten inom . Samråd och utarbetande av gemensamma ståndpunkter inom unionen sker inom merparten av . Unionen har också regelbundna möten med associationsländerna i aktuella frågor. Rustningskontrollsfrågorna inom är normalt inte föremål för EU-samordning. Starkast märks unionens samordning i frågor som rör operativa verksamhet i fält. har således EU-kretsen ägnat stor uppmärksamhet åt främjandet av demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatliga principer bl.a. på (där har upprättat fältmissioner i , och samt ). Inom normativa arbete på en "allomfattande säkerhetsmodell för det 21:a århundradet" bidrar unionen med förslag som berör stärkandet av normer samt dess roll i det framväxande europeiska säkerhetssamarbetet. Viktiga delar härav rör samarbetet mellan olika säkerhetsrelaterade organisationer samt främjande av efterlevnaden av de åtaganden på t.ex. MR-området som medlemsländerna gjort. Även budget har blivit föremål för unionens uppmärksamhet. Europeiska unionen fortsätter också att tills vidare vid sidan av , men med sikte på ett införlivande med driva ett initiativ som syftar till att stödja regionalt samarbete i sydöstra . 29.7 Exportkontroll av strategiska produkter Artikel 223 i EG-fördraget gör det fortsatt möjligt för medlemsstaterna att ha sin egen nationella lagstiftning i fråga om krigsmaterielexport. Inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) finns dock ett informationsutbyte och en dialog om krigsmaterielexport. Åtta kriterier som skall vara vägledande för medlemsstaternas nationella exportkontrollpolitik identifierades . Diskussioner om tolkningen av dessa kriterier förs löpande. Syftet är att en samsyn om tillämpningen successivt skall växa fram. verkar för en restriktiv tolkning. Även exportkontrollen av strategiska produkter som inte räknas till krigsmateriel, s.k. varor med dubbla användningsområden (dual use-produkter), är föremål för informationsutbyte inom ramen för GUSP. Samtliga EU:s medlemsstater är medlemmar i de fyra existerande globala exportkontrollarrangemangen: '''' Group (kontrollerar export av varor och teknologi som kan användas för tillverkning av kärnvapen), Australiengruppen (biologiska och kemiska vapen), missilkontrollregimen samt det s.k. Wassenaar- arrangemanget (exportkontroll av både krigsmateriel och dual use-produkter). EU-länderna utarbetar gemensamma ståndpunkter inför möten inom ramen för exportkontrollarrangemangen. EU har en gemensam förordning (EG) nr 3381/94 om kontroll av strategiska produkter som syftar till fri rörlighet för sådana produkter (med vissa undantag) inom EU samt exportkontroll gentemot tredje land. Bilagorna till förordningen uppdateras kontinuerligt. Tillämpningen av förordningen om exportkontroll för dual use-produkter diskuteras regelbundet i en särskild samordningsgrupp för detta ändamål. 29.8 Försvarsmaterielsamarbete Samarbetet inom unionen på försvarsmaterielområdet sker fortfarande huvudsakligen på grundval av nationell rätt och i hägnet av artikel 223 i EG-fördraget, som medger nationella undantag från tillämpningen av den inre marknadens regler med hänvisning till egna väsentliga säkerhetsintressen. Kommissionen har i två meddelanden presenterat sin syn på frågorna om dels europeisk flyg- och rymdindustri, dels gemensam strategi avseende försvarsindustrin i allmänhet. Utgångspunkten för kommissionen är att unionen på dessa områden långsiktigt behöver en konkurrenskraftig industriell och teknologisk bas. Detta kräver enligt kommissionen att ett gemensamt regelverk etableras, om det är möjligt och lämpligt, främst genom att den inre marknadens regelsystem tillämpas i större utsträckning. Meddelandena har ställts till rådet, , Ekonomiska och sociala kommittén och . 29.9 Administrativt samarbete Samarbetet inom andra pelaren omfattar även administrativa frågor. Det innebär att man gemensamt belyser frågor som rör medlemsländernas utrikesförvaltningar ur ett organisatoriskt, resursmässigt och administrativt perspektiv. Det kan till exempel gälla frågor om samlokalisering av utlandsmyndigheter i tredje land. Genom sådan samlokalisering önskar man uppnå kostnadseffektiva lösningar genom att t.ex. nyttja gemensamma administrativa stödtjänster. En annan uppgift är att diskutera och utbyta erfarenheter av genomförda organisationsförändringar i medlemsländernas utrikesförvaltningar. har mycket engagemang ägnats frågan om samlokalisering i , det s.k. . Beslut har tagits om ett avtal om sådan samlokalisering. Länder som , , , och medverkar dock inte i projektet av kostnadsskäl. Samtliga länder framhåller emellertid att man delar åsikten om samlokalisering som sådan. Uppmärksamhet har också ägnats frågor om lokalanställdas villkor och villkor för hardship-poster hos de olika medlemsländerna för erfarenhetsutbyte. Från inte minst svensk sida har ett omfattande material ställts till förfogande för en sådan diskussion. Avsikten är inte att medlemsländerna skall införa samma system, därtill är nuvarande system alltför olika och bör så vara även i fortsättningen. Inom EU har ett samarbete också skett vad gäller utbildning av nyantagna diplomater, växeltjänstgöring i medlemsländernas utrikesförvaltningar samt hälso- och sjukvårdsområdet. 29.10 Protokollärt samarbete Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken diskuteras även protokoll, dvs. frågor som rör folkrättsliga och ceremoniella regler för umgänget mellan stater, i synnerhet tolkning och tillämpning av Wienkonvention om diplomatiska förbindelser. Arbetet omfattade framför allt jämförelser av praxis på immunitetsområdet vilket syftade till harmonisering där sådan är möjlig och lämplig, samt bevakning av utvecklingen i icke-medlemsländer som misstänks bryta mot . Bland annat har man diskuterat immunitet och privileger för EU:s institutioner, utländska ambassaders skulder, samt status för sambor till diplomater stationerade i medlemsländerna. En protokollär guide för officiella besök har också reviderats. Detta fördjupade samarbete i protokollära frågor uppskattas mycket av som värdesätter en harmonisering på området. 30 Den gemensamma handelspolitiken bedrivs den svenska handelspolitiken i huvudsak inom ramarna för EU:s gemensamma handelspolitik, fastställd i artikel 113. Denna handelspolitiken är en av grundpelarna i EU-samarbetet och gör EU till den viktigaste aktören på området vid sidan av . 30.1 Svenska prioriteringar De svenska prioriteringarna för handelspolitiken fastslogs i regeringens skrivelse till (1996/97:71), vilken överlämnades . Den övergripande målsättningen är att verka för att EU fortsätter arbetet för en fri världshandel med utgångspunkt i det multilaterala regelverket inom ramen för världshandelsorganisationen . Ett starkt multilateralt regelverk, som förmår anpassa sig till globaliseringens utmaningar, utgör en av förutsättningarna för att de övergripande handelspolitiska målen skall uppnås. Det är även avgörande för att utvecklingen av bilaterala och regionala samarbetsformer, såväl inom som i andra delar av världen, sker på ett sätt som inte bidrar till ökade handelshinder. har tre för svenskt vidkommande viktiga avtal slutförts inom WTO: avtalet om handel med bastelekommunikationstjänster, avtalet om bortagande av tullar på IT-området samt avtalet om handeln med finansiella tjänster. har EU:s handelspolitiska förbindelser fördjupats, framför allt inom närområdet, genom det transatlantiska samarbetet samt samverkan med de inte minst inom Asia-Europe Meeting. 30.2 arbete har flera viktiga framgångar noterats inom WTO. Här kan främst nämnas slutförandet av två avtal inom tjänstehandelsområdet: det s.k. bastelefoniavtalet och finanstjänsteavtalet , samt informationsteknikavtalet . De båda förstnämnda avtalen var restposter från Uruguayrundan som slutfördes , medan en inledning av förhandlingar om beslutades vid i . Bland WTO:s övriga aktiviteter kan särskilt noteras ett möte om handelsrelaterat stöd för de minst utvecklade länderna. Mötet arrangerades i samarbete med andra berörda organisationer på handelsområdet, som , , , IMF och UNDP. Huvudsyftet med mötet var att skapa en efterfrågestyrd, integrerad och sammanhängande ansats för handelsrelaterat tekniskt bistånd till ett antal minst utvecklade länder. Dessutom har ett analytiskt arbete startat i syfte att förbereda nya förhandlingar på jordbruksområdet. Uppföljning av WTO:s första ministerkonferens i , som avrapporterats både i regeringens skrivelse 1996/97:71 och i en mötesrapport från ministerkonferensen, blev mycket lyckad. Uppföljningen från konferensen har resulterat i, förutom arbete som pågår , slutförandet av samt igångsättande av analytiskt arbete inom områdena handel och investeringar, handel och konkurrens, transparens inom offentlig upphandling samt förenkling av handelsprocedurer. Arbetet inom dessa nya områden kommer att fortsätta . Förberedelser för WTO:s andra ministerkonferens i WTO:s andra ministerkonferens kommer sannolikt att bli mer begränsad till sitt sakinnehåll än den föregående i . Dess viktigaste roll blir att inleda ett förberedelsearbete inför påföljande konferens, vilken planeras att äga rum eller . Vid denna konferens förväntas beslut fattas om nya stora multilaterala handelsförhandlingar. Dessutom kan nya handelspolitiska frågor föras upp på dagordningen, t.ex. elektronisk handel eller handel och korruption. Avtal om handeln med finansiella tjänster De återupptagna WTO-förhandlingarna om finansiella tjänster avslutades . Det innebär att det interimsavtal om finansiella tjänster som slöts 1995 ersätts med ett permanent avtal med deltagande av 70 länder. Avtalet, som beräknas träda i kraft , berör i första hand bank- och försäkringsverksamhet samt olika former av kapitalförvaltning. Det ger garantier om ett visst marknadstillträde för utländska finansföretag i de länder som anslutit sig till avtalet. De åtaganden länderna gjort i avtalet väntas dessutom bidra till en effektivare infrastruktur för finanstjänster, vilket är till stor nytta för världshandeln generellt. Avtal om handeln med bastelekommunikationstjänster nåddes ett avtal i WTO om handel med bastelekommunikationstjänster. Det är tänkt att träda i kraft . Sjuttio länder har, i varierande omfattning och med olika infasningsperioder, gjort åtaganden om avreglering av och ökat tillträde för utländska teleoperatörer till sina respektive telekommunikationsmarknader. Genom avtalet skapas öppnare regimer för telekommunikationer och ett regelverk som främjar konkurrens, vilket bidrar till lägre kommunikationskostnader för användarna och nya affärsmöjligheter för teleoperatörerna. Efterfrågan på olika typer av teleutrustning förutspås öka som ett resultat av en högre tillväxt i telesektorn världen över till följd av avtalet. () har arbete inletts med att utveckla det beslutade . Denna utveckling sker i två delar. Dels skall listan över tullfria produkter uppdateras och nya produkter föras upp, dels skall förhandlingar om s.k. icke-tariffära handelshinder, såsom diskriminerande standarder, behandlas under . På det förstnämnda området har EU tagit fram ett förslag till produktlista. Behandlingen av andra handelshinder än tullar, vilket är högt prioriterat av EU, har ännu ej inletts. Elektronisk handel Marknaden för elektronisk handel växer. Affärer mellan företag och individer flyttas i allt större utsträckning till de elektroniska vägarna, inte minst till Internet. I syfte att sätta fokus på vikten av analys och arbete på området har initiativ tagits både av och EU (KOM (97) 157 slutlig). De två initiativen har många beröringspunkter, inte minst handelspolitiska. Vid toppmötet mellan och presenterades en gemensam deklaration om elektronisk handel. Deklarationen betonar vissa grundläggande principer, som att den elektroniska handelns utveckling skall styras av marknaden och den privata sektorn, att regeringar skall se till att det regelverk som utvecklas undviker att skapa nya handelshinder och att konsumentintressen, skatteintressen, skydd för immaterialrätter etc. tas tillvara. En gemensam deklaration med ansågs viktig inte minst i uppspelet inför , där området sannolikt finns med på dagordningen. Textil och konfektion (Teko) Som EU-medlem har tillämpat EU:s tekopolitik med begränsningar mot ett trettiotal länder och övervakning mot ytterligare ett tjugotal. Enligt Uruguayrundans tekoavtal skall alla tekobegränsningar mellan WTO-medlemsländer gradvis avvecklas i fyra steg och avslutas . Med de tre nya medlemsländerna , och inträde i unionen har det blivit svårare för kommissionen att få igenom restriktiva förslag, på det sätt som tidigare gjorts. EU försöker vid varje förhandling att uppnå förbättrat marknadstillträde för sin egen tekoexport. Textil och konfektion är fortfarande den största enskilda industrisektorn inom EU. aktiva agerande för att få till stånd förbättringar i tekoavtalen med och har lett till att dessa länder från slipper sina s.k. tulltak. I de nya avtalen försvinner tekotullarna mellan och respektive . Kommissionen har trots många försök inte lyckats nå någon överenskommelse med på tekoområdet. EU har således fortsatt att behålla de ensidigt införda begränsningarna. är principiellt emot ensidiga restriktioner på tekoområdet. Samtliga tekobegränsningar mot de centraleuropeiska länderna , , , , och upphörde . Ett svenskt förslag om elektroniskt beviljande av importlicenser lades fram i . Kommissionen och samtliga medlemsländer ställde sig bakom det och det infördes i revideringen av rådets förordning (EG) nr 3030/93 om gemensamma regler för import av vissa textilprodukter från tredje land. Beslutet innebär avsevärda förenklingar för importörerna vid tullklarering. 30.3 och råvarusamarbetet samordnar sitt agerande inom för handel och utveckling () med sina samarbetspartner inom EU. I förekommer både blandad och s.k. exklusiv gemensam kompetens eftersom vissa delar av dess verksamhet ligger utanför den gemensamma handelspolitiken. På initiativ av EU-länderna kunde en omfattande reform av verksamhet fastställas vid den ministerkonferens som hölls i . Där fastslogs att FN-organets huvuduppgift är att genom analys och tekniskt bistånd stimulera och bistå att delta i det multilaterala handelssystemet. lades grunden för effektivisering och reformering av mellanstatliga arbete, bl.a. genom färre möten och fokusering av arbetet på ett fåtal ämnen. Det tekniska biståndet har fått en ökad inriktning mot de minst utvecklade länderna och deras behov av stöd för att kunna delta i internationell handel. Reformarbetet har fortsatt . har som aktiv deltagare i EU-kretsen verkat för ytterligare effektivisering och konkretisering av verksamheten.