prop · GL03100 · 1998-01-01 00:00:00 — Lagrådet ifrågasätter vidare om inte en skyldighet att utfärda föreläggande enligt detta stycke bör omfatta också rättsinnehavare som saknar känt hemvist. Skyldigheten att utfärda föreläggande enligt andra stycket gäller enligt den föreslagna lagtexten endast om det finns särskild anledning att anta att någon innehar särskild rätt till egendomen. Enligt författningskommentaren föreligger emellertid denna skyldighet redan när det finns anledning att göra ett sådant antagande. Enligt Lagrådets mening är den ordning som anvisas i författningskommentaren att föredra framför den som anges i lagtexten. Under åberopande av det anförda förordar Lagrådet att paragrafen med ytterligare några redaktionella justeringar ges följande lydelse: I mål om förverkande av egendom skall länsrätten, om ägaren är okänd eller saknar känt hemvist, utfärda ett föreläggande i Post- och och andra lämpliga tidningar att ägaren skall ge sig till känna senast efter föreläggandet, vid påföljd att frågan annars kan avgöras. Föreläggandet skall innehålla uppgifter om egendomen och om de förhållanden under vilka den omhändertagits samt övriga omständigheter som kan vara av betydelse för att identifiera egendomen. Ett föreläggande som avses i första stycket skall även utfärdas, om det finns anledning att anta att någon innehar särskild rätt till egendomen men denne är okänd eller saknar känt hemvist. 10 kap. 4 § Vid handläggning i länsrätt eller kammarrätt av frågor om omhändertagande, förverkande samt transporttillägg skall muntlig förhandling hållas om någon enskild part begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas om det är uppenbart obehövligt. I författningskommentaren anges att paragrafen har utformats med ledning av 8 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (lydelse enligt SFS 1989:1000). Den föreslagna lagtexten föranleder inte någon invändning från Lagrådets sida. Lagrådet vill dock erinra om att domstolarna vid sin bedömning av om muntlig förhandling skall hållas eller inte måste beakta att den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller som svensk lag (SFS 1994:1219). Av detta följer att hänsyn måste tas till den praxis på området som utbildats vid tillämpning av artikel 6 (punkt 1) i konventionen och som innebär att undantag från muntlig förhandling tillämpas mycket restriktivt. Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land om är medlem i Europeiska unionen. 10 § Enligt första stycket får , om en vara förs in för vilken skatt skall betalas enligt lagen, omhänderta varan om det finns en risk att den skattskyldige inte kommer att betala skatten. Paragrafen ger sålunda rätt att omhänderta varor i syfte att få ett påtryckningsmedel för betalning av punktskatterna. Rätten inträder redan innan skatten förfallit till betalning och den gäller även om den skattskyldige fullgjort sina åligganden enligt lagen. Det enda som behövs är att det finns en risk för att han inte kommer att betala skatten. Enligt författningskommentaren får en sådan risk anses föreligga bl.a. om den skattskyldige är restförd för skatt eller saknar fast adress i . Lagrådet ifrågasätter om det är lämpligt att de ordinarie förfarandereglerna skall kunna åsidosättas enbart på den grunden att det finns en risk för att den skattskyldige inte kommer att betala skatten. Det är dock tydligt att avsikten är att en risk i lagrummets mening skall anses föreligga endast om det finns en konkret risk för utebliven betalning i det särskilda fallet. Lagrådet anser att detta bör vara ett uttryckligt krav för omhändertagande. Lagrådet föreslår därför att risk byts ut mot påtaglig risk (jfr 4 § lagen [1978:880] om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter). Förslaget till lag om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel 1 § I första stycket definieras vad som i lagen avses med torg- och marknadshandel. Med sådan handel avses försäljning från torg, gator, marknader, mässor, festivaler, loppmarknader, tillfälligt utnyttjade lokaler eller liknande, om försäljningen inte bedrivs stadigvarande från eller i omedelbar anslutning till en näringsidkares fasta tillverknings- eller försäljningsställe. Det är svårt att av definitionen få en klar bild av vilka försäljningssituationer som skall omfattas respektive falla utanför. Vid lagrådsföredragningen har upplysts att det är meningen att definitionen skall omfatta i princip all handel utom sådan som en näringsidkare stadigvarande bedriver i permanenta lokaler eller i omedelbar anslutning till dessa. Om detta är avsikten bör definitionen utformas i enlighet härmed. Det betyder att definitionen blir mer omfattande än den som finns i det remitterade förslaget och dessutom kommer att täcka mer än vad som i dagligt tal brukar betecknas som torg- och marknadshandel. 2 § Första stycket innehåller bestämmelser om kontroll- och anteckningsskyldighet för den som upplåter en plats för torg- och marknadshandel. Bestämmelserna har utformats som en skyldighet för upplåtaren att infordra en kopia av F-skattebevis, om sådant finns, och att i annat fall föra vissa anteckningar om den som platsen upplåts till eller om företrädare för denne. Vid föredragningen inför Lagrådet har upplysts att avsikten är att upplåtaren skall anses ha fullgjort sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser om han för sådana anteckningar men att anteckningarna inte behöver göras om ett F-skattebevis överlämnas. Enligt Lagrådets mening bör bestämmelserna formuleras om så att den avsedda innebörden framgår. bör sista meningen i första stycket kunna utgå; det är en självklarhet att, om den som platsen upplåts till eller dennes företrädare saknar person- eller organisationsnummer, sådant nummer inte behöver antecknas. Med hänvisning till det anförda förordar Lagrådet att första stycket ges följande lydelse: Den som upplåter en plats för torg- och marknadshandel skall föra anteckningar om namn, personnummer, adress och telefonnummer för den som platsen upplåts till eller för dennes företrädare. Om det är fråga om en juridisk person skall även uppgifter om firma och organisationsnummer antecknas. Sådana anteckningar behöver dock inte göras, om F-skattebevis överlämnas. I andra stycket föreskrivs att platsupplåtaren skall bevara de uppgifter som inhämtats med stöd av första stycket efter det kalenderår upplåtelsen skedde. På begäran skall uppgifterna lämnas till skattemyndigheten. Enligt 3 § första och tredje styckena gäller bestämmelserna i bl.a. 3 kap. 5 § taxeringslagen (1990:324, TL) i tillämpliga delar vid kontroll av att platsupplåtaren fullgjort sina skyldigheter enligt 2 §. Av 3 kap. 5 § TL framgår att den som är eller kan antas vara skattskyldig får föreläggas att lämna upplysningar eller visa upp handlingar som behövs för kontroll av hans taxering. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. I den allmänna motiveringen uttalas att syftet med hänvisningen i 3 § i det remitterade förslaget till 3 kap. 5 § TL är att göra det möjligt för skattemyndigheten att, eventuellt vid vite, förelägga platsupplåtaren att fullgöra sin uppgiftsplikt. Bestämmelserna i 3 kap. 5 § TL tar sikte på uppgifter till ledning för den egna taxeringen. Ändamålet med uppgiftsskyldigheten enligt bestämmelsen i förevarande stycke är något annat, nämligen att få underlag för beskattningen av en person med vilken den uppgiftsskyldige ingått ett avtal om platsupplåtelse. Med hänsyn bl.a. härtill framstår enligt Lagrådets mening hänvisningen till 3 kap. 5 § TL som något oegentlig. En bättre lösning synes vara att komplettera 2 § med ett nytt tredje stycke av förslagsvis följande lydelse: får förelägga platsupplåtaren att överlämna uppgifter som avses i andra stycket. Föreläggandet får förenas med vite. Om Lagrådets förslag godtas kan sista meningen i andra stycket utgå. 3 § Godtas vad Lagrådet anfört i anslutning till 2 § bör hänvisningen till 3 kap. 5 § TL i tredje stycket i förevarande paragraf utgå. 5 § Enligt första stycket skall skattemyndigheten, om platsupplåtaren inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 §, påföra denne en särskild avgift på för varje upplåtelsetillfälle då skyldigheten inte fullgjorts. I andra stycket föreskrivs att platsupplåtaren får befrias från avgiften om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Enligt 2 § ankommer det på en platsupplåtare att föra anteckningar om namn, adress m.m. för den till vilken plats för torg- eller marknadshandel upplåtits. Inhämtade uppgifter skall bevaras och på begäran lämnas till skattemyndigheten. Försummelse att fullgöra skyldighet enligt 2 § exempelvis skyldigheten att lämna ut bevarade anteckningar skall således enligt förslaget i princip medföra att kontrollavgift påförs. I remissen diskuteras inte om en vägran från en platsupplåtares sida att lämna ut anteckningar rörande upplåtna platser kan föranleda såväl kontrollavgift som ett med vite förenat föreläggande att lämna ut uppgifterna. Vid föredragningen inför Lagrådet har dock upplysts att en och samma försummelse inte avsetts kunna medföra dubbla sanktioner. Lagrådet har inget att invända mot denna ståndpunkt men ifrågasätter om det inte finns anledning att gå ett steg längre och helt slopa möjligheten att påföra kontrollavgift såvitt gäller underlåtenhet att lämna ut bevarade anteckningar. Påförande av kontrolluppgift synes inte kunna tillgodose det syfte som motiverat åliggandet för platsupplåtaren att föra anteckningar om den person till vilken platsen eller lokalen upplåtits, nämligen att erhålla underlag för dennes beskattning. Som påtryckningsmedel mot en tredskande platsupplåtare framstår vitesinstitutet som överlägset. Övriga lagförslag Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (del av), 2. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738), 3. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt, 4. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt, 5. lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, 6. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (del av) Den föreslagna lagen är enligt remissen (avsnitt 3) avsedd att ingå som ett särskilt kapitel i det förslag till lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter som regeringen har remitterat till Lagrådet . Det nu framlagda förslaget innebär bl.a. att tullmyndigheten ges befogenhet att undersöka och öppna postförsändelser för att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror. Det finns anledning att först ta upp beredningen av ärendet. Till grund för förslaget ligger en inom upprättad promemoria. Denna remitterades till elva remissinstanser med begäran om svar . Av de tio remissinstanser som svarade avstyrkte tre förslaget, nämligen , och . Hovrätten anförde därvid bl.a. att det var svårt att med enbart det översända materialet som grund få en tillräcklig bild av hur rättssäkerhetsfrågorna skulle komma att lösas. Såväl hovrätten som Justitiekanslern efterlyste en närmare analys av om den föreslagna regleringen låter sig inordnas i någon av de kategorier av intressen som enligt artikel 8 i är godtagbara för att begränsa skyddet för den enskildes korrespondens. Lagrådsremiss beslutades och överlämnades till Lagrådet . Av det anförda har framgått att lagstiftningsärendet berör bl.a. reglerna om skydd för brev och förtroliga meddelanden i regeringsformen (RF) och . Det gäller alltså frågor som är viktiga för den enskildes rättssäkerhet. Den tid som stått till förfogande för remissinstanserna och för den fortsatta beredningen i kanslihuset har därför enligt Lagrådets uppfattning varit klart otillräcklig för att allsidigt belysa frågorna. Det finns således betydande brister i beredningen. Redan av denna anledning är det tveksamt om det remitterade förslaget kan läggas till grund för en lagstiftning på området. När det gäller sakinnehållet återfinns de grundläggande kontrollbefogenheterna i 1 §. Enligt första stycket får en tullmyndighet undersöka postförsändelser, såsom paket och brev, för att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror. Sådana försändelser får enligt andra stycket öppnas om det finns anledning att anta att de innehåller sådana varor som nämns i första stycket och om vissa ytterligare förutsättningar föreligger. Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande skall detta enligt tredje stycket tillslutas och vidarebefordras till mottagaren. Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Enligt 12 § andra stycket i samma kapitel får begränsning göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den, och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. I artikel 8.1 i föreskrivs att var och en har rätt till skydd för bl.a. sin korrespondens. Av artikel 8.2 framgår att rättigheten dock får underkastas inskränkningar. Stycket har följande lydelse. Offentlig myndighet må icke störa åtnjutandet av denna rättighet med undantag för vad som är stadgat i lag och i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till landets yttre säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggandet av oordning eller brott, hälsovården, skyddandet av sedligheten eller av andra personers fri- och rättigheter. Regeringen gör i lagrådsremissen den bedömningen att, om tullen inte får de utvidgade möjligheterna till kontroll av postförsändelser, det finns risk för att de folkhälso- och skattepolitiska motiv som ligger bakom beskattningen av de nu aktuella varorna snabbt kan undermineras. Det finns enligt regeringen också risk för att skattebasen såvitt avser tobak allvarligt kommer att undergrävas med mycket betydande bortfall av skatteintäkter som följd. En sådan utveckling skulle i förlängningen, sägs det, kunna påverka ekonomiska välstånd. Med hänsyn härtill finner regeringen att det, trots att det från integritetssynpunkt naturligtvis är mycket känsligt att öppna en postförsändelse, är nödvändigt att tullen kan utöva kontroll även av alkohol- och tobaksvaror som befordras med post. Av det anförda framgår att regeringen funnit att den ifrågavarande kontrollen av postförsändelser innebär en inskränkning i de rättigheter som skyddas av 2 kap. 6 och 12 §§ RF och artikel 8.1 . Det skäl som åberopas till stöd för inskränkningen är att, om inte kontrollen får genomföras, det finns risk för ett mycket betydande skattebortfall, vilket i förlängningen skulle kunna påverka ekonomiska välstånd. Enligt Lagrådets mening är det inte sannolikt att skattebortfallet vid utebliven kontroll av postförsändelser kan bli av sådan omfattning att landets ekonomiska välstånd äventyras. Vad som anförts till stöd för kontrollen kan således inte anses utgöra tillräckliga skäl för att göra inskränkningar i skyddet för förtroliga meddelanden. Frågan är då om det ändå finns sådana skäl eller om kontrollen kan utformas på ett sätt som gör att man inte kommer i konflikt med skyddet för förtroliga meddelanden. Av intresse i det sammanhanget är att förevarande bestämmelser har utformats med förebild i 8 och 9 §§ lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Enligt den lagen gäller dock som ytterligare förutsättning för rätt att få öppna en försändelse att det finns anledning anta att varan kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. I förarbetena till inregränslagen diskuterades också förhållandet till de angivna reglerna om skydd för brev och andra förtroliga meddelanden. Regeringen anförde därvid bl.a. följande (prop. 1995/96:166 s. 66). Som framgått är syftet med den föreslagna regleringen att så långt det är möjligt begränsa, i första hand, den mycket allvarliga narkotikabrottsligheten. Regeringen anser detta syfte vara av sådan vikt att ett eventuellt intrång i vissa grundläggande rättigheter kan anses försvarbar. Som tidigare nämnts kan skyddet för bl.a. brevhemligheten och rätten till domstolsprövning inskränkas om syftet med en sådan inskränkning anses legitimt och om det är proportionellt i förhållande till det ändamål som föranlett den. En sådan begränsning kan ske t.ex. med hänsyn till beivrandet av brott. Arbetet med att beivra narkotikabrott tillhör de högst prioriterade områdena inom tullens verksamhet. I detta arbete är det av vikt att komma tillrätta med den smuggling som sker via postförsändelser. Det är svårt att se hur denna smuggling skulle kunna begränsas utan den möjlighet till undersökning och öppning av brev som förslaget innebär. Lagrådet konstaterar att de skäl som sålunda anförts till stöd för bestämmelserna i inregränslagen inte har någon direkt giltighet i förevarande lagstiftningsärende. Mot den nu redovisade bakgrunden avstyrker Lagrådet det remitterade förslaget. Lagrådet vill peka på att förslaget även innehåller brister från lagteknisk synpunkt vilka måste rättas till, om arbetet på en lagstiftning i enlighet med förslaget ändå skulle fullföljas. I lagförslaget, som saknar sedvanlig ingress, finns bestämmelser med rubriken 00 kap. Kontroll av postförsändelser. Som tidigare nämnts är detta kapitel avsett att ingå i det tidigare remitterade lagförslaget. Förutom att en lag inte i sig själv kan ingå som en del i en annan lag är det inte möjligt att utan vidare ta in de nu föreslagna bestämmelserna i det tidigare remitterade lagförslaget. För detta fordras ytterligare anpassningsåtgärder vilka inte i sin helhet kan överblickas i detta lagstiftningsärende. Sålunda sägs i avsnitt 4.3.2 att den punktskatt som tullmyndigheten nu föreslås få rätt att besluta om förfaller till betalning samt att detta kommer att framgå av 6 kap. 1 § i det tidigare remitterade lagförslaget. Vidare har under lagrådsföredragningen upplysts att bestämmelserna i 7 kap. i det förslaget skall tillämpas på sådan kontrollverksamhet som avses med det nu remitterade förslaget men att detta inte skall gälla bestämmelsen i 7 kap. 4 §. Det framgår inte heller var det kapitel som föreslås i förevarande lagrådsremiss skall placeras i det tidigare remitterade förslaget. De brister som det nu remitterade lagförslaget sålunda är behäftat med bekräftar vad Lagrådet förut har anfört om att lagstiftningsärendet är otillräckligt berett. Oavsett var de föreslagna bestämmelserna tas in i det tidigare remitterade lagförslaget kan invändningar riktas mot dem från rättssystematisk synpunkt. I nämnda lagförslag följer efter ett inledande kapitel som torde vara tillämpligt också på postförsändelser tre kapitel med bestämmelser om transportkontroll, omhändertagande, påförande av skatt och förverkande. Dessa kapitel avser, trots att det inte framgår av rubrikerna, endast yrkesmässiga vägtransporter. Bestämmelser om kontroll, omhändertagande, påförande av skatt och förverkande finns också i 00 kap. i det nu remitterade lagförslaget med avseende på postförsändelser. Bestämmelserna i 5 10 kap. i det tidigare remitterade lagförslaget torde, med vissa undantag och tillägg, böra tillämpas både på yrkesmässiga vägtransporter och på postförsändelser. Det avslutande 11 kap. i det förslaget avser enligt sin lydelse endast yrkesmässiga vägtransporter. Enligt Lagrådets mening skulle en bättre systematik uppnås, om det tidigare remitterade lagförslaget disponeras på följande sätt. Efter ett inledande kapitel med bestämmelser motsvarande dem som ingår i 1 kap. samlas bestämmelserna i 2 4 och 11 kap. i ett andra kapitel med rubriken vägtransporter och med underrubrikerna Transportkontroll , Omhändertagande , Förverkande och Straff . De bestämmelser som återfinns i det nu remitterade lagförslaget tas därefter in i ett tredje kapitel med rubriken . I ett avslutande fjärde kapitel med rubriken bestämmelser följer så bestämmelserna i 5 10 kap., vilka bestämmelser kan ges underrubrikerna Transporttillägg , Betalning av skatt m.m. , Beslut m.m. , Utlämnande av uppgifter , Överklagande och Handläggningen i domstol . Slutligen kan påpekas att det av bestämmelserna i 00 kap. inte framgår vad som skall ske när ett omhändertagande av egendom upphävs. Sannolikt skall postförsändelsen då översändas till mottagaren. Enligt Lagrådets mening bör en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i kapitlet (jfr vad Lagrådet har anfört vid 4 kap. 2 § i det tidigare remitterade lagförslaget). Övriga lagförslag Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , Föredragande: statsrådet . Regeringen beslutar proposition 1997/98:100 Förbättrade möjligheter till punktskattekontroll m.m. Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 392L0012 392L0108 394L0074 396L0099 Lag om ändring i lagen om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen 392L0012 392L0108 394L0074 396L0099 Lag om ändring lagen om alkoholskatt 392L0012 392L0108 394L0074 396L0099 Lag om ändring i lagen om tobaksskatt 392L0012 392L0108 394L0074 396L0099 EGT nr L 76, 23.3.92, s. 1 (Celex 392L0012) EGT nr L 8, , s. 12 (Celex 396L0099) Senaste lydelse 1997:492. 1 Senaste lydelse 1997:444. 2 Senaste lydelse 1996:966. 3 Senaste lydelse 1996:704. 4 Senaste lydelse 1996:704. 5 Senaste lydelse 1997:360. 6 Senaste lydelse 1996:704. 7 Senaste lydelse av förutvarande 10 § 1997:360. Senaste lydelse 1996:944. Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1997/98:68. Senaste lydelse 1996:957. Senaste lydelse 1997:549. Senaste lydelse 1997:504. Senaste lydelse 1997:1032. Senaste lydelse 1996:966. Senaste lydelse 1996:704. Senaste lydelse 1996:704. Senaste lydelse 1996:704. Senaste lydelse 1997:360. Paragrafen föreslås också ändrad i prop. Senaste lydelse 1996:944. EGT nr L 76, 23.3.92, s. 1 (Celex 392L0012) EGT nr L 8, , s. 12 (Celex 396L0099) Senaste lydelse 1997:492. Senaste lydelse 1996:966. Senaste lydelse 1996:704. Senaste lydelse 1996:704. Senaste lydelse 1997:360. Senaste lydelse av förutvarande 10 § 1997:360. Senaste lydelse 1996:957. Senaste lydelse 1997:504. Senaste lydelse 1997:1032. Senaste lydelse 1997:549. Senaste lydelse 1996:944. Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1997/98:100 Bilaga 1 1997/98:100 Bilaga 1 1997/98:100 Bilaga 2 1997/98:100 Bilaga 2 1997/98:100 Bilaga 3 1997/98:100 Bilaga 4 1997/98:100 Bilaga 5 1997/98:100 Bilaga 6 1997/98:100 Bilaga 7 1997/98:100 Bilaga 8