prop · GL0343 · 1998-01-01 00:00:00 — En del av de remissinstanser som är negativa till den föreslagna bestämmelsen i TF anser att man i stället bör överväga de andra alternativ som utredningen berör, såsom en ökning av antalet jurymän och upphävande av klagoförbudet i 54 kap. 8 § RB. Bland dessa kan nämnas , , , , och . Enligt finns det ingen anledning att öppna möjligheter att beröva en tilltalad eller en svarande det skydd som juryns medverkan i rättegången utgör. Tingsrätten framhåller att de övriga åtgärder som utredningen föreslår bör vara fullt tillräckliga för att tillgodose högt ställda krav på en opartisk rättegång. i är av den uppfattningen att det är tillräckligt att tillämpa befintlig lagstiftning för att uppfylla konventionens krav. Bland övriga som avstyrker utredningens författningsförslag återfinns , Hovrätten för Nedre och Riksåklagaren. Fortsatt beredning inom Efter remissbehandlingen av betänkande har de frågor som aktualiseras genom dom i Holm-målet beretts vidare inom . Ett resultat av detta arbete är promemorian Jurymedverkan och fallet - En översyn och analys (Ds 1997:25). 10.2.1 Regeringens bedömning Regeringens bedömning: förslag om vidgade möjligheter att pröva tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål utan jury bör inte genomföras. De problem som aktualiseras genom dom i Holm-målet bör kunna lösas inom ramen för existerande lagstiftning. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissutfallet är övervägande positivt. Av de 22 remissinstanser som har yttrat sig över promemorian är det ungefär två tredjedelar som inte har någon erinran mot eller godtar promemorians bedömning att någon lagstiftningsåtgärd inte är nödvändig för att uppfylla kravet på en opartisk rättegång enligt artikel 6.1 i . Hit hör , , , , , Riksåklagaren, , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , , och . , som i och för sig godtar promemorians bedömning, menar att det hade varit önskvärt med en utförligare analys av alternativa lösningar. Av särskilt intresse är enligt hovrätten frågan huruvida jurymän kan utses genom lottning. Även godtar promemorians bedömning men anser ändå att det kan ifrågasättas om inte bör ändras så att det klart framgår att jäv av politisk natur faller under lagen. Tingsrätten menar också att det kan finnas anledning att överväga lämpligheten av att jurymän och nämndemän utses av politiska församlingar efter nominering av politiska partier. Enligt ombudsmän () är det lämpligt att ändringen av den svenska hållningen i själva rättsfrågan redovisas genom en tydlig lagstiftningsåtgärd. JO är av den uppfattningen att lagförslag inte bör genomföras. Ett tänkbart alternativ är i stället att i någon mån försöka avpolitisera juryns sammansättning och utöka möjligheterna för parterna att utesluta jurymän. Även , Kammarrätten i och vid förespråkar en särskild lagreglering. Till skillnad från JO förordar de lagförslag. Kammarrätten i instämmer i promemorians resonemang att generalklausulen i 4 kap. 13 § RB får anses fylla samma syften som princip om objektiv opartiskhet. Enligt kammarrätten innebär emellertid inte inkorporeringen av en så stor förändring för domstolarna att en upprepning av fallet och liknande fall effektivt förhindras. Kammarrätten anser att det bör övervägas att införa en möjlighet för den som har väckt enskilt åtal att överklaga en friande dom. Även och masskommunikation vid är kritiska till promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning Syftet med juryprövningen är enligt förarbetena till TF att en allmänt medborgerlig uppfattning skall kunna göra sig gällande i tryckfrihetsmål (prop. 1948:230 s. 99). I förarbetena framhålls också att den fristående ställning som juryn har är av stor betydelse som en folklig garanti för tryckfriheten, främst den politiska yttrandefriheten (a. prop. s. 97). För den tilltalade eller svaranden är en juryprövning förenad med vissa fördelar. För att juryn skall kunna komma till slutsatsen att brott föreligger krävs kvalificerad majoritet (sex röster av nio) och såväl tingsrätten som högre rätt är bundna av juryns friande utlåtande. Det är därför naturligt att den tilltalade eller svaranden i de flesta fall vill ha juryprövning. förslag innebär att ett mål under vissa förhållanden skall prövas utan jury trots att ena parten eller båda parter vill att jury skall medverka. Ett sådant åsidosättande av jurysystemet skulle kunna medföra betydande ingrepp i skyddet för tryck- och yttrandefriheten. Utredningens förslag bör därför inte genomföras. I promemorian redovisas en undersökning av tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål som avgjorts av nära (mellan och senhösten 1996) och i vilka talan gällde påstående om grovt förtal, förtal eller förolämpning. Av de 43 mål som påträffades var det bara sju som hade en politisk dimension. Inget mål var dock så politiskt laddat som Holm-målet. I de två mål som liknar Holm-målet mest i fråga om graden av politisk anknytning ville båda parter ha jury och ingen av dem gjorde någon invändning om jäv (mål nr 13 och 14 i promemorians förteckning över undersökta mål). Av undersökningen synes framgå att det inte är helt ovanligt att även målsäganden eller käranden vill ha juryprövning. I Holm-målet betonar de starka politiska kopplingar som fanns mellan svarandena och de fem socialdemokratiska jurymännen. Domen kan enligt regeringens mening inte tolkas som ett fördömande av det svenska jurysystemet som sådant. Domen bör inte läsas så att enbart den omständigheten att en domare och en part är medlemmar av eller har anknytning till samma politiska parti leder till att domstolen inte kan anses uppfylla kravet på oavhängighet och opartiskhet. Det är tydligt att det enligt krävs betydligt starkare kopplingar än enbart partitillhörighet för att en jävssituation skall anses föreligga. Kopplingar mellan en domare och en part brukar behandlas som en fråga om jäv. Såsom redan har påpekats, gäller även beträffande jurymän. Enligt generalklausulen i 4 kap. 13 § RB är en domare jävig om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i målet. En sådan omständighet skulle kunna vara starka politiska kopplingar mellan en juryman och en av parterna av det slag som var aktuella i Holm-målet. Regeringen delar promemorians uppfattning, vilken också har framförts av och Kammarrätten i , att generalklausulen kan anses fylla samma syften som princip om objektiv opartiskhet. Sedan Holms jävsinvändning prövades av de svenska domstolarna har en i detta sammanhang betydelsefull förändring av rättsläget skett. är svensk lag. Före inkorporeringen kunde konventionsbestämmelserna inte tillämpas direkt av svenska domstolar utan de kunde bara få betydelse som element vid tolkningen av svensk lag. är både konventionen och praxis en del av den svenska rättsordningen och svenska domstolar måste tillämpa konventionen på samma sätt som all annan svensk lagstiftning. Av stor betydelse för bedömningen av jävsfrågor är särskilt den omständigheten att rättsläget vad gäller jäv av politisk natur har klarnat genom dom i Holm-målet. Den undersökning som nämns ovan tyder på att mål med så starka politiska inslag som Holm-målet är mycket ovanliga. Skulle emellertid ett liknande fall på nytt komma inför en svensk domstols bedömning, skulle domstolen tillämpa både artikel 6.1 i och generalklausulen i 4 kap. 13 § RB och tolka dessa bestämmelser i ljuset av dom i Holm-målet. Resultatet skulle med största sannolikhet bli att jurymännen förklarades jäviga. Det skulle i något fall kunna inträffa - särskilt om båda parter gör jävsinvändning - att så många jurymän förklaras jäviga att det inte återstår tillräckligt många för att det skall kunna bildas en niomannajury. Detta problem har lagstiftaren förutsett. Som tidigare nämnts får tingsrätten i så fall själv nominera kandidater (12 kap. 12 § andra stycket TF). Dessa behöver naturligtvis inte vara partipolitiskt aktiva eller ens medlemmar i ett politiskt parti. Det är tillräckligt att de uppfyller de krav som föreskrivs i 12 kap. 5 § TF. De måste således bl.a. vara svenska medborgare och bosatta i länet. Vidare bör de vara kända för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Saknas det någon juryman i den grupp vari jurymännen skall vara eller ha varit nämndemän, måste domstolen givetvis nominera kandidater som uppfyller det kravet (jfr 12 kap. 3 § TF). Mot bakgrund av vad ovan anförts gör regeringen den bedömningen att någon särskild lagstiftningsåtgärd inte erfordras för att svensk rätt skall överensstämma med krav. Det torde vara tillräckligt att domstolarna i fortsättningen tillämpar RB:s generella jävsregel och artikel 6.1 i såsom den har tolkats av i fallet . Någon ändring av bedöms inte vara nödvändig. Inte heller gör regeringen den bedömningen att klagoförbudet i 54 kap. 8 § RB bör upphävas. 10.3 Proportionella val av jurymän Regeringens bedömning: En regel om proportionella val av jurymän bör inte införas. Bakgrund: infördes i 4 kap. 7 § RB en regel om proportionellt valsätt beträffande nämndemän (prop. 1975/76:64). Regeln, som innebär att en minoritet kan påkalla proportionellt val, har till syfte att garantera nämndens allsidiga sammansättning. föreslog att en regel om proportionella val skulle införas även beträffande jurymännen (SOU 1983:70). Förslaget ledde inte till lagstiftning (prop. 1986/87:151 s. 141 f.). ansåg att regeln om proportionellt valsätt i 4 kap. 7 § RB borde upphävas, eftersom den inte passar ihop med en breddad rekrytering av nämndemännen (SOU 1994:99 Del A s. 305 f.). I promemorian Jurymedverkan och fallet - En översyn och analys (Ds 1997:25) tas frågan upp på nytt. Promemorians förslag: I TF bör införas en regel om proportionella val av jurymän som är identisk med den som finns i 4 kap. 7 § RB. En proportionell valmetod tillämpas i allmänhet redan i praktiken utan att några negativa effekter har kunnat märkas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget. Kammarrätten i och Juridiska fakultetsstyrelsen vid är dock kritiska. Om en proportionell valmetod införs finns det enligt kammarrätten en risk för att en jurymedlem ser sig mer som en representant för ett politiskt parti än som en representant för ett allmänt medborgerligt intresse. Det bör i stället skapas utrymme för att bereda icke partipolitiskt bundna medborgare möjlighet att kandidera som jurymän och även som nämndemän. Det förslag om s.k. frilistor som lades fram av bör ytterligare övervägas. Skälen för regeringens bedömning: Jurymannauppdraget är ett medborgerligt förtroendeuppdrag och inte ett politiskt uppdrag. Införande av en regel om proportionellt valsätt beträffande jurymännen skulle kunna leda till att jurymännen uppfattas som representanter för ett politiskt parti. Bestämmelsen i 12 kap. 5 § TF innehåller till skillnad från om val av nämndemän ett krav på att skilda meningsriktningar skall vara representerade bland jurymännen. Det har inte framkommit att de nuvarande reglerna om val av jurymän har missbrukats. Om emellertid ett parti skulle missbruka sin majoritetsställning till att enbart utse egna partimedlemmar, skulle valet kunna angripas med överklagande till länsrätten enligt reglerna om laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen (1991:900). Något egentligt behov av en regel om proportionellt valsätt finns enligt regeringens mening inte. En sådan regel bör därför inte införas. 11 Äganderätten till periodiska skrifter som trycks i Regeringens förslag: Utlänningar med medborgarskap i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt utländska juridiska personer som har bildats enligt lagstiftningen i en sådan stat och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i . Promemorians förslag: Utlänningar och utländska juridiska personer med hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i . Remissinstanserna: vid har anfört att frågan inte är tillräckligt utredd. Kammarrätten i har uppgett att förslaget strider mot etableringsrätten i och avtalet om EES eftersom det innehåller ett hemvistkrav för utländska medborgare medan något sådant krav inte finns för svenska medborgare. masskommunikation vid har framfört invändningar mot bakgrund av vad man anser händer i den så kallade ansvarskedjan enligt tryckfrihetsförordningen (TF). har uppgett att hemvistkravet för juridiska personer i stället bör utformas med 2 kap. 1 § 3 aktiebolagslagen (1975:1385) som förebild. har uppgett att den i och för sig förstår att bestämmelserna om äganderätten till periodiska skrifter måste ändras som en följd av , men att ansvarsreglerna i 8 kap. TF måste ändras på samma gång på grund av de konsekvenser som en lagändring i detta avseende annars får. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget i promemorian eller lämnat det i huvudsak utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i TF skall ägaren till en periodisk skrift vara svensk medborgare eller svensk juridisk person. gäller att det i lag får föreskrivas att även utlänning eller utländsk juridisk person får vara ägare till en sådan skrift (5 kap. 1 § TF). var endast utlänning med hemvist i på detta sätt jämställd med svensk medborgare. Kravet med avseende på hemvisten togs bort inför anslutning till Europeiska unionen. I proposition 1993/94:114 Grundlagsändringar inför ett svenskt medlemskap i unionen framhöll regeringen bl.a. att den då gällande regleringen skulle kunna komma i konflikt med regler om etableringsfrihet. Dessa regler innebär att ett medlemsland inte får ha andra bestämmelser för medborgare eller företag i andra medlemsländer, vad avser rätten att bedriva rörelse, än för landets egna medborgare och företag. Den främsta sakliga invändning som skulle kunna riktas mot att ge upp kravet på hemvist för ägare till periodiska skrifter är, anförde regeringen vidare, att en sådan åtgärd skulle påverka det tryckfrihetsrättsliga ansvarssystemet. Om hemvistkravet för ägare av en periodisk skrift skall slopas är det viktigt att detta ansvar inte påverkas så att ansvaret förskjuts nedåt i den successiva ansvarskedjan. Så skulle heller inte ske. Det är inte tillräckligt att ägaren inte kan ställas till ansvar därför att det inte går att nå honom. Skulle således i något enstaka fall en utgivare saknas, och inte heller en i och för sig känd utländsk ägare kunna ställas till ansvar, får det, anförde regeringen vidare, enligt gällande rätt till följd att inte någon kan ställas till ansvar för tryckfrihetsbrott. Regeringen uppgav vidare i propositionen att lagstiftningen på aktiebolagsrättens område hade medfört att det genom ikraftträdande inte fanns något hinder för utländska rättssubjekt att förvärva aktiemajoriteten i ett svenskt bolag. Vidare hade bosättningskravet för stiftare, verkställande direktörer och styrelseledamöter ersatts med krav på bosättning inom EES. Det innebar att avgörande hinder för enskilda och företag i de övriga EES-länderna att äga en svensk periodisk skrift redan hade undanröjts. Enligt regeringen borde TF uttryckligen ge utrymme för likabehandling av fysiska och juridiska personer i vart fall i EES-länderna (a. prop. s. 28 ff). I lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden föreskrivs att utlänningar som har hemvist i får vara ägare till periodiska skrifter som trycks här (2 kap. 1 §). Bestämmelsen bör , mot bakgrund av de redovisade övervägandena och med beaktande av remisskritiken mot förslaget i promemorian, utvidgas så att även utlänningar som inte har hemvist i får äga periodiska skrifter som trycks här, förutsatt att de har medborgarskap i en stat inom EES. Något hemvistkrav bör sålunda inte ställas upp för denna grupp av utlänningar. Vidare bör av samma anledning lagen ändras så att alla utländska juridiska personer som har bildats enligt lagstiftningen i en stat inom EES och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet, får rätt att äga periodiska skrifter som trycks i . har förklarat sig införstådd med att efter medlemskapet i Europeiska unionen inte kan ha kvar det nuvarande kravet på hemvist i för utländska ägare till periodiska skrifter. Tidningsutgivarna har emellertid också anfört att ansvarsreglerna i 8 kap. 3 § TF därför måste ändras så att en ansvarsövergång från ägaren till tryckaren kan äga rum, inte bara när det inte går att visa vem som var ägare till skriften gavs ut, utan även när ägaren i och för sig är känd men inte går att nå. Enligt Tidningsutgivarna är det annars inte otänkbart att det i ges ut periodiska skrifter som saknar en ansvarig utgivare, men har en känd ägare utan hemvist i som inte kan nås eller ställas till ansvar. Resultatet av detta blir att ingen kan ställas till ansvar för ett eventuellt tryckfrihetsbrott i skriften. Såsom regeringen konstaterade i det förra lagstiftningsärendet skulle det med den föreslagna ändringen kunna inträffa att ingen kan ställas till ansvar för tryckfrihetsbrott. Regeringen gör nu ingen annan bedömning än den som gjordes inför medlemskapet i Europeiska unionen. Någon ändring i ansvarssystemet föreslås alltså inte. 12 Utgivningsbevisen för periodiska skrifter Regeringens förslag: Ett utfärdat utgivningsbevis för en periodisk skrift förfaller , om inte innehavaren ansöker om att beviset skall förnyas. skall i förekommande fall i ett särskilt beslut avgöra att beviset är förfallet. Regler om ett särskilt påminnelseförfarande införs. innan utgivningsbeviset förfaller skall innehavaren underrättas av om att en förnyelseansökan måste göras för att beviset inte skall förfalla. Om beviset förfaller skall ett utgivningsbevis för en annan periodisk skrift med en förväxlingsbar titel inte få utfärdas , om inte innehavaren av det förfallna beviset har medgett det. Promemorians förslag: I promemorian har det inte föreslagits att () i ett särskilt beslut skall avgöra att beviset är förfallet. Inte heller har någon författningsreglering av påmin- nelseförfarandet föreslagits. I övrigt stämmer promemorians förslag överens med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att särskilda lagbe- stämmelser bör införas som ålägger PRV att före tioårsperiodens utgång skicka särskilda påminnelser till innehavarna av utgivningsbevisen. Även Kammarrätten i har uppgett att det i promemorian omskrivna påminnelseförfarandet bör författningsregleras, antingen i tryckfrihetsförordningen (TF) eller i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. Länsrätten i har framfört att ett särskilt påminnelseförfarande bör kompletteras med bestämmelser om att det krävs ett särskilt beslut av PRV där verket avgör om beviset skall anses förfallet. vid har invänt att det inte finns tillräckliga skäl för en grundlagsändring. Såsom nämndens yttrande får förstås skulle problemen i stället kunna lösas med en mer praktisk hantering. Nämnden har vidare invänt mot att även sådana bevis som har utfärdats vid lagens ikraftträdande träffas av ändringen. Även vid har kritiserat förslagen och anfört att de föreliggande problemen borde kunna lösas genom andra administrativa rutiner inom ramen för de nuvarande grundlagsreglerna. Nämnden har därför avstyrkt förslagen. har anfört att det föreslagna tvåårsskyddet knappast är befogat eftersom innehavaren trots en påminnelse har låtit utgivningsbeviset förfalla. har tillstyrkt förslagen under två förutsättningar: Tidningsutgivarna vill dels att påminnelseförfarandet skall förverkligas, dels att PRV i ett särskilt beslut skall meddela innehavaren att beviset har förfallit så att innehavaren inom den följande tvåårsperioden kan återvinna beviset. Övriga instanser har tillstyrkt förslagen i promemorian eller lämnat dem i allt väsentligt utan erinran. Bakgrund: För att en periodisk skrift skall få ges ut krävs det enligt 5 kap. 5 § TF ett utgivningsbevis för skriften. Beviset utfärdas av PRV på ansökan av skriftens ägare. I ansökan skall bl.a. skriftens titel anges. Om titeln är så lik titeln på en skrift, för vilken ett bevis redan har utfärdats, att förväxling lätt kan ske, får ansökan avslås. När en ansökan om utgivningsbevis för en periodisk skrift kommer in till PRV ingår därför som ett led i verkets behandling av ansökan att undersöka om den uppgivna titeln lätt kan förväxlas med någon av de titlar som redan är registrerade. Om en förväxlingsbar titel påträffas anmodas sökanden i första hand att ge in nya titelförslag. Om sökanden emellertid är intresserad av att få just den förväxlingsbara titeln registrerad för sin skrift, kan han eller hon i stället uppmanas att försöka skaffa fram ett medgivande och en överlåtelse från ägaren till den äldre skriften. De uppgifter som finns hos PRV ger dock i många fall inte en sådan ledning att det går att nå ägaren eller utgivaren. Anmälda uppgifter är ofta inaktuella. Ett utfärdat utgivningsbevis kan återkallas om den periodiska skriften inte ges ut med en viss minsta frekvens. Ett alternativ för den sökande kan därför också vara att försöka utreda om den äldre skriften fortfarande ges ut, eller om den kommer ut med tillräckligt många nummer för att ägaren skall få behålla sitt utgivningsbevis. I bästa fall kan en sådan utredning genomföras, och i förekommande fall det utfärdade utgivningsbeviset återkallas. Det har visat sig att PRV har stora praktiska besvär med genomförandet av en sådan utredning. Enligt lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument, skall pliktexemplar av skrifter lämnas till särskilda myndigheter för att där bevaras och tillhandahållas för forskning och studier. En av dessa myndigheter är . Den som har ansökt om utgivningsbevis hos PRV och fått beskedet att en förväxlingsbar titel finns registrerad kan sålunda vända sig dit för att försöka få ett intyg om att skriften med den förväxlingsbara titeln inte längre kommer ut, eller i vart fall inte kommer ut med en sådan frekvens att ägaren har rätt att behålla utgivningsbeviset. Om kontrollen hos visar att utgivningen har upphört, kan ett återkallelseförfarande inledas. har dock invändningar mot detta förfarande framförts från , bl.a. på grund av en rådande osäkerhet om tillförlitligheten hos uppgifterna. Det har nämligen visat sig att man på detta sätt kan få säkra uppgifter om att en viss skrift kommer ut, medan uppgifter om att den inte kommer ut inte är lika säkra. Om skriften inte har getts ut , ger efterforskningarna på sällan någon vägledning i arbetet med att söka efter ägaren. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av det som har sagts innehåller systemet för registrering av utgivningsbevis vissa brister. Detta understryks av de siffror Justitiekanslern kunde redovisa efter en inspektion hos PRV . Vid inspektionen framkom att uppskattningsvis mellan 5 000 och 10 000 av de totalt omkring 17 000 registrerade titlarna var inaktuella, dvs. avsåg skrifter som inte längre gavs ut. Enligt färska uppgifter från PRV består registret av över 20 000 akter. Det är fortfarande så att ett stort antal av de registrerade titlarna avser skrifter som inte ges ut. I den mån de inaktuella titlarna är förväxlingsbara med sådana som omfattas av nya ansökningar medför de till synes helt i onödan ett omfattande utredningsarbete för PRV. Det är inte acceptabelt att oanvända titlar på detta sätt hindrar eller i vart fall avsevärt försenar möjligheten att utnyttja tryck- och yttrandefriheten i periodiska skrifter. Enligt regeringens mening är det inte möjligt att inom ramen för den detaljerade regleringen i 5 kap. TF lösa problemen genom att hos PRV bygga upp andra administrativa eller praktiska rutiner för verksamheten. Regeringen anser sålunda, till skillnad från vid m.fl., att en ändring av bestämmelserna i är nödvändig. Vägledning kan hämtas från ett annat rättsområde där man i detta avseende hanterar liknande frågor.