prop · GL0315 · 1998-01-01 00:00:00 — Tele 2 framhåller att uppdelningen av aktörerna i nätoperatörer och tillhandahållare kan bli svår att upprätthålla med den tekniska utvecklingen och att uppdelningen inte är tillräckligt klart definierad och avgränsad. påpekar att det finns aktörer som inte ytterst har den operativa kontrollen över en tjänst men som har i uppdrag att sköta driften av tjänsten och föreslår ett undantag även beträffande denna kategori. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering finner inte skäl för att myndighets- och företagsnät skall undantas eftersom brottet hets mot folkgrupp kan komma ifråga så länge som t.ex. yttranden inte fällts inom den helt privata sfären . ser inte några egentliga skäl till det ifrågavarande undantaget, bl.a. därför att antalet anställda i större koncerner kan vara mycket stort. föreslår att elektronisk post definieras som ett meddelande till en begränsad krets av mottagare om detta är avsikten. förespråkar att elektronisk post undantas från tillämpligheten av hela lagen. föreslår att även meddelanden för elektronisk handel undantas från skyldigheten att förhindra spridning av vissa meddelanden. Skälen för regeringens förslag: Lagen bör tillämpas på den som kontrollerar själva tjänsten som är inriktad på att förmedla meddelanden. Den som endast tillhandahåller nät eller annan förbindelse för överföring av elektroniska meddelanden har inget direkt inflytande över vilka tjänster som tillhandahålls. De meddelanden som befordras uppgår också till sådana mängder att ett ansvar för innehållet i det som förmedlas inte är realistiskt. Regeringen delar delvis de synpunkter som framförts av Tele 2 när det gäller den närmare avgränsningen. Inte heller tillhandahållande av annan teknik, däribland lagringsutrymme, som är nödvändig för att kunna utnyttja ett nät eller en förbindelse bör omfattas av det särskilda ansvaret. Det är till exempel vanligt förekommande att operatörer erbjuder lagringsutrymme och andra anordningar som gör det möjligt att utnyttja globala kommunikationsnätverk. Det kan givetvis förekomma att delar av en tjänst som erbjuds av en operatör kan betraktas som enbart tillhandahållande av nät etc., medan andra delar träffas av lagens ansvarsbestämmelser. Något undantag för den som sköter driften av en tjänst av det slag som föreslås av bör inte göras. Även den som på uppdrag av tillhandahållaren har uppsikt över tjänsten bör, som framgår av avsnitt 4.2.3 nedan, omfattas av lagens ansvarsbestämmelser. Om ett undantag av det slag som föreslår skulle införas finns det en uppenbar risk för att det i enskilda fall blir svårt att finna någon som är ansvarig för tjänsten. Den föreslagna lagen bör inte heller gälla för förmedling av elektroniska meddelanden inom en myndighet eller mellan myndigheter eller inom ett företag eller en koncern. Behovet av skyddsregler måste, även om tjänsten har stor omfattning, bedömas vara avsevärt mindre inom ramen för sådana tjänster genom den tillsyn som organisationens ledning utövar. Inte heller torde anonyma meddelanden förekomma lika ofta i sådana system. Elektroniska anslagstavlor faller i allmänhet inte under den särskilda ansvarsregleringen i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrund- lagen. I undantagsfall kan förmedling av meddelanden med hjälp av elektroniska anslagstavlor dock omfattas av grundlagsregleringen. Exempelvis torde en elektronisk anslagstavla under vissa särskilda förutsättningar omfattas av den s.k. bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihetsförordningen eller av den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen. När grundlagarna är tillämpliga kan åtal bara väckas för vissa där särskilt angivna brott (tryckfrihetsbrott respektive yttrandefrihetsbrott). För grundlagsskyddade tjänster gäller vidare ett särskilt ansvarssystem med endast en i förväg utpekad person som ansvarig för innehållet. Inte heller i övrigt kan begränsningar för utövandet av dessa tjänster ställas upp i vanlig lag. När grundlagarna är tillämpliga i detta avseende kan alltså inte den nu föreslagna lagen tillämpas. För tydlighetens skull bör detta framgå av den nya lagen. Lagen bör inte göras tillämplig på elektronisk post, dvs. meddelanden som bara är avsedda för en viss mottagare eller en bestämd krets av mottagare. På motsvarande sätt som Posten inte svarar för innehållet i de brev som befordras bör inte heller den som tillhandahåller en tjänst för elektronisk post ha något särskilt ansvar med avseende på meddelanden till viss mottagare eller en bestämd krets av mottagare. Det finns inte något skäl för att göra undantag för vissa kategorier av meddelanden, t.ex. för elektronisk handel som föreslagits av . De särskilda behov av konfidentialitet som kan finnas är väl tillgodosedda genom undantaget för elektronisk post. Att elektronisk post undantas innebär naturligtvis inte att all kommunikation som sker under benämningen elektronisk post automatiskt skall falla utanför bestämmelsen om skyldighet att förhindra fortsatt spridning. Kommunikationens omfattning kan i sig inte vara avgörande.Vanligtvis torde det dock redan av tjänsternas utformning framgå om det är fråga om elektronisk post eller gruppkommunikation. Om exempelvis en distributionslista används för förmedling av meddelanden och nya användare kan ansluta sig till listan och då kan ta del av meddelanden som tidigare förmedlats är det knappast fråga om elektronisk post utan om sådan gruppkommunikation som omfattas av lagen. 4.2.2 Skyldighet att lämna viss information Regeringens förslag: Tillhandahållaren skall lämna information till den som ansluter sig till en elektronisk anslagstavla om vem som tillhandahåller tjänsten och om i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att tillhandahållaren även skall informera om att användaren är ansvarig för de meddelanden han sänder in till tjänsten och att myndigheter som tillhandahåller elektroniska anslagstavlor skall informera om att meddelanden som sänds in kan bli allmänna handlingar. Remissinstanserna: anför att det inte bör krävas att varje enskild sida i ett system innehåller den information som skall lämnas eller en hänvisning till sådan information. I övrigt har remissinstanserna inte särskilt kommenterat förslaget i denna del. Skälen för regeringens förslag: Eftersom de elektroniska anslags- tavlorna är en ny företeelse för många är det sannolikt att ett stort antal av dem som ansluter sig till en anslagstavla inte fullt ut inser vad som sker när de sänder och tar emot meddelanden. Den som tillhandahåller tjänsten bör därför vara skyldig att lämna viss information till de användare som ansluter sig till tjänsten. För en användare kan det vara av stor betydelse att veta vem som tillhandahåller tjänsten. Det är också av stor betydelse för det allmännas möjligheter att ingripa mot spridning av straffbara meddelanden att tillhandahållaren framträder öppet. En uppgift om vem som är tillhandahållare bör därför lämnas. Det är viktigt att användare förstår i vilken utsträckning andra användare kan ta del av ett meddelande som sänds in till en elektronisk anslagstavla. Information bör därför också ges om i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. Frågan om myndigheters hantering av elektroniska anslagstavlor bör lösas i ett annat sammanhang. Något förslag om en särskild informationsskyldighet för myndigheter läggs därför inte fram. Det ligger i sakens natur att informationen skall vara tydlig och att det för en användare skall vara enkelt att få informationen. En naturlig plats för informationen torde då vara på en inledande sida som först möter användaren. Det kan dock inte krävas att användaren skall nås av informationen innan användaren kan använda sig av tjänsten. 4.2.3 Skyldighet att hålla uppsikt och att ta bort vissa meddelanden Regeringens förslag: Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla skall ha sådan uppsikt över tjänsten som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av tjänsten. Det krävs inte att meddelanden förhandsgranskas. Om en användare sänder in ett meddelande som uppenbart har sådant innehåll som avses i bestämmelser om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott och olaga våldsskildring (16 kap. 5, 8, 10 a eller 10 b § ) skall den som tillhandahåller tjänsten ta bort meddelandet från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. Detsamma gäller meddelanden där det är uppenbart att användaren genom att sända in meddelandet gjort ett intrång i upphovsrätt m.m. Skyldigheten skall också gälla den som på tillhandahållarens uppdrag har uppsikt över tjänsten. Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att tillhandahållaren skall vara skyldig att förhindra fortsatt spridning av meddelanden där användaren gjort sig skyldig till brott eller intrång i upphovsrätt och meddelanden som är ägnade att användas vid brott. Dessutom föreslår utredningen att brott som avses i 16 kap. 5, 8, 10 a, 10 b och 12 §§ kriminaliseras på försöksstadiet när ett sådant meddelande sänds till en elektronisk anslagstavla. Remissinstanserna: föreslår att det osanktionerade uppsiktskravet utgår. vid anför att uppsiktskravet måste preciseras. anser att meddelandets innehåll borde vara avgörande, inte det faktum att en användare gjort sig skyldig till brott. ifrågasätter om det finns tillräckliga skäl för att genomföra den föreslagna kriminaliseringen av vissa försök och påpekar att flera av brotten redan är straffbara på ett tidigt stadium. Även Riksåklagaren motsätter sig förslaget i detta avseende och anför att det vore en oönskad särreglering för IT-området. , , och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering förespråkar att kravet på att det skall vara uppenbart att ett meddelande är brottsligt ersätts med ett lägre sannolikhetskrav. anför att det av rättssäkerhetsskäl inte kan godtas att införa ett straffansvar för upphovsrättsintrång som inte utgör brott. är tveksam till att inbegripa meddelanden som är ägnade att användas vid brott men accepterar utredningens förslag eftersom det krävs uppsåt för straffbarhet. anser att även innehåll i meddelanden som kan utnyttjas för att orsaka allvarlig skada på person eller egendom skall omfattas av skyldigheten att förhindra fortsatt spridning av meddelanden. anför att hänsyn bör tas till tillhandahållarens kostnader och arbetsinsats. Skälen för regeringens förslag Uppsikt över tjänsten När det gäller den närmare innebörden av ansvaret för att ta bort vissa meddelanden bör en utgångspunkt vara att den som tillhandahåller tjänsten inte bör få gå med på eller passivt se på när användare missbrukar tjänsten. Teknikens flexibilitet och tillgängligheten via nät medför särskilda risker för sådant missbruk. En föreskrift bör därför införas att den som tillhandahåller tjänsten skall vara skyldig att ha uppsikt över tjänsten. Uppsiktsskyldigheten bör uttryckligen knytas till de faktiska förhållanden som uppsikten skall avse. Tillhandahållaren bör därför vara skyldig att hålla sådan uppsikt som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verksamheten, för att fullgöra den skyldighet att ta bort vissa meddelanden från tjänsten som närmare redovisas nedan. Hur en tillhandahållare praktiskt skall förfara för att uppfylla uppsikts- kravet måste alltså bedömas i det enskilda fallet. Det kan t.ex. inte krävas att tillhandahållaren ständigt aktivt kontrollerar varje enskilt meddelande som sänts till tjänsten. Däremot bör någon form av återkommande kontroll krävas. Det kan inte anses förenligt med uppsiktsplikten att tjänsten är utan innehållskontroll . Tillhandahållaren bör därför regelbundet gå igenom innehållet i den elektroniska anslagstavlan. Vad som är ett rimligt tidsintervall får avgöras från fall till fall och främst med hänsyn till hur många som regelmässigt kopplar upp sig mot tjänsten. Detta innebär i normalfallet att kravet bör sättas högre för tjänster som erbjuds yrkesmässigt än för tjänster som bedrivs av privatpersoner och som typiskt sett är mindre frekvent besökta. Ett riktmärke bör dock vara att i inget av fallen bör en tjänst kunna lämnas utan tillsyn än . Avsikten är inte att tillhandahållare skall drabbas på ett sådant sätt att deras verksamhet i någon väsentlig mån försvåras eller att uppkomsten av nya tjänster äventyras. Ett sätt att uppfylla uppsiktsplikten om mängden meddelanden gör det svårt att läsa alla meddelanden i tjänsten med en rimlig arbetsinsats eller till rimliga kostnader kan därför vara att med hjälp av en klagomur ge användarna möjligheter att nå tillhandahållaren för att påtala en eventuell förekomst av straffbara meddelanden. Regeringen förutsätter också att det inom ramen för den självreglering som beskrivs i avsnitt 6 tas fram riktlinjer eller rutiner för ett seriöst tillhandahållande av Skyldighet att ta bort vissa meddelanden De allra flesta tillhandahållare har ett intresse av att se till att deras tjänster inte missbrukas för spridning av brottsliga meddelanden. Många tillhandahållare torde också ha metoder för att förhindra en sådan användning. Det finns dock de som är mindre nogräknade i detta avseende och som i vart fall inte självmant ingriper mot en sådan användning. Det bör därför införas ett självständigt straffrättsligt ansvar för en tillhandahållare som underlåter att avlägsna vissa meddelanden. Utredningens förslag att knyta tillhandahållarens ansvar för underlåtenhet att förhindra fortsatt spridning av meddelanden till om en användare gjort sig skyldig till brott genom att sända in meddelandet, hänger samman med att utredningen föreslagit att vissa brott i 16 kap. bör straffbeläggas på försöksstadiet för det fall ett meddelande sänds till en elektronisk anslagstavla. Ett straffansvar för försök av det slag som utredningen föreslår skulle innebära en särreglering för ett visst slag av teknisk hantering av ett meddelande. Redan av denna anledning väcker förslaget betänkligheter och något förslag i denna del läggs därför inte fram. Ett alternativ är att använda sig av ett angreppssätt liknande det som under remissbehandlingen föreslagits av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering. Om regleringen tar sikte direkt på meddelandenas innehåll, genom att en hänvisning sker till vissa lagrum, är det lättare för en tillhandahållare att överblicka det straffbara området. Det torde även medföra fördelar för utredningen av brott om man använder sig av den enklare konstruktionen att utgå direkt från meddelandets innehåll i stället för att utgå från brottslig gärning hos avsändaren. När det gäller utredningens förslag att straffbelägga underlåtenhet att förhindra fortsatt spridning av meddelanden där det från användarens sida inte uppenbart är fråga om något straffbart förfarande, dvs. meddelanden som är ägnade att användas vid brott, för det enligt regeringens uppfattning för långt att straffa tillhandahållaren. Ur rättspolitisk synvinkel är det svårt att motivera att avsändaren är fri att sprida ett meddelande men att en tillhandahållare av en elektronisk anslagstavla kan straffas för spridningen. Detsamma gäller förslag att låta skyldigheten omfatta även meddelanden som kan utnyttjas för att orsaka allvarlig skada på person eller egendom. Inte heller i dessa fall bör tillhandahållaren ges ett straffrättsligt ansvar eftersom detta inte har någon motsvarighet för avsändaren. Om skyldigheten att ta bort meddelanden gällde alla slag av brottsliga gärningar skulle man kunna invända att reglerna skulle bli svåra att följa. Informationsflödet är ibland för stort för att den som tillhandahåller tjänsten systematiskt skall kunna granska och bedöma alla meddelanden som förmedlas. För att göra det praktiskt möjligt för tillhandahållaren att efterleva lagen bör det straffbara området, i vart fall som ett första steg, begränsas till att avse vissa brott mot allmän ordning och intrång i upphovsrätten m.m. I det första fallet är det normalt sett möjligt att göra en bedömning som grundas enbart på meddelandets innehåll, dvs. av tillhandahållaren kända faktorer. Skyldigheten att ta bort meddelanden bör därför knytas till om meddelandet har ett sådant innehåll som avses i bestämmelserna i 16 kap. 5, 8, 10 a eller 10 b § om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott respektive olaga våldsskildring. Den typ av meddelanden som avses i de angivna bestämmelserna är relativt sett enkla att identifiera och en bedömning av innehållet kan göras utifrån objektiva kriterier. När det gäller ett upphovsrättsligt skyddat meddelande bör ansvaret för tillhandahållaren knytas till om användaren genom att sända in meddelandet har gjort intrång i upphovsrätt eller i rättighet som skyddas genom föreskrift i 5 kap. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Eftersom elektroniska anslagstavlor ofta tillhandahålls av personer som inte yrkesmässigt sysslar med tjänsterna är det inte realistiskt att begära att den som tillhandahåller tjänsten skall kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragningsproblem. Det bör därför ställas upp en begränsning i skyldigheten att avlägsna vissa meddelanden som tar sikte på hur tydligt meddelandets innehåll är. Skyldigheten bör därför finnas endast när det är uppenbart att ett meddelande har sådant innehåll som avses i de ifrågavarande lagrummen i 16 kap. eller att användaren har gjort intrång i upphovsrätt m.m. Om tillhandahållaren uppdrar åt någon annan att hålla uppsikt över tjänsten bör denne träffas av regleringen. En operatör, vars verksamhet faller under det undantag för tillhandahållande av enbart nät m.m. enligt vad som sägs i 2 §, kan t.ex. i det enskilda fallet vara ansvarig om operatören är den som faktiskt sköter en anslagstavla på uppdrag av tillhandahållaren. Skyldigheten att ta bort meddelanden bör endast gälla sådana meddelanden som sänts in till tjänsten av en användare. Lagen är alltså inte tillämplig när spridning av meddelanden av det slag som avses i lagen underlättas enbart genom att användare t.ex. genom hyperlänkar hänvisas till andra tjänster som visar sig innehålla straffbara meddelanden. Tillhandahållaren skall ta bort meddelandet eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. För fullbordat brott bör inte krävas att någon spridning till andra användare faktiskt ägt rum. Det bör i detta avseende räcka att meddelandet hålls tillgängligt för användare av tjänsten när meddelandet bort avlägsnats. För det fall en myndighet tillhandahåller en elektronisk anslagstavla kan meddelanden som en användare sänt in till tjänsten bli allmänna handlingar. Det bör understrykas att den nu föreslagna regleringen inte kan förändra en myndighets skyldigheter att lämna ut allmänna handlingar. I praktiken bör frågan lösas på så sätt att myndigheten ser till att meddelandet inte kan spridas med hjälp av den elektroniska anslagstavlan och att den som önskar ta del av meddelandet får vända sig till myndigheten. Regeringen lägger inte nu fram förslag till någon särskild skyldighet för tillhandahållaren att spara meddelanden. Det huvudsakliga syftet med lagen är att vissa meddelanden tas bort och det vore orimligt att kräva av en tillhandahållare, som faktiskt skött denna uppgift, att även spara material, vilket i sig kan utgöra ett intrång i upphovsrätten. Skyldigheten att ta bort vissa meddelanden innebär dock inte att meddelanden måste utplånas hos tillhandahållaren. Data som behövs för att utreda och bevisa brott bör självfallet om möjligt bevaras så att polis och åklagare kan fullgöra sina uppgifter. Under vissa speciella omständigheter kan det vara straffbart att förvanska eller radera meddelanden, t.ex. vid fall av bevisförvanskning enligt 15 kap. 8 § . Lagrådet har haft invändningar mot utformningen av den bestämmelse i lagrådsremissen som slog fast en skyldighet att förhindra spridning av vissa meddelanden. Lagrådet har därvid anfört att bestämmelsen ger vid handen att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är skyldig att göra en förhandsgranskning av allt material som lämnas till anslagstavlan och att den remitterade lagtexten kan föranleda slutsatsen att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla, för att uppfylla kraven i 5 §, är skyldig att granska varje enskilt meddelande. Någon förhandsgranskning eller något generellt krav på att granska varje enskilt meddelande har regeringen aldrig avsett att slå fast. Skyldigheten att avlägsna meddelanden ur tjänsten måste också ses mot bakgrund av att det bara är uppsåtliga och grovt oaktsamma överträdelser av skyldigheten som är straffbara. För att bestämmelserna inte skall ge det intryck Lagrådet funnit har lagtexten justerats. föreslås i stället att tillhandahållaren skall vara skyldig att ta bort ett visst meddelande eller att på annat sätt förhindra vidare spridning av ett visst meddelande. Dessutom har bestämmelsernas ordningsföljd ändrats för att göra lagen mer lättillgänglig och att understryka sambandet mellan uppsiktsplikten och skyldigheten att ta bort vissa meddelanden. 4.2.4 Sluten gruppkommunikation Regeringens förslag: Tillhandahållaren av en tjänst får en uttrycklig rätt att ta del av meddelanden som förekommer i tjänsten. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningen föreslår ingen uttrycklig bestämmelse om tillhandahållarens rätt att ta del av meddelanden men uttalar att en sådan rätt följer av förslaget. Remissinstanserna: kommunstyrelses politiska minoritet har uppfattningen att förslagets konsekvenser vad avser möjligheten till insyn för tillhandahållaren i meddelanden är integritetskränkande och att användarna i vart fall bör upplysas om förhållandet. föreslår att en befogenhet att ta del av gruppkommunikation bör skrivas ut i lagtexten med hänsyn till reglerna i postlagen och telelagen som meddelats till skydd för post- och telehemligheten. Skälen för regeringens förslag: När det är fråga om meddelanden som är avsedda att göras tillgängliga för en grupp av användare, är det ändå vanligt att kretsen begränsas till vissa användare, och att endast dessa ges tillgång till t.ex. den elektroniska konferens där meddelandena finns. Den som tillhandahåller en anslagstavla där en sådan sluten konferens förekommer torde i och för sig redan genom regeln om uppsiktsplikt och regeln om skyldighet att ta bort vissa meddelanden ha rätt att ta del av meddelandena oberoende av om han eller hon tillhör den slutna gruppen. För att undanröja eventuella oklarheter i den delen bör emellertid en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen. För användarna torde det vara självklart att tillhandahållaren har rätt att ta del av meddelanden i en gruppkommunikation. 4.2.5 Straff och förverkande Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att lämna information skall kunna dömas till böter. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldigheten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelanden av det slag som anges i lagen skall kunna dömas till böter eller fängelse . Om brottet är grovt skall straffskalan uppgå till fängelse i högst . I ringa fall skall något straffansvar inte inträda. Lagens straffbestämmelser om skyldigheten att förhindra spridning av vissa meddelanden gäller inte om tillhandahållaren kan dömas till ansvar enligt eller upphovsrättslagen. Datorer eller andra hjälpmedel som använts vid brott mot bestämmelsen om skyldighet att förhindra spridning av vissa meddelanden får under vissa omständigheter förverkas. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår att endast uppsåtliga överträdelser av skyldigheten att förhindra spridning skall kunna straffas och att ett grovt brott skall införas även vid brott mot informationsskyldigheten.