prop · GL03102 · 1998-01-01 00:00:00 — Av konventionens artikel 68 och de fyra tillträdeskonventionerna framgår att konventionen och protokoll är upprättade på tolv språk och att alla har samma giltighet. I den sammanställda konsoliderade versionen av Brysselkonventionen efter de ändringar som har gjorts genom tillträdeskonventionerna, framgår detta av en not till artikel 68. I andra stycket har angetts att de svenska, engelska och franska konsoliderade texterna finns fogade som bilaga till lagen. Enligt 14 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar krävs inte att en konventions samtliga språkversioner kungörs. Det räcker att uppgift lämnas om var övriga texter finns tillgängliga. Så kommer att på samma sätt som beträffande ske i ett särskilt tillkännagivande om staters tillträde till Brysselkonvenionen. I tredje stycket anges att information om de stater som har tillträtt Brysselkonventionen, inklusive tillträdeskonventionerna (i första hand tillträdeskonvention, se härom i avsnitt 5), skall lämnas i ett särskilt tillkännagivande. Bestämmelsen innebär vidare att regeringen tillkännager innehållet i sådana underrättelser som innebär ändringar i hänvisningarna till nationella bestämmelser eller domstolar i artiklarna 3, 32, 37, 40 och 41 (se artikel VI i konventionens protokoll). I sistnämnda avseende överensstämmer paragrafen i sak med vad som tidigare angavs i 8 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till och som finns i 1 § tredje stycket i lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt (se lagförslag 2.6). Vid tillträdet till diskuterades bl.a. det lagtekniska problem som de artiklar utgör som innehåller hänvisningar till nationell lagstiftning (artikel 3) eller som räknar upp konventionsstaternas exekvaturmyndigheter (bl.a. artikel 32). Se särskilt Lagrådets yttrande i prop. 1991/92:128 (s. 139 f.). 2 § Paragrafen innehåller en upplysning om att det i finns en bestämmelse som reglerar förhållandet mellan Bryssel- konventionen och , nämligen artikel 54 B. Artikel 54 B innebär i praktiken att i de allra flesta fall Brysselkonventionen skall tillämpas före . Förhållandet mellan de båda konventionerna och det närmare innehållet i artikel 54 B behandlas i avsnitt 5. 3 § Första meningen tar sikte på situationer då Brysselkonventionens domsrättsregler leder till att ett mål skall tas upp i men våra interna forumregler inte anvisar någon behörig domstol. I sådana fall är behörig domstol. Brysselkonventionens regler om domstols behörighet pekar i många fall ut den lokala domstol som får ta upp tvisten i fråga (t.ex. artikel 5.1). I andra fall anges att talan skall eller får väckas vid domstol eller domstolarna i en viss stat (t.ex. artikel 2 och artikel 11.1). En sådan behörighetsregel överlämnar till den utpekade statens interna forumbestämmelser att avgöra vilken domstol som skall ta upp målet (s. 18 och 33). De svenska forumbestäm- melserna täcker inte alla situationer av detta slag. Ett praktiskt fall är att en prorogationsklausul hänvisar till svensk domstol utan att närmare ange vilken tingsrätt som åsyftas (artikel 17; problemet är dock inte olösligt, jfr NJA 1980 s. 188). Ett annat exempel är det fallet att en konsument med stöd av artikel 14 i konventionen vill föra talan mot en näringsidkare som inte har har hemvist i . Bestämmelsen i första meningen överensstämmer i sak med vad som tidigare angavs i 2 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till och som finns i förslaget till 5 § lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt . Orda- lydelsen har klargjorts genom att uttrycket frågan skall tas upp av har ersatts med är behörig . Bestämmelsen i andra meningen innebär att kronofogdemyndigheten i i motsvarande fall är s.k. reservforum om den som vill göra ett krav gällande väljer att ansöka om betalningsföreläggande eller handräckning. 4 § Artikel II andra stycket i konventionens protokoll ger möjlighet att i vissa fall vägra erkänna och verkställa domar som gäller civilrättsliga anspråk prövade inom ramen för ett utländskt brottmålsförfarande, om svaranden inte har haft tillfälle att svara i målet. Det rör sig om brottmål avseende icke uppsåtliga brott där svaranden har ålagts en skyldighet att inställa sig personligen, men uteblivit och där han eller hon inte har kunnat ta till vara sina intressen genom ombud. Bestämmelsen i 4 § innebär att möjligheten till vägran att erkänna och verkställa domar i dessa situationer har gjorts obligatorisk. Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller enligt 3 § lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt . 5 § Paragrafen överensstämmer i sak med 4 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till (och som ersätts av en hänvisning till denna bestämmelse; se 4 § i lagförslag 2.7). Brysselkonventionens (liksom ) bestämmelser om exekvaturförfarandet ger möjlighet till prövning i tre led. För svensk del skall prövningen i både det första och det andra skedet göras av . Konventionen reglerar till viss del det närmare förfarandet under exekvaturprövningen. I övrigt tillämpas nationell rätt (se artikel 33 första stycket). Bestämmelsen i första stycket rör förfarandet i vid den inledande prövningen enligt artiklarna 32 34. Av bestämmelsen framgår att hovrätten vid denna prövning skall bestå av en domare. Det innebär att hovrätten i detta skede inte får avgöra målet i kollegial samman- sättning. För det inledande skedet av exekvaturprövningen finns vissa särbestämmelser i konventionen (artikel 33 andra och tredje styckena samt artiklarna 34, 35 och 47 49). I övrigt blir handläggningen densamma som i andra verkställighetsmål som handläggs av . I andra stycket regleras det andra skedet av exekvaturförfarandet (artikel 37.1 resp. artikel 40). Bestämmelsen hänvisar till rättegångs- balkens regler om överklagande av tingsrätts beslut. Det är närmast bestämmelserna i 52 kap. som kommer i fråga, t.ex. reglerna om komplettering i 6 § och muntligt förhör i 7 § första stycket. bestämmelser om rättegången i allmänhet är också tillämpliga på förfarandet i den mån de passar in på detta. I bestäm- melsen har markerats att reglerna i endast gäller i tillämpliga delar. Det blir t.ex. aldrig aktuellt att tillämpa bestämmelserna om inhibition i 52 kap. 7 § andra stycket RB, se prop. 1991/92:128 (s. 142 och 226). Reglerna i är subsidiära i förhållande till konventionens bestämmelser (t.ex. artikel 38). I det andra skedet av exekvaturprövningen gäller vanliga regler om hovrättens sammansättning. Paragrafens andra stycke innehåller också en bestämmelse om tiden för överklagande i de fall då avgörandet från den inledande prövningen enligt artiklarna 32 34 överklagas av sökanden. Denna fråga har inte reglerats i konventionen (ang. överklagandefristen för motparten, se nedan). Fristen är från det att beslutet meddelades. Beslutet skall alltså inte delges. Ansökan om ändring skall ges in till hovrätten, som prövar om den har kommit in i rätt tid. Beslut om avvisning av en för sent inkommen inlaga skall fattas av hovrätten i vanlig samman- sättning, enligt huvudregeln i 2 kap. 4 § RB. Eftersom sökanden i normalfallet befinner sig utomlands, finns det anledning att räkna med att han på grund av oförutsedda omständigheter kan få förhinder att komma in med sitt överklagande i rätt tid. Vid laga förfall har han möjlighet att få fristen förlängd enligt bestämmelserna i 58 kap. RB om återställande av försutten tid. En sådan ansökan skall enligt 58 kap. 12 § RB göras hos . När det är motparten som överklagar ett beslut från första instans gäller de frister som anges i artikel 36. I artikelns andra stycke finns ett förbud mot att förlänga fristen på grund av långt avstånd. Det bör uppmärksammas att överklagandefristerna enligt artikel 36 börjar löpa först då gäldenären delges beslutet. Av tredje stycket framgår att en domare som har gjort den inledande prövningen enligt artiklarna 32 34 är jävig att handlägga mål om samma ansökan i det andra skedet av exekvaturförfarandet. Detta gäller både när ansökan har bifallits och när den har avslagits vid den inledande prövningen. Innebörden av att domaren är jävig framgår av 4 kap. 15 § RB. 6 § Paragrafen överensstämmer i sak med 5 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till (och som ersätts av en hänvisning till denna bestämmelse; se 4 § i lagförslag 2.7). är sista instans vid exekvaturprövningen. I paragrafen finns bestämmelser om förfarandet där. Paragrafen innehåller inga särregler om den tid inom vilken ett överklagande skall ges in. Härav följer att reglerna i 56 kap. 1 § RB blir tillämpliga. De innebär att ett överklagande skall ges in till hovrätten från den dag då beslutet meddelades. En förutsättning för att skall pröva målet är att prövningstillstånd har beviljats. 7 § Paragrafen överensstämmer i sak med 6 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till (och som ersätts av en hänvisning till denna bestämmelse; se 4 § i lagförslag 2.7). I paragrafen ges besked om vilka bestämmelser som skall tillämpas på verkställighetsstadiet, sedan det enligt reglerna i konventionen har fastställts att verkställighet av ett utländskt avgörande får äga rum här i landet. Med avgörande avses alla slags domar, beslut och utslag av domstol, oavsett deras beteckning. De begränsningar som gäller följer av konventionens sakliga tillämpningsområde enligt artikel 1. och beslut som gäller exempelvis vårdnad om barn eller konkurs kan således inte verkställas i andra konventionsstater med stöd av Bryssel- konventionen. Å andra sidan omfattas alla avgöranden som faller inom konventionens sakliga tillämpningsområde, oavsett parternas hemvist och nationalitet. Härav följer vidare att bestämmelserna i konventionens Avdelning III också omfattar sådana beslut om säkerhetsåtgärder och andra interimistiska beslut som har meddelats i konventionsstaterna med stöd av artikel 24. Verkställighet skall dock inte medges om den mot vilken ett sådant beslut har meddelats inte har beretts tillfälle att yttra sig och beslutet skall verkställas utan föregående delgivning. Sådana beslut faller enligt praxis inte in under konventionens erkännande- och verkställighetssystem (målet C-125/79, Denilauler mot Couchet, ECR 1980 s. I-1553). Detta är en följd av skyddsreglerna i artikel 27.2. Paragrafens första mening handlar om fall då konventionen medger full verkställighet av det utländska avgörandet. Bestämmelsen omfattar också olika interimistiska beslut, t.ex. interimistiska beslut om under- hållsbidrag, om beslutet får verkställas i ursprungsstaten. Det utländska avgörandet skall verkställas på samma sätt som en svensk laga- kraftägande dom. Motsvarande bestämmelse finns i andra lagar om verkställighet av utländska avgöranden. Av artikel 39 första stycket framgår att ett verkställighetsbeslut från den inledande prövningen enligt artikel 32 bara innebär att säkerhets- åtgärder får vidtas mot motpartens egendom (denna fråga regleras i artikel 39). För att det utländska avgörandet skall bli fullt verkställbart krävs dessutom att klagofristen enligt artikel 36 har löpt ut utan att motparten har klagat eller att verkställighet har medgetts av hovrätten eller efter det att beslutet från den inledande prövningen har överklagats. Bestämmelsen i första meningen innebär att utsökningsbalkens regler fullt ut blir tillämpliga när det gäller verkställigheten som sådan; denna är ju oreglerad i konventionen. Det innebär bl.a. att sökanden måste ansöka om verkställighetsåtgärder hos kronofogdemyndigheten och att verk- ställighet alltså inte är en automatisk följd av ett bifallande exekvatur- beslut. Sökanden kan ju t.ex. vilja försöka förmå motparten att frivilligt göra rätt för sig. Motparten kan i sin tur tänkas vilja betala frivillligt för att undvika ytterligare kostnader, sedan han konstaterat att exekvatur- prövningen utfallit till hans nackdel. I paragrafens andra mening regleras det fallet att det utländska avgörandet som sådant är ett förordnande om säkerhetsåtgärd. Med uttrycket säkerhetsåtgärd avses i första hand sådana åtgärder som kan jämställas med åtgärder enligt 15 kap. RB, dvs. kvarstad, återställande av rubbad besittning och olika andra åtgärder för att säkerställa sökandens rätt (ang. interimistiska beslut, se ovan vid första meningen). Avgöran- den av detta slag kan komma att verkställas i i två fall. Antingen har beslutet meddelats i den konventionsstat där tvisten i fråga kommer att avgöras, eller har avgjorts, i sak. Eller också härrör det från en tredje konventionsstat, där man har förordnat om säkerhetsågärden med stöd av artikel 24 i konventionen. Den utländska säkerhetsåtgärden skall verkställas enligt utsöknings- balkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad m.m. Dessa bestämmelser finns i 16 kap. 10 16 §§ utsökningsbalken. 8 § Paragrafen överensstämmer i sak med 7 § lagen (1992:794) med anledning av tillträde till (och som ersätts av en hänvisning till denna bestämmelse; se 4 § i lagförslag 2.7). Paragrafen ger besked om den närmare innebörden av sådana säkerhetsåtgärder som avses i artikel 39. Rätten till dessa säkerhets- åtgärder följer direkt av att hovrätten medger verkställighet av en dom eller motsvarande vid den inledande prövningen enligt artiklarna 32 34. Sökanden skall alltså inte behöva utverka ett särskilt tillstånd till säkerhetsåtgärder i detta fall. Av paragrafen framgår att de säkerhetsåtgärder som står till buds är de som regleras i 15 kap. RB, dvs. framför allt kvarstad. Att rätten till säkerhetsåtgärder är en automatisk följd av hovrättens beslut om verkställighet innebär inte att kronofogdemyndigheten verkställer dem ex officio. Det förutsätts alltså att sökanden ansöker om detta hos kronofogdemyndigheten. Ansökan behandlas sedan som en begäran om verkställighet av ett svenskt domstolsbeslut om säkerhetsåtgärd i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. 10 16 §§ utsökningsbalken. 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1932:540) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , , eller 10 § I ett nytt första stycke har en bestämmelse införts som innebär att lagen inte tillämpas om lagen (1992:794) om domstols internationella behörig- het och om verkställighet av utländska domar enligt är tillämplig. I tredje stycket har en redaktionell ändring gjorts. 9.3 Förslaget till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282) 14 § Andra stycket har kompletterats med en föreskrift om att bestämmelsen i första stycket, angående tvister om sjömäns anställningsförhållanden, inte gäller om annat följer av lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Bryssel- konventionen. 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område 7 § Första stycket har kompletterats med en föreskrift om att lagen inte gäller om lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen är tillämplig. 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:368) om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område 1 § Paragrafen har kompletterats med en föreskrift om att lagen inte gäller om lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen är tillämplig. 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning 5 § Bestämmelsen i andra stycket om möjligheten att använda det summariska förfarandet när svaranden har hemvist i en Lugano- konventionsstat har justerats med anledning av tillträdet till Bryssel- konventionen. När Brysselkonventionen har trätt i kraft fullt ut skall den konventionen och inte i sådana fall tillämpas i förhållande till EU:s medlemsstater, vilka samtliga också har tillträtt (se artikel 54 B i och avsnitt 5). I de fall Brysselkonventionen är tillämplig kan bestämmelserna om betalningsföreläggande och vanlig handräckning användas (se artikel Va andra stycket i konventionens protokoll). Det motsatta förhållandet gäller när svaranden har hemvist i en EFTA-stat och gäller. Detta har i 5 § andra stycket 1 formulerats så att bestämmelserna om betalningsföreläggande och vanlig handräckning inte gäller om skulle vara tillämplig om talan hade väckts i domstol, om svaranden inte har hemvist i . Av andra stycket 2 följer att betalningsföreläggande eller vanlig handräckning inte heller kan användas om det i fall där skulle vara tillämplig om talan hade väckts vid domstol pågår rättegång om samma sak i en annan stat och denna rättegång kan leda till ett avgörande som är verkställbart enligt . Skälen bakom bestämmelsen i andra stycket finns redovisade i prop. 1991/92:128 s. 153 f. (se avsnitt 8.2). 6 a § Paragrafen är ny. Den är en följd av att Brysselkonventionen till skillnad från skall tillämpas på den summariska processen. Enligt artikel Va i konventionens protokoll skall ju vid summarisk process vid betalningsföreläggande, vanlig handräckning och särskild handräckning vad som sägs i konventionen om domstol avse kronofogdemyndigheterna (se avsnitt 4.3). Brysselkonventionen och den summariska processen har behandlats i avsnitt 8.1. Bestämmelsen hänvisar till lagen om domstols internationella behörig- het och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen och konventionens bestämmelser om behörighet, litispendens m.fl. regler i Avdelning II. Dessa konventionsbestämmelser skall beaktas och tillämpas direkt av kronofogdemyndigheten, om ett mål har en sådan internationell anknytning att konventionen är tillämplig (se avsnitt 4.1). 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:794) med anledning av tillträde till Lagen har fått en ny rubrik som överensstämmer med rubriken till lagen om Brysselkonventionen. Skälen för ändringen redovisas i avsnitt 7. 1 § Första stycket har ändrats endast på så sätt att konventionens vardagliga beteckning anges i lagtexten. I tredje stycket anges att information om de stater som har tillträtt lämnas i ett särskilt tillkännagivande. Bestämmel- sen innebär vidare att regeringen tillkännager innehållet i sådana underrättelser som innebär ändringar i hänvisningarna till nationella bestämmelser eller domstolar i artiklarna 3, 32, 37, 40 och 41 (se artikel VI i Protokoll nr 1 till konventionen). I sistnämnda avseende överensstämmer paragrafen i sak med vad som tidigare angavs i 8 §, se prop. 1991/92:128, s. 139 f. 2 § Paragrafen är ny och innehåller en upplysning om att det i Lugano- konventionen finns en bestämmelse som reglerar förhållandet mellan Brysselkonventionen och , nämligen artikel 54 B. Artikel 54 B innebär i praktiken att i de allra flesta fall Bryssel- konventionen skall tillämpas före . En motsvarande bestämmelse finns i 2 § lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen. Förhållandet mellan de båda konventionerna och det närmare innehållet i artikel 54 B har behandlats i avsnitt 5. 4 § Paragrafen innebär att vad som föreskrivs i fråga om förfarandet vid verkställighet i 5 8 §§ i lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen skall gälla också vid förfarandet när skall tillämpas. De artiklar i Brysselkonventionen som nämns i 5 8 §§ i lagen om Brysselkonventionen har samma lydelse som dessa artiklar i Lugano- konventionen. Det är dock artiklar som formellt skall tillämpas. Bestämmelsen innebär inte någon ändring i sak i förhållande till vad som gällde enligt i lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . 5 § Paragrafen motsvarar i sak 3 § första meningen i lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen samt den förutvarande bestämmelsen i 2 § i lagen (1992:794) med anledning av tillträde till Lugano- konventionen. 9.8 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 21 kap. 2 § Femte stycket har kompletterats med en föreskrift om att paragrafen inte gäller om annat följer av lagen om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen. Lagförslagen i utkastet till lagrådsremiss tillträde till Brysselkonventionen 1 Förslag till lag om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen Härigenom föreskrivs följande. 1 § Konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område i den lydelse den har fått genom tillträdeskonventionerna , , och (Brysselkon- ventionen) skall gälla som lag här i landet. Protokollet om tolkning av Bryssel- konventionen i den lydelse det har fått genom de tillträdeskonventioner som anges i första stycket skall gälla som lag här i landet. De svenska, engelska och franska texten av konventionen och av protokoll i den lydelse de har fått genom de tillträdeskonventioner som anges i första stycket finns intagna som bilaga till denna lag. Regeringen skall tillkännage de stater som har tillträtt Bryssel- konventionen och protokoll, samt innehållet i sådana underrättelser om ändringar i nationell rätt som avses i artikel VI i protokollet till Brysselkonventionen. 2 § I artikel 54 B i , som gäller som lag här i landet enligt lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt , finns bestämmelser om när skall tillämpas i stället för Brysselkonventionen. 3 § Om det inte finns någon behörig domstol när det finns svensk domsrätt enligt denna lag, skall frågan tas upp av . 4 § Ett avgörande som rör ett sådant civilrättsligt anspråk som avses i artikel II andra stycket i protokollet till konventionen skall varken erkännas eller verkställas här. 5 § Vid den handläggning som avses i artikel 32 skall hovrätten bestå av en lagfaren domare. För det förfarande som avses i artikel 37.1 och artikel 40 gäller regler om överklagande av tingsrätts beslut i tillämpliga delar, om inte konventionen föreskriver något annat. En sådan ansökan om ändring som avses i artikel 40 skall göras skriftligen. Den skall ha kommit in till hovrätten från den dag då beslutet meddelades. En domare som har handlagt ett mål enligt artikel 32 är jävig att handlägga mål om samma sak enligt artikel 37.1 och artikel 40. 6 § För det förfarande som avses i artikel 37.2 och artikel 41 gäller regler om överklagande av hovrätts beslut i tillämpliga delar, om inte konventionen föreskriver annat. Talan får inte komma under Högsta domstolens prövning utan att har meddelat sökanden tillstånd till detta enligt 54 kap. 10 § rättegångs- balken. 7 § Om en ansökan om verkställighet bifalls, skall det utländska avgörandet verkställas på samma sätt som en svensk domstols lagakraftägande dom, såvida inte annat följer av artikel 39. Vid verkställighet av ett utländskt avgörande som rör säkerhetsåtgärd skall i stället utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd tillämpas. 8 § Om hovrätten vid det förfarande som avses i artikel 32 bifaller en ansökan om verkställighet, skall hovrättens beslut anses innefatta ett beslut om kvarstad eller annan åtgärd som avses i 15 kap. rättegångs- balken. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2 Förslag till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282) Härigenom föreskrivs att 14 § sjömanslagen (1973:282) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 § Tvist om anställningsförhållande får inte dras inför utländsk myndighet. Första stycket gäller inte om annat följer av lagen (1992:794) med anledning av tillträde till .