prop · GL03140 · 1998-01-01 00:00:00 — Enligt Energikommissionens prognoser (SOU 1995:139) är ett minskat utnyttjande av elektrisk kraft i fjärrvärmenäten den anpassningsåtgärd som först tillgrips på elmarknaden för att möta tendenser till elprisstegring. Det är en anpassning som kan ske snabbt och utan nyinvesteringar. Den kan väntas ske före andra åtgärder som t.ex. ett ökat utnyttjande av oljekondensanläggningarna. I kommissionens scenarier förutsattes att användningen av elektrisk kraft i elpannorna skulle minska som en följd av ökade elpriser. Den minskade elproduktionen skulle således balanseras i dessa kalkyler med en minskad elanvändning, som en följd av stigande generella elpriser. En minskad användning av elkraft i fjärrvärmesystemen, som är resultatet av en riktad skattehöjning som inte leder till en generell elprisökning, kan beräknas att få en liknande effekt och regeringen föreslår därför att en sådan höjning görs. Enligt regeringens bedömning bör energiskatten, för att få den avsedda styrande effekten, under en del av året tas ut med per kWh i vissa Norrlandskommuner och med per kWh i övriga landet när elektrisk kraft används i fjärrvärmesystemens elpannor. En utgångspunkt är att elanvändningen skall minska främst när så är ekonomiskt och miljömässigt motiverat utifrån driftsförhållandena i det samlade el- och värmeförsörjningssystemet. , då det normalt finns god tillgång på vattenkraft, fyller elpannorna en viktig reglerande funktion. De högre skattesatserna bör därför inte användas . Därmed kan vattenkraft även sedan höjningen trätt i kraft användas effektivt under s.k. våtår, då vattentillrinningen under vårfloden annars inte kan tas till vara i vattenmagasinen. I promemorian Elpanneskatt föreslogs att förhöjd energiskatt skulle tas ut november april. Det har framkommit att den förhöjda energiskatten inte bör omfatta april månad om elpannornas reglerande funktion bäst skall kunna tas till vara. Regeringen föreslår därför att den högre energiskatten endast skall tas ut . Av promemorians lagförslag framgick att den förhöjda energiskattesatsen borde vara densamma i hela landet. Regeringen anser dock att den nuvarande skillnaden i skattenivå mellan vissa Norrlandskommuner och övriga skall bestå även rörande den förhöjda energiskatten. Själva skattehöjningen föreslås således bli densamma, per kWh, i hela . 4.3 Minimigräns på 2 MW Regeringens förslag: Skattehöjningen inskränks till elpannor med en installerad effekt som överstiger 2 MW. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: De få remissinstanser som har kommenterat effektgränsen tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: En följd av den lägre energiskatten på elektrisk kraft i vissa Norrlandskommuner skulle, i kombination med den förhöjda energiskatten på elkraft som förbrukas i fjärrvärmesektorns elpannor, bli en lägre skattebelastning (9,per kWh) på den elkraft som förbrukas i t.ex. flerbostadshusens elpannor än den elkraft som förbrukas i fjärrvärmeverkens elpannor (11,per kWh). I mindre, fristående värmesystem, som inte är sammankopplade med centralortens fjärrvärmesystem (t.ex. flerbostadshusens blockcentraler), består produktionsapparaten i en del fall av små elpannor. I dessa fall får skattehöjningen på kort sikt ingen styreffekt, eftersom en alternativ panna saknas. Ett sätt att minska problemet med gränsdragning mellan elpannor i övrigsektorn och elpannor inom fjärrvärmesektorn i vissa Norrlandskommuner, är att införa en minimigräns vid vilken skatten tas ut. Flertalet av pannorna i fristående värmesystem finns inom storleksområdet 0,5 2,0 MW. Elpannor i enskilda fastigheter är ännu mindre. En genomgång av fjärrvärmebranschens statistik visar att den totala elenergiförbrukningen för elpannorna upp till storleken 2,0 MW är liten. Den torde endast ha uppgått till av förbrukningen i elpannor i fjärrvärmesystem . Ungefär 50 elpannor finns inom detta storleksområde, vilket motsvarar av beståndet inom fjärrvärmesektorn. Mot nu angiven bakgrund anser regeringen att den förhöjda energiskatten på elektrisk kraft endast bör omfatta elpannor som har en installerad effekt som överstiger 2 MW. Därmed undviks större delen av problemet med att övrigsektorns elpannor får en lägre energiskattesats än elpannor i fjärrvärmesektorn i vissa Norrlandskommuner. Effektgränsen bör avse den sammanlagda, installerade effekten hos elpannorna i en anläggning på en viss plats. Förslaget innebär följande skattesatser . Inom parantes anges nuvarande skattesatser. Öre per kWh Vissa norrlands- kommuner Resten av landet 0 (0) 0 (0) El-, gas-, värme- och vattenverk elpannor # 2 MW 9,6 (9,6) 12,9 (12,9) elpannor > 2 MW 11,9 (9,6) 15,2 (12,9) perioden nov mars elpannor # 2 MW 9,6 (9,6) 15,2 (15,2) elpannor > 2 MW 11,9 (9,6) 15,2 (15,2) perioden nov mars Energiskattehöjningen för elektrisk kraft som förbrukas i stora elpannor (> 2 MW) uppgår således till per kWh. Höjningen är beloppsmässigt lika stor i hela landet. I de Norrlandskommuner som har en generellt lägre energiskattesats på elektrisk kraft omfattas dock de stora elpannorna, oavsett om de används inom fjärrvärme- eller övrigsektorn. I övriga delar av landet berör den föreslagna ändringen endast fjärrvärmesektorn, eftersom elförbrukning inom övrigsektorn redan belastas med den högsta energiskattesatsen, dvs. Den föreslagna energiskattehöjningen beräknas inte nämnvärt påverka skatteintäkterna med hänsyn till att syftet med ändringen är att förhindra fjärrvärmesektorns elpanneanvändning . Förslaget föranleder ändring i 11 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt på energi. Genom ett nytt andra stycke i paragrafen regleras skattesatserna för elektrisk kraft som utanför tillverkningsindustri- och växthussektorerna i vissa Norrlandskommuner förbrukas i elpannor som har en installerad effekt som överstiger 2 MW samt för den elkraft som förbrukas i sådana pannor i övriga landet om förbrukning sker för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning. Av andra stycket 1 följer att skattesatsen per kWh tas ut för all förbrukning av elkraft i de stora pannorna i vissa Norrlandskommuner, medan andra stycket 2 reglerar skattesatsen för förbrukning av elkraft i de stora pannorna i övriga delar av landet. Andra stycket 2 gäller dock endast under förutsättning att pannan används för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning. I praktiken torde det endast förekomma sådana stora pannor inom ramen för värmeförsörjningen, dvs. Om pannan används för annat ändamål än för el- , gas-, värme- eller vattenförsörjning (t.ex. i en blockcentral utanför fjärrvärmesystemet) tillämpas visserligen beloppsmässigt samma skattesats per kWh vilket dock lagtekniskt följer av första stycket 4. 5 Beskattningen av finsk, rödmärkt olja 5.1 Bakgrund 5.1.1 Svensk lagstiftning och bakomliggande gemenskapsrätt Den som för privat ändamål för in motorbränsle till från ett annat är skyldig att betala svensk skatt för bränslet, om det är fråga om bränsle som förs in på annat sätt än i fordonstank eller reservdunk som rymmer högst . Deklaration över bränslet skall lämnas till beskattningsmyndigheten från införseln och skatten skall betalas . Motsvarande gäller den som för privat ändamål till på annat sätt än genom distansförsäljning för in flytande bränsle som är avsett för uppvärmning. Om bränsle förs in till från ett annat för att användas för annat än privat ändamål, är den som för in eller tar emot leveransen av bränslet skyldig att betala skatt i . Om en utländsk säljare ansvarar för leveransen av bränslet är det dock han som är skyldig att betala skatten (distansförsäljning). Skattskyldighet föreligger dock inte för bränsle som förs in till i normal bränsletank på motordrivet fordon eller till fordonet kopplad släpvagn som används yrkesmässigt om bränslet är avsett att användas i motor på fordonet eller släpvagnen. De ovan nämnda reglerna i den svenska lagen (1994:1776) om skatt på energi grundar sig på gemenskapsrätten, se artiklarna 7 och 9.3 i rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (EGT nr L 76, 23.3.1992, s. 1, Celex 392L0012) samt artikel 8 a i rådets direktiv /81/EEG av om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor mineraloljedirektivet (EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 12, Celex 392L0081), i dess lydelse enligt rådets direktiv /74/EG av om ändring av nämnda direktiv (EGT nr L 365, 31.12.1994, s. 46, Celex 394L0074). För att den inre marknaden skall kunna fungera tillfredsställande har rådet bedömt det som nödvändigt att utforma gemensamma regler för märkning för beskattningsändamål av dieselbrännolja och fotogen som inte har beskattats enligt den normala skattesats som är tillämplig på dessa mineraloljor när de används som drivmedel. Dessa regler finns i rådets direktiv /60/EG av om märkning för beskattningsändamål av dieselbrännolja och fotogen, märkningsdirektivet (EGT nr L 291, 6.12.1995, s. 46, Celex 395L0060). Av artikel 3 i märkningsdirektivet framgår att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om att oriktig användning av märkta produkter undviks och särskilt säkerställa att mineraloljorna i fråga inte kan användas för förbränning i motorn på fordon avsedda för vägtrafik, eller förvaras i bränsletankarna till sådana fordon, om inte medlemsstaternas behöriga myndigheter tillåter sådan användning i särskilda fall. Av artikeln följer vidare att medlemsstaterna skall se till att deras nationella lagstiftning förbjuder en sådan användning av de berörda mineraloljorna i situationer som nämnts. Varje medlemsstat skall säkerställa att bestämmelserna i märkningsdirektivet tillämpas fullt ut och skall särskilt fastställa de sanktioner som skall tillämpas vid överträdelse av de ovan nämnda bestämmelserna. Sanktionerna skall vara effektiva, stå i rimlig proportion till överträdelsen och verka avskräckande. Arbete pågår i kommissionens regi i syfte att välja ut det märkämne (en s.k. Euromarker) som skall användas. Avsikten är att detta märkämne skall användas i samtliga medlemsstater för att skilja mellan hög- och lågbeskattad olja. I avvaktan på att märkämnet väljs ut är bestämmelserna i märkningsdirektivet ännu inte direkt tillämpliga. Oljan beskattas olika i såväl som beroende på användningsområde. System med märkning av de lågbeskattade oljeprodukterna tillämpas i båda länderna för att skattemässigt skilja på olja med skilda användningsområden. I används en kombination av märk- och färgämnen i sådan mängd att oljan får en grön färg, medan den finska regleringen medför att den där lågbeskattade oljan är rödmärkt. Motsvarande regler gäller även i princip i samtliga övriga medlemsstater, däremot förekommer tillsats av olika typer av märk- och färgämnen. I är det förbjudet att använda lågbeskattad, grön , olja i alla typer av motordrivna fordon (dvs. såväl personbilar, bussar och lastbilar som traktorer och motorredskap). Lågbeskattad olja får alltså endast användas för drift av stationära motorer och för uppvärmning. Användningsförbudet är sanktionerat med särskilda avgifter. 5.1.2 Finsk lagstiftning Även den finska lagstiftningen har till syfte att hindra förbrukning av lågbeskattad, rödmärkt olja i personbilar, bussar och lastbilar, men är av administrativa skäl uppbyggd på ett annat sätt än motsvarande svenska reglering. Användningen av bränsle för olika ändamål regleras i lagen om skatt på motorfordon (722/1966) och i lagen om bränsleavgift (337/1993). I finsk lagstiftning finns inget förbud mot användning av lågbeskattad, rödmärkt olja i något fordonsslag. Förbrukningen av sådan olja i personbilar, bussar och lastbilar medför dock skyldighet att betala en tilläggsskatt, som uppgår till så höga belopp att användningen i praktiken motverkas på ett effektivt sätt. Bestämmelser om tilläggsskatt finns i 14 22 §§ lagen om skatt på motorfordon. Tilläggsskatt tas ut för motordrivna fordon i vilka lågbeskattad, rödmärkt olja används. Undantag gäller dock för motorredskap och för traktorer som används inom jord- och skogsbruk. Tilläggsskatten tas ut för helt kalenderår (skatteår) och uppgår för buss och trafiktraktor till 60 000 mark och för övriga tilläggsskattepliktiga fordon till belopp som motsvarar 20 gånger gällande fordonsskatt. För en fordonskombination bestående av lastbil och släp kan tilläggsskatten sålunda uppgå till cirka 300 000 mark. Särbestämmelser gäller för jordbrukstraktorer, som mot erläggande av en mindre dagavgift (30 mark) kan använda rödmärkt olja i fordonstanken vid godstransporter och liknande. Tilläggsskatten skall betalas innan fordonet drivs med lågbeskattad olja. Systemet med tilläggsskatten tillämpas dock endast på fordon som är registrerade i eller där används oregistrerade. Utöver tilläggsskatten kan också en bränsleavgift tas ut. Till skillnad från tilläggsskatten tillämpas denna avgift på såväl finska som utländska fordon. Bränsleavgift tas dock endast ut för en begränsad grupp fordon. Avgiften skall sålunda betalas när bränsle som beskattas lindrigare än dieselolja används i paketbil, lastbil eller buss som är försedd med dieselmotor. Bränsleavgiften skall betalas för det antal dagar som det lindrigare beskattade bränslet används i fordonet, dock per gång. Bränsleavgiftens belopp uppgår till 500 mark för paketbil, 1 000 mark för lastbil samt till 750 mark för buss. Om tilläggsskatt skall betalas för ett fordon, räknas den bränsleavgift som betalats under aktuellt skatteår av från tilläggsskatten. Om lindrigare beskattat bränsle börjar användas i paketbil, lastbil eller buss är fordonets ägare skyldig att anmäla detta till Fordonsförvaltningscentralen innan bränslet tas i bruk. Om sådan anmälan inte gjorts och fordon påträffas med lågbeskattat bränsle i tanken, påförs bränsleavgift uppgående till tredubbelt belopp. Den angivna myndigheten utfärdar ett betalningsföreläggande och bränsleavgiften skall betalas från betalningsföreläggandet. Ett i utlandet registrerat fordon för vilket bränsleavgift skall uppbäras får inte föras ut ur landet förrän bränsleavgiften betalats eller godtagbar säkerhet har ställts för betalningen. En anmälan som gäller ett fordon som förs in i landet kan även lämnas till tullmyndigheten. Enligt uppgifter från det finska har kommissionen uppmärksammat den finska tillämpningen och i en skrivelse till hävdat att den strider mot gemenskapsrätten. Så vitt framkommit har dock inte för avsikt att ändra sin lagstiftning och kommissionen har i en skrivelse till konstaterat att bryter mot regler i såväl mineraloljedirektivet som skattesatsdirektivet (rådets direktiv /82/EEG av om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor, EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 19, Celex 392L0082) samt att därför har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget. har den finska regeringen lagt fram en proposition med förslag till lag om ändring av lagen om bränsleavgift. I propositionen föreslås att bränsleavgift också skall tas ut för personbilar vid användning av bränsle som beskattas lindrigare än dieselolja. Bränsleavgiften föreslås för personbilar bli 1 000 mark per dag. Vidare föreslås en tredubbling av gällande avgifter för övriga fordonsslag, vilket skulle innebära att avgiften per dag skulle tas ut med 1 500 mark för paketbil, 2 000 mark för buss och med 3 000 mark för lastbil. Det maximala antalet dagar som en anmälan om användning kan omfatta föreslås sänkt från 60 , i syfte att behålla avgiftens maximibelopp per debitering. 5.1.3 Svenska lagändringar Den finska skatten på rödmärkt olja är avsevärt lägre än den svenska skatten på sådan omärkt högbeskattad olja som enligt svensk lagstiftning skall användas i motordrivna fordon. Detta förhållande har skapat en påtaglig risk för betydande skatteundandraganden genom införsel till av rödmärkt olja. Medlemskapet i EU medförde kontrollproblem vad gäller införsel av olja från till . En omfattande gränshandel med rödmärkt olja förekom, särskilt i de norra delarna av . Endast undantagsvis betalades svensk skatt för inköpen. beslutade mot den angivna bakgrunden att förbudet i lagen om skatt på energi mot användning av grönmärkta oljeprodukter skulle utvidgas till att omfatta även olja som var försedd med sådana märkämnen som föreskrivs i finsk lagstiftning, dvs. röd olja (prop. 1995/96:57, bet. 1995/96:SkU17, rskr. 1995/96:120, SFS 1995:1525). Åtgärden bedömdes som nödvändig för att stävja skatteundandragandet. Kommissionens generaldirektorat XXI för tullunion och indirekta skatter hävdade i en skrivelse till att den som i en annan medlemsstat fyllt bränsletanken på ett motordrivet fordon med olja som där lagligen frigjorts för konsumtion, skulle kunna passera den svenska gränsen utan att drabbas av vare sig beskattningskonsekvenser eller andra sanktioner. För svensk del aktualiserades frågan beträffande den i lågbeskattade, rödmärkta oljan, eftersom sådan olja även i fordonstank omfattades av det gällande användningsförbudet i . Mot bakgrund av vad som framkom vid en analys av frågan ansåg regeringen att användningsförbudet mot rödmärkt olja i motorredskap och traktorer borde ändras. Regeringen föreslog därför att användningsförbudet inte skulle omfatta rödmärkt olja som fördes in till i normal fordonstank på de angivna fordonsslagen. Vad gäller personbilar konstaterade regeringen att gemenskapsrätten inte gav utrymme för användning av lågbeskattad i det finska fallet rödmärkt olja. Mot bakgrund av att inte ensidigt genom sin nationella lagstiftning kan kompensera att en annan medlemsstat inte uppfyller sina förpliktelser enligt gemenskapsrätten, ansåg regeringen emellertid att det svenska förbudet mot användning av rödmärkt olja i personbilar inte kunde behållas. Motsvarande inskränkning till innehållet i fordonstank som föreslogs beträffande motorredskap och traktorer borde gälla även för personbilarnas del. beslutade i enlighet med propositionen (prop. 1996/97:122, bet. 1996/97:SkU26, rskr, 1996/97:279, SFS 1997:592). Ändringarna innebar, så vitt gäller de angivna typerna av motordrivna fordon, således i princip en återgång till vad som gällde före den lagändring som trädde i kraft . 5.2 Användning i lastbilar och bussar Regeringens förslag: Förbudet mot användning av finsk, rödmärkt olja i lastbilar och bussar slopas för olja som förts in till i normal bränsletank på dessa fordon. Skälen för regeringens förslag: I prop. 1996/97:122 konstaterade regeringen att gemenskapsrätten inte i något fall medger att lågbeskattad olja får användas i lastbilar och bussar. Den bedömningen gjordes att den finska lagstiftningen i den delen var i överensstämmelse med gemenskapsrätten. Regeringen ansåg mot den bakgrunden att det svenska förbudet mot användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar kunde behållas och att det inte heller fanns anledning att beträffande dessa fordonsslag utesluta innehållet i fordonstankar vid gränspassage från att omfattas av det sanktionerade förbudet. Det får dock numera anses ha klarlagts att den finska lagstiftningen inte kan sägas innehålla något formellt förbud mot användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar. Användningen av lågbeskattad, rödmärkt olja motverkas dock i praktiken genom krav på att tilläggsskatt eller bränsleavgift uppgående till mycket höga belopp skall betalas. Även om sådan skatt eller avgift inte skulle ha betalats inträder emellertid de facto inget förbud mot att köra fordonet på rödmärkt olja. Beloppen för tilläggsskatt respektive bränsleavgift är så höga att det torde anses praktiskt taget uteslutet att reglerna skulle utgöra en möjlighet för förbrukare att finna det lönsamt att betala avgifterna i förhållande till att betala den skatt som belöper på det högbeskattade bränsle, som enligt normalordningen skall användas i fordonen. I den proposition om ändring av de finska reglerna som den finska regeringen lämnat, redovisas beräkningar som innebär att användning av rödmärkt olja skulle kunna bli lönsam först vid en dygnskörning om . Om de i propositionen föreslagna höjningarna av avgiftsbeloppen antas av den finska skulle motsvarande körsträcka behöva uppgå för en personbil och för övriga fordonsslag. Reglerna får således anses effektiva så till vida att de i förening med företagna kontroller synes verka avhållande på användningen av lågbeskattad, rödmärkt olja i lastbilar och bussar. Enligt uppgifter från företrädare för det finska har det praktiskt taget aldrig förekommit att någon anmälan om erläggande av tilläggsskatt har gjorts. Bränsleavgifter har betalats i några tiotal fall , av vilka en tredjedel gäller utländska fordon. Enligt kommissionens uppfattning medför regelverket med tilläggsskatt respektive bränsleavgift att inte fullt ut genomfört mineral-oljedirektivets reger i sin nationella lagstiftning. Regeringen delar den uppfattningen. Oaktat detta ger inte gemenskapsrätten en enskild medlemsstat rätt att införa bestämmelser i sin nationella lagstiftning som syftar till att ensidigt kompensera att en annan medlemsstat inte uppfyller sina förpliktelser enligt gemenskapsrätten. Tjänstemän vid kommissionen har också i kontakter under hand med hävdat att en möjlighet i den svenska lagstiftningen måste införas för förbrukare som uppfyllt de finska reglerna oakttat dessa strider mot gemenskapsrätten att utan att drabbas av sanktioner i här förbruka den aktuella finska oljan. Så vitt regeringen har erfarit har visserligen de svenska reglerna avseende lastbilar och bussar inte medfört praktiska problem i samband med gränspassagen på samma sätt som varit fallet med vissa andra fordonsslag. Det har endast förekommit enstaka fall då en ägare av lastbil eller buss påförts särskild avgift för överträdelse mot användningsförbudet. Inte i något av dessa fall har så vitt är känt gjorts gällande att finsk tilläggsskatt eller bränsleavgift skulle ha betalats. Mot den ovan angivna gemenskapsrättsliga bakgrunden kan dock inte det svenska förbudet mot användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar behållas . Motsvarande inskränkning till innehållet i fordonstank som gäller för motorredskap, traktorer och personbilar bör gälla även för lastbilarnas och bussarnas del. Samtliga motordrivna fordon kommer således genom förslaget att behandlas lika. Den nu föreslagna lösningen innebär alltså att rödmärkt olja som förts in till i fordonstanken på motordrivna fordon utan sanktioner får förbrukas här i landet. Detta skiljer sig från rödmärkt olja som kan ha kommit in hit på annat sätt. Det finns risk för att förslaget kan medföra vissa kontrollsvårigheter för de svenska myndigheterna. Regeringen utesluter därför inte att det kan finnas anledning att vidta ytterligare åtgärder i syfte att stävja missbruk av de svenska reglerna. Sedan det klarlagts hur den finska lagstiftningen för samtliga fordonsslag kommer att vara utformad, har regeringen således anledning att överväga om sådana åtgärder behöver införas. Förslaget kan inte antas ha några statsfinansiella effekter. Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 9 a § lagen (1994:1776) om skatt på energi. Den nya lydelsen av paragrafen bör tillämpas retroaktivt . Eftersom detta gällt beträffande de fordonsslag som omfattats av lättnaderna i användningsförbudet, eller med andra ord personbilar, motorredskap och traktorer, uppnås härigenom en lika behandling av samtliga fordonsslag. 5.3 Användning för uppvärmning Regeringens förslag: Den lägre energiskattesatsen tas ut för finsk, rödmärkt olja som förts in till och har använts för uppvärmning. Skälen för regeringens förslag: Vid försäljning och leverans av oljeprodukter mellan medlemsstater skiljer sig de gemenskapsrättsliga reglerna åt beroende på om bränslet transporteras under s.k. skattesuspension eller om bränslet frigjorts för konsumtion i en medlemsstat och först därefter levereras till ett annat land i gemenskapen.