prop · GL03160 · 1998-01-01 00:00:00 — pappersförvararen eller dess kontoförande institut vägrar att öppna konto för förvärvaren (se avsnitt 4.3.4). Denna situation kan inte uppstå , eftersom det helägda dotterbolaget till VPC VKI har kontraherings- En central värdepapperförvarare har enligt bestämmelsen kontrahe- ringsplikt visavi placerare som önskar öppna konto för instrument av det slag som registreras av den centrala värdepappersförvararen. (Jfr 4 kap. 12 § i lagrådsremissens förslag). Paragrafen motsvarar 1 kap. 5 § aktiekontolagen. Den har formulerats så att det skall stå klart att föreskrifter kan meddelas också när det gäller frågan om byte av central värdepappersförvarare. Denna fråga har be- handlats närmare i avsnitt 4.2. (Jfr 4 kap. 13 § i lagrådsremissens förslag). Regeringen avser att genom ett tillägg i konkursförordningen (1987:916) ålägga domstolar att genast underrätta centrala värdepappersförvarare om meddelade konkursbeslut (jfr författningskommentaren till 6 kap. 4 §). Det torde emellertid inte vara möjligt att ålägga domstolar en motsvaran- de underrättelseskyldighet i förhållande till förvaltare. Det ligger i stället närmast till hands att låta underrättelseskyldigheten ligga på den centrala värdepappersförvarare som har lämnat medgivande till förvaltarregistre- ring. En sådan ordning torde vara både enkel och kostnadseffektiv, efter- som underrättelse normalt torde kunna sändas på elektronisk väg. I före- varande paragraf ställs således krav på att en central värdepappersförva- rare, när denne enligt särskild föreskrift mottar en underrättelse om kon- kurs, genast skall vidarebefordra uppgiften till samtliga de förvaltare som är registrerade hos värdepappersförvararen. Kapitlet motsvarar 4 kap. aktiekontolagen utan några egentliga sakliga ändringar. Som förut berörts har dock termen daglig journal utmönstrats. Frågor som rör relationen mellan central värdepappersförvarare och kontoförande institut eller som annars lämpligen bör regleras i avtal be- handlas inte i lagen. Huruvida registreringsåtgärder skall vidtas av den centrala värdepappersförvararen eller av ett kontoförande institut beror på organisationen av kontoföringen och de överenskommelser som kan ha träffats. I konsekvens med vad som sagts om att frågor som rör relationen mellan central värdepappersförvarare och kontoförande institut inte har lagreglerats har den nuvarande, sällan tillämpade, möjligheten för VPC att ompröva kontoförande instituts registreringsåtgärder inte fått någon motsvarighet. Det står centrala värdepappersförvarare och kontoförande institut fritt att i avtal dememellan ta in en befogenhet för värdepappers- förvararen att ompröva ett beslut avseende en registreringsåtgärd. KAP 2¤TTSVERKAN AV REGISTRERING Kapitlet motsvarar nuvarande 6 kap. i aktiekontolagen. Bestämmelserna har utförligt behandlats i avsnitt 4.7.1. Paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § aktiekontolagen. En redaktionell ändring har skett för att tydliggöra att bestämmelsens innebörd endast är att den registrerade ägaren presumeras ha rätt att förfoga över kontot. Bestäm- melsen har således inte någon materiell rättsverkan och det är därför möjligt att föra talan om bättre rätt till ett finansiellt instrument mot den registrerade ägaren. Paragrafen motsvarar 6 kap. 2 och 5 §§ aktiekontolagen. Genom para- grafen slås fast att den s.k. inskrivningsprincipen gäller i förhållande till överlåtarens borgenärer (jfr 2 kap. 9 § sjölagen [1994:1009]). Sakrättsligt skydd uppnås således i och med att anmälan om överlåtelsen registreras hos en central värdepappersförvarare. Bestämmelsen förutsätter dessutom att överlåtaren har rätt att överlåta de finansiella instrumenten. Om denne vid överlåtelsetillfället saknar sådan befogenhet, t.ex. genom att han är försatt i konkurs, gäller i stället 6 kap. 4 § andra meningen. Paragrafen, som motsvarar 6 kap. 3 § aktiekontolagen, tar sikte på dub- belöverlåtelser. Handel med finansiella instrument avser normalt egen- dom som är bestämd endast till visst slag (generiskt bestämd egendom). Det torde därför vara ovanligt att det fall som avses i F¶RSTA STYCKET före- Om någon säljer fler finansiella instrument än han vid avveckling- en kan leverera, och det inte är fråga om individuellt bestämd egendom, är frågeställningen inte sakrättslig utan i stället blir i princip vanliga köprättsliga regler tillämpliga. Det får förutsättas att sådana situationer endast torde uppkomma i de fall där de finansiella instrumenten clearas och avvecklas genom en clearingorganisation. I sådana fall bör prioritets- ordningen bestämmas av clearingorganisationens egna, av aktörerna godtagna, regler. I ANDRA STYCKET finns en godtrosregel för dubbelöverlåtelser. Till skill- nad från vad som gäller enligt aktiekontolagen krävs för att sakrättsligt skydd skall uppkomma att förvärvaren är i god tro om den första överlå- telsen när anmälan om den senare överlåtelsen registreras. I motsvarande bestämmelse i aktiekontolagen regleras även det fallet att en ondtroende förvärvare i sin tur överlåter det finansiella instrumen- tet till någon som är i god tro om dubbelöverlåtelsen. Enligt aktiekonto- lagen gör den senare förvärvaren i sådana fall ett godtrosförvärv. stämmelsen har emellertid tagits bort i denna lag. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Anledningen till att bestämmelsen har tagits bort är att denna situation omfattas av godtrosregeln i 6 kap. 4 §, som avser förvärv från annan än rätte ägaren. 4REDJE STYCKET är oförändrat i förhållande till vad som gäller enligt ak- Paragrafen tar sikte på andra godtrosförvärv än vid dubbelöverlåtelser. Liksom enligt 3 § har tidpunkten för god tro ändrats i förhållande till vad som gäller enligt aktiekontolagen. Andra meningen omfattar bl.a. de fall där någon förvärvar finansiella instrument från den som är försatt i konkurs. Enligt 3 kap 2 § första stycket konkurslagen gäller en rättshandling mellan konkursgäldenären och någon annan som företas senast dagen efter att konkursen kungjorts i Post- och , om konkursgäldenärens motpart är i god tro. Av 1 kap. 6 § samma lag framgår emellertid att föreskrifter i annan för- fattning skall gälla, om de avviker från konkurslagen. graf avviker från konkurslagen så till vida att godtrosförvärv kan ske se- nare än den tidpunkt som följer av 3 kap. 2 § konkurslagen. avser emellertid att genom ändring i konkursförordningen föreskriva att rätten genast skall skicka en kopia av kungörelsen om konkursen till samtliga centrala värdepappersförvarare. skall dessutom vidarebefordra sådana underrättelser till samt- liga förvaltare (4 kap. 22 §). Eftersom värdepappersförvarare skall införa sådana registreringar genast samt även vidarebefordra underrättelsen till samtliga förvaltare kommer i praktiken konkursboet att erhålla visst skydd tidigare än vad som följer av nämnda bestämmelse i konkurslagen. Har en konkurs registrerats torde detta utgöra ett hinder mot att anmä- lan om överlåtelsen registreras. Om ett godtrosförvärv trots detta sker efter det att uppgift om konkursen borde ha registrerats kan den centrala värdepappersförvararen, eller ett kontoförande institut, bli ersättnings- skyldig mot konkursboet enligt reglerna om ersättning för skada vid fel i samband med förande av avstämningsregister (jfr 7 kap. 2 § aktiekonto- Paragrafen motsvarar 9 kap. 8 § aktiekontolagen. I sak motsvarar paragrafen 9 kap. 7 § aktiekontolagen. Bestämmelsen har emellertid ändrats i språkligt hänseende. Ändringen har utformats med 3 § första stycket och 19 § första stycket skuldebrevslagen som förebil- der. På samma sätt som enligt aktiekontolagen innebär paragrafen att be- stämmelserna om rättsverkan av registrering i 15 §§ också skall tilläm- pas vid pantsättning. Att så är fallet även när det gäller 6 § följer direkt av den paragrafen. Bestämmelserna som i huvudsak motsvarar bestämmelserna i 7 kap. aktiekontolagen har behandlats i avsnitt 4.7.2. Paragrafen motsvarar 7 kap. 1 § aktiekontolagen. Det har emellertid för- tydligats att ersättning kan utgå även om någon genom en äkta överlåtel- sehandling förvärvar finansiella instrument från den som i sin tur grundar sin äganderätt på en förfalskad överlåtelsehandling. Paragrafen har behandlats utförligt i avsnitt 4.7.2. &¶RSTA STYCKET, som i huvudsak motsvarar 7 kap. 2 § aktiekontolagen, innehåller den centrala ersättningsregeln, nämligen för fall då skada har uppstått till följd av en oriktig eller missvisande uppgift i ett avstäm- ningsregister eller i annat fall genom fel i samband med uppläggning eller förande av ett sådant register. För en sådan skada svarar den centrala vär- depappersförvararen eller, om felaktigheten kan hänföras till ett kontofö- rande institut, institutet. En förändring jämfört med motsvarande bestämmelse i aktiekontola- gen är att det har klargjorts vilka som kan vara ersättningsberättigade. I bestämmelsen anges således att den avser ersättningsanspråk från ägare, panthavare och andra personer till vars förmån en rådighetsinskränkning gäller. För andra aktörer, t.ex. emittenter, kontoförande institut och för- valtare, får ersättningsfrågorna i stället lösas genom avtal eller med till- lämpning av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Ersättningsskyldigheten bygger liksom nuvarande regler på ett s.k. kontrollansvar. Kontrollansvaret omfattar typiskt sett sådant som kan hänföras till verksamhetsutövarens egna eller anställdas åtgärder och handlingar eller som direkt eller indirekt kan påverkas genom planering- Prop. 1997/98:160 en, organisationen, styrningen eller övervakningen av den egna verksam- 1988/89:152 (s. 115 f.) utvecklas innebörden av kontrol- lansvaret närmare med motiv som till stor del är hämtade från förarbetena till den nya köplagen, där motsvarande begreppsbildning kommit till an- vändning. Dessa uttalanden avses även i fortsättningen vara vägledande. Genom ändringar i aktiekontolagen skedde en uppdelning av kontrollansvaret mellan VPC och de kontoförande instituten. Ändringar- na innebär att VPC och kontoförande institut ansvarar för de fel och brister som kan hänföras till deras respektive kontrollssfär. VPC ansvarar dock solidariskt med kontoförande institut upp till ett belopp av 5 miljo- ner kronor (se prop. 1995/96:50 s. 132 och 133). Ersättningsreglerna avseende oriktig eller missvisande kontoföring tar givetvis inte sikte på fall då ett köp-, sälj- eller förvaltningsuppdrag handlagts på felaktigt sätt av en kommissionär eller ett ombud (se SOU 1993:114 s. 229). I första stycket har också lagts till en bestämmelse om ersättning för s.k. indirekt förlust. Sådan skada ersätts endast om den beror på försum- melse av en central värdepappersförvarare eller ett kontoförande institut eller av någon som avses i andra stycket. Frågan om indirekt förlust har behandlats närmare i avsnitt 4.7.2. I ANDRA STYCKET föreskrivs att första stycket gäller på motsvarande sätt om felet beror på någon annan än ett kontoförande institut som har anli- tats av den centrala värdepappersförvararen. Detsamma gäller om felet beror på någon som anlitats av ett kontoförande institut. Stycket motsva- rar nuvarande tredje meningen i 7 kap. 2 § aktiekontolagen men har re- daktionellt förtydligats, eftersom den regeln har ansetts vara svårläst. Det anges således uttryckligen att ersättningsansvaret inte gäller i fråga om kontoförande institut. 4REDJE STYCKET motsvarar 7 kap. 2 § andra stycket aktiekontolagen. I FJ¤RDE STYCKET har, efter påpekande från ,AGR¥DET, införts en regel om att bestämmelserna i personuppgiftslagen om skadestånd för felaktig be- handling av personuppgift skall tillämpas även vid kontoföring enligt denna lag. Paragraferna motsvarar huvudsakligen 7 kap. 35 §§ aktiekontolagen. Regeln om ersättningsansvar vid omprövning har dock inte någon mot- svarighet, eftersom omprövning inte längre skall vara lagreglerat. I för- hållande till bestämmelserna i aktiekontolagen har lagts till att regressrätt även föreligger om ersättning betalats enligt 7 kap. 2 §, om skadan vållats av annan än ett kontoförande institut. Detta torde motsvara gällande ord- ning. I de fall skadan kan hänföras till ett kontoförande institut enligt den bestämmelsen har den centrala värdepappersförvararen regressrätt mot institutet oberoende av vållande. Bestämmelsen i 7 kap. 3 § som i sak överensstämmer med 7 kap. 3 § aktiekontolagen (1989:827) har utformats med beaktande av ,AGR¥DETS synpunkter. Den avser endast den skada som föranleds av själva rättelse- beslutet, inte av det oriktiga beslut som rättas. Ersättningskrav med an- Prop. 1997/98:160 ledning av det ursprungliga beslutet får i stället bedömas enligt 2 § (jfr 1988/89:152 s. 117). En central värdepappersförvarare skall enligt vad som närmare utveck- lats i avsnitt 4.8 ha en ändamålsenlig organisation för hantering av er- sättningskrav från dem som enligt detta kapitel är berättigade till ersätt- ning. Detta kan ske genom inrättande av en särskild nämnd som t.ex. ak- tiekontonämnden, men det kan också ske i andra former. Det ankommer på att inom ramen för sin tillsyn bevaka hithörande frågor. KAP )NSYN OCH TYSTNADSPLIKT Kapitlet motsvarar i princip 5 kap. aktiekontolagen. Någon motsvarighet till bestämmelserna om rätt för kontoförande institut till insyn på avstäm- ningskonto (5 kap. 2 §) och om möjlighet till terminalåtkomst för konto- havare (5 kap. 3 §) förslås dock inte. Den förstnämnda av dessa bestäm- melser har försvårat för de kontoförande instituten att få överblick över de förda kontona. Den senare av bestämmelserna är obehövlig. Det bör dessutom anmärkas att förslaget inte heller innehåller någon motsvarighet till 9 kap. 9 § aktiekontolagen, som rör frågan om rätt för utfärdare av skuldförbindelser att från VPC få uppgifter för att möjliggöra betalning av kapitalbelopp eller ränta. Denna fråga synes med fördel kunna regleras genom avtal. Någon motsvarighet till den nuvarande regeln i 5 kap. 1 § andra stycket andra meningen aktiekontolagen om skyldighet för VPC att lämna upp- lysningar om rättsverkningar av registreringar föreslås inte, eftersom det numera inte finns något behov av en sådan bestämmelse. Naturligtvis gäller likväl att en central värdepappersförvarare är skyldig att tillhanda- gå allmänheten med behövliga upplysningar. I ANDRA STYCKET föreskrivs först att centrala värdepappersförvarare skall lämna årliga kontobesked till samtliga kontohavare. Detta överensstäm- mer med vad som gäller enligt aktiekontolagen. I övrigt ges regeringen eller, efter vidaredelegation, rätt att meddela före- skrifter om i vilken omfattning centrala värdepappersförvarare skall läm- na kontouppgifter till kontohavare. Föreskriftsrätten tar sikte på sådana uppgifter som centrala värdepappersförvarare skall lämna utan begäran. Föreskrifterna kan avse inte bara hur ofta kontobesked skall lämnas utan också på vilket sätt sådana besked skall tillställas kontohavarna. gäller att VPC skall lämna kontobesked utan avgift. Genom TREDJE STYCKET inskränks rätten att avgiftsfritt få besked till sådana besked som en central värdepappersförvarare självmant skall lämna en- ligt andra stycket eller föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndi- gande enligt det stycket. Om någon begär ett kontoutdrag skall en central värdepappersförvarare således ha rätt att ta ut avgift för detta. värdepappersförvarare kan träffa avtal med kontohavare om att kon- touppgifter skall sändas oftare än vad som följer av lag eller Finansin- spektionens föreskrifter. Värdepappersförvararen skall i sådana fall kun- na ta ut avgifter även för detta. Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 4.9. Paragrafen motsvarar 5 kap. 4 § aktiekontolagen. Bestämmelsen tar sikte inte bara på de centrala värdepappersförvararna utan också på kontofö- rande institut. De flesta kontoförande institut omfattas av lagbestämmelser om tystnadsplikt. Med tanke på att det kan tänkas före- komma att ett kontoförande institut inte är underkastat någon uttrycklig reglering avseende tystnadsplikt behålls emellertid bestämmelsen i denna lag. I sak är regeln som innebär ett förbud att "obehörigen röja" uppgifter avfattad på samma sätt som exempelvis regeln om banksekretess i 1 kap. 10 § bankrörelselagen och den är självfallet avsedd att tillämpas på samma sätt. Den skillnaden föreligger dock att förevarande paragraf till skillnad från regeln om banksekretess men i likhet med exempelvis sekretessregeln för värdepappersbolag i lagen om värdepappersrörelse blir straffsanktionerad genom 20 kap. 3 § . Bestämmelsen, som behandlar och åklagares rätt att få uppgifter om innehållet i avstämningsregister, motsvarar 5 kap. 5 § aktiekontolagen. Innan erfarenhet vunnits av den bestämmelsen finns det inte någon anledning att ompröva den lösning som valts i samband med lagstiftning om otillbörlig kurspåverkan och vissa insiderfrågor. Frågan om tillsyn över centrala värdepappersförvarare har behandlats i avsnitt 4.3.2. I paragrafen som har utformats i enlighet med ,AGR¥DETS förslag hänvisas till att vissa av tillsynsbestämmelserna i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet i dess lydelse från också skall tillämpas på centrala värdepappersförvarare. Bestämmelserna i den lagen är således tillämpliga när det gäller upplysningsskyldighet (11 kap. 1 och 2 §§), ägarprövning (11 kap. 2 ah §§), hur tillsynen skall bedrivas (11 kap. 35 §§) samt avgifter till (11 kap. 9 §). 10 kap. 1 § följer att överklagandebestämmelserna i lagen om börs- och clearingverksamhet skall tillämpas om beslut som rör dessa frågor över- I paragrafen finns föreskrifter om ingripanden mot företag som står under kan bl.a. förelägga sådana företag att göra rättelse av beslut som verkställts men som strider mot lagen. Av 9 kap. 4 § följer att ett sådant föreläggande får förenas med vite. Bestämmelsen överensstämmer i sak med 11 kap. 6 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet. Bestämmelsen behandlar frågan om återkallelse av auktorisation. motsvarar i sak 11 kap. 7 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverk- samhet i dess lydelse från kan med stöd av denna paragraf förelägga vite i sam- band med att kontoförande institut föreläggs att lämna uppgifter (3 kap. 6 §) eller att en central värdepappersförvarare föreläggs att göra rättelse av ett beslut (9 kap. 2 §). Paragrafen har utformats i enlighet med ,AGR¥DETS förslag. lar frågor om överklagande och har delvis utformats på samma sätt som motsvarande bestämmelse i lagen (1992:543) om börs- och clearingverk- samhet (12 kap. 1 §). I F¶RSTA STYCKET föreskrivs att beslut i frågor som rör bl.a. auktorisation och återkallelse av auktorisation skall överklagas till Detta är i linje med de principer för överklagande som gäller inom det finansiella tjänsteområdet (se prop. 1994/95:27 s. 156 och 157). I ANDRA STYCKET föreskrivs att beslut i frågor som avses i 9 kap. 1 § skall överklagas enligt bestämmelserna i lagen (1992:543) om börs- och clea- Detta innebär bl.a. att beslut att sammankalla styrelsen för en central värdepappersförvarare eller att ut- färda kallelse till extra bolagsstämma inte får överklagas. hänvisningen att överklagande skall ske till länsrätt i de fallen. Enligt TREDJE STYCKET skall övriga beslut som med- Prop. 1997/98:160 delar enligt lagen överklagas till länsrätt. Detta gäller emellertid inte s.k. normbeslut, dvs. föreskrifter som meddelat med stöd av bemyndiganden i lagen. Som ,AGR¥DET påpekat torde förslaget i lag- rådsremissen innebära att även sådana beslut skall överklagas till länsrätt. Beslut i normgivningsärenden är emellertid normalt av sådant slag att de inte lämpar sig för domstolsprövning. I enlighet med vad som i allmänhet gäller vid överklagande av förvaltningsärenden bör därför föreskrivas att sådana beslut skall överklagas i annan ordning (jfr prop. 1997/98:101 s. Detta innebär att normbeslut skall överklagas till regeringen. I FJ¤RDE STYCKET ges rätt att besluta att vissa beslut skall gälla . )KRAFTTR¤DANDE OCH ¶VERG¥NGSBEST¤MMELSER Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats närmare i avsnitt 4.10. Genom PUNKTEN upphävs aktiekontolagen, lagen om införande av ak- tiekontolagen och lagen om . För att underlätta övergången till den nya ordningen har VPC under en övergångstid getts rätt att fortsätta med nuvarande verksamhet som vär- depappersförvarare även utan auktorisation ( PUNKTEN ). En förutsättning är emellertid att ansökan om auktorisation getts in till senast när lagen träder i kraft, dvs. Av samma skäl skall de förvaltartillstånd som meddelat fortsätta att gälla till dess VPC har prövat ansökan om medgivande som förvaltare, dock längst till utgången av ( PUNKTEN ). Frånsett det som kommenteras särskilt i följande avsnitt är ändringarna redaktionella. Ändringarna innebär huvudsakligen att de hänvisningar som gjorts till aktiekontolagen respektive ersatts med lagen om kontoföring av finansiella instrument re- spektive central värdepappersförvarare. Vidare har ändringar gjorts med anledning av att tillståndsprövningen av förvaltare ersatts med en ordning där centrala värdepappersförvarare lämnar medgivande till för- valtarregistrering. I några fall har dessutom som en följd av de förslag som regeringen lämnat i en lagrådsremiss om ny associationsrätt för bankaktiebolag, m.m. (dnr Fi98/476) hänvisningar till bankaktiebo- lagslagen (1987:618) utmönstrats ur lagbestämmelserna. Det kan nämnas att de ändringar som föreslagits i försäkringsrörelselagen (1982:713), eller de hänvisningar som i andra lagar gjorts till den lagen, har lagts till efter Lagrådets granskning. &¶RSLAGET TILL LAG OM ¤NDRING I LAGEN OM D¶DANDE Prop. Lagen är i princip inte tillämplig på obligationer och förlagsbevis. Vissa sådana obligationer och förlagsbevis har emellertid kunnat dödas, om de har utfärdats genom VPC (andra stycket 1). Detta undantag infördes därför att det bedömdes att sådana skuldebrev skulle komma att bli före- mål för en förenklad hantering hos VPC motsvarande den som tidigare skedde för aktier (prop. 1980/81:172 s. 13). Aktiekontolagen har emel- lertid inneburit att VPC:s hantering av dokumentbaserade finansiella in- strument har upphört. Särbestämmelsen för dessa fall kan därför tas bort. &¶RSLAGET TILL LAG OM ¤NDRING I AKTIEBOLAGSLAGEN Ändringen i ANDRA STYCKET innebär att den som av en central värdepap- persförvarare fått medgivande som förvaltare får föras in i aktieboken i stället för aktieägaren. I FJ¤RDE STYCKET har hänvisningen till aktiekontolagens bestämmelse om rätt för ägare till förvaltarregistrerade aktier att inför bolagsstämman till- fälligt föras in i aktieboken tagits bort. Anledningen till detta är att den bestämmelsen flyttats till aktiebolagslagen (se nedan). Bestämmelsen motsvarar den som finns i 8 kap. 4 § aktie- kontolagen. Anledningen till att bestämmelsen flyttats är att den har vä- sentligt närmare samband med aktiebolagslagens bestämmelser om aktie- bok än med bestämmelserna om förvaltare i lagen om kontoföring av finansiella instrument.Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelsela- gen (1982:713) KAP OCH A gg Ändringarna överensstämmer med motsvarande ändringar i aktiebolags- lagen (se avsnitt 7.2.2). &¶RSLAGET TILL LAG OM ¤NDRING I LAGEN OM V¤RDEPAPPERSFONDER Paragrafen, som är ny, innebär att det införs en skyldighet för fondbola- gen att informera varje andelsägare i fonden om vad som hänför sig till andelsinnehavet av samtliga kostnader som betalats ur fonden un- Prop. 1997/98:160 der det föregående året. Som beskrivits i avsnitt 5.4 förutsätter en fördelning på andelsägarna av de kostnader som tas ut ur fonden under ett kalenderår att det görs en i princip daglig, löpande kostnadsfördelning i förhållande till hur stort andelsinnehavet är vid varje enskild tidpunkt. För att få den kostnad som hänför sig till varje enskild andelsägare för hela kalenderåret måste dessa dagligt fördelade kostnader läggas samman.