prop · GL031D9 · 1998-01-01 00:00:00 — Olika insatser vad gäller barn och ungdom samt regeringens alkohol- och narkotikapolitik redovisas under verksamhetsområde C. Åtgärder för barn, socialt behandlingsarbete samt alkohol och narkotikapolitik. En särskild utredare har haft i uppdrag att utreda frågan om möjligheterna att införa förbud mot indirekt tobaksreklam och utforma förslag till lagreglering. Betänkandet (SOU 1995:114) Indirekt tobaksreklam har remissbehandlats. Ett direktivförslag vad avser tobaksreklam bereds inom EU. I denna beredning arbetar mycket aktivt för att åstadkomma gemensamma regler mot tobaksreklam inom Unionen. Regeringen har för avsikt att redovisa sina ställningstaganden vad avser dessa frågor för . Inom EU pågår folkhälsoprogram vad avser cancer, aids och vissa andra smittsamma sjukdomar, narkotika samt hälsofrämjande aktiviteter. Ett gemensamt ställningstagande vad avser ett program för hälsoövervakning är antaget medan program vad avser sällsynta sjukdomar, förebyggande av personskador respektive miljörelaterade sjukdomar är under beredning. Inom WHO pågår ett arbete med att revidera Hälsa för alla -strategin. Ambitionen är att beslut om nya strategier skall kunna fattas såväl på global nivå som för Europaregionen . 4.2.2 Hälso- och sjukvårdens resurser överlämnade den parlamentariska kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens framtida organisation och finansiering (HSU 2000) sitt delbetänkande (SOU 1996:163) Behov och resurser i vården en analys. HSU 2000:s bedömning var att vård- och omsorgsbehoven framöver kommer att vara större än tillgängliga resurser. Enligt kommitténs mening var det inte realistiskt att förlita sig på att resursproblemen skulle kunna lösas enbart genom organisatoriska förändringar och verksamhetsutveckling. Mot bl.a. denna bakgrund föreslog regeringen ekonomiska vårproposition (1996/97:150) att kommuner och landsting skulle tillföras ytterligare medel genom höjning av de allmänna statsbidragen. föreslogs en nivåhöjning om och ytterligare en nivåhöjning med , dvs. De ökade statsbidrag som föreslagits bör leda till att antalet sysselsatta inom den kommunala sektorn ökar och att resurstillskottet tillförs vården, omsorgen och skolan. Regeringen anser att inriktningen bör vara att resurstillskottet leder till att kommuner och landsting vidtar åtgärder så att väntetiderna i sjukvården blir kortare, kvaliteten i äldreomsorgen blir högre, de psykiskt störda ges en bättre vård och omsorgen och vården i livets slutskede förbättras. Regeringen har begärt en redovisning av samtliga kommuner och landsting bl.a. av vilka sysselsättningseffekter det ökade statsbidraget beräknas leda till. En sammanfattning av resultaten finns under utgiftsområde 25. Allmänna bidrag till kommuner. Enligt regeringens mening är det också angeläget med en uppföljning utifrån ett vård- och omsorgsperpektiv. Denna bör ses i ljuset av att det enligt regeringens bedömning finns ett generellt behov av att förbättra uppföljningen och redovisningen av vissa centrala frågor inom hälso- och sjukvården. Härmed avses bl.a. tillgängligheten i form av väntetider, kvaliteten i form av behandlingsresultat och patienternas upplevelse av vården. Det pågående arbetet med denna inriktning bör intensifieras. Under utgiftsområde 25 aviserar regeringen ett ytterligare tillskott till kommuner och landsting om för och ytterligare i syfte att öka sysselsättningen och förbättra kvaliteten i vården, omsorgen och skolan. Regeringen har för avsikt att återkomma i vårpropositionen 1998 om hur medlen skall tillföras sektorn. 4.2.3 Vårdens struktur Historiskt sett har i en internationell jämförelse haft en sjukhusdominerad vårdsstruktur. Primärvården har på flera håll inte varit tillräckligt utbyggd bl.a. i avsaknad av allmänläkare. De senaste årens huvudmannaskaps- och strukturförändringar, exempelvis kommunernas ökade ansvar för äldrevård och vård av psykiskt långtidssjuka, satsningarna på primärvård och utbyggnaden av hemsjukvård, innebär dock en klar förskjutning mot en ökad andel öppen vård. Det synsätt som har präglat stat, landsting och kommuner i de senaste årens förändringsarbete är att den hälso- och sjukvård inte minst för de äldre som kräver en långsiktig kontakt mellan patient och behandlare skall erbjudas på nära håll så att tillgänglighet, kontinuitet och helhetssyn underlättas. Den lokalt baserade hälso- och sjukvården skall också vara patientens vägvisare till den högspecialiserade vården, när dess insatser behövs. Vad gäller den högspecialiserade vården har inriktningen varit kon- centration till ett färre antal enheter så att kompetensen kan hållas och utvecklas på högsta nivå. I landstingens strukturplaner återspeglas detta synsätt på så sätt att även sjukhus som får minskat ansvar för generell akutvård och specialiserad verksamhet bibehålls som närsjukhus med mottagningsverksamhet, geriatriska vårdplatser och akutservice för kända patienter. Koncentrationen av den mera högspecialiserade verksamheten kommer till uttryck bl.a. i samverkan mellan sjukhus, gemensamma chefsområden mellan flera sjukhus och olika samverkansprojekt som underlättar det professionella utbytet. Centrumbildningar inom sjukhusen överbrygger traditionella specialitetsgränser och tele- och informationsteknologi används alltmer för kunskaps- och informationsutbyte. I liksom i många andra europeiska länder förs en intensiv diskussion om för- respektive nackdelar med att koncentrera akutsjukvården till ett färre antal sjukhus. Motiven kan vara såväl ekonomiska, organisatoriska som kvalitetsmässiga. Mot detta står ofta värdet av det lilla sjukhusets närhet och goda interna samarbete. Argument kring lokal arbetsmarknad och infrastruktur spelar också en viktig roll i diskussionen. Samspelet mellan den lokalt baserade vården och den högspecialiserade vården handlar dock inte bara om vården vid svåra och ovanliga sjukdomstillstånd utan också om att utveckla ny kunskap och nya metoder för vård av de vanligt förekommande sjukdomarna. Gränserna mellan den högspecialiserade vården och den övriga hälso- och sjukvården måste ständigt justeras så att nya metoder och verksamhetsformer successivt sprids varefter som det nya kunnandet prövats och värderats. Med hänsyn till det omfattande förändringsarbete som pågår och planeras i de flesta landsting och kommuner måste utvecklingen noga följas och värderas inte minst vad avser vårdkvaliteten. Regeringen anser att detta är en av de uppgifter som skall ge särskild prioritet . Hälso- och sjukvården i bedrivs i huvudsak i offentlig regi. Regeringen har dock vid ett flertal tillfällen framhållit att det, inom ramen för ett integrerat system, kan finnas ett värde såväl ur patienternas som ur personalens synpunkt, i ett varierat vårdutbud i olika driftsformer. Enligt regeringens mening bör det vara verksamhetens inriktning, tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet som styr valet av vårdgivare. I syfte att underlätta samverkan mellan offentlig och privat hälso- och sjukvård har regeringen inrättat en särskild delegation (S 1995:10) den s.k. Samverkansdelegationen. Delegationen som skall avge sitt slutbetänkande vid utgången av detta år skall bl.a. söka former för att underlätta samverkan mellan privat och offentligt bedriven vård och söka undanröja eventuella hinder för en sådan samverkan. Samhällets stöd, vård, omsorg och rehabilitering måste ses och organiseras ur den enskildes perspektiv. Huvudmannagränser eller olika finansiella styrsystem får inte leda till ineffektivitet, dubbelarbete eller att den enskilde inte får det samhällsstöd han/hon är i behov av eller har rätt till. I syfte att stimulera och förbättra samverkan har utökade möjligheter till samverkan också finansiellt öppnats upp liksom möjligheter till försöksverksamheter och lokalt anpassade lösningar. Regeringen framhöll i sin proposition 1996/97:63 Samverkan, socialförsäkringens nivåer och administration, m.m. att det finns ett stort behov av att mer effektivt utnyttja samhällets samlade resurser för att bättre kunna tillgodose enskilda människors behov av olika stödåtgärder. I propositionen anförde regeringen vidare att det nu var dags att införa en möjlighet till frivillig samverkan för berörda myndigheter och att arbetet borde inriktas på generella lösningar. Under utgiftsområde 10 föreslår regeringen lagförslag såvitt avser att undanröja begränsningar i nuvarande lagstiftning för , och hälso- och sjukvården att delta i gemensamma samverkansprojekt. Regeringen föreslår också att , och skall ha som gemensamt mål att genom att främja samverkan inom rehabiliteringsområdet för att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser i syfte att underlätta för den enskilde att försörja sig genom eget arbete. Inom fem områden , , , i och pågår lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (SOCSAM), och har ett gemensamt uppföljnings- och utvärderingsansvar. En första delrapport ; Tre huvudmän i samma båt en lägesrapport överlämnades . Försöksverksamheten skall slutrapporteras . I tre kommuner bedrivs försöksverksamhet med primärkommunal primärvård. har löpande följt upp och utvärderat verksamheterna och slutrapporten beräknas överlämnas . 4.2.4 Patientens ställning och vårdens tillgänglighet antog (rskr. 1996/97:186) de av regeringen i propositionen 1996/97:60 föreslagna riktlinjerna för prioriteringar inom hälso- och sjukvården. I enlighet med förslaget i propositionen har beslutat att en särskild delegation med parlamentarisk förankring skall inrättas med uppgift att bl.a. följa tillämpningen av de etiska riktlinjerna. En av delegationens uppgifter blir att sprida information och kunskap om riktlinjerna för prioriteringarna och de etiska värderingar som ligger till grund för dessa. Delegationen är under inrättande. En grundläggande utgångspunkt för utvecklings- och förnyelsearbetet inom svensk hälso- och sjukvård är att patientens ställning skall stärkas. Detta är också en av utgångspunkterna för den s.k. Dagmar-överenskom- melsen för som slutits mellan företrädare för staten och sjukvårdshuvudmännen och som tidigare redovisats till i en särskild skrivelse (1996/97:66). I den nya vårdgaranti som utgör en del av överenskommelsen är målsättningen att öka tillgängligheten för alla patienter. Det är primärvården som är ansvarig för de första kontakterna och skall erbjuda hjälp , antingen på telefon eller genom besök. Läkarbesök skall erbjudas . När så erfordras skall primärvården biträda med hänvisning till specialistvård för patientbesök . För patienter med oklar diagnos skall besöket hos specialist ske inom en månad. Utifrån de bedömningar som gjorts i primärvården eller av specialistläkare skall behandlingen påbörjas utan dröjsmål enligt vägledande principer för urval och prioriteringar. Om inte den egna sjukvårds- huvudmannen kan erbjuda vården inom ovan nämnda tidsramar har patienten rätt att söka vård hos annan sjukvårdshuvudman. En uppföljning av väntetiderna har genomförts vid ett 25-tal sjukhus i hela landet . Denna visar att drygt hälften av patienterna med oklar diagnos får träffa en specialist inom en månad, medan av patienterna med en fastställd diagnos får träffa en specialist inom vårdgarantins . Väntetiderna varierar dock stort mellan och inom sjukhus. En ny uppföljning genomförs av . har det framkommit uppgifter om att barnfamiljer i vissa fall avstår från att söka vård av ekonomiska skäl. Regeringen ser allvarligt på dessa uppgifter då framför allt yngre barn är infektionskänsliga och kan ha ett stort behov av hälso- och sjukvård. Utebliven vård kan också bidra till att smitta sprids inom familjen eller till andra som kommer i kontakt med barnet. För att inte barnfamiljer skall avstå från vård på grund av att de inte anser sig har råd med patientavgifterna har flera landsting tidigare beslutat att reducera eller helt avskaffa patientavgifterna för barn. I syfte att alla barn i hela landet, utan hänsyn till familjens privata ekonomi, skall kunna erbjudas en god vård kommer patientavgifterna att avskaffas för samtliga barn och ungdomar upp t.o.m. fr.o.m. . Regeringen delar landstingens bedömning av värdet av denna reform. I propositionen (1996/97:123) om privata vårdgivare föreslog regeringen att det inte skulle vara möjligt att kräva remiss för att ersättning enligt lagen om läkarvårdsersättning skulle utgå till privatpraktiserande gynekologer, psykiatriker och barnläkare. Avsikten är att öka valmöjligheten och skydda integriteten. beslutade i enlighet med regeringens förslag. I Spris finansieringsavtal anges att utgångspunkten för allt projektarbete skall vara att stärka patientens ställning. Flera initiativ har tagits som syftar till att förbättra kommunikationen mellan patient och vårdpersonal. Målet är bättre behandlingsresultat och därmed högre kvalitet i vården. (S 1994:08) betänkande Jämställd Vård olika vård på lika villkor har remissbehandlats. Mot bakgrund av utredningens förslag framhöll regeringen i propositionen 1996/97:5 om forskning att kvinnor bör inkluderas i medicinska studier i större omfattning . Utredningen har fått en vid spridning och bildat underlag för konferenser, utbildningar m.m. beslutade om en särskild rekommendation om landstingens och medlemskommunernas arbete med att stärka patientens ställning. I denna behandlas bl.a. frågor om vårdens tillgänglighet, om valfrihet, om bemötande och om patientens inflytande och delaktighet i det medicinska beslutsfattandet. Regeringen välkomnar detta initiativ. Kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) kommer att avlämna ett delbetänkande avseende åtgärder för att stärka patientens ställning i vården. Betänkandet kommer efter remissbehandling att bilda underlag för en proposition till . 4.2.5 Verksamhetsutveckling inom vården Den svenska sjukvården och omsorgen är i ett internationellt perspektiv av hög kvalitet. Detta visar t.ex. olika jämförelser vad avser den s.k. åtgärdbara dödligheten dvs. död på grund av orsaker som hälso- och sjukvården anses kunna påverka. Denna dödlighet är ofta cirka 30 lägre i än i andra europeiska länder. Den åtgärdbara dödligheten har dessutom stadigt minskat . Den höga kvaliteten i vården har också uppmärksammats nationellt där exempelvis Lungmedicinska kliniken vid i fick utmärkelsen kvalitet . Kvinnokliniken i erhöll motsvarande utmärkelse . Utbildningsnivån (mätt som andelen högskoleutbildade) är mycket hög i landstingens sjukvård. hade högskoleutbildning, vilket är lika stor andel som i den privata bransch som har högst utbildningsnivå (kunskapsintensiva tjänster). har antalet läkare ökat medan antalet sjuksköterskor varit i stort sett . Antalet undersköterskor och sjukvårdsbiträden har minskat kraftigt i den landstingskommunala vården och arbetslösheten är på vissa håll i landet betydande. Vad gäller läkare och sjuksköterskor råder i stort sett balans mellan tillgång och efterfrågan och arbetslösheten för dessa grupper är relativt låg. Farhågor finns att tillgången på vissa specialister kommer att vara otillräcklig . En bättre framförhållning och planering måste eftersträvas. Regeringen kommer att fatta beslut om att förelägga en särskild proposition om läkarnas vidareutbildning. Regeringens syn på vårdhögskolornas utveckling redovisas under Utgiftsområde 16. Det finns dock kvarstående brister och otillfredsställda behov inom hälso- och sjukvården. Dessa har i vissa fall förstärkts till följd av den kärva ekonomiska situationen, de demografiska förändringarna samt snabba och omfattande organisatoriska förändringar. Medicinens landvinningar öppnar också nya möjligheter att lindra och bota sjukdomar högt upp i åldrarna. Kvaliteten i det medicinska omhändertagandet i hemsjukvården och i särskilt boende är i vissa fall otillfredsställande. Väntetider och köer är på vissa håll oacceptabelt långa. Det finns uppgifter om att förtroendenämnderna får allt fler anmälningar om brister i bemötandet. Delar av personalen känner sig otillräckliga, oroar sig och har s.k. utbrändhetssymptom. De ökade resurser som har och kommer att tillföras den kommunala sektorn kommer att förbättra möjligheterna att avhjälpa de här problemen och bristerna. Hälso- och sjukvårdens kvalitet och personalens arbetstillfredställelse är dock inte bara beroende på resurssituationen utan också på hur arbetet leds, organiseras och vilka möjligheter till fortlöpande kompetensutveckling som ges. I syfte att stödja den kunskapsutvecklande arbetsplatsen avsattes särskilda medel både på nationell och regional nivå i den s.k. Dagmar-överenskommelsen för . En långsiktig och systematisk satsning på att höja kvaliteten i vården främst genom kompetenshöjande åtgärder måste ges fortsatt hög prioritet . De möjligheter de arbetsmarknadspolitiska instrumenten ger bör här tas tillvara. (S 1994:01) hade i uppdrag att göra en samlad översyn av principerna för legitimation och behörighet och mot bakgrund av översynen lämna förslag bl.a. i frågan om legitimation och behörighetsföreskrifter för olika yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården och näraliggande områden. Kommitténs betänkande (SOU 1996:138) Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. har remissbehandlats och kommer att ligga till grund för en proposition till . En viktig förutsättning för att uppnå en hälso- och sjukvård som i ännu högre grad är patientorienterad och kunskapsbaserad är att informationsförsörjningen utvecklas och att ny informationsteknologi utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt. Särskilda medel för att stödja denna utveckling har avsatts för inom ramen för Dagmar-förhandlingarna. I samband med vårdens datorisering syftar Spris utvecklingsarbete till att öka kommunikationen mellan olika datasystem. Det kommer i sin tur underlätta uppgiftsinsamling av t.ex. kvalitetsinformation. Arbetet med kliniska riktlinjer och kunskapsunderlag måste fortsätta liksom arbetet med uppföljning av verksamheten med kvalitetsregister. 4.2.6 Psykiatri överlämnade sin årsrapport för psykiatrireformen 1997 Är vi på rätt väg? (följer upp och utvärderar 1997:6). Socialstsyrelsen konstaterar att det i samtliga landsting och kommuner pågår ett intensivt arbete för att genomföra reformen, men att det tar avsevärt än vad som förutsetts. De psykiskt funktionshindrades behov är endast delvis kartlagda i många kommuner. Enligt regeringens mening är detta inte acceptabelt och systematiska behovsinventeringar måste därför ske i samtliga kommuner. Många kommuner har gjort stora insatser för att skapa ett tillfredställande boende för psykiskt störda. I vissa fall går dock utbyggnaden av ett gott boende för de som befinner sig på sjukhem eller liknande institutioner alltför långsamt. konstaterar i rapporten att de traditionella medlen för att ordna daglig sysselsättning och stimulans/aktivering är dåligt anpassade till de psykiskt stördas behov. Ytterligare uppslag behövs således på sysselsättning som är anpassad till dessa personers situation. Trots de problem som uppmärksammats finner att reformarbetet har goda förutsättningar att lyckas om beslutsfattare, professioner och företrädare för brukarna fortsätter att hålla uppmärksamheten på en hög nivå. Det är också viktigt att ett långsiktigt perspektiv läggs på finansieringen av olika insatser när de särskilda stimulansmedlen försvinner. En fortsatt uppföljningen måste också ske av hur situationen för de psykiskt störda utvecklas så att åtgärder kan vidtas om inte syftet med reformen uppnås. av medicinsk metodik (SBU) har publicerat en rapport om behandling med läkemedel av typ neuroleptika. Rapporten visar att det sker en överförskrivning och att kostnaderna för denna beräknas uppgå till . uppdrag vad gäller att granska psykiatrins innehåll kommer att redovisas liksom slutbetänkandena från kommittén (S 1995:06) om vård och stöd till barn och ungdomar med psykiska problem och kommittén (S 1995:11) med uppgift att utvärdera lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LTP) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). 4.2.7 Läkemedel Läkemedel är en viktig behandlingsform i hälso- och sjukvården. De allt effektivare läkemedlen har lett till stora välfärdsvinster för många människor. har dock läkemedelsförmånen behandlats åtskild från övrig hälso- och sjukvård och finansierats via sjukförsäkringen. har olika åtgärder vidtagits för att dämpa och begränsa de ständigt ökande utgifterna för läkemedelsförmånen. Bakgrunden till att kostnaderna för läkemedelsförmånen har ökat är bl.a. den demografiska utvecklingen med en ökande andel äldre människor samt att en allt större andel av läkemedlen skrivs ut i öppenvård till följd av vårdens strukturförändringar. Tillkomsten av nya och dyrare läkemedel har också i hög grad bidragit till kostnadsutvecklingen, medan prisutvecklingen i övrigt varit måttlig. De vidtagna åtgärderna för att begränsa kostnadsutvecklingen har dock haft begränsad effekt till följd av förmånssystemets konstruktion och av att läkemedel har behandlats separat från andra delar av hälso- och sjukvården. har det tidigare gemensamma högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och läkemedel delats upp på två separata högkostnadsskydd som subventionerna för läkemedel inklusive förbrukningsartiklar och vissa speciallivsmedel i grunden förändrats. Avsikten med denna förändring var att få till stånd en rationellare läkemedelsanvändning och en besparing i läkemedelskostnaderna för . De hittillsvarande effekterna av denna förändring talar för att ett trendbrott har skett i kostnadsutvecklingen, då kostnaderna är lägre jämfört med . Mycket talar för att den beräknade besparingen kommer att överträffas och att de totala kostnaderna för läkemedelsförmånen betydligt kommer att underskrida kostnader. Detta kan till del bero på den kraftiga hamstringen av läkemedel under slutet av men framför allt på effekterna av det nya förmånssystemet för läkemedel. Kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen övergår till landstingen och medel avseende läkemedelsförmånen kommer övergångsvis att lämnas via ett särskilt statsbidrag. Enligt en överenskommelse med skall parterna senare överenskomma om en ny modell för statens ersättning till landstingen för läkemedelsförmånen. har givits ett särskilt ansvar att utvärdera förändringarna på läkemedelsområdet, bland annat ur ett patientperspektiv. Ytterligare medel föreslås anvisas för denna uppgift. Utredningarna (S 1996:09) Översyn av prisregleringen av läkemedel och (S 1996:08) Översyn av den framtida läkemedelsdistributionen kommer att överlämna sina betänkanden . Mot bakgrund av att antog en resolution om säkerhet vid blodtransfusioner och självförsörjning av blod tillsatte regeringen en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta en långsiktig strategi för hur skall kunna uppfylla resolutionens krav. Arbetsgruppen skall redovisa sitt uppdrag . 4.2.8 Tandvården Tandhälsoutvecklingen Tandhälsan hos barn och ungdomar förbättras stadigt. Andelen barn som är kariesfria har ökat bland tre- och sexåringar . Andelen kariesfria tolvåringar har ökat kraftigt . Även nittonåringar har bättre tandhälsa. var av ungdomarna i denna åldersgrupp kariesfria på tändernas sidoytor. Det är kariesskador på dessa ytor som framförallt ger upphov till framtida vårdbehov. har redan uppnått det av WHO fastställda målet för barnens och ungdomarnas tandhälsa . En jämförande EU-studie visar att de svenska femåringarna hade bäst tandhälsa bland de europeiska barnen. En orsak till detta kan vara att de får genomgå regelbundna hälsokontroller och att den organiserade barntandvården erbjuder förebyggande vård utan att föräldrarna behöver ta initiativet. För tolvåringarna var resultatet inte lika bra, men skillnaderna mellan olika länder var små vad avser denna åldersgrupp. Även för vuxna förbättras tandhälsan kontinuerligt.