prop · GL03101 · 1998-01-01 00:00:00 — I stället är det främst intresset hos den part som inleder förfarandet som träder i förgrunden. Denne slipper få tillbaka de ingivna handlingarna för nytt ingivande (till behörigt organ), och detta besparar honom givetvis en del arbete som han inte helt utan fog skulle kunna uppfatta som orsakat av en onödig byråkrati. En viktig fördel med överlämnande jämfört med det som gäller vid avvisning är att den som inlett förfarandet automatiskt bör få tillgodoräkna sig det första ingivandet som dag för förfarandets inledande. --- Ett överlämnande är dock inte alltid till fördel för käranden/sökanden. Denne kan ju mena att redan den domstol han vänt sig till är behörig och vilja föra upp frågan till högre rätt. Om det inte ställs upp något krav på att han skall ha gått med på att överlämnandet sker eller på att han skall ha avstått från att göra någon invändning, måste man därför införa regler om rätt att överklaga ett beslut om överlämnande, något som krånglar till systemet. Även när käranden/sökanden inser att den första domstolen är obehörig kan han ha en befogad anledning att motsätta sig att målet eller ärendet handläggs vid den behöriga domstolen. --- Det som har sagts nu medför att ett överlämnande inte bör ske mot kärandens/sökandens vilja. Eftersom denne behöver ha beretts tillfälle att yttra sig i frågan om överlämnande får man den enklaste regleringen om man som villkor för överlämnande ställer upp att käranden/sökanden inte har något att invända mot en överflyttning. Att han får tillfälle att yttra sig medför praktiskt sett att han också får kännedom om vilken domstol som i fortsättningen handlägger hans mål eller ärende, ett underrättelsebehov som annars måste tillgodoses på annat sätt. Att ett krav på hörande av käranden/sökanden kan vara till nackdel för honom när det finns en risk med dröjsmål, t.ex. när det gäller kvarstad, är en konsekvens man mycket väl kan godta. --- Inte heller några andra befogade intressen synes kunna bli åsidosatta genom ett sådant överlämnande och det finns därför inte anledning att ställa upp t.ex. ett krav på att käranden/sökanden handlat ursäktligt när han först vänt sig till en obehörig domstol. Bestämmelsen i ärendelagen fick efter förslag från Lagrådet den lydelsen att om tingsrätt i samband med att ett ärende inleds finner att den saknar behörighet att handlägga ärendet men att en annan domstol skulle vara behörig, skall tingsrätten lämna över den skrivelse genom vilken ärendet inletts till den domstolen, om den som inlett ärendet inte har något att invända mot detta och det inte heller finns något annat skäl mot att skrivelsen överlämnas (8 § andra stycket). De angivna propositionsuttalandena som legat till grund för överlämnandebestämmelserna för de allmänna domstolarna är av generell natur och har enligt regeringens mening relevans även för förvaltningsdomstolarnas del. Det bör därför i förvaltningsprocesslagen införas en regel av samma innebörd som bestämmelsen i ärendelagen. Detta bör ske genom en ny bestämmelse i 7 § förvaltningsprocesslagen. Några remissinstanser har varit inne på frågan om möjligheten att överlämna mål även skall innefatta överlämnande till allmän domstol eller till specialdomstol. De berörda överlämnandebestämmelserna för de allmänna domstolarnas del innebär att överlämnande inte kan ske till allmän förvaltningsdomstol. I allmän domstol gäller regler om att part kan bli skyldig att ersätta motpartens kostnader i målet, vilket i princip saknas inom förvaltningsprocessen Den som inleder ett mål i allmän förvaltningsdomstol har sålunda inte anledning att överväga risken att drabbas av rättegångskostnader. Ett överlämnande från allmän förvalt- ningsdomstol till allmän domstol skulle dock kunna medföra att en skyldighet för den som inlett målet att ersätta motpartens rättegångs- kostnader senare uppstår. Detta bör enligt regeringens mening utesluta en sådan överlämnandemöjlighet. För tydlighets skull bör av bestämmelsen framgå att överlämnande endast får ske till en annan allmän förvalt- ningsdomstol. Vår formulering avviker här från utredningens. Av bestämmelsen bör också framgå att handlingarna skall anses inkomna till den senare domstolen som de kom in till den domstol som först tog emot dem. 15 Ekonomiska konsekvenser Den nya regeln om domstolsprövning (avsnitt 4) torde i sig inte medföra annat än en ytterst begränsad ökning av antalet mål i förvaltningsdomstol eftersom den i första hand är av författningsteknisk natur. Den nya regeln skall emellertid också omfatta beslut enligt ett flertal förordningar där det föreskrivs överklagandeförbud, men som inte kan upprätthållas på grund av EG-rättens krav på domstolsprövning. I ärendet föreslås också att överprövningen enligt några författningar både lagar och förord- ningar flyttas från regeringen till förvaltningsdomstol (avsnitt 4.3). Mot bakgrund härav kan med säkerhet sägas att den nya regeln kommer att medföra ett ökat antal mål i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Domstolarnas ökade arbetsbörda motsvaras till viss del av en minskning av arbetsbördan hos regeringen. Den nya regeln om domstolsprövning av förvaltningsbeslut anvisar en behörig domstol för det fall att en rätt till domstolsprövning skulle finnas enligt EG-rätten eller Europakonven- tionen och en sådan rätt inte är förutsedd i lagstiftningen. Genom regeln kan leva upp till internationella åtaganden. Risken för negativa kompetenskonflikter mellan domstolarna minskar. De budgetmässiga effekterna av detta kan knappast anges. De övriga förslagen i detta ärende syftar i första hand till att effektivisera förvaltningsprocessen. Genom att oregelbundenheter i processordningen undanröjs kan vissa arbetsmoment vid handläggningen av målen bli mindre tidsödande och därmed kostnadsbesparande. Genom förenklingar, klarlägganden och mer enhetlighet i det processuella regelsystemet skapas också mer utrymme för domstolarna att ägna sig åt den egentliga tvistlösningen i målen. De föreslagna reglerna i avsnittet 14 om överlämnande av mål möjliggör en flexiblare ordning i fråga om valet av forum. Reglerna torde dock inte få tillämpning i något större antal fall. Fördelarna framträder framförallt för enskilda som kan slippa kostnadskrävande inställelser hos domstolar på avlägsen ort. Förslagen i denna del bör innebära förenklingar och förbättringar för främst domstolarna samt medföra kostnadsbesparingar. Sammantaget innebär förslagen i detta ärende att antalet mål i de allmänna förvaltningsdomstolarna kommer att öka jämfört med . Det går dock inte att nu bedöma i vilken utsträckning arbetsbördan kommer att öka, eftersom det hänger samman med bl.a. hur den nya överklagandemöjligheten kommer att utnyttjas. Regeringen gör dock den bedömningen att ett eventuellt ökat resursbehov för de allmänna förvaltningsdomstolarna till följd av förslaget bör kunna tillgodoses inom ramen för befintliga anslag för rättsväsendet. 16 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Såväl den nya överklaganderegeln som övriga bestämmelser bör träda i kraft . Det är inte lämpligt att flytta över de ärenden som redan handläggs hos regeringen till allmän förvaltningsdomstol. De lagändringar som innebär en på angivet sätt ändrad överklagandeinstans bör därför inte avse de fall där det överklagade beslutet har meddelats före ikraftträdandet. Den nya överklagandebestämmelsen bör i övrigt tillämpas även i de fall där det överklagade beslutet har meddelats före ikraftträdandet, vilket blir fallet om några särskilda övergångs- bestämmelser inte förs in. I fråga om krav på prövningstillstånd i kammarrätt i ytterligare måltyper bör de nya bestämmelserna tillämpas endast om det första beslutet i ärendet har meddelats efter ikraftträdandet. Begränsningen av rätten att föra talan mot desertionsbeslut bör endast gälla då det första avvisningsbeslutet har meddelats efter ikraftträdandet. Övriga nya processuella bestämmelser bör tillämpas redan vid ikraftträdandet. 17 Författningskommentar 17.1 Förslaget till lag om ändring i 20 kap. 9 § Den nya regeln i 22 a § förvaltningslagen om överklagande av för- valtningsbeslut medför att om det i författning saknas överklagande- bestämmelser skall beslut enligt författningen förutsatt att beslutet är överklagbart som huvudregel få överklagas till allmän förvaltnings- domstol. I saknas föreskrifter om överklagande av läns- styrelsens beslut i fråga om tillsyn över överförmyndares och över- förmyndarnämnders verksamhet enligt 19 kap. 17 §. För att sådana beslut även fortsättningsvis skall överklagas till regeringen, har en uttrycklig bestämmelse om detta införts. 17.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. 18 § I lagen har införts en bestämmelse om att beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol i stället för som hos regeringen (se avsnitt 4.3). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (se avsnitt 4.2). 17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 20 kap. 11 § Det nya fjärde stycket innehåller ett undantag från den nya regeln i 33 § fjärde stycket förvaltningsprocesslagen om överklagandeförbud mot desertionsbeslut, se avsnitt 17.6. Undantaget avser beslut att avvisa ett överklagande på grund av att det har kommit in för sent och har motiverats i avsnitt 9. Till följd av lydelsen av den angivna regeln i förvaltningsprocesslagen omfattas inte heller kassans mot- svarande avvisningsbeslut beträffande en begäran om omprövning av överklagandeförbudet. Flera materiella författningar, bl.a. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, innehåller en hänvisning till handläggningsreglerna i lagen om allmän försäkring och däribland 20 kap. 11 § i lagen. Undantaget i fjärde stycket blir därför tillämpligt även i fråga om mål enligt dessa författningar. I de fall där det är länsrätten som avvisar ett överklagande i ett socialförsäkringsmål gäller däremot överklagandeförbudet enligt förvaltningsprocesslagen. I ett sådant fall blir således kammarrätten den sista instans som kommer att pröva frågan om överklagandet har kommit in i rätt tid. Överklagandeförbudet mot kammarrättens beslut påverkar dock inte Regeringsrättens möjlighet att ta upp en överklagad fråga om ändring enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring till prövning. 17.4 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildnings- lagen (1970:988) 15 kap. 6 § I ett nytt tredje stycke har införts en bestämmelse som innebär att en räkning för en lantmäteriförrättning får överklagas från räkningens förfallodag. Syftet med den nya bestämmelsen är att ge lagstöd för att lantmäterimyndigheternas räkningar avseende förrätt- ningskostnader skall kunna prövas av fastighetsdomstol. Eftersom bestämmelsen förs in i fastighetsbildningslagen, som inte i övrigt behandlar räkningar för lantmäteriförrättningar, används ordet räkning inte i lagtexten. Tiden för överklagande har bibehållits från den nu gällande regleringen i 10 § förordningen (1995:1459) om avgifter vid lantmäteriförrättningar. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen behandlas i avsnitt 4.4.1. 17.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 4 a § De nuvarande tredje och fjärde styckena i bestämmelsen har lagts samman och utgör tredje stycket. Genom en saklig ändring föreskrivs att en avdelning är domför med ett regeringsråd vid prövning av talan mot beslut där ett överklagande har avvisats såsom för sent inkommet (se avsnitt 7). Som ett led i utmönstringen av ordet besvär i den förvalt- ningsprocessrättsliga lagstiftningen har ordet ersatts med det synonyma ordet överklagande. I fjärde stycket har lagts till att andra frågor i mål där prövningstill- stånd krävs för prövning av överklagande får avgöras av ett regeringsråd, vilket innebär en utökning av ensamdomarbehörigheten. Ändringen avser nya processuella frågor som kan bli föremål för beslut före eller i samband med dispensprövningen. Bestämmelsen har kommenterats närmare i avsnitt 10. 8 § I första stycket punkten 2 har hänvisningen till den gamla folkbokföringslagen utgått. Den nya folkbokföringslagen (1991:481) innehåller inte några bestämmelser om underställning. 8 a § Paragrafen är ny och innehåller regler om överlämnande av mål mellan kammarrätter. I 7 § förvaltningsprocesslagen finns vissa ytterligare bestämmelser om överlämnande av mål. I den nya paragrafens första stycke har möjligheten för kammarrätterna att lägga samman mål som har nära samband med varandra till en kammarrätt, vilket reglerats i 4 § förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m., utvidgats till att avse samtliga måltyper. Härigenom uppnås en med länsrätterna enhetlig reglering i frågan. Ändringen har behandlats närmare i avsnitt 14. I andra stycket finns bestämmelser om överlämnande av mål som inte har samband med andra mål, mellan kammarrätterna. Detta får ske om det finns särskilda skäl och det kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part. Överlämnande avses kunna ske exempelvis om det skall hållas muntlig förhandling i målet och det framstår som process- ekonomiskt fördelaktigt för både domstolarna och parterna att målet handläggs vid en annan kammarrätt. Mottagande domstol måste dock handlägga den typ av mål det gäller. Regeln innebär att exempelvis ett skattemål i allmänhet kan överlämnas mellan kammarrätterna men däremot inte ett mål enligt fordonsskattelagen (1988:327) eftersom Länsrätten i län är specialforum och Kammarrätten i därigenom är den enda kammarrätt som handlägger måltypen. Den angivna begränsningen av möjligheten att överlämna mål gäller även då en viss typ av beslut enligt en lag förbehålls viss eller vissa förvaltningsmyndigheter och till följd därav inte kan nå den domstol till vilken ett överlämnande aktualiserats. Se vidare avsnitt 14. Enligt tredje stycket skall närmare föreskrifter om överlämnande av mål mellan kammarrätterna meddelas av regeringen. 12 § Såsom framgår av den nya lydelsen av 34 a § förvaltningsprocesslagen gäller kravet på prövningstillstånd samtliga länsrätts beslut i ett mål som enligt den materiella lagstiftningen kräver prövningstillstånd samt vid överklagande av beslut som har ett direkt samband med ett sådant mål. Genom en ändring i 12 § femte stycket lagen om allmänna förvaltnings- domstolar är kammarrätt domför med två ledamöter även vid behandling av nya processuella frågor i mål där prövningstillstånd krävs för prövning av överklagande. Detta är en ändring motsvarande den som beträffande Regeringsrätten har gjorts i 4 a § lagen om allmänna förvalt- ningsdomstolar. Bestämmelsen om den mindre sammansättningen gäller dock endast om de nya frågorna prövas före eller i samband med dispensprövningen. Bestämmelsen har kommenterats närmare i avsnitt 10. Enligt tredje meningen gäller samma domförhetsregel som vid dispensprövningen även när kammarrätt fattar eller överprövar ett desertionsbeslut, vilket har behandlats i avsnitt 8. 13 a § Möjligheterna för kammarrätt att avgöra kommunalbesvärsmål utan medverkan av särskilda ledamöter har utökats genom en ändring i andra stycket. Ändringen har behandlats i avsnitt 11. Det nya rekvisitet i bestämmelsen är att målet skall vara av enkel beskaffenhet, vilket innebär att samma förutsättning gäller både för kammarrätts och länsrätts prövning utan särskilda ledamöter, jfr 17 a §. 14 § Promemorians förslag till språklig justering i första stycket har fått viss remisskritik och har inte genomförts. En annan språklig ändring har dock gjorts genom att ordet beslut lagts till. I tredje stycket har ordet enskild ersatts med part, vilket utgör en anpassning med hänsyn till den tidigare reformen med allmän tvåparts- process inom förvaltningsprocessen. Ändringen innebär att vid bedöm- ningen av om överlämnande skall ske enligt bestämmelsen skall hänsyn även tas till de effekter som ett överlämnande får för en allmän part. För kammarrätternas del införs en motsvarande bestämmelse i 8 a § första stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. I ett nytt fjärde stycke regleras möjligheten att lämna över mål mellan länsrätterna om särskilda skäl för ett sådan överlämnande finns. Regleringen är utformad på samma sätt som för kammarrätterna, jfr kommentaren till 8 a § andra stycket lagen om allmänna förvaltnings- domstolar och avsnitt 14. 17.6 Förslaget till lag om ändring av förvaltnings- processlagen (1971:291) 6 a § Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser som tidigare angavs i 7 §. I paragrafen har ordet besvär genomgående bytts ut mot överklagande. Genom en ändring i första stycket skall överklagandetiden för en myndighet eller annan part som företräder det allmänna beräknas från den dag beslutet meddelas. En domstol behöver således i fortsättningen inte delge ett beslut med en företrädare för det allmänna om det inte finns särskilda bestämmelser som anger att delgivning skall vara utgångspunkt för överklagandetidens beräkning (se avsnitt 12). 7 § Enligt den nya 7 § skall en länsrätt eller kammarrätt, som i samband med att ett mål inleds finner att den inte är behörig att handlägga målet men att det finns en annan motsvarande domstol som är behörig, lämna över målet till den behöriga domstolen. Överlämnande kan ske mellan länsrätter respektive mellan kammarrätter. Regeln är tillämplig på de situationer då förfarandet i allmän förvaltningsdomstol inleds, men inte vid överklagande från en förvaltningsdomstol till en annan. Överlämnande får endast ske om den som inlett målet inte har något att invända mot detta och det inte heller finns något annat skäl mot ett överlämnande. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14. Handlingen skall anses vara inkommen till den senare domstolen som den kom in till den första domstolen. 33 § I ett nytt fjärde stycke har tagits in en generell regel som motsvarar bestämmelsen i 30 § förvaltningslagen. Om en allmän förvaltnings- domstol har överprövat en underinstans beslut att avvisa ett överklagande såsom för sent inkommet får domstolens beslut inte överklagas (se avsnitt 9). På grund av att undantag har gjorts i bl.a. lagen om allmän försäkring (se avsnitt 17.3 och 17.16), är bestämmelsen inte tillämplig på t.ex. en försäkringskassas beslut att avvisa ett överklagande. Bestäm- melsen har formulerats om med anledning av Lagrådets yttrande. 34 a § Bestämmelsen som innehåller de allmänna förutsättningarna för prövningstillstånd i kammarrätt har ändrats både språkligt och sakligt. Av första stycket framgår att för de mål det är särskilt föreskrivet, krävs prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av länsrättens beslut i målet. Av bestämmelsen följer att i mål där det föreskrivs krav på prövningstillstånd för det materiella avgörandet gäller detta krav samtliga länsrätts beslut i målet. Även beslut i frågor som har ett direkt samband med ett sådant mål kräver prövningstillstånd. Således omfattas exempelvis länsrätts desertionsbeslut av kravet på prövnings- tillstånd. Lagändringen har kommenterats närmare i avsnitt 5. Bestäm- melsen har formulerats om med anledning av Lagrådets yttrande. 17.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering 26 a § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om överklagande av länsstyrelsernas och beslut enligt lagen, dvs. dels be- slut av dessa myndigheter i fråga om förordnande om äganderättsutred- ning, dels länsstyrelsernas beslut angående prövning av fråga om legali- sering utan ansökan. Dessa beslut skall överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol enligt första stycket. Enligt andra stycket krävs prövnings- tillstånd vid överklagande till kammarrätten. Eftersom 27 § innehåller bestämmelser om talan mot lantmäterimyndigheternas beslut, tas den nya paragrafen med bestämmelser om överklagande in före 27 §. Ändringen behandlas i avsnitt 4.4.2. 17.8 Förslaget till lag om ändring i datalagen (1973:289) 25 § Genom en ändring i viteslagen införs ett allmänt krav på prövnings- tillstånd i kammarrätt i mål om utdömande av vite enligt nämnda lag (avsnitt 17.13). Föreskriften i 25 § fjärde stycket datalagen om att det i mål om utdömande av vite som förelagts enligt datalagen krävs prövningstillstånd i kammarrätt har därför utgått. 17.9 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 30 § I fjärde stycket har ett tillägg gjorts som innebär att en räkning som avser prövning av ett ärende om godkännande av en överenskommelse enligt 43 § anläggningslagen skall överklagas till fastighetsdomstol. I tillägget hänvisas till 15 kap. 6 § tredje stycket fastighetsbildningslagen (1970:988). Ändringen behandlas i avsnitt 4.4.1. 17.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter 66 § I paragrafen införs bestämmelser i ett nytt första stycke om vilken lant- mäterimyndighet som skall vara behörig att pröva ett ärende enligt lagen. Ärendet skall prövas av den lantmäterimyndighet inom vars område samfälligheten är belägen. För det fall ärendet avser en samfällighet som är belägen inom flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden, prövas ärendet av den statliga lantmäterimyndighet inom vars verksam- hetsområde huvuddelen av samfälligheten är belägen. Detsamma gäller om ärendet rör flera samfälligheter som är belägna inom skilda lant- mäterimyndigheters verksamhetsområden. För ärenden som rör registrering skall dock även fortsättningsvis tillämpas den särskilda forumregeln som gäller enligt 25 §. Bestämmelserna om fastighetsdomstolarnas behörighet ändras inte, men placeras i paragrafens andra stycke. Rubriken närmast före 66 § ändras så att det framgår att även lantmäte- rimyndigheternas behörighet regleras i paragrafen. Ändringen behandlas i avsnitt 4.4.3. 67 § En generell regel om att en lantmäterimyndighets beslut enligt samfällig- hetslagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol förs in i första stycket. Denna bestämmelse omfattar alltså även de beslut som lantmäte- rimyndigheterna fattar enligt 7, 20 och 21 §§ om förordnande av sam- manträdesledare samt om interimistiska åtgärder. I andra meningen före- skrivs att en särskild tid för överklagande från beslutets dag gäller i fråga om beslut om avskrivning av en ansökan om eller an- mälan för registrering samt beslut att vägra registrering enligt samfällig- hetslagen. Denna bestämmelse om tiden för att överklaga har en motsva- righet i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (15 kap. 6 § andra stycket). Någon ändring har därför inte gjorts i denna del. Andra stycket i den hittillsvarande lydelsen, om rätt att överklaga vissa länsstyrelsebeslut till regeringen, utgår. Det nuvarande tredje stycket blir nytt andra stycke. Orden i övrigt tas bort, vilket medför att samtliga länsstyrelsebeslut överklagas hos allmän fövaltningsdomstol. Ändringen behandlas i avsnitt 4.4.3. 17.11 Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1977:477) 49 § Paragrafen har reglerat utgångspunkten för beräkningen av överklagandetid vid talan mot allmän förvaltningsdomstols avgörande i körkortsmål. Den har upphävts eftersom den i sak överensstämmer med den införda generella regeln 7 § förvaltningsprocesslagen (avsnitt 17.6) om att överklagandetiden för allmän part skall räknas från beslutsdagen. 17.12 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 73 § Regeln i fjärde stycket att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt flyttas till en ny 74 a §. 74 § Regeln i tredje stycket att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt flyttas till en ny 74 a §. 74 a § I paragrafen har införts en föreskrift som innebär att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt av mål enligt socialtjänstlagen. Härigenom omfattar kravet på prövningstillstånd även mål om återkrav av utgivet bistånd enligt socialtjänstlagen. Ändringen har berörts i avsnitt 6. 17.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:206) om viten 6 § Krav på prövningstillstånd i kammarrätt har införts i mål om utdömande av vite enligt viteslagen.