prop · GL03145 · 1998-01-01 00:00:00 — Miljövarudeklarationer underlättar också för företagen att ställa krav på produkter. Dessa system måste vara kvalitetssäkrade inte minst eftersom de får effekter i många led. Handeln och importörerna har stora möjligheter att driva på utvecklingen dels genom att erbjuda miljöanpassade varor, dels förmedla krav från enskilda konsumenter till tillverkare. Små och medelstora företag har ibland sämre förutsättningar än stora företag att bedriva ett långsiktigt miljöarbete. Den främsta anledningen är bristande resurser och kompetens. () driver projektet i småföretag, som syftar till att informera och vägleda företag som vill EMAS-registrera sig. Genom att bygga upp nätverk mellan olika företag och lokala utvecklingscentra kan bättre förutsättningar skapas för ett kunskapsutbyte mellan företag. Goda erfarenheter från arbete med lokala utvecklingscentra finns på flera håll i landet, bl.a. i flera kommuner och på länsnivå. Regeringen avser att ge i uppdrag att utreda behovet av regionala insatser för stöd till små och medelstora företag med miljörelaterad verksamhet och lämna förslag till hur sådant arbete bör organiseras. Frågor som bör utredas är exempelvis möjligheter att stärka de mindre företagens internationella konkurrenskraft, behov av kompetenshöjning för produktutveckling på bl.a. miljöområdet, kontaktytor mellan högskola/universitet/branschinstitut och de medverkande företagen samt möjligheter att registrera sig enligt EMAS eller ISO 14001. I första hand bör man undersöka möjligheterna att utnyttja befintliga organ som och . Eventuella nya organ bör samverka med och/eller . Genom att förmedla kapital till producenter har kreditgivare och kapitalplacerare stora möjligheter att påverka företagens miljöarbete. I takt med att miljöfrågorna blir en affärsstrategisk fråga växer de ekonomiska motiven att väga in miljöaspekter vid kreditvärdering och investeringar. Vid sidan av de stora institutionella ägarna har enskilda personer börjat placera sina besparingar i fonder med inriktning på miljöanpassade företag. Konsumenterna och miljön Konsumenterna kan bidra till en bättre miljö genom att vid inköp av varor och tjänster ställa krav och välja alternativ som är bättre från miljösynpunkt än andra i övrigt likvärdiga produkter, men också genom att avstå från viss typ av konsumtion. Hushållen kan även ta hänsyn till miljön vid användningen av varor, hanteringen av avfall samt vid den egna produktionen av vissa förnödenheter som utgör ett alternativ till köp av en viss vara eller tjänst. En effekt av konsumenternas efterfrågan på miljöanpassade alternativ är att producenterna påverkas att tillverka miljöanpassade varor och tjänster i större utsträckning. Att enskilda konsumenter stimuleras till mer miljöanpassade konsumtionsmönster i sin vardag kan dessutom få som positiv följdeffekt att konsumenterna agerar på ett ekologiskt hållbart sätt när de uppträder i andra roller i samhället. Insatser av stor betydelse för hushållens möjligheter att agera miljömedvetet är bl.a. varuprovning, ändamålsenlig miljöinformation avseende varor och tjänster, prisundersökningar, en bra fungerande kollektivtrafik samt ett för hushållen lättillgängligt system för avfallshantering. Regeringen har överlämnat skrivelsen Konsumenterna och miljön en handlingsplan för hållbar utveckling (skr. 1997/98:67) till . Ett viktigt skäl till detta är att överslagsberäkningar från bl.a. pekar på att hushållen ger upphov till närmare hälften av de svenska miljöskadliga utsläppen. I skrivelsen presenterar regeringen sin syn på centrala frågor som rör miljömålet i konsumentpolitiken, dvs. att sådana konsumtions- och produktionsmönster utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling. Handlingsplanen är inledningen till en process vars syfte är att uppmuntra och underlätta för hushållen att ta ett ökat ansvar för miljön och resurshushållningen. 8.2 Näringslivet 8.2.1 Den finansiella sektorn Regeringens bedömning: Miljörelaterad information om enskilda företags verksamhet och produkter bör göras tillgänglig. skall föreslå hur miljöinformation från miljömyndigheter och andra myndigheter med relevant miljöinformation kan ställas till finansmarknadens förfogande samt hur informationsöverföringen skall finansieras. Organisationsnummer bör införas som obligatorisk uppgift i företagens rapportering till tillsynsmyndigheterna enligt . Skälen för regeringens bedömning: I betänkandet Förbättrad miljöinformation (SOU 1997:4) föreslog miljöinformationsutredningen att de redan existerande kreditupplysningsföretagen skulle utvidga sin verksamhet till att omfatta även miljöinformation, för att ge den finansiella sektorn förbättrad information som underlag för bedömning av miljörelaterade risker och möjligheter. Utredningen pekade särskilt på de obligatoriska miljörapporterna som en viktig informationskälla. Utredningen framhöll också problemet med att miljörapporter och andra register är knutna till verksamheter, medan de finansiella aktörerna är intresserade av information som är knuten till företag och därmed är kopplad till organisationsnummer. I proposition 1996/97:167 Miljöredovisning och miljöinformation i näringslivet har regeringen redovisat utredningens huvudsakliga förslag och därvid bedömt att förslagen i stora delar kan genomföras på frivillig väg. Vissa frågor kräver emellertid statliga åtgärder. har i anledning av propositionen (bet. 1997/98:JoU8, rskr. 1997/98:56) beslutat att genom ett tillägg till årsredovisningslagen (1995:1554) införa ett krav på företag att i sin förvaltningsberättelse lämna upplysningar om verksamhetens påverkan på den yttre miljön. Detta krav gäller, fr.o.m. , alla företag som bedriver anmälnings- eller tillståndspliktig verksamhet enligt miljöskyddslagen. och överväger närmare riktlinjer för detta. förbereder en omfattande förändring av systemet med miljörapporter och av de länsstyrelsevisa registren () i samband med införandet av . Frågan om att införa organisationsnummer som obligatorisk uppgift i företagens rapportering har även behandlats av en arbetsgrupp för tillsynsfrågor inom . Regeringen gör bedömningen att det skulle vara en fördel om organisationsnummer ingick som obligatorisk uppgift i företagens rapportering till tillsynsmyndigheterna enligt . Detta bör, sammantaget med förändringar av miljörapporterna och länsstyrelsernas register, kunna leda till att ett praktiskt samarbete mellan miljömyndigheterna och kreditupplysningsföretagen blir möjligt. I regleringsbrevet har dessutom uppdragits åt att redovisa ett förslag till hur miljöinformation från myndigheter kan ställas till finansmarknadens förfogande. Möjligheterna att öka tillgängligheten till länsstyrelsernas miljödatabaser skall undersökas. Uppdraget innebär att initialt får ett huvudansvar för att utveckla en modell för informationsöverföring, vilket inkluderar information från flera olika myndigheter. Initiala och löpande kostnader för överföring av miljöinformation skall uppskattas och verket skall också ge förslag till avgiftssättning. Regeringen avser att ge Miljövårdsberedningen i uppdrag att utreda hur information om hur framgångsrika företagen är i sitt miljöarbete och i att uppfylla olika miljökrav kan användas i arbetet med en hållbar näringslivsutveckling. Regeringen anser att användarna, dvs. de finansiella aktörerna, i huvudsak bör finansiera förmedlingen av miljöinformation. Frågan om storleken på den del av kostnaderna som är förknippade med att förmedla information till den finansiella sektorn, och huruvida det är motiverat för staten att finansiera eventuella fasta kostnader för ett sådant system bör behandlas efter det att tagit fram förslag till finansiering. 8.2.2 Industrin Regeringens bedömning: Industriproduktionen bör kretsloppsanpassas i syfte att uppnå en långsiktigt hållbar resursanvändning. Industrins ansvar för att uppnå miljökvalitetsmålen bör preciseras med utgångspunkt från en kostnadseffektiv fördelning av åtgärder mellan olika sektorer. Regeringen bör utforma en strategi för detta, ett arbete som skall föregås av en dialog med näringslivet. Skälen för regeringens bedömning: Åtskilliga av de av regeringen föreslagna miljökvalitetsmålen berör industrin. Industrin bidrar till den svenska välfärden genom exportinkomster, sysselsättning och skatteinbetalning till den svenska staten. På flera håll bedrivs ett ambitiöst arbete för att komma tillrätta med miljöproblem som uppstår bl.a. genom utsläpp som leder till försurning, klimatförändringar och hälsoeffekter. I det följande behandlas vissa av industrins miljöeffekter. Verksamheten inom industrin innebär också förbrukning av ändliga resurser som naturgrus och metaller. I detta avsnitt berörs endast miljöeffekter som härrör från industriprocesser. Frågor som rör energiförbrukning och transporter behandlas inte här. har huvudansvaret för industrirelaterade frågor. Det är en naturlig uppgift för att definiera sitt sektorsansvar samt avgränsningar gentemot andra myndigheter. Miljöpåverkande utsläpp Industrin bidrar till försurning genom utsläpp av kväveoxider (NOx) och svavel. NOx-utsläppen begränsas bl.a. av NOx-avgiften, av EG-direktiv och villkor enligt miljöskyddslagen som reglerar utsläppen av kväveoxider från olika typer av källor. Förbränning direkt knuten till industriella processer, t.ex. skogsindustrins sodapannor och lutpannor, är undantagen från NOx-avgiften. Dessa industriprocesser beräknas ha stått för av NOx-utsläppen . Utsläppen från industriprocesser där NOx-avgift inte erläggs har ökat med , men nya utsläppsvillkor väntas medföra sänkta utsläpp också från dessa processer. har i rapporter om möjligheter och kostnader för att reducera kväveoxidutsläppen (rapport 4530 och 4532) bedömt att de mest kostnadseffektiva åtgärderna finns på andra områden än industriprocesser. Även svavelutsläppen bidrar till försurningen. Bränslen som används i industriprocesser är undantagna från svavelskatt. Industrins processutsläpp av svavel har minskat kraftigt genom tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen. Industrin bidrar till klimatpåverkan, bl.a. genom utsläpp av koldioxid. Utsläppen härrör delvis från industriprocesserna, men huvuddelen uppstår vid transporter och förbränning (se vidare kap. 7). Industrin har en viktig uppgift i att bidra till minskad klimatpåverkan genom att utveckla energisnål teknik. Som ett led i det nya programmet för omställningen av energisystemet har staten anvisat medel för forskning, utveckling, demonstration och introduktion av energieffektivare teknik bl.a. genom teknikupphandling. Stödet administreras av . När det gäller åtgärder för att minska påverkan på ozonskiktet spelar tillverkningsindustrins verksamhet en betydande roll. är det förbjudet att använda ozonförstörande ämnen vid framställning av kyl- och frysskåp. Förslag till miljökvalitetsmål för minskning av mängden ozonförstörande ämnen har redovisats i avsnitt 4.2.14 Skyddande ozonskikt. I praktiken skall användningen av ozonnedbrytande ämnen helt upphöra. Utsläppen till luft från industri- och energianläggningar i form av cancerframkallande ämnen och flyktiga organiska ämnen påverkar halterna av luftföroreningar. Aluminiumsmältverken svarar för av utsläppen av polycykliska aromatiska ämnen (PAH). Tillverknings- industrin svarar enligt för ca av totalt ca flyktiga organiska kolväten som släpptes ut till luft . Naturgrus Ändliga resurser såsom naturgrus ingår i industriproduktionen. Riktlinjerna om att värdefullt naturgrus skall sparas (se avsnitt 5.1 Riktlinjer för en effektivare och långsiktigt hållbar material- och energianvändning) berör främst anläggnings- och byggnadsbranschen. Användning av naturgrus kan minskas genom att ersättas med bergkross eller återvunnet material. Båda åtgärderna bedöms av vara kostnadseffektiva för att nå målet om minskad användning av naturgrus. är förbrukning av naturgrus belagd med skatt. Skatten uppgår till per ton naturgrus. Intresset för bergtäkter, som det avspeglas i länsstyrelsernas tillståndsansökningar, har ökat betydligt sedan diskussionen om skatt på naturgrus påbörjades. Till denna ökning har också höjda kvalitetskrav på material till vägbyggnad bidragit. Metaller och giftiga ämnen Riktlinjerna för resurseffektivitet i avsnitt 5.1 Riktlinjer för en effektivare och långsiktigt hållbar material- och energianvändning innebär att användningen av metall så långt detta är möjligt skall ske i kretslopp. Därmed berörs industrin av riktlinjerna, liksom av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö (i avsnitt 4.2.12). Enligt regeringens bedömning bör industrin sätta mål för minskade avfallsmängder och minskad deponering av avfall. Arbetet bör utgå från Aktionsplan avfall (rapport nr 4601 och 4602). Producenterna har ett tydligt ansvar enligt ett antal förordningar till renhållningslagen, där mål satts upp för återanvändning och återvinning av olika produktgrupper. Organiska ämnen och metallföreningar som används inom industrin eller i de varor som tillverkas och säljs skall inte hota människors hälsa eller den biologiska mångfalden. Styrmedel Såväl marknadskrafterna som styrmedlen i lagstiftningen påverkar industrin i riktning mot minskade utsläpp och ökad kretsloppsanpassning. Intresset för miljöfrågorna har stärkts bl.a. genom miljöledningssystem och krav på miljöredovisning i företagens årsberättelser. Genom miljölagstiftningen och kretsloppsarbetet påverkar regeringen industrins verksamhet i riktning mot långsiktig hållbarhet. De stora förbättringarna kan uppnås genom att sluta kretsloppen inne i fabrikerna och att återanvända spillmaterial och vatten i processerna så långt detta är ekonomiskt rimligt. Regeringen anser att denna typ av arbete bör prioriteras inom industrins miljöarbete. Kretsloppsarbetet är närmare beskrivet i kapitel 5 Resurseffektivisering i ett kretsloppssamhälle. Utsläppen från industriprocesser i har minskat kraftigt genom en konsekvent tillämpning av miljöskyddslagen. Enligt förslaget till miljöbalk kan prövningen av verksamheter i ökad utsträckning ske utifrån en samlad bedömning av hur verksamheten påverkar förutsättningarna för en hållbar utveckling. Vid denna bedömning tas hänsyn inte bara till utsläpp utan även till hushållning med naturresurser och energi, kemikaliehantering, avfall och transporter. En tydligare koppling till miljökvaliteten i naturen skapas genom miljökvalitetsnormer enligt . Många likartade små utsläpp kan hanteras enklare med generella föreskrifter för verksamheter som inte är tillståndspliktiga. Regeringen gav i uppdrag att upprätta ett tioårigt program för översyn av industrins utsläppsvillkor med stöd av miljöskyddslagen, omprövningsprogrammet. Målet för programmet är att det för varje miljöstörande anläggning skall finnas moderna och ändamålsenliga villkor. Enligt uppdraget skall utsläppen till ha begränsats till sådana nivåer att miljön inte tar skada och hälsan inte påverkas av de aktuella utsläppen. Även länsstyrelserna har tagit fram program för omprövning av villkor för de anläggningar där länsstyrelserna är tillståndsmyndighet enligt miljöskyddslagen. senaste lägesrapport beträffande omprövnings- programmet redovisades . I rapporten konstateras att utsläppen från de aktuella anläggningarna har minskat jämfört med . Speciellt framträdande är detta för utsläppen av klorerade organiska ämnen från skogsindustrin. Vidare har utsläppen av metaller, svavel- och kväveoxider samt lösningsmedel reducerats betydligt. Bidragen från större svenska anläggningar till olika miljöhot såsom försurning, eutrofiering, oxidantbildning och påverkan från persistenta organiska ämnen har därigenom minskat. Regeringen vill understryka betydelsen av att arbetet med omprövning drivs vidare. Villkoren för tillstånd till miljöfarlig verksamhet skall också vara så tydliga att de i praktiken kan användas i tillsynsmyndighetens arbete, exempelvis genom att där det är lämpligt formulera villkoren på ett sådant sätt att överträdelser lätt kan konstateras. För det fortsatta arbetet med omprövning av industriella verksamheter är det givetvis av största vikt att omprövningarna inriktas mot sådan verksamhet som har störst betydelse för att nå de nya miljömålen. De industriella verksamheterna måste successivt anpassa sin verksamhet till en ekologiskt hållbar utveckling. Omprövningarna måste i ökad utsträckning inrikta sig mot prövning av verksamheter som inte har sådan inriktning. Omprövningen kan ske genom att industrin själv begär att detta görs, eller genom att eller länsstyrelserna begär detta. Regeringen avser att fortsätta dialogen med näringslivet med inriktning på att stimulera processer som leder till resurseffektivisering och kretsloppsanpassning. Miljövårdsberedningen bör ges i uppdrag att förbereda denna dialog och lämna förslag på hur det fortsatta arbetet skulle kunna bedrivas i . För detta ändamål krävs att beredningen breddar sin kompetens på områdena industri, näringsliv och ekonomi så att dessa aspekter får erforderlig belysning. Dialogen skall föras bl.a kring processer och metoder för att driva på utvecklingen mot ett hållbart näringsliv samt kring indikatorer för att mäta och bedöma ett företags miljöarbete. Utgångspunkt för arbetet är de nationella miljömålen och vad som presenteras om näringsliv och ekologisk hållbarhet i regeringens skrivelse 1997/98:13 Ekologisk hållbarhet. Även riktlinjerna för resurseffektivisering i kapitel 5 Resurseffektivisering i ett kretsloppssamhälle samt för kemikaliepolitiken i kapitel 6 Kemikaliepolitik för 2000-talet skall tas upp till diskussion. Dialogen bör utformas på ett sätt så att både varu- och tjänsteföretag är representerade. Processen skall inriktas såväl på insatser från staten som på frivilliga åtaganden från industrin. Regeringen avser att utifrån denna dialog utveckla befintliga och, i den mån det är motiverat, nya styrmedel för näringslivet som bidrar till en hållbar utveckling och till att miljömålen uppnås. Det är här viktigt att det svenska näringslivets internationella beroende beaktas. Aktuella styrmedel kan exempelvis vara upphandling av miljöanpassad teknik, offentlig upphandling, EMAS-registrering eller certifiering mot ISO 14001, miljömärkning, miljövarudeklarationer, långsiktiga överenskommelser och informationsöverföring. 8.2.3 Tjänstesektorn En stor del av produktion består av tjänster såsom handel, sjukvård, hotell, restaurang, avfallshantering, frisörer, målarfirmor och bilverkstäder m.fl. Bank- och försäkringsväsendet, som också ingår i tjänstesektorn, behandlas i avsnitt 8.2.1 Den finansiella sektorn. Miljöpåverkan Den miljöpåverkan som produktionen av tjänster ger upphov till uppstår i många fall i ett tidigare led, under produktionen av de varor som används i samband med tjänsterna. En minskad miljöpåverkan åstadkoms genom att använda varor som producerats på ett miljöanpassat sätt. I många fall används kemikalier med negativ påverkan på mark och vatten, t.ex. rengöringsmedel som används av städbolag, på hotell, i industrilokaler och på vårdinstitutioner. Miljö- och hälsofarliga kemiska produkter används även av fotolaboratorier och tvätterier. Sjukvården, tandvården och laboratorier ger upphov till en stor mängd miljöfarligt avfall. I regeringens skrivelse 1997/98:13 Ekologisk hållbarhet framhölls att de miljö- och hälsofarliga utsläppen från hälso- och sjukvården, inkl. tandvården, borde minska. Speciellt bör insatser göras för att minska avfallets mängd och farlighet. Användningen av amalgam inom tandvården bör också avvecklas. Läkemedels samt kosmetiska och hygieniska produkters miljöpåverkan behandlas i avsnitt 6.4.2. Bilserviceföretag, som bilverkstäder, bensinstationer, billackerings- firmor och biltvättar, använder stora mängder miljö- och hälsofarliga ämnen, såsom bensin, oljor, lösningsmedel och färg. Många åtgärder har vidtagits på detta område, t.ex. muffar på bensinpumpar, oljeavskiljning och oljeåtertagning. Slutna system för tvättvatten etc. har också tagits fram inom projekt som fått bidrag ur anslaget till investeringar för ekologisk omställning 1996. Mycket återstår emellertid att göra för att minska miljöfarliga utsläpp och avfall från detta område. Inom de flesta tjänsteföretag används datorer och annan elektronik. Dessa innehåller många kända miljö- och hälsofarliga ämnen och många tidigare oanvända ämnen med okända effekter på hälsa och miljö. Eftersom dessa ämnen är spridda i apparaterna är de svåra att omhänderta eller återvinna (se avsnitt 5.3.2 Producentansvar för bilar, elektriska och elektroniska produkter). Inom tjänstesektorn finns vidare bilbaserade verksamheter som budbilsfirmor, leasingföretag och taxi. Inom dessa verksamheter, där företagen ofta förnyar sin bilpark, finns en potential för att stimulera utveckling av miljöanpassad teknologi, användning av biobränslen och bränslesnålare bilar. Åtgärder En minskad miljöpåverkan i tjänstesektorn kan vara svår att åstadkomma eftersom företagen ofta är små och har begränsade resurser att investera i miljöanpassad utrustning. Miljöanpassad teknologi är ofta dyr att investera i. Ett sätt att avhjälpa detta kan vara att anordna gemensamma lokaler för hanteringen av farliga kemiska produkter med ny miljöanpassad teknik, där den kan användas av många och därför bli en lönsam investering. Begränsningsarbetet för kemikalier har i många fall varit framgångsrikt när det gällt att med hjälp av substitutionsprincipen styra mot minskad användning av miljö- och hälsofarliga kemikalier i mindre verksamheter, som t.ex. i tjänstesektorn. Den kommande innehåller hänsynsregler som även omfattar tjänstesektorn. Reglerna innebär att den som utövar verksamhet har skyldighet att skaffa sig nödvändig kunskap om verksamhetens miljöpåverkan, och vidta de försiktighetsmått som behövs då det finns risk att människors hälsa eller miljö påverkas negativt. Verksamhetsutövaren skall också tillämpa bästa möjliga teknik samt hushålla med råvaror och energi. 8.3 Staten som ägare Regeringens bedömning: Ett aktivt miljöarbete är en förutsättning för ett välskött företag. Staten bör därför särskilt uppmärksamma miljöfrågor av skilda slag i sin roll som ägare av fastigheter och statliga bolag och i den statliga fondförvaltningen. Skälen för regeringens bedömning: Vid sidan om rollen att skapa och upprätthålla regler och svara för uppbörd av skatter har staten i många sammanhang också en roll som ägare bl.a. genom att äga och förvalta fastigheter och genom att helt eller delvis äga bolag, såsom Posten, , , m.fl. Staten förvaltar också stora mängder kapital, främst pensionsmedel i form av AP-fonder och premiereserver. Som ett resultat av att miljöfrågorna mer och mer uppfattas som affärsmässiga och strategiska, uppmärksammas allt oftare ägarnas möjligheter att påverka företagens miljöarbete. behöver ha ett seriöst miljöarbete och god miljökompetens för att undvika miljörelaterade risker och kostnader. Kostnaderna kan bestå dels i höga åtgärds- eller saneringskostnader, dels i kostnader på grund av försämrat anseende hos leverantörer, kunder och allmänhet. Miljöanpassning är i många fall en förutsättning för lönsamhet. Detta är ännu ett skäl för att staten som ägare skall vidareutveckla sitt arbete med dessa frågor. Staten bör även uppmärksamma miljöfrågorna i sin roll som fondförvaltare. Det finns exempel på stora svenska institutionella ägare och investmentbolag som har fört in miljöavsnitt i sin ägarpolicy. Det finns skäl för staten att på liknande sätt som inom näringslivet uppmärksamma miljöfrågorna för sina företag och i sitt ägande. Särskilt för de företag som har en monopolliknande ställning och som är relativt okänsliga för signaler från marknaden är det angeläget att staten som ägare ger miljöfrågorna särskild uppmärksamhet.