prop · GL0370 · 1998-01-01 00:00:00 — Vidare pågår ett arbete i för att undersöka förutsättningarna för att ytterligare främja kontakter och handel mellan små- och medelstora företag i och . Inom ramen för gjordes 1997 en studie av handelshindren i Barents- regionen. , i anslutning till regeringschefsmötet i , genomfördes i "Baltic Sea Business Summit", ett möte mellan företagsledare i . I en rapport som presenterades till toppmötet i föreslog näringslivet en rad åtgärder för att utöka handel och investeringar i . Viktiga områden som framhölls för utveckling av ett livskraftigt näringsliv i regionen var garantier för äganderätten, en förbättrad lagstiftning och ett bättre transportnät. Svårigheten med riskkapitalförsörjning för små och medelstora företag framstod också som en hämmande faktor. kan i samarbete med internationella finansiella institutioner och genom det baltiska investeringsprogrammet bidra till att öka tillgången på riskvilligt kapital. Gränspassager bör underlättas och stöd till gränskontroller och tullväsen bör fortsätta från svensk sida. Betydande handelsfrämjande insatser sker dessutom inom ramen för det finförgrenade samarbete som äger rum genom länsstyrelserna, landstingen och kommunerna med vänorter och vänregioner på andra sidan . Svenska institutets insatser, t.ex. stipendieutbyte och svenskundervisning bidrar till att stimulera kontakterna mellan och länderna på andra sidan . Åtgärder som seminarier, företagsdelegationer, mässor, informations- kontor, turistinformation och "Sverigedagar" faller inte under utvecklingssamarbetets budget, men utgör, liksom verksamhet, viktiga medel för att främja ökad handel och investeringar i regionen. 3.3 Utvidgningen av EU har genomgått en utveckling av historiska dimensioner. Utmaningen efter det slut är att skapa ett enat och fritt , att trygga demokrati, säkerhet, stabilitet och välfärd i hela regionen. med länderna i är den enskilt viktigaste faktorn i arbetet med att lägga grunden för en bestående freds- och säkerhetsordning i . Tio länder i samt och har ansökt om medlemskap i . fattade i ett historiskt beslut om den förestående anslutningsprocessen. Det innebär att denna process i enlighet med stadbanden (artikel 0) inleds med samtliga tio kandidatländer och . Anslutningsprocessen äger rum inom en gemensam ram som innefattar samtliga elva kandidatländer. För , , , , samt inleds individuella mellanstatliga konferenser . För samtliga länder sker en genomgång av som förberedelse för förhandlingar. När genomgången avslutats, eller avancerat tillräckligt långt, inleds formella förhandlingar med länderna i den förstnämnda gruppen. Ett extra stöd om 100 miljoner ecu har utlovats till de fem kandidatländer som inte inleder mellanstatliga konferenser från start. Kommissionen skall ge regelbundna rapporter om anpassningen i samtliga kandidatländer med början . Kommissionen kan därvid rekommendera att mellanstatliga konferenser öppnas med ett eller flera av de fem återstående kandidatländerna. Mellanstatliga konferenser kommer bara att inledas med de länder som uppfyller de politiska kriterierna för medlemskap. Det centrala elementet i den fortsatta utvidgningsprocessen utgörs av kommissionens förstärkta strategi för förberedelse till medlemskap. Det finns inte något kandidatland som uppfyller de kriterier som ställs upp för medlemskap i . Samtliga länder måste därför inrikta sig på att genomföra fortsatta reformer för att anta och göra det möjligt att delta i det europeiska samarbetet. Målsättningen med förmedlemskapsstrategin är att förbereda länderna för det kommande medlemskapet i EU. Genom att inrätta s.k. partnerskap för anslutning med varje kandidatland samlas kommissionens insatser inom en ram. Syftet är att underlätta samordningen och ge en god överblick av insatserna till respektive kandidatland. Partnerskapen skall återspegla de utlåtanden som kommissionen presenterade , kompletterade med medlemsländernas synpunkter. Kandidatländerna skall anta nationella program för övertagandet av regelverket med mål för reformarbete och tidtabeller för genomförandet. Det får betraktas som en svensk framgång att anslutningsprocessen kan inledas med samtliga kandidatländer och att alla får möjlighet att snabbt påbörja den nödvändiga genomgången av regelverket. Därigenom minskas risken för att skapa nya skiljelinjer i . Den dynamiska utvecklingen i flertalet kandidatländer gör det vanskligt att göra en definitiv uppdelning av kandidatländerna i grupper. Genom att det skall ske en genomgång av hur långt anpassningsprocessen kommit i varje kandidatland öppnas en möjlighet även för de länder som ingår i den andra vågen med möjlighet att efter rekommendation från kommissionen inleda förhandlingar. Förhandlingar om medlemskap i får avgörande betydelse för ett lands framtida utveckling. Vägen dit är emellertid inte enkel. Kraven för medlemskap är höga. EU:s kriterier för de centraleuropeiska och baltiska ländernas medlemskap fastställdes vid i . Medlemskap förutsätter att kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, respekt för mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. Länderna skall ha en fungerande marknadsekonomi som kan möta konkurrens och marknadskrafter inom EU. Det förutsätts också att landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Till Köpenhamnskriterierna bör man sedan lägga de preciseringar som gjordes i kommissionens publicerade utlåtanden över samtliga kandidatländer. I dessa noteras bl.a. att samtliga länder behöver göra stora insatser för att uppfylla EU:s krav på miljön, rättsliga och inrikes området samt på den inre marknaden. Det är i det ljuset stöd till kandidatländerna i skall ses. Regeringen har vid många tillfällen tillkännagivit att skall medverka aktivt till att underlätta anpassningsprocessen i kandidatländerna och dela med sig av sina färska erfarenheter av medlemskapsförhandlingar. Avsikten är att insatserna skall gagna EU- anpassningen och bidra till uppbyggnaden av nödvändiga strukturer i kandidatländerna. Det svenska bidraget till stöd för medlemskap i för kandidatländerna i , dvs. , , och , utgörs främst av institutionsbyggande stöd. Med dessa länder, som tillsammans med och är prioriterade samarbetsländer, finns möjligheter att genomföra mer kostnadskrävande projekt, inklusive investeringar på miljö- och energiområdena. I den nya förmedlemskapsstrategin kommer större vikt att läggas vid infrastrukturinvesteringar, vilket möjliggör ökad svensk samfinansiering med EU och de internationella finansiella institutionerna inom dessa områden. En prioritet är att inom ramen för såväl det tekniska samarbetet som investeringsstödet fokusera insatserna i ännu högre utsträckning på insatser som för dessa kandidatländer närmare ett EU-medlemskap. av det svenska utvecklingssamarbetet med dessa länder uppskattas redan nu vara mer eller mindre direkt inriktade på att underlätta framtida EU-medlemskap. Den framtida utmaningen innebär att i ännu högre grad fokusera på det som är direkt relevant i ett EU- perspektiv. skall vidare ägna särskild uppmärksamhet åt att förebygga risken för en tudelning av . En betydande faktor i det sammanhanget är att den s.k. andra vågen av kandidatländer får inleda förhandlingar. Det blir en viktig uppgift att se till att dessa länder får ett så omfattande stöd som möjligt i sina förberedelser för medlemskapet. Detta kan ske genom att fördela stödinsatserna så att extra hjälp ges åt de länder som har störst behov. Specifika EU-integrationsinsatser genomförs i ökande utsträckning från svensk sida med samtliga kandidatländer i . Det sker genom en omfattande verksamhet inom som ansvarar för i form av seminarier, studiebesök och personutbyten rörande till exempel inre-marknadsfrågor, förmedlem- skapsstrategi och förhandlingsstrategi. Seminarier och utbyten har genomförts med alla tio kandidatländer . går stödet delvis in i ett nytt skede, där insatser av mer specialiserad karaktär efterfrågas. Denna form av EU-integrationsstöd skall även framöver vara öppen för samtliga tio kandidatländer. Det bör i första hand ske i samverkan med EU och andra medlemsstater. som anpassningen till ett framtida medlemskap pågår i kandidatländerna, är det viktigt att erinra om de krav som ställs för att EU skall kunna fungera effektivt även efter utvidgningen. Det innebär bl.a. reformer av EU:s politik på jordbruksområdet, strukturpolitiken och den institutionella ramen. Regeringen anser att utvidgningen bör rymmas inom den nuvarande budgetramen på av medlemsländernas samlade BNI. En omfattande reform av den gemensamma jordbruks- politiken i riktning mot en ökad marknadsanpassning samt en ökad koncentration, effektivisering och förenkling av regionalpolitiken är viktiga element för att bana väg för en utvidgning. Ett framtida EU-medlemskap innebär stora förpliktelser för kandidat- länderna. EU:s arbete för en gemensam säkerhet och en ökad välfärd främjas och underlättas av att alla medlemsländer delar samma värderingar. Först när befolkningarna i länderna, inte bara regeringarna, delar samma grundläggande värderingar om en social marknadsekonomi kan unionen och dess nya medlemsländer fungera tillsammans. EU- utvidgningen är därför nära förknippad med den omvandling som pågår i samarbetsländerna. Stödet till omvandlingsprocessen är viktigt för att Europaintegrationen och EU-utvidgningen skall bli framgångsrik och för att möta människors förväntningar om en gemensam säkerhet och ökad välfärd, såväl i medlemsländerna som i andra länder. 3.4 och vidare Europaintegration Att på olika sätt stödja och vidare integration i och till europeiska samarbetsstukturer är en prioritet i det svenska utvecklingssamarbetet. Den demokratiska och ekonomiska utvecklingen i är, turbulens förhållandevis stabil. Ekonomin karaktäriseras av en allt mer påtaglig makroekonomisk stabilisering. Inflationen har sjunkit och växelkursen är stabil vilket har stärkt förtroendet för på de finansiella marknaderna och inflödet av investeringskapital har ökat. Trots denna positiva utveckling, finns fortfarande flera stora problem att lösa. Det statsfinansiella läget är vanskligt. Omfattande förseningar av utbetalningar av löner inom den statliga sektorn beror bland annat på otillräckliga skatteinkomster. Ett allvarligt problem är de ökande sociala klyftorna som har uppstått i kölvattnet av de senaste årens reformer. I den ökade dödligheten under omvandlingssprocessen återspeglas en djup samhällsstress. Den fattigdom som finns på många håll, barnens situation, bristande social omsorg, behoven av fungerande och tryggt finansierade pensionssystem samt hälsovårds- och bostadstillgången utgör stora utmaningar för det ryska samhället. I har vissa ekonomiska framsteg gjorts, men bristen på genomgripande strukturella reformer gör att tillväxten uteblir. Framstegen består i avsevärt minskad inflation och en ökad privatise- ringstakt. Problemen är dock många och stora. I avsaknad av strukturella förändringar växer den inofficiella ekonomin och företagens utveckling hindras av bristande avreglering, oklara lagar, licenser och byråkrati. Statsbudgeten är ansträngd och stora brister finns i skatteindrivningen. De utländska investeringarna har ökat i omfattning, men är fortfarande blygsamma i relation till landets storlek. De haltande reformerna har utsatt befolkningen för onödiga påfrestningar och ett stort behov finns av sociala reformer. Regeringen anser att utvecklingssamarbetet är ett betydelsefullt instrument för att främja och vidare integration i . Det är av utomordentlig ekonomisk och säkerhetspolitisk vikt att reformprocesserna i dessa två stora länder i inte drabbas av bakslag. De svenska insatserna, tillsammans med annat internationellt stöd, bidrar till att stärka de institutioner som är ekonomiskt, politiskt och socialt nödvändiga för länderna i ett enat . Utvecklingssamarbetet med och har ökat . Regeringen anser att andelen av utvecklingssamarbetet som går till i första hand , men även , skall expandera ytterligare under kommande samarbetsperiod. Tekniskt stöd på det ekonomiska området, t.ex. avseende skatteförvaltning, skall fortsatt genomföras för att underlätta handel och investeringar mellan och länderna och samarbetet inom den sociala sektorn skall prioriteras. De många kontakter och personutbyten som utvecklingssamarbetet i sig ger upphov till är betydelsefulla för den vidare europeiska integrationen. När de politiska och ekonomiska förutsättningarna föreligger är en utvidgning av denna typ av samarbete till naturlig. Regeringen anser vidare att det är av vikt att fortsatt verkar för att stärka banden mellan och respektive EU och . EU:s partnerskaps- och samarbetsavtal med dessa båda länder samt Tacisprogrammet är de redskap som främst kan användas härför. Regeringen anser också att Östersjösamarbetet, och även Barents- samarbetet, är en viktig länk mellan och . Det tydligare intresse som Europeiska kommissionen visat för dessa båda regionala samarbetsformer är positivt. 3.5 Utvecklingen av en social marknadsekonomi Samarbetsländernas utveckling mot en social marknadsekonomi är en förutsättning för anpassning till EU och ett framtida medlemskap och ett närmande till europeiska samarbetsstrukturer. Regeringen anser att de sociala frågorna måste få ökad uppmärksamhet i utvecklingssamarbetet. Inom det sociala området har en rad behov uppkommit, en del som en följd av felprioriteringar under planekonomin, en del som en följd av det stora produktionsfall som initialt drabbade samarbetsländerna och ytterligare en del som en följd av brister i den första tidens marknads- ekonomiska reformer. För att skapa bärkraftiga sociala system krävs omfattande strukturella reformer i samarbetsländerna. Invånarnas levnadsstandard kan främst förbättras genom att de erbjuds möjligheter till meningsfull sysselsättning och förutsättningar att själva förändra och förbättra sina liv. En växande ekonomi, jämte en dynamisk företagssektor samt en rättvis fördelningspolitik, kan erbjuda befolk- ningen en rad möjligheter och utgöra ett viktigt vapen mot fattigdom. Det är därför av vikt att fortsätter att bidra till att bygga upp de institutioner och det regelverk som bär upp en social marknadsekonomi. Likaså är näringslivsinriktade insatser viktiga. Ekonomisk tillväxt är nödvändig för att höja befolkningens levnadsnivå, men det är inte tillräckligt. Härtill krävs en aktiv fördelnings- och socialpolitik och ett fungerande socialt system som är finansiellt hållbart och riktat mot dem som mest behöver stöd. Utbildning och ett livslångt lärande är, liksom i , nyckeln till att klara strukturanpassningens omställningsproblem. En fokuserad satsning på barn är sannolikt ett av de mest kostnadseffektiva sätten att höja människors långsiktiga levnadsnivå och åstadkomma en rättvisare inkomstfördelning. På detta område kan bidra med kunskapsöverföring och institutionellt samarbete. Flera av samarbetsländerna vänder sig nu till för att lära av våra erfarenheter avseende t.ex. uppbyggnad av socialförsäkringssystem och pensionssystem, arbetmarknadsåtgärder och utbildning av socialarbetare. har också kunnande och relevant erfarenhet av frågor som rör barnens situation och jämställdhet. Samarbete pågår redan exempelvis avseende stöd till uppbyggnad av socialförsäkringssystem och pensionssystem i , och . Sida har fördubblat sina sociala insatser, i förhållande till totala, från år . Regeringen anser att det finns ytterligare behov av att öka det sociala samarbetet under kommande programperiod. 4 Samarbetets huvudsakliga områden Regeringens förslag: De fyra målen för utvecklingssamarbetet med skall vara: - att främja en säkerhetsgemenskap, - att fördjupa demokratins kultur, - att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling, - att stödja en miljömässigt hållbar utveckling. Ett jämställdhetsperspektiv skall prägla hela samarbetet. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Till skillnad från utredaren, som föreslår ett särskilt socialt mål, anser regeringen att den sociala betoningen framhävs bättre genom att vara integrerat i det tredje målet (bilaga 1). Remissinstanserna: Har i huvudsak godtagit utredarens förslag (bilaga 3). 4.1 Mål och sektorer Det kan konstateras att de fyra mål för utvecklingssamarbetet som fastställdes av har haft hög relevans under innevarande samarbetsperiod. Att stödja utvidgningsprocessen av EU och att aktivt främja medlemskap för de ansökande samt att ytterligare integrera och i europeiska samarbets- strukturer, har satt sin prägel på hela utvecklingssamarbetet med . Som redan har konstaterats överensstämmer de fyra målen i hög utsträckning med de krav som EU har uppställt för medlemskap, de s.k. Köpenhamns- kriterierna. Frågan om jämställdhet i östsamarbetet har fått ökad uppmärksamhet . I enlighet med riksdagsbeslut skall allt samarbete med präglas av ett jämställdhets- perspektiv. Detta är alltså en fråga som måste få genomslag i alla verksamhetsområden. Det finns, som redan angivits, starka skäl att behålla de nu gällande fyra målen. Även om utvecklingssamarbetet skall präglas av ett stort mått av flexibilitet för att möta de snabba förändringarna i så bör målen för samarbetet vara långsiktiga. Flexibiliteten bör finnas i val av samarbetsländer, sektorer, instrument och kanaler. som de fyra målen är riktgivande för verksamheten utgör de också huvudområden inom vilka samarbetet bedrivs. För att dessa mål skall vara reellt styrande behövs ytterligare preciseringar för valet av insatser, något som också betonas i utvärderingen, Ds 1997:75. Val av sektorer, givet att det finns en efterfrågan från våra samarbetsländer, bör styras av fyra faktorer: - Utvecklingssamarbetet skall inriktas på sådana områden som underlättar , , och medlemskap i samt vidare integrera och i europeiska samarbetsstrukturer. Att inom varje huvudområde fokusera utvecklingssamarbetet med kandidatländerna på insatser som underlättar integrationsprocessen i EU skall ses som högsta prioritet. Kommissionens utlåtanden och partnerskapen för anslutning är viktiga hjälpmedel för att styra insatserna mot de områden som identifierats som kritiska för anslutningsprocessen. För de baltiska länderna framstår åtgärder för att underlätta uppfyllandet av de ekonomiska kriterierna angelägna, liksom samarbete inom det rättsliga och inrikes området, det s.k. tredjepelarområdet. Den kartläggning av det nordiska stödet på tredjepelarområdet till de baltiska länderna som tog initiativ till och som har genomförts är ett viktigt hjälpmedel för samordning av fortsatta insatser. För samtliga fyra kandidatländer i behövs vidare omfattande åtgärder på miljöområdet för att kunna uppfylla . När det gäller samarbetet med och i första hand och övriga stater i f.d. i andra hand, skall insatser utformas så att de befrämjar europaintegrationen. Detta gäller såväl institutions- stärkande insatser som främjandet av mellanfolkliga kontakter på alla nivåer i samhället. - Utvecklingssamarbetet skall inriktas på sådana sektorer inom vilka har komparativa fördelar, dvs. där den svenska resursbasen har särskild efterfrågad kompetens. Förslaget i utvärderingen om att samarbetet i högre utsträckning än tidigare bör inriktas på områden inom vilka har komparativa fördelar är synnerligen relevant. Sektorer där kompetens har byggts upp inom den svenska resursbasen och som efterfrågas av samarbetsländerna, är exempelvis lantmäteri/fastighetsregistrering, system- och institutions- uppbyggnad inom den sociala sektorn, lokalt och regionalt självstyre, skatte- och statistikområdet, miljöområdet särskilt avseende vatten och avloppsrening, energiområdet samt beträffande kärnsäkerhet och strålskydd. Ofta kan med fördel prövade metoder och koncept som varit framgångsrika i ett land överföras till andra länder. - Stödet skall koordineras med EU och andra finansiärer. Koordineringen och samordningen med andra aktörer är avgörande för ett effektivt och resultatorienterat samarbete. Detta gäller särskilt stödet till kandidatländernas EU-integration, där det finns en uppenbar risk för att flera aktörer dras till samma samarbetssektorer utifrån kommissionens identifikation av prioriterade sektorer. Det är därför viktigt att ha tillräcklig kunskap om inriktningen av andra givares samarbetsprogram för att svenskt stöd i möjligaste mån skall kunna komplettera EU:s och andra aktörers insatser. Det kan redan nu konstateras att vissa områden är eftersatta när det gäller utländskt stöd. Det gäller insatser för att främja jämställdhet mellan män och kvinnor samt demokratiinsatser och decentraliserat stöd. Det finns skäl för , när kompetens finns på området, att inrikta samarbetet på dessa områden. Det gäller naturligtvis även insatser där endast är lämpat att genomföra samarbete, t.ex. insatser relaterade till svensk kultur och svenskt språk. - Utvecklingssamarbetet skall inriktas på sådana sektorer som är av särskild betydelse för den regionala utvecklingen i Östersjö- och Barentsområdena. Insatser som bidrar till att öka säkerheten i Östersjö- och och till att skapa en ekonomiskt dynamisk region i norra skall prioriteras. Exempel på sådant samarbete är insatser för att undanröja handelshinder och förbättra tillgången på riskvilligt kapital för företagsetableringar i regionen. Investeringarna på vatten- och avlopps- området, energieffektivisering samt för kärnsäkerheten är exempel på miljöinsatser som är betydelsefulla i det regionala perspektivet. Insatserna på tredjepelarområdet, t.ex. avseende gränskontroll och annat säkerhetsfrämjande samarbete bidrar till ökad säkerhet i hela regionen. egna erfarenheter av fredsbevarande insatser är en annan tillgång i det regionala sammanhanget. 4.2 Att främja en säkerhetsgemenskap Sammanfattning: Det säkerhetsfrämjande samarbetet är av avgörande betydelse för utveckling av en gemensam säkerhet i . Samarbetet skall fortsatt koncentreras till: - uppbyggnad av säkerhetspolitisk kompetens, utveckling av försvarsorganisationer under demokratisk kontroll samt utveckling av det all-europeiska samarbetet och kompetens inom freds- främjande verksamhet, - stöd till de baltiska ländernas förmåga att bevaka och kontrollera sina gränser, - bekämpande av den ökande internationella och organiserade brottsligheten, stöd till uppbyggnad av asyl- och migrationspolitisk kompetens samt insatser för att öka beredskapen att hantera olyckor och katastrofer. Det säkerhetsfrämjande samarbetet är en hörnsten i svensk Östersjöpolitik. Samarbetet är i första hand inriktat på insatser i , och men omfattar även vissa projekt i övriga delar av . En utveckling av samarbetet med , inklusive , och med är en självklar del i det säkerhetsfrämjande arbetet. Det säkerhetsfrämjande stödet är i hög grad inriktat på att bygga upp relationer mellan institutioner i och samarbetsländerna. Vidare syftar samarbetet till att stärka den regionala samhörigheten, överbrygga politiska, kulturella och sociala klyftor samt stärka förtroendet mellan länderna. En förutsättning för ett förtroendefullt samarbete är att det sker inom de ramar som folkrätten anger. säkerhetsfrämjande stöd till utvecklas i en miljö där många länders bilaterala samarbete flyter in i och samverkar med multilaterala verksamheter som oftast deltar i, främst inom förberedelsearbetet för berörda länders framtida inträde i eller närmare samarbete med Europeiska unionen men även inom Partnerskap för Fred (PFF) och NATO. Samarbete sker även med och med (), Internationella () och och med regionala multilaterala program med anknytning till Östersjöstaternas råd och . Med hänsyn till EU-medlemskapets säkerhetspolitiska betydelse, för de enskilda länderna, för regionen i stort och för hela Europeiska unionen, är insatserna till stöd för kandidatländernas inträde i EU av stor säkerhetsfrämjande betydelse.