prop · GL0343 · 1998-01-01 00:00:00 — I TF och YGL bör alltså införas bestämmelser om att meddelarfriheten och anskaffarfriheten samt rätten till anonymitet i samma utsträckning skall gälla även för det fall skriften eller den tekniska upptagningen produceras i . Ansvar för i producerade filmer som ges ut utomlands och av tredje man härefter sprids i Med anledning av att JK har uppmärksammat på att det förekommer fall där filmer som producerats i i avsikt att spridas endast utomlands, härefter förs in i av andra, av den ursprunglige spridaren oberoende personer, behandlas i promemorian frågan om ansvaret för sådana filmer med i straffbart innehåll. YGL är tillämplig på filmer som framställs i och som sprids här. Grundlagen är även tillämplig på filmer som framställs utomlands, och som härefter sprids här. Den som sprider filmer endast till utlandet skall, enligt vad regeringen nu föreslår, vara ansvarig enligt bestäm- melserna i vanlig lag. Om den ursprunglige spridaren väljer det förfarande som JK har tagit upp just därför att det i det landet i vilket han sprider filmerna inte är straffbart att sprida det innehållet, blir bedömningen av ansvarsfrågan en annan. Spridaren har inte uppsåt att sprida och sprider inte heller filmerna i . Han begår inte heller något brott, eftersom gärningen inte är straffbar i utlandet. Om emellertid samma upplaga av filmen därefter förs in i av någon annan, kan den ursprunglige spridaren inte vara ansvarig för det yttrandefrihetsbrott som filmen innefattar i , även om det faktiskt finns angivet på filmen att det är han som har låtit framställa den (6 kap. 2 § tredje stycket YGL). Han har ju inte haft uppsåt till att filmen skall ges ut här. Skulle det av någon anledning vid utgivningen till utlandet ha åsatts uppgift om utgivare på filmen, torde denna uppgift inte betraktas som en uppgift om utgivare i YGL:s mening, eftersom filmen inte avsetts att falla under grundlagarnas skydd. Om en film på detta sätt förs in i omfattas den av grundlagarnas skydd. Den har ju framställts i och ges sedermera även ut här i landet (1 kap. 10 § YGL). Om så nu sker utan den ursprunglige spridarens avsikt, och det finns ursprungsuppgifter på filmen, torde det enligt gällande rätt inte finnas möjlighet att finna någon straffrättsligt ansvarig för filmens innehåll. Däremot finns alltid möjlighet för JK att ansöka om konfiskering av filmen (7 kap. 2 § YGL). En sådan ordning kan givetvis framstå som mindre tillfredsställande. Den olägenheten kan emellertid, såsom har framhållits i promemorian, inte undanröjas utan ändringar i grundlagarnas ansvarssystem. Sådana ändringar kräver djupare överväganden, och frågan kan inte tas upp i detta sammanhang. Regeringen delar vidare bedömningen i promemorian att omfattningen av det problem som JK pekat på inte är sådan att det påkallar omedelbara åtgärder. 8 Preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp Regeringens bedömning: Någon ändring av preskriptionstiden när det gäller åtal för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp bör inte genomföras . bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: i och Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering har beklagat att inte har lagt fram något förslag i preskriptionsfrågan. har anfört att frågan om preskriptionstiden för brottet hets mot folkgrupp bör övervägas ytterligare. Övriga instanser har tillstyrkt bedömningen eller lämnat den i huvudsak utan erinran. Bakgrund: Sedan Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skrivit till om ändringar av preskriptionsreglerna för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp har övervägt frågan. Inom ramen för kommitténs arbete har det framkommit att Justitiekanslern (), från det att yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) trädde i kraft och , har handlagt tolv ärenden rörande hets mot folkgrupp i filmer, videogram eller ljudupptagningar. Dessa ärenden har omfattat totalt ett hundratal olika titlar, till den helt övervägande delen ljudupptagningar. I två av ärendena har åtal väckts för hets mot folkgrupp. De övriga ärendena har avskrivits från vidare handläggning. I ett stort antal fall har skälet för avskrivningen varit att åtalspreskription inträtt innan ärendet anhängiggjorts hos JK. Skäl för avskrivning i övrigt har varit bl.a. att det har saknats tillräckliga skäl att inleda utredning rörande yttrandefrihetsbrott. I tryckfrihetsförordningen (TF) och YGL finns det särskilt korta preskriptionstider för tryck- och yttrandefrihetsbrott. Kortast tid, , gäller för typiska nyhetsmedier, periodiska skrifter och radio- och TV-program. För andra tryckta skrifter och för filmer, videogram och dylikt samt ljudupptagningar är tiden från det att framställningen lämnades ut för spridning. Från dessa regler finns dock två undantag, ett som avser tidpunkten för när preskriptionstiden börjar löpa, och ett annat som föreskriver om en längre preskriptionstid när det gäller upptagningar av rörliga bilder. I fråga om olaga våldsskildring och barnpornografibrott i upptagningar av rörliga bilder gäller nämligen vad som är föreskrivet i vanlig lag om tid för väckande av åtal. Detta innebär att preskriptionstiden för t.ex. videofilmer med olaga våldsskildring är . Undantaget fanns med i samband med att YGL började tillämpas och tillkom som ett inslag bland de regler som motiverades av intresset av att komma till rätta med våldsskildringar och barnpornografi. Bland reglerna återfinns dem om att filmer och videogram som skall visas offentligt får förhandsgranskas, vilket är ett avsteg från censurförbudet som ju är en av de tryckfrihetsrättsliga grundprinciperna. Skälen för regeringens bedömning: Det redovisade undantaget i fråga om preskriptionstiden för olaga våldsskildring och barnpornografibrott gäller endast för filmer, dvs. upptagningar med rörliga bilder. Regeringen har i avsnitt 5.1.1 föreslagit att i princip alla tekniska upptagningar skall behandlas lika när det gäller frågan om YGL:s tillämplighet. Endast ett fåtal av de särskilda reglerna om filmer, behålls enligt förslaget och den särskilda preskriptionstiden är inte en av dessa regler. Preskriptionstiden i vanlig lag kommer alltså enligt förslaget att gälla för olaga våldsskildring i alla tekniska upptagningar, dvs. även i upptagningar med endast stillbilder. Även för barnpornografibrott kommer preskriptionstiden i vanlig lag att gälla i fortsättningen, eftersom barnpornografiska bilder föreslås undantas från TF:s och . har anfört att brottet hets mot folkgrupp inte utan vidare kan behandlas på samma sätt som olaga våldsskildring och barnpornografibrott. Enligt kommittén skulle det innebära en avvikelse från de tryckfrihetsrättsliga huvudreglerna, utanför det på flera sätt särreglerade film- och videoområdet. Frågan måste då enligt vad kommittén vidare har anfört ställas om bara ljudupptagningar skall omfattas av en ny särreglering eller om även tekniska upptagningar som innehåller endast text skall omfattas. Enligt kommittén kan man också ställa sig frågan om särregleringen skall gälla även för tryckta skrifter och för flera brott. Sammantaget har kommittén funnit att frågan om en särskild preskriptionstid för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp ger anledning till omfattande överväganden av principiell art och att frågan måste belysas i ett brett perspektiv som kommittén inte har haft möjlighet att anlägga. Något förslag till en förlängning av preskriptionstiden har därför inte lagts fram. Regeringen instämmer i bedömningen att detta är en stor, principiell fråga och att en ändring inte bör föreslås utan en föregående bred och allsidig belysning av alla de problem som är förknippade med frågan. Regeringen föreslår därför inte i detta sammanhang någon ändring av preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp. Det bör också nämnas att regeringen i avsnitt 5.1.2 har föreslagit att brottet förledande av ungdom i 16 kap. 12 § ändras så att det klart framgår att det omfattar även innehåll i dator- och videospel. Regeringen har därvid föreslagit att straffstadgandet utvidgas så att brottet avser alla yttranden i en teknisk upptagning. Genom en sådan ändring blir det möjligt att beivra de gärningar som avses i lagrummet också när de begås genom spridande av upptagningar med bara text och musik, t.ex. musik med rasistiska texter. Ändringen har möjliggjorts genom att även 3 kap. 12 § första stycket 3 YGL, som har sin förebild i 6 kap. 2 § första stycket TF, har föreslagits omfatta alla tekniska upptagningar. Ett av syftena bakom bestämmelsen i TF var just att skapa en möjlighet att straffbelägga förråande rashetspropaganda som sprids till ungdomar. 9 Åklagare i vissa yttrandefrihetsmål Regeringens förslag: Justitiekanslern ges möjlighet att i enskilda fall delegera sina åklagaruppgifter till allmän åklagare när det gäller yttrandefrihetsmål om ansvar eller konfiskering på grund av olaga våldsskildring i tekniska upptagningar. Justitiekanslern ges en motsvarande rätt när det gäller yttrandefrihetsmål om hets mot folkgrupp i tekniska upptagningar. För brottet hets mot folkgrupp skall dock inte rätten att väcka åtal kunna delegeras. Har åklagaruppgiften i yttrandefrihetsmålet delegerats skall också åklagaruppgiften i sådana allmänna brottmål som handläggs gemensamt med yttrandefrihetsmålet kunna delegeras. bedömning: har i fråga om ytt- randefrihetsmål om ansvar eller konfiskering på grund av barn- pornografibrott eller olaga våldsskildring i filmer övervägt, men inte lagt fram något formellt förslag till, en delegationsmöjlighet för Justitie- kanslern (). Kommittén har inte övervägt någon motsvarande rätt för JK när det gäller hets mot folkgrupp. Remissinstanserna: JK och Riksåklagaren har anfört att delegations- rätten bör omfatta även brottet hets mot folkgrupp. JK har vidare anfört att han bör ha en motsvarande delegationsrätt när det gäller sådana allmänna brottmål som handläggs gemensamt med tryckfrihets- eller yttrandefrihetsmål. Övriga instanser har tillstyrkt den av kommittén övervägda rätten att delegera åklagaruppgiften eller lämnat den i allt väsentligt utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag när det gäller nya medier innebär att tryckfrihetsförordningens (TF) och yttrandefrihetsgrundlagens (YGL) tillämpningsområden utvidgas till att omfatta även nya fysiska databärare med enbart text och/eller stillbilder, t ex. cd-romskivor med sådant innehåll. Detta innebär i sin tur att JK:s uppgifter enligt TF och YGL att vaka över att gränserna för tryck- och yttrandefriheten inte överskrids, att utföra åtal i mål om tryck- och yttrandefrihetsbrott, att besluta om inledande av förundersökning och användning av tvångsmedel rörande sådana brott m.m. utvidgas i motsvarande mån. JK:s centrala roll enligt TF och YGL bör inte förändras. JK har emellertid för regeringen redovisat övertygande överväganden om att hans åklagaruppgifter såvitt rör barnpornografibrott och olaga våldsskildring skulle kunna föras över till Riksåklagaren (s. 8 i bilaga 1 till Enkel anslagsframställning för Justitiekanslern [JK:s dnr 708-96-12]). JK skulle därigenom befrias från åklagaruppgifterna medan någon ökning av arbetsuppgifterna för det allmänna åklagarväsendet knappast skulle uppkomma, eftersom JK i ärenden av detta slag uppdrar åt allmän åklagare att biträda vid förundersökningens genomförande och vid domstolsprocesser. Regeringen har i avsnitt 4 föreslagit att barnpornografi undantas från TF:s och och att allmän åklagare i fortsättningen skall vara åklagare i mål om barnpornografibrott. När det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring bör JK såsom har funnit inte generellt skiljas från uppgiften som åklagare. I stället bör han beträffande sådana yttrandefrihetsbrott ges en möjlighet att i enskilda fall delegera sin åklagaruppgift till allmän åklagare. JK kan då fortfarande ha kvar de mål där det med hänsyn till skälen bakom JK:s centrala roll i sammanhanget framstår som motiverat att förbehålla JK åklagarfunktionen. Eftersom det är främst åklagaruppgifterna beträffande tekniska upptagningar som vållar mera betydande arbete för JK, bör delegeringsmöjligheten avse enbart mål som rör sådana upptagningar. När det gäller frågan huruvida även yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp bör omfattas av delegationsrätten har JK i sitt remissyttrande anfört att det normalt inte bör komma i fråga att någon annan än JK utför åklagaruppgifterna för den typen av brott. Det kan emellertid, enligt vad JK vidare har anfört, undantagsvis när det gäller den s.k. vit-makt- musiken finnas behov av en möjlighet för JK att låta allmän åklagare fatta nödvändiga beslut t.ex. under förundersökningen. Enligt JK visar erfarenheterna när det gäller ingripanden mot cd-skivor med sådan musik att också annan brottslighet som skall behandlas av allmän åklagare är nära förbunden med själva spridningen. Regeringen anser att det på de grunder som JK har framfört finns anledning att ge JK en viss delegationsrätt även beträffande hets mot folkgrupp i tekniska upptagningar. En sådan regel bör därför införas. Allmän åklagare skall sålunda efter delegation kunna fatta bl.a. sådana viktiga beslut under förundersökningen som JK har berört. Att väcka åtal bör dock även i fortsättningen ankomma endast på JK. Enligt 7 kap. 7 § andra stycket lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden får ett vanligt brottmål handläggas i samma rättegång som ett tryckfrihets- eller yttrandefrihetsmål i vilket talan förs om ansvar, om det på grund av sambandet mellan målen skulle skapa allvarliga olägenheter att de handlades i skilda rättegångar. Enligt 8 § samma kapitel får JK begära att målen skall handläggas i samma rättegång, och JK är enligt 9 § det kapitlet åklagare i sådana vanliga brottmål som därmed handläggs i samma rättegång som ett tryck- eller yttrandefrihetsmål. Såsom JK har anfört i sitt remissyttrande bör han då ha en rätt att även i det vanliga brottmålet delegera åklagaruppgiften till allmän åklagare om det är så att åklagaruppgiften i yttrandefrihetsmålet har delegerats. 10 i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål 10.1 Gällande ordning Rättegången i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål Till tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål hör mål om ansvar och enskilt anspråk på grund av tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Handläggningen av sådana mål skiljer sig i flera avseenden från vad som vanligen gäller i fråga om brottmål och tvistemål. Grundläggande bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål finns i 12 kap. TF. Av 9 kap. 1 § YGL framgår att dessa bestämmelser även gäller rättegången i yttrandefrihetsmål. Tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål handläggs i första instans av de tingsrätter som ligger i residensstäderna samt ytterligare några tingsrätter. I mål, vari talan förs om ansvar för brott, har en part alltid rätt till juryprövning. Endast om båda parter är ense om det prövas målet utan jury. I så fall handläggs brottmålet i vanlig ordning, dvs. oftast med en lagfaren domare och nämnd. Systemet med jury i tryckfrihetsmål infördes i . Sedan vår nuvarande tryckfrihetsförordning trädde 1950 har jurymännen utsetts av politiska församlingar. Juryn, som består av nio personer, har till uppgift att avgöra om brott har begåtts. Om juryn finner att så inte är fallet skall rätten - bestående av tre lagfarna domare - frikänna den tilltalade. Om däremot juryn finner att brott har begåtts - för vilket krävs sex röster av nio - skall även rätten pröva den frågan. Rätten kan i så fall frikänna den tilltalade eller hänföra brottet under en mildare straffbestämmelse än den som juryn har tillämpat. Det är alltid rätten ensam som avgör frågor om straff, konfiskering och skadestånd. kan medverka även om talan inte förs om ansvar utan endast gäller konfiskering eller skadestånd. För att en sådan talan skall kunna bifallas krävs nämligen att det har visats att brott föreligger. Högre rätt, där ingen jurymedverkan förekommer, är på samma sätt som tingsrätten bunden av juryns friande utlåtande. Jurymän utses i varje län för av . De väljs i regel av . Jurymännen är indelade i två grupper. I den första gruppen ingår sexton jurymän och i den andra åtta (i tjugofyra resp. tolv). De som tillhör den andra gruppen skall vara eller ha varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol. Jurymännen förs upp på en jurymannalista, i vilken varje grupp tas upp särskilt. De som utses till jurymän måste uppfylla vissa krav. De skall vara svenska medborgare och bosatta inom länet. En juryman får inte vara underårig eller ha förvaltare enligt . Vidare bör en juryman vara känd för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Bland jurymännen bör olika samhällsgrupper och meningsriktningar samt olika delar av länet vara företrädda. I praktiken är det oftast politiker som utses till jurymän. Att en juryman skall vara medlem av ett politiskt parti är emellertid inget som föreskrivs i lag. Den jury om nio medlemmar som skall tjänstgöra i ett mål bildas på följande sätt. Rätten föredrar jurymannalistan för parterna, varefter frågan om jäv tas upp. För jurymän gäller samma jävsregler som för domare, dvs. reglerna i (RB). Av de ojäviga jurymännen får vardera parten därefter utesluta tre jurymän ur den första gruppen och en ur den andra (i fem resp. två). Slutligen tar rätten genom lottning ut så många till suppleanter att sex jurymän återstår i den första gruppen och tre i den andra. Om det på grund av laga förfall eller jäv inte kan erhållas tillräckligt antal jurymän i någon av grupperna skall rätten bland behöriga personer utse tre stycken för varje juryman som behövs. Av dessa tre får vardera parten utesluta en. jävsregler och artikel 6.1 i jävsregler gäller, som nämnts ovan, även jurymän. I 4 kap. 13 § RB görs en uppräkning av olika preciserade jävsgrunder. I den sista punkten av stadgandet finns en generalklausul, enligt vilken en domare är jävig att handlägga mål om det eljest föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i målet. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () med dess ändrings- och tilläggsprotokoll är svensk lag (SFS 1994:1219). En ny översättning av konventionen finns i bet. 1994/95:KU5. Enligt artikel 6.1 i konventionen gäller bl.a. att var och en, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. När det gäller opartiskheten har i sin praxis urskilt två element, nämligen dels kravet på att varje domare faktiskt skall döma opartiskt mellan parterna (den s.k. subjektiva opartiskheten), dels kravet på att det för en objektiv iakttagare inte får föreligga några legitima tvivel om domstolens opartiskhet (den s.k. objektiva opartiskheten). (Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis s. 10.2 Jurymedverkan och fallet målet mot fann att det hade skett en kränkning av artikel 6.1 i i fråga om rätten till prövning av en oavhängig och opartisk domstol (dom , Ser. hade tillsammans med några andra personer bildat organisationen , som hade till syfte att granska bl.a. socialdemokratiska arbetarparti (SAP). , som till större delen ägdes indirekt av SAP, gav ut boken om neutraliteten , i vilken ett kapitel handlade om och . Bokens författare var anställd vid förlaget och hade tidigare varit ideologisk rådgivare åt SAP. Förlaget är känt för att ge ut böcker vars innehåll präglas av socialdemokratiska värderingar. väckte enskilt åtal mot författaren för grovt förtal (alternativt förtal) och yrkade skadestånd av både författaren och förlaget. ansåg att boken innehöll påståenden som var ägnade att utsätta honom för andras missaktning genom att det antyddes bl.a. att han hade samröre med nynazister. Svarandena begärde juryprövning. gjorde jävsinvändning mot de jurymän som var medlemmar i under åberopande av generalklausulen i 4 kap. 13 § RB. Både tingsrätten och hovrätten ogillade jävsinvändningen. Fem av de nio jurymän som prövade om brott hade begåtts var alla aktiva medlemmar i och hade eller hade haft olika uppdrag i SAP eller för SAP:s räkning. Juryn besvarade frågan om brott nekande, vilket fick till följd att Holms talan ogillades. hade inte med framgång kunnat överklaga domen, eftersom hovrätten skulle ha varit bunden av juryns bedömning i skuldfrågan. anförde klagomål hos i . Sedan kommissionen hade granskat klagomålet hänsköts det till prövning. gjorde gällande att han inte hade fått sin sak prövad av en oavhängig och opartisk domstol i den mening som avses i artikel 6.1 i , eftersom fem av jurymedlemmarna var aktiva medlemmar i . ifrågasatte inte jurymännens subjektiva opartiskhet utan endast deras oavhängighet och objektiva opartiskhet. fann i likhet med kommissionen att det hade skett en kränkning av artikel 6.1. Domstolen konstaterade att det fanns kopplingar mellan svarandena och de fem jurymännen som kunde ge upphov till farhågor beträffande deras oavhängighet och opartiskhet. Domstolen framhöll också att bristen i förfarandet inte kunde ha botats genom ett överklagande. , som övervakar att domar verkställs, har ännu inte avskrivit Holm-målet. domarutredning , som hade till uppdrag att kartlägga behovet av att stärka domarnas ställning samt att lämna förslag till inriktning av fortsatt utredningsarbete, skulle bl.a. behandla frågan om hur nämndemän och jurymän bör utses (dir. 1993:47). Utredningen hade stor frihet att själv ta upp olika frågor av betydelse för ett starkt och oberoende domstolsväsende. I betänkandet Domaren i - utgångspunkter för fortsatt utredningsarbete (SOU 1994:99) diskuterar utredningen de frågor som aktualiseras genom dom i Holm-målet samt lägger fram ett förslag till en ny bestämmelse i TF. förslag Utredningens förslag till en ny bestämmelse i TF innebär i huvudsak följande. I mål om allmänt åtal förenat med enskilt anspråk och i mål om enskilt åtal skall skuldfrågan prövas utan jury dels om parterna är ense om det, dels om medverkan av jury kan uppfattas strida mot kravet på en oavhängig och opartisk prövning. Frågan om ett mål skall prövas utan jury skall i det senare fallet avgöras av på yrkande av part eller efter framställning av tingsrätten. ansåg också att vissa andra justeringar i lagstiftningen borde övervägas för att bättre säkerställa den objektiva opartiskheten i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål, dock utan att i dessa avseenden lägga fram några konkreta författningsförslag. Förbudet i 54 kap. 8 § RB att överklaga hovrättens beslut angående jäv mot domare i tingsrätten bör enligt utredningen upphävas. Det bör således vara möjligt att överklaga sådana beslut till . Vidare bör det ske en ökning både av antalet jurymän i varje län och av det antal jurymän som parterna får utesluta. Slutligen bör åtgärder vidtas för att bredda rekryteringen av jurymän. Dessa åtgärder är desamma som utredningen föreslår beträffande nämndemännen. Hit hör inrättandet av s.k. frilistor till vilka allmänheten kan nominera kandidater. Enligt utredningen bör den nuvarande ordningen med val av politiska församlingar behållas. Remissinstanserna Av de 181 remissinstanserna är det 38 stycken som har yttrat sig över denna del av betänkandet. Ungefär hälften av dem tillstyrker eller har i huvudsak ingen erinran mot förslaget till en ny bestämmelse i TF. Till dem hör Regeringsrätten, , Hovrätten över och , Hovrätten för , , , , , , , , , Bodens tingsrätt och . De flesta av de remissinstanser som är kritiska till utredningens författningsförslag menar att det utgör ett omotiverat ingrepp i jurysystemet som är en av hörnpelarna i den svenska tryckfrihetsrätten. En del anser att sättet för utseende av jurymän bör ses över. Hit hör , och i . Enligt skulle det vara en fördel om det bland såväl jurymän som nämndemän också fanns personer som utsetts på andra än politiska grunder.