mot · GM02So223 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:So223av m.fl. (m)SocialtjänstenUtgångspunkterGrunden för våra tankar och förslag är uppfattningen attsocialtjänstlagen skall vara ett stöd och komplement tillenskilda individers självklara ansvar och till de naturliganätverk som skapas av familj, vänner, arbetskollegor ochgrannar. Det är i starka små gemenskaper som socialaproblem tidigt kan upptäckas och lättast lösas. Myndigheterkan och skall aldrig ersätta dessa naturliga nätverk. Grundenmåste vara att socialtjänstlagen skall vara ett stöd. Den skallaktivera i stället för att passivisera och den skall engageraoch samla de naturliga nätverken kring varje person. Somalla regelverk måste den bygga på stabila och långsiktigthållbara värderingar och vara förutsebar.Tyvärr har vi i utvecklat ett system som innebär att den hjälp sommänniskor ibland behöver, i första i stället för i sista hand, skall ges av detallmänna. Alltför länge har det svenska samhället byggts efter principen attmedborgarna via skattsedeln kan köpa sig fria från ansvar för sin egen ochandras situation. Att planera för en trygg framtid har inte behövt vara enangelägenhet för den enskilde. När sedan den offentliga ekonomin sviktarblir de människor som förlitat sig på de offentliga systemen de mest sårbara.Vi vill tvärtom att den enskilde skall ha reella möjligheter att påverka sinsituation och ta ansvar för sitt liv. Vi ser det som ett egenvärde att hushållkan leva på den egna lönen. Att vara bidragsberoende innebär att inte hakontroll över den egna ekonomiska situationen. I stället blir det politiskabeslut om höjda eller sänkta bidrag som avgör hur ekonomin ser ut. Det ärgenom att ta eget ansvar som människor växer och mognar. Om man sompolitiker fråntar dem rätten och skyldigheten till det egna ansvaret kommerde heller inte att kunna vara starka.Samtidigt är det viktigt att slå fast att de som av olika orsaker inte kanförsörja sig eller av annan anledning behöver stöd och hjälp, ovillkorligenskall garanteras detta. Detta statens grundläggande ansvar gäller dels förmänniskor som föds med eller drabbas av allvarliga funktionshinder ellersjukdomar som gör att de får ett permanent behov av stöd, dels förmänniskor som av andra skäl inte kan försörja sig.Men statens ansvar handlar också om att gentemot alla medborgare ochskattebetalare försäkra sig om att de som behöver statens stöd blir så få sommöjligt. För att detta skall vara möjligt är det därför viktigt att de som bådekan och vill försörja sig själva över livscykeln inte skall bli föremål församma omsorg som den lilla grupp människor som kommer att behöva vårtgemensamma stöd. I traditionell svensk retorik skyddas missbrukaren ellerden gravt funktionshindrade av ett system som döljer att det är till dennaomsorg våra gemensamma resurser borde användas. Vi vill ha ett motsattsynsätt, där det blir tydligare vad som är ett mer individuellt ansvar och vadsom är en genuin gemensam förpliktelse.Skatterna stort problemDen sociala ingenjörskonsten har lett till mängder avbidragssystem med höga bidragsnivåer. Enkonsekvens av detta är att skattetrycket är svindlande högt.Genom skattetrycket, som redan vid låga inkomster innebäratt skatten är ett enskilt hushålls största utgift, begränsas denenskildes möjlighet att själv klara sin ekonomi och sinlivssituation. Snabba förändringar som inte kan förutsespåverkar familjer och enskilda människor utan att ge demden minsta chans att själva råda över vad som händer.Alltfler svenskar, även sådana som inte drabbats av arbetslösheten utan tilloch med arbetar heltid, blir beroende av ekonomiskt stöd för att klara sig närskatten är betald. har visat att en genomsnittlig socialbidrags-tagare betalar mer i skatt än vad hon eller han får i socialbidrag. Förenings-sparbankens avdelning för marknadsanalys har visat på att mer än varannansvensk har i besparingar. Framförallt är det ensam-stående med barn som saknar buffert för oväntade utgifter. Dessa riskerar atttvingas söka socialbidrag om något oförutsett inträffar som slår sönderhushållsekonomin.De kraftiga skattehöjningarna för främst låg- och medelinkomsttagareunder har lett till att en nyfattigdom håller på att växa fram.Hushållens marginaler blir mindre och för många räcker inte lönen efter skatttill. I genomsnitt har skatterna höjts med per hushållsedan 1994.Det svenska systemet utmärks av en rundgång mellan skatter och bidrag,på hur hushållen betalar skatter med ena handen och tar emot bidrag med denandra vilket får till följd att skattehöjningarna skapar behov av ytterligarebidrag. En naturlig princip borde vara att den som betalar skatt inte samtidigtskall behöva bidrag och att den som kvitterar ut bidrag inte skall behövabetala skatt.En annan aspekt av de höga skatterna är förstås risken att även de som harmöjlighet att leva på sina inkomster inte finner att det lönar sig att arbeta dåskattetrycket gör skillnaden mellan att arbeta och leva på bidrag så liten.Sparbankens familjeekonom jämförde sommaren 1997hushållsekonomin i en fyrabarnsfamilj med två förvärvsarbetande vuxna meden annan fyrabarnsfamilj som lever på socialbidrag. Trots en sammanlagdinkomst på nästan i den arbetande familjen blev skillnaden idisponibel inkomst i förhållande till den andra familjen bara drygt1.000 kronor i månaden.Högskattesamhället drabbar alla medborgare, men mest drabbas lågin-komsttagarna. De får behålla så litet av sina inkomster att de görs beroendeav bidrag. Många av de människor som tvingas till socialkontoren hadesluppit detta med lägre skatter. Som visas nedan är alltfler av dem somtvingas söka socialbidrag unga människor. Det är förödande i sig när alltfler iett samhälle blir beroende av det som skall vara det yttersta skyddsnätet, menännu mer nedbrytande för samhället är när många av dem som utvecklardetta beroende är så unga att de faktiskt börjar sitt vuxna liv som social-bidragstagare när de borde ha fått ta steget ut i självständighet.Bidragsberoendet ökarÅr 1997 fick 403.000 hushåll eller avbefolkningen socialbidrag till en kostnad av 12,4 miljarderkronor. Därmed har kostnaderna för socialbidrag i fastapriser mer än fördubblats under 90-talet.Över en tredjedel av socialbidragshushållen utgörs av en ensamståendeman utan barn. Bland ensamstående kvinnor med barn har mer än var tredjesocialbidrag. Ingen annan hushållsgrupp har så hög andel. Studier somSocialstyrelsen gjort visar att det framförallt är de som är arbetslösa utanersättning från a-kassa eller KAS som blir långvarigt beroende avsocialbidrag. Och det långvariga socialbidragsberoendet har nästantredubblats . Närmare 100.000 hushåll har haft socialbidragminst 10 månader . Detta innebär att fler fastnar i en olyckligsituation där möjligheterna att påverka sin egen ekonomi minskar. Dessutominnebär det ökade kostnader för kommunerna. Kostnaderna för detlångvariga socialbidragsberoendet har ökat med under90-talet.Bryt bidragsberoende ochsegregationSocialbidraget skall vara ett yttersta skyddsnät som ingåendeprövas från fall till fall och inte jämföras med en generellsocialförsäkring. Det var aldrig avsett att bli ett generellt stödför breda grupper, men i dagens läge med hög arbetslöshetoch förändringar i de generella försäkringssystemen är riskenför generalisering av det ekonomiska biståendetöverhängande. Inte minst vissa invandrargrupper ellerungdomar som aldrig kommit in på arbetsmarknaden riskeraratt fastna i långvariga socialbidragsberoenden. Särskilttydligt har detta blivit i vissa förortsområden som ärhårt segregerade och där utvecklingen har gåttåt fel håll. Ett ökat bidragsberoende och en ökad segregationför med sig en växande social desperation. Detta är enohållbar situation som allvarligt hotar inte bara mångamänniskors möjligheter utan hela det svenska samhälletsvälstånd. Under det kommande decenniet måsteutvecklingen vändas och bli ett möjligheternas landför alla. Moderata samlingspartiet sökte uppmärksamma deallvarliga tendenserna men då möttes viav kritik och anklagades för att måla en alltför mörk bild avverkligheten. har bekymren blivit värre. Vi anserdärför att regeringen så snabbt som möjligt bör tillsätta enkommission som ska ha i uppdrag att ta fram förslag tillförändringar som kan bryta bidragsberoende ochsegregation. måste skapa radikalt bättreförutsättningar för arbete och ansvarstagande. bör underifrån belysa och föreslå förändringarav alla de system som hindrar och motverkar en positivutveckling. Visserligen har det genomförts enlång rad utredningar om de sociala problemen i våra utsattaområden, om barnfamiljers ekonomiska situation och omförhållandena för de arbetslösa och bidragsberoende.Välfärdsforskningen i är omfattande ochgenomgripande. har så gott som varje åtgärd somföreslagits visat sig vara otillräcklig. Det har inte gjortsnågon bred genomlysning av problemen och dess inbördessammanhang. Problemen är komplexa och det är inte alltidde enkla lösningarna som är de bästa. Vi tror att det krävsstörre och mer långsiktiga förändringar. I motion1998/99:A216 av m.fl. redovisar vi förslag om ennationell kommission.Den nygamlasocialtjänstlagenEfter väntan presenterade regeringen enproposition om förändringar i socialtjänstlagen. Det är brist att regeringen trots denna långbänk inte kundepresentera en översyn av socialtjänstlagen i dess helhet, utanvalde att tillsätta en ny utredning rörande väsentliga delar avlagen.Regeringen presenterade dock en del förbättringar som vi välkomnade dåde låg i linje med vad vi själva förespråkat . Ett sådantexempel är att äldre och handikappade i behov av vård fick en lagstadgad rättatt flytta mellan kommuner.I propositionen tog regeringen också ett litet steg i rätt riktning ochföreslog att familjehemsplacering av barn skall ske så att den främjarkontakten med anhöriga. Vi tyckte inte att detta var att gå barnen och derassläktingar tillräckligt till mötes och föreslog att man alltid i första hand böröverväga om barnet kan tas om hand av någon anhörig eller närstående. Detär mycket glädjande att ett enigt utskott sedan beslöt att göra en sådanförändring som förstärkte de anhörigas ställning.Kommunernassjälvständighet - nej tillriksnormDen kommunala har enligt socialtjänstlagendet yttersta ansvaret när det gäller att hjälpa människor isvåra situationer. Det är naturligt att denna uppgift ligger påkommunerna, eftersom de står människorna närmast. Då kanman anpassa sätt att arbeta efter lokalaförhållanden. Det är viktigt att värna denna princip och blandannat därför var det fel att införa en riksnorm såsomriksdagen beslutade om 1997.Socialtjänstens stödinsatser skall utgå från en helhetssyn, där detekonomiska biståndet endast utgör en del. Andra stöd- och hjälpåtgärder kanvara nog så viktiga. Vid en riksnorm är det en uppenbar risk att det gårslentrian i bedömningen av det ekonomiska biståndet och att detta inteprövas mot andra åtgärder i den omfattning som är lämplig. Det är viktigt attlokala bedömningar utifrån bland annat löneläge och kostnadsbild kan finnasmed då nivåerna fastställs och att denna del av är förankrad idet allmänna rättsmedvetandet på orten.I grunden handlar det mycket om tilltron till den kommunala själv-styrelsen. Det är rimligt att de som finansierar en utgift, i det här falletkommunerna, också är de som bestämmer nivån på densamma. Tanken medriksnorm andas en inställning som går ut på att de som är politiker påriksnivå skulle ha större förmåga att ta ansvar och göra riktiga bedömningarän de som på den lokala nivån är nära den sociala verksamheten. Så är detförstås inte.Villkorat biståndDet var ett steg i rätt riktning när under våren 1997beslutade om möjlighet för kommunerna att ställa krav pådeltagande i kompetenshöjande aktiviteter för att ungdomarupp till skall kunna få socialbidrag. Möjligheten attvillkora biståndet borde kunna breddas till fler sortersaktiviteter och dessutom kunna tillämpas på alla som sökersocialbidrag.Socialtjänstens uppgifter och skyldigheter är omfattande och därför ställsofta såväl socialnämnder som socialsekreterare inför en rad svåra problem.Socialnämnderna förfogar inte över tillräckliga alternativa lösningar itill exempel rehabiliteringsarbetet. Nuvarande lagstiftning innebär att man ivissa fall arbetar i en gråzon vid bedömningar mellan vad som är motiveratfrån rehabiliteringssynpunkt och vad som är lagligt möjligt. Det behövsytterligare alternativa metoder att använda och i detta sammanhang skullemöjligheten till villkorat bistånd göra stor nytta. Utifrån nuvarande erfaren-heter har det också kommit mycket klara önskemål från kommunalt håll närdet gäller möjligheten att kunna ställa krav i vissa situationer. Detta tordeockså ligga helt i linje med det allmänna rättsmedvetandet på detta område.Regeringen bör återkomma till med förslag om villkorat bistånd.Korttidsbidrag kan ersättasmed lån?Största gruppen socialbidragstagare är ensamstående mänutan barn. Många av dem och även andra bidragstagare sökerbidrag endast då och då då de tillexempel går mellan två anställningar. Ett förslag är att manskulle kunna minska dessa "korttidsmottagares" sökande avsocialbidrag genom att ge kommunerna möjlighet attutforma bidragen som lån. Den möjligheten finns redan nu ide fall någon rent tillfälligt får likviditetsproblem på grundav till exempel en bankstrejk.Samma lösning borde kunna användas då en person mer tillfälligt hamnar iekonomisk knipa men däremellan har normala inkomstmöjligheter. Principenskulle vara den att man den som man är i behov av socialt stödskall kunna låna ett belopp i stället för att få socialbidrag om man kanuppvisa det behovet. Om personen i fråga sedan passerar ett bestämtmaxbelopp och fortfarande behöver stöd skall hon i stället kunna få bidrag.Man skall alltså inte kunna skaffa en så stor skuld att det blir svårt attbetalatillbaka.Den stora fördelen är att de som har det besvärligt tänkerefter både en och två gånger och prövar andra alternativ innan de lånar ochinte lånar mer än nödvändigt. Det blir en liten tröskel i systemet som gör inte alltför lätt fastnar i bidragsberoende eftersom man själv skall betalatillbaka. Om det går att låna alltför mycket är risken dock att det blirkontraproduktivt eftersom detta skulle motverka incitamenten att "komma påfötter" igen. Det måste också finnas en möjlighet att kräva tillbaka lånet.Regeringen bör återkomma till med förslag om en möjlighet förkommuner att ersätta korttida socialbidrag med lån.Valfrihet för äldreRiksdagen beslutade på förslag av den borgerliga regeringenatt föräldrarna skulle få lagstadgad rätt att välja barnomsorg.Det reglerades även på vilka grunder kommunerna skullevara skyldiga att ekonomiskt stödja alternativ verksamhet.Den socialistiska majoriteten i upphävde sedandenna valfrihet. Erfarenheterna inom barnomsorgen visar attvalfriheten varit positiv för barn, föräldrar och verksamhet.Det har inte heller blivit dyrare. Det finns flera exempel påatt alternativen kunnat drivas till lägre kostnad.Vi vill ge de äldre samma lagstadgade frihet vad gäller hemtjänst, dag-verksamhet och särskilda boendeformer. företrädare måsteinom ramen för sin myndighetsutövning bedöma huruvida den sökande ärberättigad till serviceinsatser. När behovet dokumenterats ska den enskildesjälv enligt vårt förslag ha lagstadgad rätt att välja.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utgångspunkterna för ,2. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationellkommission för att bryta bidragsberoende och segregation i enlighet med vadsom anförts i motionen,3. att hos regeringen begär utredning om socialbidragen somgenerellt stöd i enlighet med vad som anförts i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skatternas betydelse för socialbidragsberoendet,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om riksnorm för socialbidragen,6. att hos regeringen begär förslag om villkorat bistånd i enlighetmed vad som anförts i motionen,7. att hos regeringen begär förslag om möjlighet förkommunerna att ersätta korttida socialbidrag med lån i enlighet med vad somanförts i motionen,8. att hos regeringen begär förslag om lagstadgad rätt tillvalfrihet för de äldre i enlighet med vad som anförts i motionen.Stockholm den 22 oktober 1998Ulf ()()()()()()()()()()()()()()()()()de ()()()