mot · GM02Fi203 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi203av ()Ett växande genom växande människorDet politiska ledarskapet är utmanat. I regel förklaras dettamed en kombination av de skandaler som ägt rum, inte minsti kommunala bolag och i vissa kommuner, samt att politikeri besparingstider aldrig kan förvänta sig att vinnauppskattning. Människors irritation mot beslut som påverkardem negativt skulle enligt detta synsätt vändas mot politikeroch politiken i allmänhet.Naturligtvis ligger det en hel del i detta. Däremot tror jag att problemenockså har betydligt djupare förklaringar än så, vilka det vore oklokt att bortsefrån.Förr - i det gamla - var politiken enkel. var ett mycketmaterialistiskt samhälle, både i tanke och i praktisk politik. Mänskligaresurser mättes i kronor och ören. Den svenska modellen konstruerades kringtanken att ta från dem som hade resurser med hjälp av skatten och ge till demsom inte hade det via välfärdssystemen. Detta var åtminstone ambitionen iretoriken.Dåtidens politiker försökte vinna människor genom ett samhällskontraktsom löd: Låt oss beskatta, så lovar vi välfärd! Varje samhällsproblem komnärmast automatiskt att mötas med ökade offentliga åtaganden, utan attnågon egentligen visste om det löste problemen.Det fanns från början inget mål för välfärdsstatens utveckling. Varjepolitisk generation byggde med nya stenar på de äldres murar, med ökadekostnader som följd. En konsekvens av detta var att det heller inte fannsnågon slutpunkt, eller gräns för statens expansion. "of the same" bleven inbyggd kraft i utvecklingen.Det är förvånande att välfärdsstatens utbyggnad föregåtts av så litediskussion i . Rimligen hade löpande utvärderingar av existerandesystem varit påkallade, inte minst i samband med att ambitionsnivån förvälfärdsstaten successivt höjdes.Ett vet vi, att trots höga politiska ambitioner för välfärdsstaten så har desociala problemen inte försvunnit i . I stället har ett halvt folkförvandlats till bidragstagare. Antalet hushåll som är direkt beroende avstaten för sin levnadsstandard har troligen aldrig varit större. Närmare hälftenav den vuxna befolkningen är beroende av bidrag för sin försörjning och merän av hushållens disponibla inkomster kommer från transfe-reringar. Sårbarheten i människors ekonomi är hög. Eftersom skatterna hartagit så stor del av människors inkomster, så har det för de flesta också varitomöjligt att bygga upp ett sparande som är så stort att det kan ge verkligtrygghet. Därmed har vi svenskar gjorts starkt beroende av politiken och deförändringar i bidragsnivåer och skatter som landets politiker beslutar om.Att folk sparar eller reducerar sina skulder är i ett individuellt perspektivsunt.När staten, inte minst på grund av strukturella fel i transfereringssystemoch ekonomin som helhet, måste skära i bidragsnivåerna eller höja skatterna,så blir många hushåll oerhört utsatta. blir hushållen förändrings-obenägna eftersom det finns en rädsla för att en grundläggande förändring -inte minst kortsiktigt - skulle försämra den egna situationen än mer. "Stora grupper med låga inkomster har svårt att klara sig med de skatter deär tvungna att betala", har sagt i Svenska Dagbladet.Människor är beroende av bidrag inte bara på grund av låga inkomster, utanminst lika mycket därför att de skattas till bidragsberoende. Skatterna ärhushållens största utgift.? Var femte låginkomsttagare - rättare sagt normalinkomsttagare - fårmindre kvar efter skatt än socialbidragsnormen säger vara skäliglevnadsstandard.?? Ett genomsnittligt socialbidragshushåll betalar i skattoch får tillbaka i socialbidrag. ?I takt med att politiken och välfärdsstaten tappadefokuseringen att hjälpa dem som verkligen behövde hjälpen,så började det politiska samhällskontraktet att förändras. Detkom i tysthet att lyda: Ta från alla - ge till alla, men främsttill medelklassen och särintressen, på vilka vi politikerbaserar vår makt! Eller: Ta efter politikens behov - ge efterpolitikens behov! Bara en fjärdedel av transfereringarnaomfördelar mellan olika människor. Den svenskaomfördelningspolitiken är inte minst på grund av de generellthöga skatterna en myt.Någonstans i den svenska välfärdsstatens utveckling gick det fel.Välfärdsstaten kom att konstrueras så att den fungerar i goda tider, menfallerar i dåliga, då behoven är som störst. har hårdraget fått ettpensionssystem som fungerar utan pensionärer, en A-kassa som fungerarutan arbetslösa och en sjukvård som fungerar utan sjuka.Det är ett välfärdsstatens och politikens moraliska svek vi sett. Politikernahar lovat att staten skall ge människor välfärd, bara alla accepterar högaskatter. När hjälp som mest behövs, riskerar systemen att fallera ochbidragen att skäras ner. Det säger sig självt att ett sådant system i grundenmåste förändras.Socialdemokraterna ägnade den förra mandatperioden åt att göra precis detsom partiet i opposition lovat att bekämpa. Regeringen sänkte förmåner ochhöjde skatter för människor. Många människor klämdes ekonomiskt från tvåhåll. Sedan - lagom till valet - blir partiet ånyo alla de goda gåvornas givare.Tala om bristande trovärdighet.Marginalskatterna och marginaleffekter som uppstår genom kombina-tionen av marginalskatterna och bl.a. tanklöst konstruerade barnomsorgs-taxor gör att svenska folket inte heller kan öka sitt ekonomiska utrymmegenom att arbeta mer. Många svenskar saknar möjlighet att påverka sinekonomiska situation. Vilken utsatthet innebär inte detta?I grunden beror problemen på de stora offentliga utgifterna. Regeringenvill lösa problemet med barnomsorgstaxornas effekt genom att öka utgifternaännu mer.Samhällskontraktet mellan människor och politiken har brutits. Det ledernaturligen till stor upprördhet. Detta är en del av förklaringen av problemen idagens , men vi måste gå djupare.Rusta förkunskapssamhälletSveriges problem beror till stor del på att politiken varit såmaterialistiskt inriktad; på att mänskliga resurser mätts såenögt i kronor och ören. Att politik varit fördelning avpengar har resulterat i att står dåligt rustat förkunskapssamhället.Idag mäts mänskliga resurser inte i kronor och ören utan i kunskap,engagemang, idérikedom och ansvarstagande - ett mjukt kapital.Vi är på väg att få en allt tydligare indelning av folket - efter kunskap. Dennya uppdelningen av människor är hårdare än den gamla ekonomiska -antingen har man tillräcklig kunskap för ett arbete eller så har man det inte.Det är hårdraget ett digitalt förhållande, vilket framgår t.ex. av arbetslös-hetsstatistiken för långtidsarbetslösa.Ett grundläggande problem är att dagens välfärdssystem riskerar att bli alltmer irrelevanta. De är materiellt inriktade verktyg för politikens omför-delning av pengar. Problemet nu är att vi är på väg att få en permanentunderklass, där klassen baseras på kunskapsnivå. På det problemet saknarvälfärdssystemen och välfärdsstaten svar.Mänskliga resurser i form av kunskap går inte att politiskt överföra från enperson till en annan. Det går inte att via beslut kring ett sammanträdesbord takunskap från en person och ge till en annan. Att tillägna sig kunskap kräveregen vilja att lära och utveckla sig, engagemang och nyfikenhet.Här syns den svenska modellens systemfel. Den fungerar inte, biter inte pådet nya problem. Trots detta fortsätter många politiker medretoriken om hur det tidiga industrisamhällets ekonomiska transfererings-lösningar skall lösa det nya problem. Detta är den grundläggandeorsaken till varför politiken och det politiska ledarskapet är på väg attförlorasin legitimitet.Tas inte steget från välfärdsstatens kollektivistiska och materiella systemnu, när det kan ske under ordnade och planerade former, så kommer detistället att tvingas fram i nästa lågkonjunktur av statsfinansiella problem.Regeringen har tvärtemot den egna retoriken inte sparat, utan ökat deoffentliga utgifterna och skatterna. Därmed blir finanserna än konjunktur-känsligare.Konsekvenserna för hushållen kan i nästa lågkonjunktur bli oerhört svåraatt bära eftersom utrymme inte har getts för dem att bygga upp egnaskyddsnät. Ingenting skulle vara ett större politiskt misslyckande.Ett segregerat SverigeOm trenden dras ut med socialdemokratisk kollektivistiskoch enögt materiell politik kommer sannolikt att bliän ett starkare segregerat samhälle. Jag tänker inte bara påsegregation av invandrade och infödda svenskar, inte hellerbara på att klyftorna kommer att öka mellan dem som haroch dem som inte har arbete. Det finns en betydande risk försegregation som utgår från skillnader i kunnande ochkompetens, snarare än från ekonomiska resurser.Ekonomiskt utanförstående blir utfallet av detta. Myckettyder på att vi - om inget görs - kan komma att få enarbetsmarknad och därmed ett samhälle uppdelat i fyra skikt:- Arbetslösa - människor vars utanförstående köps med höjd A-kassenivå.-- Människor i offentlig sektor och hemmamarknadsindustri - de kommer attha relativt trygga arbeten, men med låga löner.-- Människor i exportindustri - de kommer att ha relativt höga löner, menvara konkurrensutsatta och därmed inte ha lika trygga arbeten.-- En elit - som kommer att finnas inom samhällets olika sektorer.-Politisk dogmatism är ett allvarligt hinder för människorsutveckling . Ungdomar hindras av politisk trångsynthetfrån att via rimliga ingångslöner komma in påarbetsmarknaden. Föråldrat politiskt tänkande har gjort attdagens beslutsfattare bestämt att arbetslöshet är bättre för enung människa än låg ingångslön. Människor som är vana attarbeta med sina händer och vars arbeten till delrationaliserats bort i industrin hindras att få arbete av attsamma politiker vägrar se poängen med en sansadbeskattning av den privata tjänstesektorn. Också för dessamänniskor har dagens beslutsfattare gjort valet attarbetslöshet är bättre än arbete.Problemet är inte att alla människor inte är likadana, arbetar för sammalön, lika många timmar, i livet. Det är det statiska som ärproblemet. Det är hindren för människor att växa - och börja växa - som ärallvarliga. Låga ingångslöner är inget hot, inte heller låga löner inomtjänstesektorn, så länge som samhället möjliggör och uppmuntrar socialrörlighet. Problemen kommer om människor mot sin vilja låses fast ilåglönejobb av marginaleffekter, skatter, bristande utbildningsmöjligheterm.m. Brutalt uttryckt: Det är ett problem om vissa människor aldrig gesmöjlighet till annat än att vända hamburgare, men det är en välsignelse att del av landets ungdomar får sitt första arbete i en hamburgerbar.Arbetslivet är en trappa där ansvar och löneökningar följer av egenutveckling. För att ge arbetslösa möjlighet till arbete måste lönebildningenförändras och arbeten med låga löner accepteras. För att ge alla människor enrimlig levnadsnivå skall människor med riktigt låga inkomster inte betalaskatt alls eller t.o.m. få negativ skatt, dvs. pengar tillbaka från staten.De svenska "välfärdssystemen" måste inriktas på att uppmuntra,möjliggöra och stödja att människor växer. Att överföra kunskap är viktigareän att överföra pengar. Det är naturligtvis inte så att människors ekonomiskastandard är ointressant. Pengaöverföring behövs för att ge människor enrimlig levnadsnivå och fördelningspolitiken bör stärkas vad gäller dem somhar dem minsta ekonomiska resurserna. En stor del av bidragen kan dockväxlas över i sänkta skatter. Poängen är att pengaöverföring är kortsiktighjälp. Kunskapsöverföringen är däremot nödvändig för att människor skallkunna växa och själva bygga sig en bättre materiell framtid. Det handlar inteom allmänbildning, utan om kunskap som kan bidra till människorsförsörjning.Risken är att bidrag kan användas för att köpa människors tystnad. Alltförmånga har intresse av det. Tänk ett slag på A-kassans utformning:Regeringen har intresse av att det inte står tusentals arbetslösa ochdemonstrerar mot hårda ekonomiska villkor utanför . De arbetslösahar ett legitimt och fullt begripligt intresse av att kunna leva på enacceptabelstandard. Facket har ett intresse av att andra än de egna medlemmarna betalarför A-kassan och av att hålla reservationslönerna uppe. Resultatet lär blihöjning av A-kassan, men inte fler arbeten för de människor som ärarbetslösa. Det lönar sig bättre politiskt att angripa symptomen än deverkliga problemen, i det här fallet att ekonomin fungerar så dåligt attmänniskor inte kan få jobb. Resultatet riskerar bli att fler människor blirpermanent utanförstående.Det är viktigt att människor känner att de kan påverka sin situation. Detvore farligt om dagens stela och icke-fungerande arbetsmarknad bestod. Dåskulle människor stängas ute från arbete, respektive låsas fast i låglönejobb.Rörligheten och möjlighet till kompetenshöjning är nyckeln till ett samhälleutan ökad segregation. Att utveckla och motivera människor till utveckling ärden stora utmaningen. En politik för detta får inte var fördömande, utanbaseras på viljan att alla skall komma med på tåget mot framtiden.Grupp mot grupp-politikDet finns annars en uppenbar risk att det sena 1990-taletspolitik kommer präglas av "grupp mot grupp-politik". Närden ekonomiska kakan inte växer ökar konkurrensen om deförmåner och nyttigheter som finns . Intressegruppersöker genom politiska påtryckningar gynna de egnamedlemmarna på bekostnad av andra.Samtidigt, när välfärdssystemens legitimitet minskar, när insatserna inteupplevs riktas till rätt människor - ja, då ökar risken för att människor ochgrupper kommer att kräva sin rätt, eller sin del av kakan, alldeles oavsettreella behov. Vi får ett slags kvotering av välfärd. Min grupp betalar si ochså mycket i skatt, därför skall vi ha si och så stor del av kakan, kan det låta.Särintressenas ambitioner kommer allt tydligare i konflikt med detallmänna bästa.Ett exempel ger fackets allmänna inställning till dagens arbetsrätt, somupprätthåller en klyfta mellan dem som har arbete och dem som står utanför.De s.k. trygghetslagarna ger trygghet åt vissa, men total otrygghet åt andra,genom att de gör tröskeln till arbete mycket hög. Ett annat och än tydligareexempel ger Handels som medvetet valde att driva fram så dyralöneavtal att tusentals människor försattes i arbetslöshet. Avtalen var kanskebra för dem som satt tryggt och fick behålla jobbet, men katastrofala för demsom fick sluta.De människor som saknar politisk påtryckargrupp riskerar att hamna vidsidan av. Vem talar i dagens för den enskilda människan utanför destora kollektiven? Det politiska priset för att vidta åtgärder som riktar sigmotpolitiskt ofarliga grupper - som änkor eller handikappade - har den härmandatperioden visat sig vara lågt. Alltför lågt.Det är likaså möjligt att vi tvingas uppleva mer av politik inte bara förgrupper utan också mot vissa grupper, som flyktingar, arbetslösa ellerungdomar. Naturligtvis ger dåliga tider grogrund för detta, men det är intehela förklaringen. Motsättningarna stammar från postulatet att det är rätt ochrimligt att politikens uppgift är att i mycket stor utsträckning omfördelaekonomiska resurser mellan människor, inte att skapa växande resurser ochmänniskor. Därför är det inte underligt att missnöje riktas mot grupper somrätt eller fel anses ta för stor del av kakan. Fördelningen är ettnollsummespel.Politiken måste varafristående från intresse-gruppernaDet finns anledning att varna för att enfrågepartier, ellerpartier med uttalat syfte att arbeta för att gynna en vissgrupps intressen, kan försvåra politikens roll som deninstitution som skall klara att väga samman olika gruppersintressen.Både partierna som organisationer och de politiska församlingarna har somuppgift att integrera olika intressen för hela samhällets bästa. Grupp-konflikterna och särintressena flyttar med kategoripartier eller intressepartierin i de politiska församlingarna och kan därmed förlama arbetet.Det finns en risk att partierna möter intressegruppernas krav påtillmötesgående av särintressen genom att kvotera uppdrag till företrädare fördessa grupper. Det allvarliga med kvoteringar i svensk politik är att situation kan skapas där allt annat än kompetens och de personligaegenskaperna styr rekryteringen av politiker. Kön, ålder, hudfärg, bostadsortosv. blir viktigare än vilja, kunnande och erfarenhet. Då uppstår en situationdär den politiska insatsen som en person gör inte spelar värst stor roll längre.Politiker förlorar då möjligheten att påverka sin situation genom egetarbete. Få saker torde vara mer demoraliserande för det politiska livet ochbeslutens kvalitet. Kvoteringar motverkar därför synnerligen effektivtrekrytering av kompetenta politiker. Det är inte ökade gruppkonflikterpolitiken behöver, utan ökad individualism.En ny vision för SverigeDet behövs en ny vision för . Politiken står inför pedagogisk utmaning: För det första att övertygamänniskor om att stöda förändring trots att många kännermotvilja mot och osäkerhet inför just förändring. För detandra att i ett land av gruppintressen få människor att röstaför det allmänna bästa. Visionen behövs för att få människoratt känna trygghet i förändringen. Det handlar inte om attkonstruera en ny allomfattande politisk modell, utan snarareom att visa vägen mot framtiden.Framtidens beskrivs ofta som kallt. Människor som inte är ungaoch välutbildade men ändå erfarna kommer att slås ut från arbetsmarknaden,sägs det ofta. Bara de starkaste överlever, sägs det vidare. Den bilden menarjag är felaktig. Framtidens samhälle kan lika gärna beskrivas som mjukt -betydligt mjukare än det gamla industrisamhället.I det gamla sågs människor i arbetskraften som mot varandrautbytbara för arbetsuppgifter som inte var kvalificerade eller krävde teoretiskkompetens. kunde flyttas från det löpande bandet och ersättas medBengtsson - och ingen märkte någon skillnad. Det var uttryck för enmekanisk och ganska kall människosyn. Välfärdsstaten byggdes som svar pådetta, men organiserades också som en spegel av den tidens samhälle.Välfärdssystemens organisation är ett arv från det tidiga industrisamhället.Den har baserats på en ideologi som utgår från grupptänkande och enkollektiv syn på samhället.Välfärdsstatens funktion är långt ifrån alltid värst mänsklig - och kannärmast per definition inte heller vara det. Precis som i arbetslivet harmänniskor i välfärdssystemen setts som utbytbara kuggar. Det är människorsom skall försvaras av politiken - inte systemen. Politiken måste se enskildamänniskor och inte kollektiv eller system.Idag och är människors kunnande, engagemang ochansvarstagande företagens viktigaste konkurrensmedel. Ju duktigare vi är,desto bättre går det för . Varje medarbetares personliga utvecklingoch initiativförmåga ställs i centrum. Det är en oerhört positiv förändring.Det går inte att flytta bort och sätta in vid det löpandebandet utan att det ger betydande effekter.Industrisamhällets klasspartier är dömda till glömska just genom att de tarsin utgångspunkt i ett samhälle utan rörlighet och individualism, därmänniskor kan delas in i grupper och kollektiv med samma påstådda behov,ideal och vilja.Striden mellan socialdemokrater och moderater om individualismen äravgjord. Människor är inte längre direkt utbytbara mot varandra.Arbetsmarknaden är individualiserad , precis som många människorsoch framförallt ungdomars livssyn. Egentligen är det numera bara detpolitiska systemet och därmed den offentliga sektorn och välfärdssystemensom inte är individualiserade. Näringslivet är det redan närmast fullt ut.Politiken har blivit en bromskloss i samhällsutvecklingen.Den politiska debatten bör istället handla om hur politiken skall anpassasig till - och främja - ett individualiserat samhälle. Den politik föravreglering, skattesänkning och reformering av välfärdssystemen såsom denformulerades är fortfarande i högsta grad relevant förattfå fart på . Därtill kommer dock att samma politik skulle ge en radandra positiva effekter än de som partierna traditionellt talar om, och somkanske upplevs än mer relevanta av människor.Individualiseringen är antiauktoritär. Den bygger på att enskilda människorsjälva växer och får större ansvar och möjlighet att påverka sin situation.Politiken kan, skall och måste träda tillbaka till förmån för människorsväxande inflytande över sina egna liv. Politikens roll blir annorlunda i dennya situationen. Politiker skall ge samhället spelregler, ge alla människorgoda förutsättningar för utbildning och personlig utveckling, garantera attmänniskor inte faller igenom de sociala skyddsnäten osv. - men rollen somföräldrar åt svenska folket får politikerna lämna.Utmaningen ligger i att skapa förutsättningar för ett samhälle därmedborgarna kan stå på egna ben. Förutom det rent moraliskt riktiga i detta,så undanröjer det risken för att vissa grupper blir syndabockar när väl-färdsstatens resurser minskar.När det socialdemokratiska folkhemmet byggdes skapades en känsla av attlandet var på väg mot någonting bättre. Det gjorde att människor accepteradeatt vägen dit kunde vara tuff och att bättre tider inte kom . I självaverket har välfärdsstaten under huvuddelen av sin existens sett heltannorlunda ut , mindre till både faktiskt omfång och ambitioner.Framtidens politiska spelplan kommer att avgöras av ett enda ord - empatieller medmänsklighet. Inga människor kommer att vilja acceptera färden motframtiden och förändring om de inte kan lita på politikernas goda intentioner.En individualistisk människosyn ger god grund för medmänsklighet. Detställs stora krav på de politiker som talar om vikten av ideella insatser ocheget ansvar för att lösa viktiga samhällsproblem, att också visa vägen genomatt vara goda exempel. Ansvar för den sociala situationen i samhället går inteatt delegera till socialarbetare eller köpa sig fri från via skatten. Det ärnågotför alla och envar att ta. Det är en trovärdighetsfråga.Det är någonstans här en ny borgerlig vision bör ta sin utgångspunkt, medvisionen av ett samhälle där människor stärks i sin vardag, där politikeninriktas på att ge möjligheter för alla att klara sig i ett kunskapssamhälle.Däroket av att vara beroende av politiska beslut för att klara sin vardagsekonomiförsvinner. Där segregation möts med satsningar på den enskildes kompetensoch möjligheter att utveckla sig själv. Där valfriheten att välja också kan gepositiva former av segregation, t.ex. att människor väljer att bo samman medandra från samma land utan att fördenskull slås ut från samhället i övrigt.Politikens problemen är ett symptom på samhällsförändringar, som igrunden är positiva, men som utmanar politikens hegemoni och ställer kravpå förändring.Politiken måste inriktas på att stärka människan framöver. Människan -inte kollektiven. Bara i ett där enskilda människor kan, får ochuppmuntras att växa kommer ekonomin och därmed välfärden att på allvarkunna växa. I ett samhälle där människor växer ökar välfärden också genommöjligheter att förverkliga egna livsprojekt.Det är därför visionen bör vara ett växande genom växandemänniskor.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förutsättningarna för att skapa ett växande genomväxande människor.Stockholm den 26 oktober 1998Sten Tolgfors (m)