mot · GM02U205 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:U205av m.fl. (m)Fattigdomen i världenSammanfattningNärmare en femtedel av världens befolkning somnar hungrigvarje kväll. Denna utbredda misär har inte biologiska ellerfysiska orsaker. Kastväsende, tabuföreställningar ochdiskriminering liksom konflikter och naturkatastrofer är storautvecklingshinder. Likväl är vanstyre huvudorsaken.Statsmakter hindrar sina medborgares utveckling. Socialism,merkantilism och andra statscentrerade ideologier görfortfarande stor skada.Länder med djup fattigdom kan utveckla relativt välstånd på en generation.En snabb utrotning av massfattigdomen är möjlig. Frihandel och fri företag-samhet, särskilt familjejordbruk, är absoluta förutsättningar för fattigdoms-utrotningen. En grundläggande skolutbildning och hälsovård som kommeralla till del är också av fundamental betydelse.Statsmakten skall vara begränsad och effektiv. Rättsstaten, stöd till utbild-ning och hälsovård samt till sådan infrastruktur som inte kan marknadsfinan-sieras, främst vägar, vatten och avlopp, är dess huvuduppgifter.Sverige, EU och västvärlden har ansvar för att bistå i utrotandetav fattigdom. En snabbt växande världsmarknad ger förutsättning för starktillväxt. Tullar och annan diskriminering av varor och tjänstermåste avvecklas. Direktinvesteringar och andra privata kapitalöverföringarhar stor betydelse, särskilt i de fattigaste u-länderna.Offentligt bistånd spelar en marginell roll, utom i och ett fåtal län-der i och . Katastrofbistånd är viktigast. Ideella insatserhar begränsad volym men ger ofta stora utvecklingseffekter. Skuldavskriv-ningar kan vara viktiga, särskilt vid systemskiften. De får dock inte ske så attmisshushållning och korruption främjas.Bistånd till ett u-lands statsmakt bör främst inriktas på kunskapsöverföringsamt stöd till rättsstaten, grundläggande utbildning och hälsovård. Det gälleratt vara försiktig med biståndsvolymen så att inte statsmakten blir för storoch biståndsberoende skapas. Detta har erfarenhetsmässigt stor negativpåverkan, särskilt i tidigare kolonier där det redan tidigare fanns ett stortberoende. Det sammanlagda biståndet till en statsmakt bör normalt inte varamer än av BNP.Bistånd får inte utgå till statsmakt som grovt och systematiskt kränkermänskliga rättigheter, förtrycker sina medborgare eller främjar korruption.BakgrundNärmare en femtedel av jordens befolkning lever i absolutfattigdom och somnar hungrig. Sjukdom, ohälsa och för tidigdöd är det normala i vardagen. Jorden har resurser att födaalla. Det finns ingen biologisk eller fysisk orsak till dennautbredda misär. Torka, översvämningar, stormar,vulkanutbrott och andra naturkatastrofer kan förklarakortvariga eller geografiskt avgränsade problem. Krig, kriseroch etniska motsättningar är förklaringen i vissa länder.Vanstyre är dock huvudorsaken till att fortfarande en miljard människorinte får tillräckligt att äta . Utvecklingen hämmas eller stoppas avstatsmakter som förvägrar sina medborgare friheten att utvecklas. Kast-väsende, tabuföreställningar, diskriminering på grund av ras, kön, ålder, troeller ursprung är stora utvecklingshinder på många håll. Erfarenheten visarentydigt att sådana hinder kan undanröjas om människor tillåts att utvecklasin företagsamhet och arbetsvilja.Det finns många exempel på länder som gått från absolut fattigdom tillrelativt välstånd på en generation d.v.s. . Ofta har det varit ländersom i utgångsläget bedömts ha de absolut sämsta förutsättningarna förutveckling: omfattande analfabetism och låg kulturell utvecklingsnivå. Dethar ofta varit tättbefolkade länder utan naturtillgångar men med djup ochomfattande fattigdom.Å andra sidan har åtskilliga av de nu fattigaste länderna haft bättre ut-gångsläge. Många är glesbefolkade och har stora naturtillgångar. Tidigarevar de inte sällan rikare än de mer framgångsrika länderna. Underutveck-lingen sitter inte i naturen eller i människornas sinne. Den skapas genom attmänniskors initiativ och skaparkraft förhindras och förbjuds. Precis som iÖsteuropa är socialismen även i sin asiatiska, arabiska eller afrikanskavariant utvecklingens enskilt största hinder. I har den längedominerande merkantilismen haft motsvarande effekt.Med undantag för några enstaka länder med små befolkningar och mycketstora naturtillgångar, främst olja, känner världen endast marknadsekonominsom möjlig utvecklingsmodell när det gäller att ge hela befolkningar väl-stånd. Men marknadsekonomin misstänkliggörs, motarbetas och förhindrasfortfarande framgångsrikt på många håll. Priset betalas av de fattiga i formav umbäranden.De fattiga ländernaEn tredjedel av världens 192 självständiga stater klassificerassom låginkomstekonomier och av världensbefolkning bor i dessa länder. Långt ifrån alla i dessa länderär absolut fattiga, men det är här den alldeles övervägandedelen av jordens fattigdom återfinns.De flesta av dessa länder finns i söder om . (I fortsättningenkallas regionen för .) De utgör 38 av regionens 48 länder och återfinnsfrämst i västra, centrala och östra . I södra är hälften medel-inkomstländer. Ett dussin länder i , samt FolkrepublikenKina tillhör också den fattigaste kategorin. I de tidigare socialistländerna iÖsteuropa och betecknas åtta länder som mycket fattiga. Dethandlar där nästan uteslutande om länder som i likhet med t.ex. Bosnien haftkrig under längre tid.Genom det socialistiska systemets sönderfall i har fattigdomendär dels synliggjorts och dels fördjupats. I länder med snabb reformering tillmarknadsekonomi sker dock snabba standardökningar. Problemet ärkoncentrerat till länder som fastnat i de socialistiska strukturerna och somsaknar politisk förmåga att snabbt avveckla dessa. Därutöver finns ett fåtalländer i , och i den fattigaste katego-rin. Fattigdom finns naturligtvis också i medelinkomstländerna fast i väsent-ligt mer begränsad omfattning. Likväl utgör fattigdom betydande problem iarabvärlden och Latinamerika.Hiv/aids utgör också ett allvarligt problem i flera . Hivinfektionmed åtföljande aidssjukdom kommer att finnas ,kanske flera generationer. Vi har kanske endast sett början av en epidemi,som riskerar att utvecklas till ett av vår tids största problem. I många avAfrikas länder är hiv/aidssituationen redan katastrofal. I och pågår en dramatisk smittspridning. är ca 25 miljoner män-niskor smittade av hiv, befaras så många som 40 miljonermänniskor bära på hivviruset. Oroande siffror presenterades också för någraveckor sedan från en aidskonferens i . Spädbarnsdödlighetenberäknas i vissa ligga mellan 40 och 70 procenthögre än på grund av aids. 300 000 hivsmittade barn föds överhela världen, de flesta i och Afrika.De länder som förlamas av en statsmakt som dels hindrar landets invånareatt själva söka bygga sitt välstånd, dels misslyckas med att säkerställa grund-läggande utbildning och hälsovård drabbas naturligt nog hårdare av såvälnaturkatastrofer som sjukdomar och epidemier. I allt större utsträckninghåller hiv och aids på att bli något av ett tredje världen-problem.Liberalisering, privatiseringoch rättsstatPå samma sätt som välståndet i och andra utveckladeländer hade sin grund i övergången till fri företagsamhet ochfrihandel inom rättsstatens ram och en höjd utbildningsnivåär motsvarande process en nödvändig förutsättning för ensnabb utrotning av fattigdomen i u-länderna.Människor vill själva ta sig ur fattigdomen. De bär på många idéer om hurdetta snabbt skall kunna förverkligas. Frihet för idéer och företagande ikombination med arbetsvilja ger snar utdelning i ökad levnadsstandard.Erfarenheten visar entydigt att också mycket fattiga befolkningar som saknarutbildning och läskunnighet snabbt förmår vända utvecklingen till sin egenfördel. Den som själv känt hungern slita i inälvorna, sett barn, syskon ochandra nära och kära dö i svält och sjukdomar behöver inga andra incitamentför att ta till vara varje möjlighet att förbättra tillvaron för sig själv ochdesina. Det är enbart i de teoretiska världsförbättrarnas värld som stora ledareeller monopolpartier förmodas vara nödvändiga för att skapa utveckling. UtvecklingDen alldeles avgörande faktorn för att snabbt utrota denutbredda fattigdomen är att skapa fungerandefamiljejordbruk. Hård reglering, tvångsuppköp,priskontroller och kollektivisering hindrarjordbruksutvecklingen på många håll. Den självägandebonden har motarbetats med livsmedelsbrist som självklarföljd.Att åstadkomma en snabb fattigdomsavveckling handlar om att frigöra denlilla människans skaparkraft och att ge henne rätten att äga sin bostad, sinmark, sitt lilla hantverk eller sitt småföretag. Utan frihet och äganderätt blirdet ingen utveckling. Alla resurser skall tas till vara. Flickors utbildning ochlika villkor för kvinnor och män har visat sig vara effektiva sätt att stimuleraen snabb utveckling.Samtidigt har statsmakten en central funktion i att värna rättvisan ochlagens överhöghet. Makteliter, korrumperade statstjänstemän och partibyrå-krater får inte trakassera den enskilde. Den korrupta statsmakten är ettvanligt utvecklingshinder. Statsmakten skall koncentrera sig på sina viktigauppgifter vilka förutom rättsstaten är att främja en god utbildning för allamedborgare, en grundläggande hälso- och sjukvård, vägar, vatten och avloppoch annan infrastruktur som inte kan marknadsfinansieras. Ett sunt penning-system som inte genom hög inflation berövar de svaga deras knappa resurserär också en förutsättning för en hållbar snabb utveckling. Därutöver skallstatsmakten vara mycket återhållsam med eget agerande. Däremot behövstydlig lagstiftning som anger de spelregler inom vilka de enskilda och före-tagen har att verka.VärldsmarknadenFör omfattade världsmarknaden endast en knappfjärdedel av världens befolkning. Den tredjedel som då levdeinom kommunistblocket var nästan helt avskuren från denna.I fanns en merkantilistisk strävan att avskärmaekonomierna från omvärlden, framför allt i fruktan för dendominerande grannen i norr. Denna ambition förverkligades,och i blev länderna avskärmade s k autarkiermed ineffektiva ekonomier och ökad fattigdom. Det gälldeäven länder som och vilka en gång varbland världens rikaste.I , främst , ansågs självförsörjningen ha ett egenvärde.Handeln minimerades för att minska påverkan från omvärlden. I Mellan-östern och där den arabiska socialismen var dominerande av-skärmades också ekonomierna genom statsdominans i näringslivet. Det storaundantaget var oljehandeln som förde upp ett antal närmast feodala länder tillett högt välstånd. Avskärmningen från världsmarknaden var mest tragisk iAfrika. Den afrikanska socialismens förespråkare utformade politiken iambition om självförsörjning och i rädsla för nykolonialism. Detta skeddesamtidigt som beroendet av utländska statsmakter tilläts öka katastrofalt.Nu är läget ett annat. Världsmarknaden växer kraftigt i betydelse ochomfattar alltfler länder på jordens alla kontinenter. är de storahandelsströmmarna dominerade av , och västraStillahavsområdet. Men länder i övriga regioner integreras i världsmarkna-den och förbättrar därmed förutsättningarna för en snabb fattigdoms-utrotning. Världsmarknaden handlar inte enbart om varuutbyte utan lika mycket omden kunskapsöverföring som är förknippad med varu- och tjänstehandel ochom direktinvesteringar. Erfarenheten visar att ny teknologi, organisation ochföretagsform främst överförs via handel och direktinvesteringar. Kon-kurrensen sätter press på landets egen företagsamhet och dess myndigheter.Låg kvalitet och ineffektivitet får svårare att överleva. Det blir allt svårareatthävda kastsystem och diskriminering av kvinnor i ekonomier där kunskapoch förmåga tas till vara. För anhängare av kastväsende, apartheid ellerannan diskriminering ses världsmarknaden som ett hot, därför att den främjarkonkurrens och därmed tillvaratagande av resurser och förmåga.De utländska investeringarna i har ökat snabbt och är nubetydligt större än biståndet. De söker sig främst till de fattigaste u-ländernamed god utveckling. Direktinvesteringarna är av särskilt hög kvalitet, efter-som de handlar om privata investeringar gjorda efter noggrann riskbedöm-ning. I de fattiga finns sällan eller aldrig börser eller utveckladekapitalmarknader vilket försvårar eller omöjliggör rent finansiella investe-ringar. Marknadsekonomins institutioner måste utvecklas.För i snabb utveckling råder ingen brist på kapital. Problemet äroftast att länderna inte kan absorbera det investeringskapital som erbjuds. Försådana länder bör biståndet nedbringas till ett minimum eller upphöra helt,eftersom direktinvesteringar har högre tillväxtpotential än offentligt utveck-lingsbistånd.Biståndets rollStatligt utvecklingsbistånd spelar en blygsam roll för utveckling. Det totala flödet uppgår till cirka 60miljarder dollar, motsvarande en procent av u-världenssamlade produktion. Den enda region där biståndet har volym är , där det uppgår det till 25-30 procentom och räknas bort. Dessa två isärklass största ekonomier har nämligen ett mycket litetbistånd.För en handfull länder i , och spelarbiståndet också en stor roll, t ex , , och . (Ett antalmycket små ö-ekonomier i och medräknas inte pågrund av sin litenhet. )Katastrofbistånd är den kanske viktigaste biståndsformen. Den är viktigför att hjälpa länder som råkar in i tillfälliga problem till följd avnaturkatastrofer, krig eller andra temporära svårigheter. Katastrofhjälpen isödra var till exempel mycket framgångsrik i att förhindra humanitärakatastrofer av svår torka. Det viktiga med katastrofbistånd ärdock att avsluta det , så att framför allt inte livsmedelsbistånd utgår sålänge att grunden rycks undan för fortsatt inhemsk livsmedelsproduktion.De fria och frivilliga organisationernas bistånd är bärare av engage-mang och kunskapsöverföring - genom personliga insatser - och har storbetydelse trots att biståndet volymmässigt uppgår till små belopp. Detta ärdet område där insatserna behöver ökas. På åtskilliga håll i svararmissionsskolorna för en betydande del av undervisningen - i t ex Tanzaniaför över hälften av sekundärutbildningen.Skuldavskrivning är viktig men utgör den mest problematiska formen avbistånd både praktiskt och moraliskt. Svårt skuldsatta länder har ofta lånatupp stora summor utomlands i tider när man haft gott inflöde avoljeinkomster eller biståndspengar och därmed intecknat framtiden. Sällanhar de upplånade pengarna använts på ett sätt som kommit befolkningen tillgodo. Det moraliska dilemmat består i det orättfärdiga i att belöna ettansvarslöst och ofta korrupt beteende. Det praktiska problemet består i att enskuldavskrivning skapar utrymme för ny upplåning och fortsatt ansvarslöspolitik. Skuldavskrivning är särskilt viktig när en ny demokratisk regimefterträder en äldre korrupt och skuldsatt sådan. Låginkomstländer med högskuldsättning får normalt bistånd som gott och väl täcker skuldtjänst-kostnaderna.Det bilaterala stat-till-stat-biståndet är det volymmässigt dominerandeoch kan i måttlig skala ha goda effekter när det koncentreras på kunskaps-överföring, t.ex. vad gäller rättsstaten och demokratin, miljöfrågor samtsatsning på grundläggande undervisning och hälsovård. Stora volymer stat-till-stat-bistånd har erfarenhetsmässigt tenderat att få negativa effekter.AfrikaUtvecklingen i har varit en besvikelse. På många hållhar fattigdomen ökat. De stora förväntningarna isamband med självständigheten har bytts i besvikelse ochförtvivlan.Den negativa utvecklingen måste brytas. Det finns ingen anledning att avnågot slags förtäckt rasistiskt skäl acceptera att utvecklingen i skallgåsämre än vad den gör på andra håll. Det är inte afrikanerna det är fel på utanpå den förda politiken. Den afrikanska socialismen och de föreställningardenna bygger på har haft särskilt allvarliga konsekvenser. Det handlar omländer som länge var beroende av en främmande statsmakt på andra sidanhaven. Underkastelse och beroende av beslut utifrån och uppifrån kom attgenomsyra samhällena. Även om kolonialismen ibland kunde ge vissapositiva effekter, t.ex. rättssystem, skolor och viss infrastruktur, så byggdeden på föreställningen att afrikanerna var undersåtar som skulle styras.Omyndigförklaringen av medborgarna var grunden i detta system. Därfördrabbas också särskilt hårt av föreställningen att det är staten somansvarar för utvecklingen och inte individerna. Beroendet av ett främmandelands statsmakt flyttades över till beroendet av det egna landets statsmakt.Det personliga ansvaret utplånades. I många fall förvärrades detta ännu mergenom att det egna landets statsmakt raskt återigen blev beroende avutländska statsmakter genom ett omfattande biståndsflöde. Den destruktivaattityden att samhällsproblemen bäst löses av någon annan kom därmed attleva kvar. I åtskilliga anses varje samhällsproblem främstvara en uppgift för utländska biståndsgivare att identifiera, finansiera ochäven försöka lösa. Den förlamande effekt detta har på det egnaansvarstagandet och den egna förmågan är ett av grundproblem.Varje folk måste utvecklas av egen kraft. Arbetsvilja och skaparkraft måstefrigöras och de goda dygderna belönas. Flit, sparsamhet och företagande ärde goda borgerliga dygder utan vilka inget samhälle kan utvecklas. Upp-giften för de afrikanska länderna är nu att drastiskt reducera statsmaktens för-lamande roll. Huvuddelen av samhällsutvecklingen måste ske i det civilasamhället och i företagsamheten. I första hand måste den afrikanske bondenfå rimliga villkor att försörja sig själv och de sina. Statliga handelsmonopol,uppköpstvång och prisregleringar har sannolikt varit den främsta orsaken tillatt fattigdomen inte bara fortsatt utan t.o.m. ökat. måste stats-makten koncentrera sig på de kärnuppgifter som enbart statsmakten kanutföra. Viktigast bland dessa är att se till att alla barn och ungdomar, ävenalla flickor, får en grundläggande utbildning. All erfarenhet visar att utandetta kan inte fattigdomen avvecklas på bred front. En grundläggandehälsovård som når ut till alla, även på landsbygden, har också hög prioritet.Sådana satsningar ger också snabb avkastning eftersom utbredd sjukdom ochohälsa är ett stort hinder för utvecklingen.En tredje kärnuppgift, förutan vilken inget annat kan fungera, gäller rätts-staten. Mänskliga rättigheter måste respekteras. Lagar måste tillämpas ochrespekteras. Diskriminering p.g.a. kön, ålder, ursprung, handikapp, religioneller politiska åsikter får inte förekomma.Det måste finnas system för att förhindra och bestraffa brott. Staten självfår inte begå brott genom övergrepp eller korruption. Ofta är statsmaktenöverdimensionerad och ägnar sig åt fel saker. Den offentliga sektorn ärregelmässigt dubbelt så stor som i framgångsrika utvecklingsländer.Rikliga biståndsflöden har bidragit till att statsmakterna fått en för storomfattning på bekostnad av det civila samhället.Många olika utvecklingsaspekter, t.ex. naturvård, vårdandet av kulturarvet,god resurshushållning och omsorg om naturen, hänsyn till människors rättoch integritet är beroende av att lagar tillämpas och respekteras. I ettgenomkorrupt samhälle kan goda regler inte genomdrivas eller upprätthållas.Erfarenheter från fyrabiståndsländerFyra svenska biståndsländer uppvisar stora olikheter vadavser utvecklingsinriktning och utvecklingsförmåga. Detfinns lärdomar att dra av utvecklingen i dessa.Vietnam var fram till 1986-87 en kommunistisk planekonomi, starktinfluerad och understödd av . Ekonomin växte påtagligt lång-samt trots massivt sovjetiskt bistånd. Hastigt bortfallna biståndsbelopp påuppskattningsvis av BNP tvingade fram en kursomläggningbort från den socialistiska planekonomin.Reformprogrammet "doi moi" lanserades 1986 med begränsade föränd-ringar inom jordbruket. 1989 breddades programmet både i omfattning och itakt. avvecklades jordbrukskollektiven och marken återgavs tillfamiljejordbruken. De flesta priser blev fria, privata företag tilläts och upp-muntrades på de flesta områden. Handel och investeringar öppnades.Penningpolitiken och underskotten stramades åt och hundratusentals över-taliga i statsföretagen avskedades. stabiliserades ekonomin ochtillväxten har i genomsnitt varit . Export ochinvesteringar växer med tvåsiffriga belopp.Den chockterapi som varit så framgångsrik i har faktiskt här enmotsvarighet i ett fattigt u-land. Lärdomen från är säkert tillämplig iandra stagnerande biståndsberoende länder med socialistisk planhushållning.Vietnam är dock fortfarande en hård enpartidiktatur, där den personligarörelse- och tankefriheten är kraftigt beskuren.I ett tredjedels sekel har erhållit mycket stora biståndsflödenmed av BNP. Med ett kort undantag har landet levt ifred och utan naturkatastrofer och andra besvärande yttre störningar. Ändå ärTanzania ett av världens absolut fattigaste länder. Trots enormabiståndsflöden till staten är det svårt att spåra några positiva effekter avdetta.Det finns ingen anledning att tro att befolkning skulle varamindre kapabel till utveckling än andra länders. Orsaken är den tanzaniskastatens systematiska blockering av privata initiativ. Så tvingades t.ex.självägande bönder ihop i kollektiva byar, vilket fick förödande resultat.En allomfattande grundläggande utbildning saknas. Bara hälften av allabarn får utbildning. Hälsovården är bristfälligt utbyggd och det krävs oftamutor för att få del av den statliga hälsovården. Underhåll av vägar ochannan infrastruktur är mer än bristfällig. Biståndsgivarna har gjort omfattan-de investeringar, som sedan fått förfalla. Statsmakten är ofta korrupt, det ärsvårt att verka i landet utan mutor och förbindelser. I en relativt centralstadsdel i huvudstaden har trots decenniers bosättning ännuinte någon rudimentär stadsplan gjorts och man saknar vatten, avlopp ochsophämtning.Alla bedömare pekar på det enorma biståndsberoendet och de negativaeffekter detta har. Varje samhällsproblem förväntas biståndsgivare ta ansvarför och finansiera. Landet har de facto själv lämnat ifrån sigbeslutsrätten för väsentliga delar av utvecklingen. Regeringen är mer be-roende av biståndsgivarorganen än av sitt eget folk. Valfusket på Zanzibarhar lämnats utan åtgärd. För del är det angeläget att avbryta bistån-det till den tanzaniska staten. Detta är den mest positiva åtgärd kangöra för hårt prövade folk.Moçambique befinner sig nu i en mycket gynnsam period. Ett osedvanligtgrymt inbördeskrig har upphört. Fred råder och en försoning har åstad-kommits mellan de två krigförande parterna, Frelimo och Renamo. För-soningen har tagit närmast häpnadsväckande former där de båda partiernabedyrar varandra sin högaktning och enas kring politikens huvudinriktning.Från att ha varit en enpartistat råder nu flerpartidemokrati, där de olikapartierna respekteras. Från att ha genomgått inbördeskrig råder detett öppet samhällsklimat. Det råder också enighet om en kraftig omläggningbort från den socialistiska planekonomin till marknadsekonomi. Marknaderavregleras och privatiseras. öppnar sig mot omvärlden vilkethar särskild betydelse genom närheten till det demokratiska . Denpositiva situationen till följd av fred, demokrati och marknadsekonomi för-stärks ytterligare av att landet nu får goda regn efter många års torka. Dethjälper under övergångsfasen. Befolkningen har bitter erfaren-het av de påtvingade moderniseringsprojekten. Inbördeskriget, svälten ochsönderfallet har fått människor att mer lita till den invanda traditionellaekonomin än projekt uppifrån.Det finns emellertid också oroande inslag i den positiva bilden. Denstatliga korruptionen är omfattande och växande. Det försvårar och för-hindrar både lokala investeringar och de så välbehövliga direktinveste-ringarna från utlandet. Polisen uppfattas inte som den svages värn utan ärsnarare fruktad för sin strävan att skaffa sig illegala inkomster. Det krävs ettsnabbt och resolut ingripande mot dessa tendenser. Endast i en rättsstat kanmarknadsekonomin fungera och företag blomstra.Sydafrika kan gå en ljus framtid till mötes. Apartheids systematiskarasdiskriminering har efterträtts av en pluralistisk demokrati med ett stortmått av försoning och samförstånd.