mot · GM02U802 · 1998-10-28 00:00:00 — Vidare sadesrådet vara en arena för ledning, rapportering ochövergripande samordning av Östersjörelaterad verksamhetsom bedriver.Rådets uppgift har varit att arbeta för att öka det svenska engagemangetinom livsmedelssektorn i andra , att Östersjöländernasenergisystem ska knytas samman, att fler svenskar skall lära sig berördaspråk och att skall kunna erbjuda studiemöjligheter för fler studenterfrån . Infrastrukturen i skall stärkas, inteminst vad gäller betalningssystemen. Dessutom arbetar man medmiljöfrågor.Mellanstatligt arbeteÖstersjötoppmötenI hölls under svenskt ordförandeskap ettregeringschefsmöte i , inom ramen förÖstersjöstaternas råd. Samtliga Östersjöstater, , Islandsamt ordförande ochdåvarande ordföranden i , ,var med.Konferensen resulterade i ett vidgat samarbete inom tre områden:? ökade mellanfolkliga kontakter och stärkande av demokrati?? ekonomiskt samarbete?? förbättringar av miljön?Enligt information i stödde mötetde baltiska staternas och EU-närmanden, samtmenade att EU:s partnerskaps- och samarbetsavtal medRyssland skyndsamt borde ratificeras. Vidare framkom iVisby att medborgarnas säkerhet skall förstärkas genom attsamarbetet mellan polis, tull, gränsbevakning ochimmigrationsmyndigheter samt räddningstjänsternaförbättras.Mötet pekade också på behovet av att påskynda gränspassage- ochtullprocedurer mellan länderna och att det mellanfolkliga samarbetet vadgäller studentutbyte, samarbete mellan utbildningsanstalter och kulturutbytebör utökas. Under mötet sattes som mål att ömsesidigt erkänna medlems-ländernas respektive universitetsexamina. Dessutom underströk man behovetav att öka samarbetet på energi- och kärnsäkerhetsområdet.Mycket av det som sades på mötet var redan prioriterade delar i svenskÖstersjöpolitik.Ett andra toppmöte hölls i . Mötets deltagare villestärka investeringsklimatet i regionen och avveckla hinder för handelsutbytemellan länderna. Handelsministrarna skall träffas under senare delen av 1998med syfte att främja de små och medelstora företagens förutsättningar iÖstersjöregionen. Mötet framhöll vikten av att länderna samarbetar ominformationstekniktillämpningar som telemedicin och skol- och universitets-nätverk.Östersjötoppmötena kommer av allt att döma att återkomma vartannat årframöver.ÖstersjögruppenGöran gavs i i uppdrag att koordinera detvidare Östersjösamarbetet. Han inrättade då - eftersomÖstersjöstaternas råd saknade fast sekretariat -Östersjögruppen inom Statsrådsberedningen. Den skall getekniskt och administrativt stöd till Östersjöstaternas rådsordförandeland och har ansvar för det mellanstatligasamarbetet.Östersjögruppen skall stå för samordning och kontakter mellan regerings-cheferna i regionen, och för kontakter och samordning med . Därtill kommer att gruppen är delaktig i genomförandet avEU:s Östersjöstrategi. Inom samarbetsprogram för Öst-och finns delar som gäller gränsöverskridande regionaltsamarbete inom . Detta gäller PHARE för ochCentraleuropa samt TACIS för övriga OSS-stater och . Ansvaret föratt förverkliga Östersjöstaternas råds beslut ligger dock på de respektivefackdepartementen. UD skall samordna agerandet.Kalmarmötets handlingsprogramI hölls den femte ministerrådssessionen, där etthandlingsprogram antogs. Detta program byggde i sin tur påVisbydeklarationen. Avsikten var att visa "färdriktningen församarbetet" inför 2000-talet. Tanken var att besluta en radkonkreta insatser inom de tre huvudområden för samarbetetsom tidigare lagts fast.Handlingsprogrammet sas syfta till att öka mellanfolkligt samarbete ochden medborgerliga säkerheten, påskynda ekonomisk utveckling ochintegration och förstärka miljöskyddet i regionen.1. Ökade mellanfolkliga kontakter och medborgerlig säkerhet. Mellan-folkliga kontakter och demokrati är grunden för samförståndet runtÖstersjön, sas det. Jämlikhet mellan kvinnor och män skall främjas.Dialog mellan kommuner skall uppmuntras. Samarbetet skall stärkasmellan respektive sjö- och flygräddning, polis, kustbevakning, tull ochgränsbevakning. Metoder för att gemensamt bekämpa organiseradbrottslighet skall utvecklas. Studentutbyten skall stimuleras ochsatsningen på EuroFaculty, ett samarbetsorgan för högre utbildning ifrämst , skall ökas. Det rör sig om ett nätverk av universitetsom har som centrum. 97 ingår ävenKaliningrad i detta. En juridisk högskola i förbereds. Det kulturellautbytet skall stimuleras.2.3. Målet är att regionen skall bli en dynamisk ochkonkurrenskraftig region med hållbar tillväxt. Frihandel skall utvecklas.De baltiska staternas EU-integration kommer att stimulera handel ochinvesteringar. Också relationen mellan och är avavgörande betydelse för områdets utveckling. Ansträngningar för attutveckla transportkorridorer och vattenvägar skall göras. "Via Baltica" -från till - och "Via Hanseatica" - frånS:t till - skall främjas. I det förstnämnda fallet satsas145 miljoner ecu . I det andra fallet görs förberedelser föratt genomföra projektet. Stöd gavs till att fullfölja förstudien för "BalticRing"-projektet, för att koppla samman elnäten i regionen, så snart sommöjligt. Ytterligare åtgärder bör vidtas för att förbättra kärnsäkerheten iIgnalina, Sosnovyi Bor och Kola, menade man.4.5. Att återställa ekologisk balans är en av deviktigaste uppgifterna för länderna i regionen. Miljöprogrammet frånRonneby 1990 skall uppdateras och stärkas under ledning av det finskamiljöorganet HELCOM och i samverkan med kommissionen. Vatten-kvaliteten i floder och sjöar skall bättras. Projekt för att saneramiljöproblem orsakade av militär aktivitet i de baltiska staterna, Polenoch krävdes. Jordbrukets roll i miljöförstöringen och vikten aven sammanhållen fiskepolitik poängterades, liksom att värn av miljönmåste integreras i jordbrukspolitiken framgent. Övergödningen avÖstersjön måste reduceras så att ekologisk balans nås. Ett möte hölls iStockholm med sikte på att skapa en regional Agenda 21för regionen under 1998.6.Vägen mot EU-medlemskapEfter frigörelsen vände sig , och motde västliga samarbetsorganisationerna i strävan att nåmedlemskap.Den borgerliga regeringen etablerade frihandelsavtal och investerings-skyddsavtal mellan och de baltiska staterna. var våren 1992det första land som slöt handelsavtal med de tre baltiska länderna. starkt för avtalens betydelse för de baltiska staterna men slog ocksåfast den ömsesidiga nyttan att avtalen "kommer att komma såväl Sverigesom de tre baltiska staterna tillgodo".I de svenska medlemsförhandlingarna med EG var frihandelsavtalen medde baltiska länderna en viktig fråga. Den borgerliga regeringen var tydlig i attmedlemskap inte skulle innebära att frihandeln begränsades utan att Sverigeskulle kunna fortsätta praktisera frihandel med och att EG skulleanpassa sig till denna politik. Bildt markerade att avtalen inte bara var att sesom en handelspolitisk fråga, utan som något vidare, som en stor utrikes-politisk fråga.Sverige arbetade genom bilaterala och multilaterala kontakter för att öppnadet västliga samarbetet för framför allt de tre baltiska staterna.I juni 1993 beslutade regeringschefer att EG så snart det gick skulleteckna frihandelsavtal med de tre baltiska länderna. Det bestämdes vidare attde tre skulle få samma associeringsavtal som Visegradländerna ,, och Slovakien.1993 tog EU också ett principbeslut om att en utvidgning mot Central- ochÖsteuropa skulle komma till stånd.Från EU:s sida ställdes krav på respekt för de mänskliga rättigheterna,demokrati och marknadsekonomiska reformer samt att skulle följas för att man skulle medge frihandelsavtalen. I juni 1994hade kommissionen nått överenskommelser med samtliga tre baltiska stater.Dessa avtal trädde i kraft i januari 1995.Europaavtalen, som undertecknades , är mer omfattande. De rörekonomiskt, kulturellt och politiskt samarbete, liksom frihandel förindustrivaror. Därtill återfinns liberalisering av tjänster över gränserna, likabehandling för företag och yrkesutbildade som vill etablera i respektive land,lika behandling vid offentlig upphandling samt liberalisering av betalning förhandel med varor och tjänster, kapitaltransfereringar och investeringar iavtalen.Den socialdemokratiska regeringen har fortsatt arbetet för baltiskaEU-medlemskap, på den borgerliga regeringens grund. I utrikesdeklarationenliksom vid andra tillfällen har regeringen uttalat stöd för de baltiskastaternasambitioner att vinna EU-medlemskap.När kommissionären kom till hann dockGöran inte alls träffa honom, p.g.a. socialdemokraternas parti-kongress. fick resa till för att över huvud taget fåträffa utrikesminister länder - , , , , och -som kommissionen tidigare pekat ut har efter Europeiska rådets beslut idecember 1997 inlett konkreta medlemsförhandlingar. För att inget land påförhand skall känna sig uteslutet har alla elva medlemskandidater inlett enanslutningsprocess med en teknisk genomgång av de nationella regelverkensöverensstämmelse med . För de av kommissionen utpekadesex länderna sker detta i form av mellanstatliga konferenser, för de övrigainom ramen för förmedlemskapsstrategin.Lettland, , , och har lovats ett utökatstöd för att klara kraven för medlemskap. Länder i denna andra grupp somlyckas göra betydande framsteg kan få möjlighet att inleda förhandlingar ommedlemskap efter beslut av medlemsländerna och kommissionen. SärskiltLitauen har kraftfullt accelererat reformprocessen, men även görbetydande framsteg. kan de båda länderna inleda förhandlings-processen, om kommissionen bedömer att de kommit tillräckligt långt.Genom EU:s förmedlemskapsstrategier får länderna ett betydande stöd vadgäller utveckling av marknadsekonomin, rättsstatens institutioner ochanpassning till EU-medlemskapet.Den hade krävt gemensam förhandlingsstart för alla deelva kandidatländerna. I det svenska förslaget ingick att inledningen avkonkreta medlemsförhandlingar skulle försenas till 1999. Vi moderatermotsatte oss en försening av utvidgningen.Det är kommissionens förslag som accepterade, även omregeringen sökte ge intryck av att det är det svenska förslaget som gåttigenom. De sex länder som pekats ut av kommissionen inledde i månads-skiftet mars/medlemsförhandlingar. De övriga fem ges möjlighetatt inleda förhandlingar så snart de uppfyller villkoren för detta. Därtillkommer att det franska förslaget om en accepterats.Statsminister erkänner själv att de sex ges ett "snabbare spår" motmedlemskap. Varje land måste bedömas efter egna meriter.Glädjande nog finns med i gruppen som inlett konkreta för-handlingar om medlemskap. bör på alla sätt stödja på vägenmot medlemskap.Sverige får dock på intet sätt ge upp arbetet för att alla de baltiska staternaskall bli EU-medlemmar. bör bistå inte minst och ideras arbete att fortsatt förbereda sig och kvalificera sig för medlemskap.Sverige bör vidare verka för att den utvidgning av EU vi nu kan se framföross för det första verkligen realiseras så snart det är möjligt och för detandraföljs av ytterligare utvidgningsomgångar längre fram i tiden. Ett avgörandeprov blir förhandlingarna om EU:s institutioner och beslutsregler i sambandmed den första utvidgningen.Det skall bli intressant att se om regeringen då är beredd att ompröva dentidigare ganska rigida hållningen i synen på förändring av beslutssystemen. Iannat fall blir stödet för utvidgningen mest bara ord.När vinner medlemskap i kommer detta att få stora säker-hetspolitiska konsekvenser. Landet vaccineras då mot utländsk aggression,för även om medlemskapet inte innebär några militära garantier, så är denömsesidiga solidariteten stark mellan medlemsländerna. Medlemskap i ett deltagande i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Förenklat kan man säga att blir säkerhetspolitiskt allierat med övrigaEU-länder, om än inte militärt.Att minst ett baltiskt land går med i EU förbättrar också situationen förgrannarna. Det är svårt att se hur en aggression mot ett baltiskt land skullekunna se ut utan att beröra de båda övriga. Dessutom kommer processen medallt tätare samarbete, med sikte på medlemskap, att gradvis föra övrigabaltiska stater närmare medlemskap och säkerhetspolitisk gemenskap.Socialdemokraterna sökte under processen fram till toppmötet idecember 1997 strid med om utvidgningen, trots att regeringensförslag riskerade innebära en försening av förhandlingsstarten. Attregeringen driver inrikes utrikespolitik är förklaringen till att den trots attkommissionens förslag accepterats framhärdat i en felaktig verklighets-beskrivning.Natos utvidgningRegeringen krävde konsekvent respekt för alla ländersrätt att välja säkerhetspolitisk väg.I sitt första tal som statsminister menade att balternas sak ärvår. Det var en lika välkommen som senkommen positionsförflyttning, seddmot bakgrund av socialdemokraternas tveksamma historiska agerande. Hanförlade också sitt första officiella besök till Estland.När besökte , sa han följande på enpresskonferens:"Varje land har rätt att själv bestämma om sin säkerhetspolitik. harvalt sin väg . Det har fungerat bra för . måstevälja sin väg och det är som måste göra valet. Det kan ingen annangöra. vet vi att vill bli medlem i Nato. Vi respekterar det och viska göra vad vi kan för att stödja i den processen. "Uttalandet var i sak ett steg i rätt riktning. Problemet var baraatt UD och dåvarande utrikesministern på sängen av det - något som verkar hända ibland närstatsministern övar utrikespolitik. Det gjordes försök atttolka uttalandet som inte kunde uppfattas som annat ändementier. Dagen efter hade funnit sig bättre.På frågan om stöder de baltiska ländernas strävan attgå med i Nato svarade hon: "Vi vet att de baltiska ländernavill det. Är det så att också Nato vill ta in dem är det klart attdå är väl det bra då." Detta är dock en helt annan sak än detPersson tidigare deklarerat.Historiens vingslag ekade. Utrikesministern valde först den gamla för-siktighetslinjen, att inte skulle inta en ståndpunkt som kunde tänkasirritera . modifierades linjen till ett passivt accepterande avde baltiska staternas egen vilja. Det saknas uppenbarligen en politisk strategioch viljeinriktning vad gäller de baltiska staternas medlemskap i april 1996 sa den dåvarande brittiske utrikesministern :"Det borde inte vara omöjligt att skapa någon form av säkerhetssystem iÖstersjöregionen, där förutom och även de baltiska staternaingår. "Detta väckte berättigad debatt om roll i regionen, endebatt som delvis präglades av en yrvakenhet inför tanken.Inför avgörandet om Natos utvidgning var klar idiskussionen om svenskt ansvar för de baltiska staternas säkerhet. "Resultatet får inte bli att anvisas ett särskilt säkerhetspolitisktregio-nalt ansvar för de baltiska länder som inte kommer med i Nato. Vi kommerinte att ta ett sådant ansvar.Det får inte bli så att Nato säger nej till medlemskap, och outsagt därmedför över ansvaret till någon annan konstellation med länderna runt Östersjön.Det vill vi absolut inte. "president besökte idecember 1997. Inför besöket aktualiserade ettregionalt samarbete med förtroendeskapande åtgärder ochekonomiskt, och militärt samarbete. "önskar en regional modell för samverkan. Jag anser att en sådanmodell bör vara en del av den alleuropeiska säkerheten och tahänsyn till det specifika i den baltiska regionen," sa inför besöket.Göran avfärdade detta närmast panikartat:"Vi har ingen som helst anledning att diskutera detta med eftersomvi har våra egna säkerhetsarrangemang. Vi har ingen avsikt att diskutera ettregionalt säkerhetssystem. Vi anser att detta vore slöseri med tid. "hade rätt i sak, men det höga tonläget i svaret visarhur känslig frågan är om de baltiska staternas säkerhet ochSveriges egen säkerhetspolitiska väg.Det är klart att regeringens ståndpunkter är svåra att förena. Å ena sidanvill man att skall spela en aktiv roll i Östersjösamarbetet, å andradrar man sig för vissa av konsekvenserna. i vid meningkommer fortsatt att vara en region av stor säkerhetspolitisk och strategiskvikt för stormakterna. Det finns problem som de säkerhetspolitiska systemenmåste vara kapabla att hantera:Diktaturen i , utveckling, kärnvapen-baserna i Kolaområdet, kärnreaktorer av säkerhetsmässigt tvivelaktigkaraktär i det nära , den ryska Östersjöflottans kvalitet, eventuellaminoritetsproblem i och också risken för en olycklig politiskutveckling i är några exempel.President sa att är uppriktigt intresseratav goda grannrelationer med de tre baltiska staterna. I samma andetag lyftesdock situationen för de rysktalande minoriteterna i och Lettlandfram. menar att ryssarna där är andra klassens medborgareframförallt vad gäller språk och medborgarskapsfrågor.Det vore naturligtvis omöjligt för ett militärt alliansfritt att på egenhand garantera de baltiska staternas säkerhet. Så långt hade rätt.Men diskussionen visade att säkerhetspolitiska identitet måsteförändras efter de nya förutsättningar som vårt närområde erbjuder. Denmilitära alliansfriheten är ett medel i svensk säkerhetspolitik, den är inte ettmål. I varje tid måste välja den väg som bäst gynnar vår säker-hetspolitiska situation och bidrar till stabilitet i vår del av världen.Sverige hör hemma i det europeiska samarbetets alla delar. I dettainkluderas också medlemskap i och Nato.Nato har efter det förändrat sin roll. Kvar finns den militärasäkerhetens kärna, med alliansförpliktelser mellan medlemsländerna. Därtillhar kommit en allt viktigare politisk och säkerhetspolitisk roll för Nato.Utan Nato saknar strukturer för att agera i fredsbevarande ochfredsskapande operationer av större dignitet. Utan Nato saknar ocksåett förpliktande samarbete för stabilitet och fred. Nato är nytt också i denmeningen att organisationen utökas. , och - allagamla Warszawapaktsstater - är på väg in i organisationen.Det råder ingen tvekan om vad , och vill. De seringa alternativ till medlemskap i - varken militär alliansfrihet ellerryska säkerhetsgarantier, som betraktas som uteslutna. utrikes-minister, , uttryckte det så här : "Medlemskap iNato kan inte ersättas av något annat. Ingenting kan ge säkerhet.Bara artikel 5 räknas." Även president, , slog ijuni fast att han betraktade Nato som avgörande för stabilitet.Regeringen måste besluta sig för vilken säkerhetspolitisk roll man vill attSverige skall spela i . Redan medverkan i PFF-övningar avsvenskt flyg har varit kontroversiellt för delar av regeringen. Detta är ettsymptom på att den säkerhetspolitiska moderniseringen har lång väg kvar iregeringspartiet.I sade statsminister :"Vår tydliga alliansfrihet ger oss en utmärkt plattform att spela en ledanderoll i samarbetet i en region som på många sätt kan ses som bryggan mellanEuropeiska unionen och . "Erfarenheten visar att det snarare är tvärtom.Sverige är förhindrat att inifrån hjälpa de baltiska staterna att vinnamedlemskap i , eftersom vi själva står utanför. tvekarregeringen att göra allt den kan för att hjälpa dem utifrån. Det behövs ingabryggor mellan och . finns inga hinder för kontaktervarken mellan och EU, eller och Nato. På flera sätt kandet sägas att har närmare kontakter med Nato än vad har.När besökte tackade han president särskilt förden hjälp som FBI hade givit och de baltiska staterna. Det ärintressant att en svensk socialdemokratisk statsminister tackar en amerikanskpresident för FBI:s hjälp. När kommer en svensk statsminister att tacka USAoch Nato för det samarbete man haft med ?Slutsatser1. Socialdemokraterna måste göra upp med sitt agerande isamband med de baltiska staternas frigörelsekamp. Annarskan de aldrig vinna full trovärdighet för sina nuvarandeutrikespolitiska ambitioner vad gäller Östersjöregionen.1980-talets ledande socialdemokraters agerande innebar i praktiken enacceptans av status quo, dvs. de baltiska grannfolkens tvångsmässigainkorporation i diktaturen . Socialdemokraterna drev linjen attett svenskt ställningstagande för självständighet skulle kunna varaskadligt för de baltiska staternas sak. De svenska politiker som krävdebalternas frihet angreps hårt av socialdemokraternas dåvarande utrikes-politiska experter.Motvilligt drevs dåtidens socialdemokrater till att ompröva sin undfallandeposition gentemot Sovjetunionen.Först ifrågasattes de baltiska folkens vilja till och krav på självständighet.Pierre menade ännu att de estniska och lettiska folk-fronterna inte framställde "sådana krav" om självständighet. Så länge dennavilja kunde hävdas vara oklar - så länge slapp socialdemokrater attta ställning till frihetskraven och därmed bekänna färg.Pierre ansåg: "Vi vill inte isolera våra kontakter till ellerbidra till någon separatism där." Han menade också att han bejakade en"frigörelseprocess - i kulturell bemärkelse - i de baltiska republikerna.Samtidigt är det ofrånkomligt att de är en del av , vilket juframgår av Helsingfors-överenskommelsen ..."I det längsta saknade ledande socialdemokrater vilja ochmod att diskutera vad saken egentligen handlade om - frihetoch självständighet för de baltiska folken. I slutet avnovember 1989 bytte linje. skulle inteha några problem att stödja de baltiska staternas strävan eftersjälvständighet - om länderna bara gav uttryck för att det vardetta de ville sträva efter.Pierre är fortfarande politiskt verksam och statsråd iUtrikesdepartementet. Det är angeläget att medger att han själv ochsocialdemokraterna felbedömde de baltiska folkens vilja till självständighetoch att man var för sena med att stödja dem i den kampen. Det gäller ocksådet bristande engagemang de dåvarande socialdemokraterna visade för attstödja baltiska krav på ryskt tillbakadragande av återstående trupper iEstland, och . Det gäller vidare det ljumma engagemangetför att stödja de tre ländernas möjligheter att vinna medlemskap i förflutna formar dagens tänkande.2. Regeringen saknar en tydlig sammanhållen strategi för stödet tillÖstersjöländernas samarbete och integration. Intrycket är att många i och försig goda insatser görs ad hoc-mässigt och att en del görs som inte bordegöras alls med svenska skattemedel. Större infrastrukturella projekt börfinansieras via den internationella kapitalmarknaden. kan bara bidrapå marginalen till den typen av projekt, men likväl blir sådana satsningarbetungande.Dels har det reguljära Östersjöstödet, som uppgår till cirka 800 miljonerkronor , funnits. Till detta har kommit bidrag till EU:sprogram Phare och Tacis på motsvarande per år.Dels finns den sk Östersjömiljarden som slängts in som jästen efter degen.Samordningen mellan dessa två områden har brister.Anmärkningsvärt är att berörda avdelningar på UD uppenbarligen intevarit informerade om den verksamhet som låg under Statsrådsberedningenoch Östersjömiljarden. Koordineringen är därmed svag.Östersjömiljarden presenterades i den s.k. sysselsättningspropositionen ochsyftade inte bara - eller ens främst - till att stärka , utan till attskapa jobb i Sverige.Regeringen har känt sig pressad att visa att projekten ger resultat i form avfler arbeten i , eftersom pengarna anslogs i sysselsättnings-propositionen. Det visar också att Moderata samlingspartiets kritik varrelevant. Att stöda projekt i andra länder för att öka det egna landetssysselsättning leder fel.Från moderat sida avvisades Östersjömiljarden.Dels därför att konstruktionen - att den skulle hanteras i Statsråds-beredningen vid sidan av övriga program - inte var acceptabel.Dels därför att statliga subventioner som utgår för att öka den svenskasysselsättningen knappast kan vara att anse som ett stöd till Östersjöländerna.Dels därför att vi i ordinarie budget anvisat en högreanslagsnivå än regeringen för stödet till närområdet.Dels därför att propositionen var oacceptabelt oklar i beskrivningen avÖstersjömiljardens innehåll.Dels därför att inriktningen - att stödja svensk export av t.ex. livsmedel tillBaltikum - inte var acceptabel.Trots att näringsutskottets kansli kontaktade departementetgick det inte att utröna vilken typ av stöd regeringen avsåg att ge med hjälpav Östersjömiljarden.