mot · GM02So12 · 1998-10-20 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:So12av m.fl. (fp)med anledning av prop. 1997/98:189 Patientens ställningInledningFolkpartiet välkomnar att flera av våra förslag rörandepatientens ställning mm nu även har blivit regeringensförslag. Det är också mycket välkommet med en samladpatientlagstiftning och att patientens ställning och valfrihetenstärks.Det är också glädjande att regeringen har samlat sig till förslag som gällersvåra och mycket svåra sjukdomstillstånd.Inför en husläkarlagRegeringen förslår en utvidgad valfrihet för patienten attvälja fast läkarkontakt i primärvården i sin proposition.Rätten att välja läkare var en gång lagfäst i husläkarlagen.Sedan regeringen avskaffade husläkarlagen har valfrihetende facto försämrats för patienterna. Den tidigare friavalrätten ersattes med en bestämmelse i hälso- ochsjukvårdslagen om att den som är bosatt i ska harätt att välja en fast läkarkontakt i primärvården. Den rättenhar emellertid i praktiken begränsats eftersom det är upp tillvarje landsting att själva bestämma om hur valfriheten ipraktiken skall organiseras. På flera håll har därförvalfriheten begränsats av områdesansvaret. Det är bra attregeringen äntligen noterat detta och föreslår en lagändringsom innebär att det inte skall få finnas en geografiskbegränsning av det fria läkarvalet. Det kan dock noterats attom husläkarlagen hade behållits hade detta problem aldriguppkommit. Dessutom är det så att husläkarlagengaranterade att valfriheten omfattade privata såväl somoffentliga vårdgivare. Husläkarlagen var jämte vårdgarantinett stort steg framåt för att stärka patientens ställning ochreella valfrihet.Husläkarlagens avskaffande innebar också att privata läkares rätt att verkapå samma villkor som egna husläkare inte längre har ett skydd ilagen. Än så länge har de flesta landsting behållit husläkarsystemet, ellerbara gjort mindre förändringar, men i takt med att avtalen med de privatahusläkarna ska omförhandlas finns det risk att de socialdemokratiskamajoriteterna på sina håll i landet försämrar möjligheterna för de privatahusläkarna att driva sin verksamhet. Många av de redan gjorda omför-handlingarna har lett till en minskning av antalet privata husläkare. Enligtden statliga Samverkansdelegationen har antalet privata husläkare minskatfrån 668 stycken vid utgången av 1994 till 502 stycken ,d v s en minskning med ca 1/4.Vi anser att lagstiftningen ska garantera mångfald och valfrihet förpatienterna. Vi vill att husläkarlagen och regler om rättvis konkurrens åter-införs.Vi vill fortsätta att utveckla husläkarsystemet och också fortsättningsvisuppmuntra det aktiva valet av husläkare.Patienten ska lättare kunna nå ochbesöka sin husläkare!Husläkarreformen innebar en påtaglig utökning av antaletläkare i primärvården och därmed en höjd vårdkvalitet. Denstora tillströmningen till husläkarna visar att människor harförtroende för sina husläkare. Den husläkarorganisationlandstingen har investerat i innebär en förutsättning för enändrad vårdstruktur, där allt fler insatser sker hos husläkareoch distriktssköterskor och färre patienter behöver besökasjukhus.En av förutsättningarna för att patienter ska välja att söka vård hos sinhusläkare, i stället för att vända sig till sjukhusen, är att tillgänglighetenförbättras ännu mer. När husläkarmottagningen är stängd ska det alltid finnasen tydlig hänvisning till vem som har jouransvar. Den överenskommelse somgjorts mellan staten och om att vårdgarantin ska omfattarätten att komma i kontakt med sin husläkare och få kommainom ska ses som ett minimikrav. I de allra flesta fall måste det gåatt skapa betydligt bättre tillgänglighet än så för patienterna.Fler husläkare i primärvården!För att primärvården ska klara ett större åtagande än i dagoch arbeta mer förebyggande bör vi successivtförstärka primärvården med fler husläkare. Ett mål att siktamot är ett genomsnitt på ca 1 500 invånare per husläkareinom en snar framtid. Det innebär att antalet läkare iprimärvården bör öka från dagens ca 4 000 till omkring 6000 läkare.Stärk patientens ställningAtt vara patient innebär att man som individ till viss delförlorar kontrollen över sin person. Som patient hamnar mani en beroendeställning till personalen i sjukvården. Hurpersonalen förhåller sig gentemot den enskilde blir därföravgörande för om patienten känner delaktighet ellermaktlöshet i sin kontakt med sjukvården.Vi vet att många patienter inte anser sig få önskad information om resultatefter medicinska undersökningar eller behandlingar. Många är också miss-nöjda över att inte få delta i diskussioner om vilka undersökningar ellerbehandlingar som ska vidtas.En av tankarna bakom den nuvarande hälso- och sjukvårdslagen var attöka patientens inflytande över beslut som gäller vården och behandlingen.Detta inflytande är fortfarande begränsat. Enligt den statliga upplever människor att de har litet inflytande över sjukvården.Patientens ställning bör stärkas. Nuvarande och nya regler börsammanföras till en plats i lagstiftningen, antingen i en särskild lag ompatientens ställning och inflytande, eller som ett särskilt avsnitt i hälso- ochsjukvårdslagen, HSL. Om reglerna samlas på ett ställe ökar möjligheterna förallmänheten att ta del av dessa regler.Vi anser att reglerna kring patientens ställning bör innehålla följande delar:- vårdgarantins regler-- den tidigare husläkarlagens regler-- rätt till information om olika behandlingsalternativ, deras för- ochnackdelar samt betydande möjligheter att välja mellan alternativen-- rätt att ta del av behandlingsresultat på sjukhusen-- rätt att få ta del av mer än en läkares bedömning, s k "second opinion"-- rätt till rehabiliteringsplan-- rätt till smärtlindring-- garanti för att kvalitetssäkring tillämpas-- rätt till specialistvård i annat landsting om opartiskt organ så tillstyrker-- rätt till vård i hemmet i livets slutskede om det inte finns medicinskaskäl emot detta.-Inget remisstvångI betänkandet spelregler (SOU 1997:179) konstateras:"Administrativa remisskrav tenderar att leda tillrevirtänkande och ökad byråkrati. Det leder i sin tur tillfördröjda behandlingar av patienter. Samverkan snarareförsvåras än underlättas genom krav på remiss." Vidare slåsfast att "delegationens och andra undersökningar visar attsamarbete mellan olika vårdgivare fungerar bäst när dessasjälva genom vårdkedjeprojekt och i vårdprogram kommitöverens om hur patientflöden och samverkan skall fungera".Slutsatsen är att remisskravet inte fyller någon funktion.Folkpartiet anser att det inte skall finnas något generellt remisstvång tillspecialistvården. Vi har en stor tilltro till att patienterna själva kan bedömaom de ska gå till sin husläkare eller söka sig till specialistvården. Det kanfinnas skäl för landstingen att i vissa situationer ha remisstvång till vissaspecialistmottagningar på sjukhus.Inför en vårdgarantiRekordlånga väntetider i vårdenFolkpartiet har under den härmandatperioden uppmärksammat det växandeköproblemet. Det har skett i arbete i form avinterpellationer, motioner mm. Det har även skett irapportform, bl a i rapporten presenterad av partiordföranden i april1997. I den rapporten konstaterade vi att köerna fortsatteatt växa - på arbetsmarknaden och i vården.Statistiken i rapporten följdes sedan upp hösten1997 i motionen "Krisplan för vården!". Då kunde vi ännu en gångkonstatera att köerna växt och att väntetiderna blivit längre.I februari 1998 nödgades vi i ännu en rapport, "Vårdköerna växer",sorgligt nog konstatera att Socialdemokraterna då satt ett nytt mandatrekord ilånga väntetider för att få vård. visade ytterligare en rapport attköläget för många diagnoser förvärrats ytterligare, ännu ett mandatrekord ilånga köer noterades alltså.I september mitt under valrörelsen var det dags igen. I ännu en rapporttvingades konstatera att köerna inte visade några tecken påavmattning.Folkpartiet kapade köerna sist vi fickchansen - vårdgarantin viktigförklaringFolkpartiet uppmärksammade tidigt köproblemet ochföreslog i en partimotion från /91 att enhundradagarsregel skulle införas. Den innebar att allapatienter som sökte vård för vissa sjukdomstyper skulle"erhålla behandling efter det att diagnosställts eller erhålla ekonomisk ersättning frånsjukvårdshuvudmannen för behandling eller av annanvårdgivare".1990 medverkade till att införa den s k ädelreformen fr o m1992. Den innebar bl a att kommunerna fick överta det ekonomiska ansvaretför färdigbehandlade patienter från landstingen. Ädelreformen innebar attresurser frigjordes inom sjukvården när antalet färdigbehandlade patienteröverfördes till kommunerna. En del av dessa resurser kunde satsas på attkorta vårdköerna.Riksdagen beslöt att stödja motion med krav på enhundradagarsregel . Efter maktskiftet samma årkallade dåvarande sjukvårdsministern till en över-läggning som resulterade i att och staten tecknade ettavtal om en vårdgaranti som började gälla den 1 januari 1992.Samtliga landsting beslöt att följa vårdgarantin och fick därmed ta del avde som avsattes . Mot bakgrund av att bl aköerna inom vårdgarantiområdena minskade kom regeringen ochLandstingsförbunden i de s k Dagmarförhandlingarna överens omatt rekommendera landstingen att förlänga garantin . Någracentrala medel utgick dock inte . Några landsting har besluta att utvidgagarantin till andra områden än de centralt beslutade.Effekterna av vårdgarantin visade sig mycket snabbt. Vid vårdgarantinsstart stod omkring 52 000 människor i kö till de behandlingar somomfattades av vårdgarantin. med vårdgarantin hade antaletpatienter som stod i kö till behandlingar som täcktes av garantin minskatdrastiskt. De allra flesta kliniker kunde leva upp till vårdgarantinsmålsättning att alla som köade skulle få en behandling inom tre månader.Vårdgarantin innebär att alla parter får incitament att koncentrera sig på attkapa vårdköerna. Det mest konkreta uttrycket för detta är de ekonomiskakonsekvenserna av olika prioriteringar. Med traditionell budgetstyrning fården verksamhet som uppvisar störst problem, t ex långa patientköer, störreanslag. Detta ger naturligtvis en felaktig signal. Med vårdgarantin bröts dettaolyckliga mönster. Istället uppmuntrades de verksamheter som nådde godaresultat. Utan vårdgaranti blir det viktigare att visa på långa köer (för att fåresurstillskott) istället för att förkorta köerna.I mätningar konstaterades följaktligen att köernaminskade drastiskt redan efter beslutet om att införa en vårdgaranti. Självavetskapen om att en vårdgaranti skulle komma att träda i kraft den 1 januari1992 blev alltså ett kraftfullt incitament för sjukvårdsdistrikten ochklinikerna att redan på detta stadium börja korta köerna. Det visar hureffektivt tydliga mål kan uppnås med rätt instrument. Men monteras dessainstrument ned och ges felaktiga incitament blir naturligtvis ocksåmåluppfyllelsen därefter, d v s sämre.Riksdagens socialdemokratiska majoritet fattade ett beslut - den 13 mars1997 - om att avskaffa vårdgarantin. Istället införde man en annan sämrevariant av vårdgarantin med den stora nackdelen att den inte gav patienternanågon garanterad rätt till att bli behandlad . Därmedförsvann också ett viktigt incitament för vårdgivarna att pressa ned kötiden.I "Patienten har rätt", ett delbetänkande av HSU 2000, kritiserades den nyaurvattnade vårdgarantin. Man konstaterade: "Den uppfattas emellertid intesom lika tydlig som den tidigare vårdgarantin eftersom den inte anger närpatienten har rätt att kräva att få behandling. Enligt kommittén är det enuppenbar svaghet att dagens vårdgaranti är otydlig på denna punkt. "Den socialdemokratiska regeringen har också försvårat för de privatavårdgivare som utgör ett viktigt komplement till den offentligt utfördavården.Resultatet av denna politik kan avläsas svart på vitt i köstatistiken: efterdet socialdemokratiska maktövertagandet är problemet med långa väntetideri vården tillbaka.Vad den tidigare vårdgarantin lovade1992 års nationella vårdgaranti omfattade följande insatser:Utredning och behandling av? PTCA (kronor angioplastik)?? operation vid godartad prostataförstoring?? operation vid inkontinens hos kvinnor?? operation vid livmoderframfall?? utprovning av hörapparat?Vårdgarantin slog fast att de patientgrupper som omfattas avgarantin ska erbjudas behandling från dendag då beslut om operation/behandling har fattats ochpatienten har placerats på väntelista/vårdplaneringslista.Patient som inte kan bli behandlad skaerbjudas vård vid en annan klinik inom sjukvårdsområdet,hos annan sjukvårdshuvudman eller hos privat vårdgivare.Den läkare som placerar patienten på väntelista ombesörjer - enligt vadsjukvårdshuvudmannen bestämmer - att behandlingen genomförs inomföreskriven garantitid. Kan vården inte lämnas på den egna kliniken skaläkaren i samråd med patienten och i enlighet med de remitteringsregler somgäller inom svara för att remiss utfärdas till sjukhus eller annanvårdinrättning som kan utföra behandlingen inom garantitiden.Fp-kräver: återupprättavårdgarantin!Debatten om krisen i vården intensifierades . Hårdkritik riktades mot bristerna i äldrevården - inte minst mothur hårt långa väntetider slår mot framförallt äldre patienter.Socialdemokraterna kunde knappast undgå att ta intryck. Enviss omorientering i politiken skedde därför under galgen.Men det interna trycket från ovilliga socialdemokratiskalandstingspolitiker som i grund och botten ogillar idén meden vårdgaranti ledde till ännu en märkligomsvängning: plötsligt övergav Socialdemokraterna ånyotanken på att införa en vårdgaranti.Låt oss först fördjupa oss i den första s-omsvängningen. Kritiken mot denurvattnade formen av vårdgaranti (s-garantin) - i egentlig mening inte längreatt betrakta som en "garanti" eftersom behandling inte garanterades inomviss tid - från bl a HSU 2000 ledde som sagt till viss socialdemokratiskomprövning. I HSU 2000 sade man sig vara för att vårdgarantin skulle sesöver med syfte att en ny vårdgaranti skulle kunna träda i kraft den 1 januari1999.Folkpartiet välkomnade naturligtvis att Socialdemokraterna i HSU 2000kom till den slutsats som uttryckt , nämligen att envårdgaranti måste ange en tidsperiod inom vilken en patient har rätt till vård.Det faktum att inte patienterna gavs rätten att välja en privat vårdgivareriskerade dock att göra även det förslag om vårdgaranti som då diskuteradestandlöst. Pressen på att klara av de tidsgränser som stipuleras igarantin blir helt enkelt inte tillräckligt stor om inte möjligheten att sökaickelandstingsdriven vård finns som ett reellt alternativ.Senare under våren övergav Socialdemokraterna dock plötsligt löftet omatt återinföra - och utvidga - vårdgarantin. Det är tydligt att det internamotståndet mot tanken på en behandlingsgaranti som ger patienternarättigheter och som öppnar för privata entreprenörer att gripa in där detoffentliga inte räcker till väcker stor olust bland socialdemokratiskalandstingspolitiker.Ej heller i föreliggande motion ämnar regeringen föreslå att vårdgarantinska återinföras och utvidgas.Folkpartiet anser att de växande köerna är ett samhällsproblem som fordraren snabb lösning. Det är därför inte acceptabelt att dra införandet av en nyvårdgaranti i politisk långbänk. Vi anser att förhandlingar mellan staten ochLandstingsförbundet ska inledas så att den nya vårdgarantin kanbörja gälla från , för att därefter skyndsamt utvidgas till att iprincip omfatta samtliga diagnoser och behandlingar.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att återinföra husläkarlagen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en samlad patientlagstiftning,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen kallar till överläggningar föratt införa en vårdgaranti fr.o.m. ,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen vid överläggningarna med Landstingsförbundetäven upphäver remisstvånget.Stockholm den 20 oktober 1998Kerstin ()()()()