mot · GM02Fi606 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi606av och ()Den kommunala ekonominEtt grundläggande problem för kommuner är denhöga arbetslösheten. Det är den som gör att kommunernadräneras på skatteinkomster. På utgiftssidan växer utgifternaför att hjälpa människor med deras egen försörjning.Kärnverksamheterna vård och skola drabbas.Ett annat grundläggande problem är att det socialdemokratiskt prägladeregelverket för kommunerna i kombination med fackligt motstånd motförändringar har gjort det svårt att koncentrera och förnya den kommunalaverksamheten på det sätt som varit önskvärt.Arbetslösheten tillsammans med bristen på förnyelse har lett fram till ensituation där vården och skolan på många håll är i kris. Det är huvudskälettill att vi stöder regeringens förslag om extra statsbidrag till kommunerna.De extra bidragen får dock aldrig undanskymma att det viktigaste både förmedborgarna och den kommunala ekonomin är att använda de pengar manredan har rätt. Och att det viktigaste inte är att göra kommunerna merbidragsberoende utan tvärtom se till att fler får jobb så att fler blirkommunalskattebetalare.Vi har varnat för att delar av de nya resurser som tillförskommunerna kommer att hamna i andra sektorer än kommunernaskärnverksamheter. Fortsatt drift av underskottsbolag, kommunala arbets-marknadssatsningar eller nya äventyrsbad ligger i farans riktning i mångakommuner. Som ett mantra upprepade de socialdemokratiska ministrarna attpengarna går "till förbättringar i vård-skola-omsorg". Den kartläggning vigjort visar att pengarna alltför ofta används till annat. Detta styrks nu av denundersökning som gjort på regeringens uppdrag. Imindre än hälften av kommunerna har pengarna lett till utökningar inombarnomsorg, äldreomsorg eller skola. Skillnaden mellan verklighet ochretorik är stor. Detta är inte bara ett problem för sjuka i vårdköer och barn iproblemskolor. Det blir ett demokratiproblem att den verklighet människorser i sin vardag inte alls stämmer med det politikerna talar om och attmänniskor ser att det är tomma ord och löften som kommer från landetsregering.För att tillförsäkra medborgarna att de nya pengarna verkligen används tillkärnverksamheterna i vården, i skolan, till barnomsorg och äldreomsorg ochsocialtjänst har vi därför förordat att de tillkommande statsbidragen ska"öronmärkas" till kärnverksamheterna. Vi anser att regeringens krav påutökade redovisningar och uppföljningar inte ger tillräckliga garantier.Alltför många skräckexempel finns. kräver dessutom att dekommunala bolagen successivt ska avvecklas.Regeringen bör återkomma med ett system för specialdestineringav tillkommande statsanslag till kommunerna. Vad som här anförts omspecialdestinering bör som sin mening ge regeringen till känna.Särskilda insatserRegeringen har under avsatt pengar ur detgenerella statsbidraget för särskilda insatser. Behoven ochmotiveringen förskjuts . Förut har de fungerat somsmörjmedel i processen vid infasningen i det nya inkomst-och kostnadsutjämningssystemet samt för att kunna hjälpa dekommuner som har extra stora opåverkbara kostnader vilkaej fångas in i utjämningssystemet. övergår dessa skälalltmer till att handla om att ge bidrag till de kommuner sommisskött sina bolagsaffärer och inte förmår ansvara för detta.Vi föreslår att anslaget A 2 "Särskilda insatser i vissa kommuner" minskasmed . Bakgrunden är vår övertygelse att den kommunalabolagskrisen kan hanteras mindre kostsamt för skattebetalarna ominriktningen ändras jämfört med den hittillsvarande. Vi har redovisat hur vivill se strategin, där inriktningen är att de kommunala kärnverksamheternaoch de boende i kommunala bostadsbolag ska hållas skadeslösa, men att detinte ligger något egenvärde i att rädda själva bolagen från konkurs. Viavvisar regeringens tankar om stöd för rekonstruktioner och vidare drift avkommunala bolag.Resterande medel på detta anslag bör fördelas så att 200 miljoner går tillutsatta stadsdelar för kommunernas eget bruk, för att stärka den lokalautvecklingen, till utbildning och näringsklimat i utsatta förorter i enlighetmed våra förslag i partimotionen om integration, och att 200 miljoner kananvändas för särskilt stöd till kommuner som behöver extra hjälp medanledning av bolagsproblem.Inkomst- ochkostnadsutjämningssystemetVikten av skatteinkomster och skattebetalare kan inte nogbetonas.Folkpartiet har länge förordat att inkomstutjämningen ska sättas till 90 istället för av medelskattekraften. Detta för att minimera antaletkommuner som råkar i en pomperipossasituation, och för att det ska finnasockså ett kommunalpolitiskt incitament att öka kommunens egen skattekraft.Vi har också krävt att ytterligare medel ska fördelas i enlighet med degrundläggande kriterierna som föreslogs av den utredning som lade framgrundförslaget och att de sociala faktorerna ska väga tyngre.Sedan dess har segregationen tilltagit och det sociala utgiftstrycket på vissakommuner bara ökat. Detta förstärker behovet av att de ursprungligenframlagda sociala kriterierna får ökad tyngd. har det än tydligarevisat sig att kommunens ekonomi i många fall inte vinner på att fler får jobboch blir skattebetalare, bland annat beroende på den högainkomstutjämningsnivån och vissa kostnadskriteriers tyngd. Den nu sittandeUtvärderingskommittén lägger sitt förslag . Detta förslagriskerar dock som så tidigare att färgas av politisktköpslående. Systemet bör justeras så att inkomstutjämningsnivån sätts till 90istället för och att de sociala faktorerna i kostnadsutjämningen får ökadtyngd.Socialbidragen och denöppna arbetslöshetenIndivid- och familjeomsorgens andel i den kommunalabudgeten har ökat. Särskilt i storstadskommunerna växersocialbidragskostnaderna. I storstadskommunerna finns enstörre andel arbetslösa och äldre som får socialbidrag pågrund av att dessa inte kommit in i försäkrings- ochpensionssystemen. Detta innebär dels attsocialbidragskostnaderna tränger ut annan angelägenverksamhet, dels att dessa arbetslösa människor får sämrestöd och möjligheter att kunna ta sig in på arbetsmarknaden.Den överdrivna fokuseringen på målet att halvera den öppnaarbetslösheten innebär att socialbidragstagare som inte stårtillräckligt nära arbetsmarknaden än mer lämnas åt sitt öde,åtgärder och resurser ägnas dem som registrerats som öppetarbetslösa. spelar det för kommunen inte någonstörre roll om en socialbidragstagare får arbete eller blirförtidspensionär, så länge vederbörande inte längre behöversocialbidrag. På grund av den höga inkomstutjämningen harkommunorganisationen heller ingen ekonomisk nytta avskatteintäkterna från en individ, det räcker att slippa dedirekta kostnaderna för dennes försörjning.Staten och kommunerna borde ha ett gemensamt ansvar och ett gemensamtintresse av att människor kommer ur bidragssystemen och får jobb och lön.Därför menar vi att staten och kommunerna bör dela på kostnaden försocialbidragen. Detta skulle kunna genomföras genom att staten påtar sig ettdirekt kostnadsansvar, och att motsvarande summa drages från statsbidragentill kommunerna. På så sätt blir reformen statsfinansiellt neutral vidnuvarande socialbidragsnivå.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om specialdestinering av de tillkommande statsbidragen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om inkomst- och kostnadsutjämningssystemet,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om delat kostnadsansvar för socialbidragen mellan kommuner ochstat.Stockholm den 28 oktober 1998Lars ()()