mot · GM02A1 · 1998-10-12 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:A1av m.fl. (v)med anledning av prop. 1997/98:165 Utveckling och rättvisa - en politik för storstaden av m.fl. (v)Innehåll1 Inledning 22 Sammanfattning av propositionen 23 Allmänt 34 Integration och kvinnokamp 45 Målen för storstadspolitiken 56 Storstadsdelegation 57 Den regionala planeringen 68 En aktiv bostadspolitik 69 Integrationspolitik 710 Näringspolitiska insatser 911 Högskolan 1012 Invandrare och företagande 1113 Lokala utvecklingsavtal Det statliga åtagandet 1115 En sammanhållen verksamhet med åtgärder för arbetslösa inom utsattastadsdelar Översyn av socialbidragen 1317 Ekonomisk trygghet för vissa äldre invandrare 1318 Deltidsförskola i socialt utsatta stadsdelar 1319 Kultur-, idrotts- och fritidsverksamheter i de utsatta stadsdelarna1320 Kommunala demokratireformer och försöksverksamheter 1421 Hemställan 15Inledning"står inför betydande utmaningar. Trots attsysselsättningen ökar är 300 000 människor arbetslösa. Trotsatt tillväxten är hög är klyftorna mellan människor stora.Trots att nationens välstånd är större än någonsin, finns detbrister i välfärden" (regeringsförklaringen ).Den kanske allvarligaste klyftan mellan människor och den kanskeallvarligaste bristen i välfärden finns i den segregation som präglarSveriges storstäder, men också ett antal andra städer i . I storstads-regionerna märks dessa klyftor särskilt tydligt. Vi håller på att få enpermanent segregering i vissa av storstädernas bostadsområden.Resultatet har blivit att vissa områden kännetecknas av en extremt högarbetslöshet, fattigdom, många sociala problem och en befolkning som tillstor del består av nya svenskar. ökadeinkomsterna i de fattiga stadsdelarna i storstäderna knappast alls medanövriga stadsdelar ökade sin inkomst . Särskilt besvärligt harkvinnorna haft det. Här har inkomsten minskat istället.Inkomstskillnaden mellan kvinnor i de utsatta stadsdelarna och kvinnor iandra stadsdelar har ökat från . menar attdenna utveckling måste brytas. Arbetslöshet och utanförskap får inte bli endel av allt fler unga människors uppväxtvillkor.Den osynliga muren mellan rika och fattiga områden förefaller stå fast.Sverige är ett segregerat samhälle. Men det beror inte på att människor somhar mycket gemensamt bor ihop, utan att de bor ihop under förnedrandevillkor. Det är inte islam som står mot kristenheten, det är inte bönder frånIrak mot storstadsmondäna svenskar. Det är de som inte har, i underklassenoch med utanförskapets kultur, som står mot makten och dem som har.Motsatsen till segregation är integration. Detta begrepp måste dockpreciseras: integration av vilka, i vad och på vilket sätt? Integration betyderinte att alla människor skall ha samma sedvänjor och traditioner. Att vissamedborgare firar och äter couscous, medan andra firar jul ochföredrar potatis, är inget samhälleligt problem. Däremot är det ett allvarligtproblem att vissa grupper saknar tillgång till den politiska demokratiskaprocessen, diskrimineras på arbets- och bostadsmarknaden och harotillräckliga språkkunskaper. Integration är en ömsesidig process mellan denya och gamla svenskarna som syftar att skapa det nya , samtidigtsom det är en pågående process.Den kulturella eller etniska segregationen samverkar med denklassmässiga och ekonomiska segregationen. Segregationen kan intebekämpas utan att vi också bekämpar klassklyftorna. Det är hög tid att rivaden osynliga muren.Sammanfattning avpropositionenI propositionen läggs förslag fram till en nationell politik förstorstadsregionerna. Storstaden beskrivs som social,ekonomisk och kulturell miljö. Storstädernas betydelse förövriga landet lyfts fram. Den nationella storstadspolitikensyftar till långsiktigt hållbar tillväxt och till att bryta densociala och etniska segregationen i storstäderna och att verkaför jämlika villkor i storstäderna oavsett ursprung och kön.Likaså skall politiken främja en god utveckling istorstädernas utsatta bostadsområden samt en bättrespråkutveckling.Regeringen föreslår ett tillsättande av en storstadsdelegation församordning av politiken. Regeringen föreslår också ytterligare 5 000 hög-skoleplatser och en riktad satsning på polisen i storstadsregionerna. Lokalautvecklingsavtal bör tecknas mellan stat och kommun för de utsattabostadsområdena, och man avser att i budgetpropositionen föreslå 480miljoner kronor , för och 785 miljonerkronor för för särskilt stöd till lokalt utvecklingsarbete. Lokalsamverkan mellan kommun, länsarbetsnämnd och försäkringskassa förarbetslösa föreslås också liksom medborgarkontor. Man föreslår ocksåmindre åtgärder för lågutbildade vuxna vad gäller och IT-baserade läromedel för invandrare.AllmäntPropositionen går igenom de flesta av de problem somstorstäderna har. Många av problemen är kommunalaangelägenheter, som staten har liten möjlighet att påverka.Många av de problem som luftas ligger i utredning och därföreslår inte regeringen något i avvaktan på utredningensslutbetänkande. De flesta ekonomiska besluten aviserades ivårens ekonomiska proposition och kommer att tas i höstensbudgetproposition, t.ex. de medel som föreslås till lokaltutvecklingsarbete . Det enda konkreta förslag idenna proposition är förslaget till riktlinjer förstorstadspolitiken vilket inbegriper en storstadsdelegation församordning av storstadspolitiken. Som regeringen ocksåpåpekar finns likheter med perspektivet och förslagen i denregionalpolitiska propositionen . Vänsterpartietvill inledningsvis peka på några motsvarande kritiskapunkter.Regeringen för i propositionen inget resonemang om hur man skall kunnastoppa upp och vända den pågående utflyttningen från de allt glesareregionerna utanför storstadsregioner och universitetsstäder för att minskatrycket på storstäderna. Ny forskning visar att de flesta som försöker flyarbetslösheten i t.ex. skogslänen flyttar till fortsatt arbetslöshet istorstäderna,nu ofta utan det sociala kontaktnät som tidigare stod till buds. Det är främstungdomar som flyttar, och kommunerna ute i landet får en allt äldrebefolkning med allt vad det innebär av tunga vårdkostnader. Urbaniseringenssociala och miljömässiga problem är en del av en obalanserad utveckling inationell skala som borde analyserats i ett helhetsperspektiv. Häri bristerpropositionen.Segregations- och fattigdomsproblemen i storstadsmiljöerna är tecken pådjupgående obalanser och strukturella problem i samhällsutvecklingen somkräver ett väsentligt kraftfullare politiskt reformarbete än vad som framgårav propositionens ganska rapsodiska förslag. De flesta samhällsområdenberörs. Den sociala delaktigheten och demokratiska grundvärden som berörde mänskliga rättigheterna står på spel. Den allt skevare makt- ochresursfördelningen i samhället underminerar jämlikhetsideal och rättvisekrav.Vi menar att regeringen skall återkomma med ett mer sammanhållet ochkraftfullare förslag till handlingsplan för att komma till rätta med deuppenbara segregationsproblemen i storstäderna.Vänsterpartiet menar att liknande brister som vi kritiserade denregionalpolitiska propositionen för finns i den storstadspolitiskapropositionen. De ekonomiska medel som aviseras här motsvarar den "lillaregionalpolitiken" i dess relation till den stora regionalpolitiken som i dettafall motsvarar den generella välfärdspolitiken. Att bli delaktig i den är detavgörande för hur framtiden skall gestalta sig i storstädernas utsattastadsdelar. Det handlar om kommunernas resurser, den sociala bostads-politiken och effektiva insatser på arbetsmarknaden, men också om attupprätthålla ett trygghetssystem och aktiva rehabiliteringsmöjligheter sominte lämnar många människor utanför. De senare årens nedskärningar ochförsämringar inom socialförsäkringsområdet och a-kassan har slagit hårdastmot dem som inget har och har förstärkt segregationen.Det är ofta samhällets regler och strukturer tillsammans med svenskinvandrarpolitik som sätter stopp för all den kreativitet och mångfald sominvandrarna för med sig.I den framtida politiken får man inte bara se till problem och brister utanistället se till de segregerade områdenas möjligheter. Utan en stark tilltrotillden egna förmågan och det egna områdets möjligheter hjälper det inte medstöd. Underifrånperspektivet måste få råda. Det är först då man kan ta tillvarade offentliga resurserna effektivt. Innevånarnas engagemang är en ovärderligresurs, men intresset kan försvinna fort om ansvar och makt inte går hand ihand.Vänsterpartiet anser att det är en brist på analys och en allvarlig brist påförslag riktade till kvinnorna. Det är kvinnorna i de utsatta bostadsområdenai storstäderna som har kommit mest i kläm depression.Metoder måste utvecklas för att nå kvinnor från andra kulturer mederbjudanden om att förbättra villkoren för dem själva och deras barn, påderas egna villkor.Regeringen har dessutom i ett särskilt beslut gett alla statliga kommittéer iuppdrag att anlägga ett jämställdhetsperspektiv i sitt utredningsarbete.Vänsterpartiet ser positivt på detta beslut. Vi menar dock att regeringen i sinaegna propositioner mer regelmässigt och på ett tydligare sätt borde redovisaförslagens konsekvenser för jämställdheten. Vi anser att den storstads-politiska propositionen brister när det gäller att redovisa förslagenskonsekvenser för kvinnor och män och överhuvudtaget när det gäller attiaktta ett könspolitiskt perspektiv.Integration och kvinnokampKvinnoförtryck finns i alla samhällen och i alla kulturer. Detkan inte försvaras med hänvisning till tradition, sedvänjoreller religion. Därför måste också kvinnokampen föras överspråkliga, kulturella och religiösa gränser. Kvinnorssjälvständiga organisering och utvecklandet av kontaktermellan kvinnor med olika kulturell bakgrund skall stödjas.Isoleringen i det svenska samhället av kvinnor med utländskbakgrund måste brytas genom satsningar på utbildning ochandra projekt som syftar till arbete direkt riktade till dem,samt riktade åtgärder inom barnomsorg och skola.Här kan dokumentet från i vara etträttesnöre. Pekingdokumentet innebär ett klart politiskt åtagande attundanröja hinder för kvinnors delaktighet i samhällslivet på alla nivåer ochområden. Konferensen har slagit fast att mänskliga rättigheter gäller lika förkvinnor och män. Det innebär bland annat att kvardröjande eller t.o.m.förstärkta reaktionära attityder inom invandrargrupper i skallbekämpas, t.ex. seden att gifta bort unga flickor utan att de ges möjlighet attsjälva välja partner. Information om preventivmedel och familjeplaneringmåste ges så att den når fram till alla grupper av kvinnor.Barnens välfärd förbättras genom olika slags satsningar på mammorna.Metoder måste utvecklas för att stödja kvinnor från andra kulturer i derassträvan att förbättra villkoren för sig själva och sina barn. Kooperativaformer för kvinnors arbete och företagande ska stimuleras genom kvalificeratstöd och rådgivning. Skattelagstiftning för olika slags sociala kooperativ börförenklas. Den kompetens och de resurser som finns hos kvinnor medutländsk bakgrund måste tas till vara.Kvinnors och ungdomars aktiviteter bör uppmärksammas särskilt vidbidragsgivning. Vi vill också understryka att ett könsperspektiv skallanläggas vid återrapporteringen av de statliga föreningsbidragens resultat ocheffekter. vill också i detta sammanhang påpeka invandrar-organisationernas betydelse för opinionsbildning. Vid det uppmärksammadevåldtäktsmålet i HD dömdes tre invandrade män. Det hade varit mycketpositivt om invandrarorganisationernas män hade engagerats i arbetet med attvisa en positiv mansbild för dessa, och andra, unga män. Det hade ocksågivit en signal till majoritetssamhället att våldtäkt inte är accepterat i någonnation eller av någon religion.Målen för storstadspolitikenFör att tydliggöra målen ytterligare föreslår attdet andra målet för storstadspolitiken ändras på följande sätt:att bryta den sociala, etniska och diskriminerandesegregationen i storstadsregionerna och att verka för jämlikaoch jämställda levnadsvillkor för storstädernas invånare.StorstadsdelegationRegeringen föreslår att en storstadsdelegation tillsätts i formav en interdepartemental projektgrupp inomRegeringskansliet som får bereda och samordna regeringensstorstadspolitik. kan acceptera förslaget menmenar i enlighet med förslag attdelegationen skall ha möjlighet att föreslå förändringar avlagteknisk, finansiell och organisatorisk natur för attunderlätta de lokala storstadspolitiska insatserna och för attuppnå bättre möjligheter till samordning och samverkan avde totala insatser som olika myndigheter och organisationergör. Det bör vidare klargöras att den kommunalakompetensen och självständigheten inte får minskas isamband med förhandlingsprocessen om lokalautvecklingsavtal. Tvärtom bör den demokratiskadelaktigheten och det kommunala underifrånperspektivetstärkas.Den regionala planeringenSverige har gått igenom en snabbförvandling vad avser konsumenternas köpvanor. Köpcentrautanför stadskärnorna med både dagligvaror och varor somköps mer sällan växer som svampar ur marken.I storstäderna leder det här till, inte som man kunde tro en neddragning icitykärnorna, utan till att bostadsområdenas centrum töms på service. Idagråder nästan glesbygdsförhållande på många ställen. Posten är nedlagd,har flyttat och livsmedelsaffärerna har ett mycket begränsat utbud.Danmark har valt en annan väg och är mycket strikt i tillståndsgivning förköpcenter utanför städerna. Vi skulle vilja se en liknade utveckling i Sverige.Propositionen beskriver förtjänstfullt de möjligheter som kommuner ochlänsstyrelse har för att styra utvecklingen. Det fungerar uppenbarligen inte.Vänsterpartiet föreslår därför att en utredare får se över bestämmelserna iPBL och se om det behövs en skärpning för att få en annan tingens ordning.En aktiv bostadspolitikRegeringen skriver att "de styrmedel som kommunernaförfogar över bedöms vara tillräckliga" (sid. 44).Vänsterpartiet är av en annan mening.Hushåll med svårigheter på bostadsmarknaden skall följas upp i ensocialberedning, med företrädare för myndigheter och bostadsmarknadensaktörer. Det är bra, men skulle naturligtvis varit en del av den bostads-politiska utredningens uppgifter. har motionerat om en radförändringar för att stärka de utsatta hushållens villkor. Vi har krävt attkommunerna skall ta ett större ansvar för dessa hushåll, lättnader förhyresgästerna i samband med hyreskontraktsuppsägningar, tydligare regleroch regler som inte leder till ökad segregation eller diskriminering i sambandmed bostadssökande, skärpta krav om bostadsförmedling m.m.Regeringen överväger någon form av etableringskontroll för privatabostadsförmedlare för att göra verksamheten mer seriös. När det gällerkommunal bostadsförmedling, föreslår regeringen inget nytt. Bostads-försörjningslagen är borta och därmed finns inget krav på kommunerna attordna bostadsförmedling. kräver lagstiftningentillbaka, för att kunna användas där behoven finns.Kommunerna är ytterst ansvariga för bostadsförsörjningen för sinakommuninvånare. anser i motsats till regeringen attkommunernas rättigheter och skyldigheter skall stärkas. Vi vill ha tillbakalagstiftningen om bostadsanvisning i både kommunalt och privat fastighets-bestånd, vi kräver obligatoriska boendeplaneringsprogram som skall antas ikommunfullmäktige i samband med översyn av översiktsplaner och skärptaregler runt de kommunala bostadsbolagens ekonomiska förhållandengentemot ägarna kommunerna.Tjugofemprocentsregeln om utförsäljning av allmännyttans fastigheter blirkvar till 1999. En försäljning utöver denna nivå medför indragna räntebidrag.Som tidigare påpekat blir regeln uddlös,eftersom räntebidragen snabbt är på väg att fasas ut. Regelsystemet runtallmännyttan har utretts grundligt och flera förslag har lagts. Flera av deföreslagna reglerna bör införas för att tydliggöra de kommunalabostadsbolagens ställning. Regeringen måste nu återkomma med förslag.Alla medborgare skall ha möjlighet till inflytande över förvaltning ochskötsel av det egna bostadsområdet, oavsett upplåtelseform. De lokalahyresgästföreningarna måste aktivt motverka segregationen i sin egenorganisation och arbeta för att alla grupper i bostadsområdena aktiveras. Deregler för antagande av hyresgäster, med hårda krav på ekonomi ochbetalningsförmåga, som tillämpas av olika kommunala bostadsföretag, ochsom i fått benämningen Järvareglerna, måste ses över. De socialakonsekvenserna av dessa regler är alltför allvarliga för barnfamiljer ochungdomar som aldrig får fast bostad, liksom för kvinnor som tvingas fly frånsina män. Det skall vara möjligt för en person utan egna kontakter påbostadsmarknaden och med låga inkomster att bosätta sig även i attraktivastadsdelar. Nya flyktingar måste också ha möjlighet att välja bostadsområde .Social trygghet i boendet måste stimuleras, bl a genom att "välkomstprogramför nyinflyttade" utarbetas. Detta gäller inte minst i mera homogent"svenska" områden där personer med utländsk bakgrund ofta känner sigovälkomna.En förnyelse av stadsbyggandet måste ske i de utsatta områdena. Tillmycket stor del består stadsdelarna av lägenheter i kommunala bostadsbolag.För att öka möjligheterna till en "boendekarriär" bör variationen avupplåtelseformer och bostadstyper öka inom området.Gör miljonprogramsområdena till miljöprogramsområden. Förändringar iekologisk riktning av de utsatta stadsdelarna måste ske tillsammans medinvånarna där man tar hänsyn till deras behov, livssituation, önskemål ochekonomiska förutsättningar. Skall man få till en ekologisk omställning iboendet måste det ske förändringar av såväl de tekniska systemen sominvånarnas beteende. Eftersom landets fattigaste, i hög grad, bor i dessastadsdelar måste omställningen ske på ett sådant sätt att boendekostnadernainte drivs upp. Vi vill pröva möjligheterna till att ge ett högre stöd än de 30procent som ges för investeringskostnader, till just de utsatta stadsdelarna.Kommunala myndigheter, statliga bolag och verk bör arbeta aktivt för attplacera verksamheter i de utsatta områdena. Kan man i glesbygden på mångaställen hitta former för apoteks-, systembolags- och postverksamhet genomt.ex. butiker bör inte detta vara någon omöjlighet i dessa befolkningsrikaområden. Man bör även aktivt försöka få igång företag, som görföretagsbilden mer komplett i de på service ofta utarmade stadsdelarna.IntegrationspolitikDet är glädjande att äntligen kommer att få enlagstiftning värd namnet mot etnisk diskriminering påarbetsmarknaden. har iriksdagsmotioner och på andra sätt krävt effektiv lagstiftningpå detta område. Tyvärr har mycket tid förspillts genom dennäst intill meningslösa lag som, trots Vänsterpartietsinvändningar om dess förväntade bristande effektivitet,infördes . Den lag som föreslås kommer också attbetyda att på ett tydligare sätt införlivar sinakonventionsåtaganden vad gäller åtgärder mot etniskdiskriminering på arbetsmarknaden.En effektiv lagstiftning mot etnisk diskriminering är mycket viktig men detfår inte skymma att arbetet med mångfaldsplaner och attitydpåverkan är ännubetydelsefullare. Särskilt viktigt är att arbetsmarknadens parter engagerar sigmer energiskt på detta område.I den integrationspolitiska propositionen sägs att när det gällermeritvärderingsfrågor har den som söker ett arbete och åberopar vissameriter en grundläggande skyldighet att själv göra sina meriter, t.ex.utländska examina, "förståeliga " för arbetsgivare. Bara en arbetssökandesom gjort vad som kan krävas och ändå blir mindre förmånligt behandladkan ha fog för ett påstående om diskriminering om arbetsgivaren intebedömer meriterna rättvist. Här förtjänar att ånyo påpekas den storabetydelse det har att ansvariga myndigheter bedriver ett effektivt arbete närdet gäller ekvivalering av utländska examina.Mot propositionens resonemang kan ingen invändning riktas, men det börkompletteras med ytterligare ett led som fanns med i utredningen: Skalldiskrimineringsförbudet få någon verkan kan man inte godta som förklaringfrån en arbetsgivare till att en sämre kvalificerad person av en viss etnisktillhörighet har blivit kallad till anställningsintervju eller till och medanställts, framför en bättre kvalificerad sökande av annan etnisk tillhörighet,att arbetsgivaren inte haft tid eller resurser att pröva sökandenskvalifikationer. Det måste således i detta sammanhang ställas vissa krav bådepå den arbetssökande och på arbetsgivaren.En arbetsgivare som anlitar ett privat rekryteringsföretag föreslås bliansvarig för om detta företag bryter mot diskrimineringsförbudet. Detta skalldock inte gälla arbetsförmedlingen på grund av att den är en statligmyndighet. Detta argument saknar helt bärkraft. sedanavslöjades f.ö. att det på vissa arbetsförmedlingar förekom att arbetssökandemed invandrarbakgrund på begäran av vissa arbetsgivare systematisktsorterades bort. Det är helt oacceptabelt att den offentliga arbetsförmedlingenskall utgöra ett slags frizon där lagen inte gäller. anser därför ilikhet med utredningen att det inte skall göras något undantag från lagenstillämpningsområde för den offentliga arbetsförmedlingen. I övrigt hänvisarvi till motion på proposition 1997/98:177.Men lagar i all ära den allt överskuggande uppgiften måste vara att ändraattityderna i vardagen. Vad som är nödvändigt är att varje människa, på skolaeller arbetsplats, möter spegeln av hur världen faktiskt ser ut. Dettakräver tvärkulturell kompetens hos utbildningsanordnare och anställare.Denna kompetens skall, liksom mångspråkighet, räknas som merit. Förungdomar behövs icke-svenska förebilder. Som en arbetsmarknadsåtgärdunder en begränsad tid kan särskilda mentorskapsprogram för utbildade icke-europeiska ungdomar erbjudas.Mångfaldsplaner skall upprättas på varje arbetsplats för att främja denblandning av åldrar och kulturer som är utvecklande för arbetet. Med ensådan inriktning i hela arbetslivet finns ett positivt alternativ till det lättförstådda kravet på etnisk kvotering.Den offentliga sektorn måste gå före i arbetet på att få fram fler jobb tillmänniskor i de utsatta stadsdelarna. Det gäller naturligtvis att rekrytera rättpersoner, med rätt kvalifikationer och som passar in i ett arbetslag, men dethandlar också om att hitta personer som kan möta människors behov avservice och som har förmåga att både förmedla och verkställa olikamyndigheters beslut så att de blir begripliga och förstådda av dem somberörs. Detta ställer krav på olika kompetenser. kan vi konstatera att detfinns alltför få anställda med invandrarbakgrund inom den offentliga sektorn.Att bekämpa arbetslösheten kräver en decentralisering och förenkling avregelverket för arbetsmarknadspolitiken i enlighet med vad Vänsterpartiettidigare föreslagit. Mer otraditionella insatser med en friare och långsiktigutformning är nödvändigt. Större personella resurser för att göra deindividuella handlingsplanerna effektivare är nödvändigt för utsatta grupper.Större insatser måste göras för att integrera företag, offentliga arbetsgivareoch fackliga organisationer i integrationsarbetet i arbetslivet. Huvud-aktörerna på arbetsmarknaden har ett stort ansvar som man ännu inte axlat.Vänsterpartiets tidigare förslag om avtalade praktikplatser där företagenbär det finansiella ansvaret för sin framtida rekrytering skulle i kombinationmed arbetet med mångfaldsplaner ge upphov till betydande möjligheter.Samverkan med invandrarorganisationer och mer traditionella folkrörelseroch föreningar kan resultera i en framgångsrik utveckling. Erfarenheter frånden s.k. Bruk för alla-processen ger både folkhälso- och arbetsmarknads-argument för kompleterande arbetssätt till den reguljära förmedlings-verksamheten som bör kunna utnyttjas i storstädernas utsatta områden.Skolan är skyldig att aktivt bemöta rasistiska påståenden och handlingar.Vuxenvärlden måste tydligt visa att det är FN:s deklaration om de mänskligarättigheterna som gäller som fond för de värderingar unga människortillägnar sig.