mot · GL02Ju34 · 1998-03-25 00:00:00 — För att domstol så långt möjligt inte skall behöva döma den unge till påföljd inom ramen för kriminalvården föreslås att vårdpåföljden enligt skall kunna förstärkas med en tilläggssanktion benämnd ungdomstjänst. För att tydliggöra konsekvensen för den unge av ett visst handlande föreslår regeringen att domstolen i fall då påföljden bestäms till överlämnande till vård enligt skall meddela en särskild föreskrift till den unge om att han eller hon skall genomgå vård och/eller ungdomstjänst eller någon annan planerad åtgärd enligt socialnämndens vårdplan. Bryter den unge mot föreskriften och vården inte kan genomföras bör det enligt regeringen ytterst leda till att överlämnande till vård som påföljd undanröjs och ersätts av annan påföljd. Sammantaget syftar ordningen till att tydliggöra att den unge har en skyldighet gentemot de rättsvårdande organen. Härutöver föreslås att en ny frihetsberövande påföljd, benämnd sluten ungdomsvård, skall införas för unga lagöverträdare som har begått allvarligare brott innan de fyllt . Påföljden, som i de allra flesta fall skall ersätta fängelse, skall tidsbestämmas och vara mellan och . Påföljden skall verkställas på redan existerande ungdomshem i Statens institutionsstyrelses regi. 6.1 Reflektioner kring regeringens förslag Vi kan konstatera att regeringen har ansträngt sig för att strama upp påföljden överlämnande till vård enligt , vilket emellertid inte har påverkat oss i vår uppfattning att överlämnandepåföljden bör avskaffas. Vår kända inställning är att reaktioner på brott främst är en uppgift för rättsväsendet. Till och med regeringen tycks nu genom att ge domstolen en mer aktiv roll i de mål det här är fråga om ha insett att rättsväsendet är överlägset vad gäller att tydliggöra för en ung människa att samhället inte accepterar brott. Enligt vår uppfattning borde inte regeringen ha stannat här utan gått vidare och fullt ut överlåtit reaktionerna på brott åt rättsväsendet. Det går nämligen inte att bortse från de risker som är förenade med ett fortsatt användande av en påföljdsform som är i vanrykte. Bortsett från de principiella invändningar som kan göras mot förslaget rörande t.ex. sammanblandningen av strafftänkande och frivilligbaserad vård, kritik som också framförts av bl.a. BRÅ och , torde förutsättningarna för att återupprätta respekten inte minst bland unga människor för påföljden överlämnande till vård enligt vara mycket små. En påföljdsform som är så intimt förknippad med misslyckanden bör inte trots regeringens ansträngningar ligga till grund för ett framtida påföljdssystem för unga lagöverträdare. Mot bakgrund av vad som anförts ovan bör påföljden överlämnande till vård enligt avskaffas. 6.2 Snabbhet och tydlighet Det är ett orubbligt moderat krav att unga människor som är på väg in i kriminalitet eller redan har börjat att begå brott skall mötas av en omedelbar och tydlig reaktion. Detta synsätt genomsyrade också den borgerliga regeringens lagändringar på området. Bl.a. infördes kortare tidsfrister för förfarandet hos polis, åklagare och domstolar vid handläggningen av ungdomsmål. Möjligheten för åklagare att meddela åtalsunderlåtelse för unga återfallsförbrytare begränsades för att genom åtal och rättegång inskärpa hos den unge att statsmakten ser allvarligt på återfallsbrottslighet. Regeringen föreslår nu att den tidsfrist inom vilken förundersökning skall vara avslutad och åtal väckt beträffande den som är skall förlängas , dvs. Därefter avser regeringen att utvärdera huruvida tidsfristen har fått avsedd effekt. Regeringens motiv för att förlänga tiden är att minska risken för ökad arbetsbelastning hos socialnämnderna till följd av regeringens förslag. Oavsett om vi hade tillstyrkt regeringens förslag att behålla påföljden överlämnande till vård enligt och därmed också ställt oss bakom regeringens förslag rörande socialnämndernas nya arbetsuppgifter så finner vi regeringens motiv till förlängning av tidsfristen minst sagt anmärkningsvärd. När man som regeringen förordar en ordning som antas medföra en ökad arbetsbelastning för en viss myndighet så borde enligt vår mening myndigheten också ha kompenserats för detta i form av personalförstärkning. Någon kompensation föreslås emellertid inte utan i stället anser regeringen innan nuvarande tidsfrist har varit föremål för sedvanlig utvärdering att intresset av ett snabbt förfarande för unga lagöverträdare skall stå tillbaka för intresset av att förhindra ökad arbetsbelastning hos socialnämnderna. Till skillnad från regeringen anser Moderata samlingspartiet att det förstnämnda intresset väger betydligt tyngre än det andra varför vi motsätter oss att tidsfristen förlängs innan något resultat av en utvärdering föreligger. 7 Vårt förslag till påföljdssystem för unga lagöverträdare 7.1 Ungdomsstraff bör införas för ungdomar i åldern 1517 år Vi lämnar nu regeringens förslag rörande unga lagöverträdare och övergår till att redogöra för vårt alternativa förslag som vi menar tillsammans med ovan lämnade förslag bör ligga till grund för beslut om ett framtida påföljdssystem för unga lagöverträdare. Det har länge varit en uttalad målsättning att unga lagöverträdare skall dömas till fängelse i så liten utsträckning som möjligt. Den särbehandling av ungdomar som framgår av domstolarnas val av påföljder och straffmätning är ett utslag av tanken att ungdomar, och då framför allt ungdomar i åldern , bör dömas till fängelse endast i undantagsfall. Risken för skadeverkningar som är förenade med ett fängelsestraff är särskilt påtaglig för unga personer. Det anses inte rimligt att straffa ungdomar som begår brott lika hårt som vuxna. För dem som döms till fängelse bör av samma skäl straffen vara kortare än för de vuxna. Moderata samlingspartiet anser att det inte går att helt avvara frihetsberövande påföljder för ungdomar. Straffsystemet måste även för de unga tydligt markera var gränsen går. Enligt vår förfäktade uppfattning måste utgångspunkten vara att det är domstolen som skall bestämma längden av ett frihetsberövande, när ett sådant är påkallat. Vi noterar att regeringen har närmat sig detta synsätt. Det som för oss framstår som angeläget är att försöka finna nya former för att på verkställighetsstadiet tillgodose ungdomars särskilda behov av sociala och kurativa insatser. Verkställigheten skall syfta till att återanpassa den unge till ett socialt ordnat liv. Enligt vår tidigare framförda uppfattning kan detta åstadkommas genom att införa en ny särskild form, benämnd ungdomsstraff, för att verkställa fängelsestraff för de yngsta lagöverträdarna i åldern . Enligt vår mening bör verkställigheten av det frihetsberövande straffet ske inom kriminalvårdens ram, vilket kanske utgör den tydligaste skillnaden mellan regeringens och vårt förslag. Den vård som ges vid paragraf 12-hemmen, och som regeringens förslag avser, använder frihetsberövande i behandlingssyfte. När det gäller fängelsepåföljden utgör däremot frihetsberövandet i sig själva straffet. Om regeringens förslag genomförs skulle det innebära att ungdomar som vistas på samma hem skulle vara frihetsberövade på olika rättslig grund och med olika syfte. Härigenom riskerar tydligheten med en utdömd påföljd att minska. Vidare skulle behandlingsarbetet kunna bli lidande, särskilt med tanke på de svårigheter som kan uppstå med att genomföra tillfredsställande differentiering mellan de olika kategorierna av intagna på paragraf 12-hemmen. Dessutom skulle två parallella regelverk med verkställighetsbestämmelser komma att behöva tillämpas. För oss framstår det från såväl ideologisk som praktisk synpunkt mycket svårförenligt att låta den huvudman som ansvarar för tvångsvården av ungdomar också få ansvara för en renodlad straffverkställighet. Vi kan notera att regeringens förslag till påföljden sluten ungdomsvård har många likheter med vårt förslag till ungdomsstraff. Även om regeringen i flera avseenden verkar ha tagit intryck av vårt förslag, som förelagts under innevarande mandatperiod, så är det beklagligt att regeringen inte har tagit steget fullt ut i sitt reformarbete. Regeringens förslag till påföljdssystem för unga lagöverträdare hade vunnit i tydlighet om de pedagogiska fördelar som följer av att låta rättsväsendet reagera på brott och ombesörja verkställigheten av straffet också hade tagits till vara i regeringens förslag. De fåtal unga lagöverträdare som kommer att begå riktigt allvarliga brott kommer även med regeringens förslag att kunna dömas till vanligt fängelse. Mot den bakgrunden framstår det nu aktuella förslaget som än mer inkonsekvent och otydligt och bör därför inte ligga till grund för ett nytt påföljdssystem för unga lagöverträdare. 7.2 Inrätta särskilda kriminalvårdshem Vårt förslag till påföljden ungdomsstraff kommer att skilja sig från vanlig verkställighet av fängelsestraff, bl.a. genom att straffet bör verkställas på särskilt inrättade kriminalvårdshem. Vid utformningen av dessa hem bör man ta till vara erfarenheterna från paragraf 12-hemmen. Till kriminalvårdshemmen bör rekryteras personal som har särskild erfarenhet av att arbeta med ungdomar. Kriminalvårdshemmen bör också ha en högre personaltäthet än kriminalvården i övrigt. Utformningen och lokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt i behandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet. Inom kriminalvården skiljer man mellan öppna och slutna anstalter, beroende på säkerhetsgraden. Eftersom ungdomsstraff skall vara en frihetsberövande påföljd måste det även vid kriminalvårdshemmen finnas möjlighet att begränsa den unges rörelsefrihet och hindra att han avviker. Utgångspunkten skall givetvis vara att den unge inte placeras under mer slutna förhållanden än vad som krävs i det enskilda fallet. Det begränsade antalet unga som kommer att omfattas av den nya påföljden gör att det knappast finns underlag att inrätta kriminalvårdshem av olika säkerhetsgrad. I stället bör hemmen inrättas så att de kan utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex. genom att en avdelning inom hemmet kan hållas låst. Vid valet av kriminalvårdshem bör stor vikt fästas vid den unges behov av behandling och utbildning. Kriminalvårdshemmet bör ha ett nära samarbete med på den unges hemort, så att påbörjad behandling kan fullföljas efter frigivningen. överlämnade sitt huvudbetänkande Verkställighet av fängelsestraff (SOU 1993:76) till den dåvarande regeringen. I betänkandet föreslog utredningen att lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skulle ersättas med en ny lag med benämningen lagen om verkställighet av fängelsestraff (fängelselagen). Av regeringens överlämnade proposition 1997/98:95 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen, framgår dock att regeringen inte finner några skäl att föreslå någon ny verkställighetslagstiftning. Som närmare utvecklas i vår motion 1997/98:Ju38 av m.fl. (m) anser vi att regeringen bör ta initiativ till en utredning med uppdrag att lämna förslag till en ny verkställighetslagstiftning, benämnd fängelselagen. I det sammanhanget bör även lagstiftningen om verkställighet av ungdomsstraff beredas. Angeläget är dock att frågorna rörande verkställighet av ungdomsstraff bereds skyndsamt och ges förtur. När det gäller ungdomar måste behandlingsaspekter tillmätas större betydelse. Den nya verkställighetslagstiftningen bör därför utformas så att ett större utrymme ges för att kunna ta hänsyn till sådana aspekter, utan att straffet för den skull kan sägas urholkas. Vid kriminalvårdsanstalterna råder sysselsättningsplikt, men de intagna anses inte vara skyldiga att genomgå vård eller behandling mot sin vilja. En annan sak är att personalen på olika sätt försöker påverka och motivera den intagne till att genomgå vård eller behandling. Vid verkställighet av ungdomsstraff bör däremot vård och behandling vara ett så grundläggande inslag att den unge, i likhet med vad som gäller vid paragraf 12-hemmen, bör vara skyldig att genomgå den vård och behandling som han kan anses vara i behov av eller som allmänt sett kan bedömas vara av stort värde för honom. Undantag bör dock göras för åtgärder som är av medicinsk natur. Självklart skall den unge under verkställigheten beredas möjlighet att fullgöra eventuell skolplikt. 7.4 Särskilda regler för ungdomsstraff Som framgått ovan bör de flesta regler i en ny verkställighetslagstiftning gälla även för verkställighet av ungdomsstraff. Med hänsyn till de ungas speciella behov bör man dock på vissa områden ha särskilda regler för verkställighet av ungdomsstraff. 7.4.1 Placering i avskildhet I likhet med vad som gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt bör huvudregeln vara att de unga, bortsett från i anslutning med dygnsvilan, vistas i gemensamhet med de andra intagna på kriminalvårdshemmet. Det är dock ofrånkomligt att även unga ibland måste kunna placeras i avskildhet. Med hänsyn till de skadliga effekter som sådan placering kan medföra bör den unge kunna hållas avskild från övriga intagna endast om han inte kan förmås att hållas till ordningen på grund av att han är våldsam eller påverkad av berusningsmedel. Placering i avskildhet bör inte gälla mer än i . 7.4.2 Vistelser utanför kriminalvårdshemmet I likhet med den som är intagen i kriminalvårdsanstalt bör den som är intagen på kriminalvårdshem ha vissa möjligheter att vistas utanför hemmet. Med hänsyn till permissioners och andra former av utevistelsers stora betydelse för att motverka skadliga följder av frihetsberövandet och för att underlätta anpassningen i samhället bör reglerna kunna vara mer generösa för ungdomar än vad som gäller för vuxna intagna i kriminalvårdsanstalt. Fritidsvistelser har här stor betydelse. Den unge bör vidare kunna beviljas frigång för att delta i t.ex. undervisning eller arbetsträning. När det gäller ungdomar kan man alltid utgå från att det finns ett behov av särskilda stödåtgärder, som ibland kan tillgodoses genom frigång. För att underlätta den unges anpassning till samhället bör den unge också kunna placeras på behandlingshem, familjehem eller liknande. Under sådan vistelse bör den unge ha någon form av strukturerad sysselsättning, t.ex. ordnad skolgång, praktiskt arbete eller deltagande i behandling. För alla utevistelser bör kunna ställas upp villkor, t.ex. beträffande anmälningskyldighet och vistelseort. Inte minst när det gäller ungdomsbrottslingar kan det uppstå behov av disciplinära åtgärder. När det gäller ungdomar bör dock, förutom de nu befintliga sanktionsformerna varning och tidstillägg, endast avdrag på ekonomisk ersättning övervägas. De unga som tas in på kriminalvårdshem kommer, liksom intagna på kriminalvårdsanstalt, att ha möjlighet att upprätthålla kontakten med sina anhöriga och andra, bl.a. genom brev och andra försändelser. I KvaL finns bestämmelser som gör det möjligt att av säkerhetsskäl granska försändelser till och från de intagna. Reglerna skiljer sig mellan öppna och slutna anstalter. När det gäller intagna på kriminalvårdshem bör försändelser få granskas för undersökning av om de innehåller något otillåtet föremål eller meddelande om planläggning av brott, rymning eller liknande, när det finns anledning att anta att de innehåller något sådant föremål eller meddelande samt, när det gäller sökande efter otillåtna föremål, stickprovsvis. Om det inte är uppenbart obehövligt bör den unge kroppsvisiteras när han anländer till kriminalvårdshemmet. Kroppsvisitation bör vidare få göras när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på den unge, när han återkommer efter vistelse utanför kriminalvårdshemmet, när han skall ta emot eller har haft okontrollerade besök samt stickprovsvis eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme som han har eller har haft särskild anknytning till. Utöver detta skall även ytlig kroppsvisitation kunna göras, om den bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och endast syftar till att söka efter vapen och andra farliga föremål. Den unge skall i princip vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. Den unge skall kunna kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Ytlig kroppsbesiktning skall även få företas i de fall som anges ovan beträffande kroppsvisitation. 8.1 Villkorligt fängelse bör införas hade bl.a. i uppdrag att närmare överväga om någon form av villkorligt fängelse borde införas. Enligt direktiven skulle ett införande av villkorligt fängelse i första hand inriktas på att de olika icke frihetsberövande påföljdsalternativen, med undantag för böter och överlämnande till särskild vård, inordnades under villkorligt fängelse, en s.k. hattmodell under vilken en rad olika påföljdsalternativ skulle kunna rymmas. Ett närmande till ett system med villkorligt fängelse har för övrigt redan skett genom att domstolen när den dömer till kontraktsvård eller samhällstjänst skall ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om påföljden i stället skulle ha varit fängelse. Enligt vår uppfattning skulle införandet av villkorligt fängelse, med en möjlighet att kombinera med ett icke frihetsberövande påföljdsalternativ, kunna utgöra ett viktigt bidrag till vårt påföljdssystem. Inte minst skulle det vara värt att pröva avseende unga vanekriminella, som återfaller i relativt sett mindre allvarliga brott, som t.ex. bostads- och bilinbrott, stölder, och kanske ringa fall av misshandel och liknande. En liknande påföljdsmodell har lanserats av psykiatriprofessor . Påföljden villkorligt frihetsstraff, vilket är benämning, kombineras med en normalpåföljd, t.ex. skyddstillsyn. När den unge begått ett brott dömer domstolen till skyddstillsyn men med tillägg av ett villkorligt frihetsstraff, vars längd anpassas efter den brottslighet den unge gjort sig skyldig till. Den unge bär sedan tiden med sig som en ryggsäck under en löptid. Döms den unge på nytt till skyddstillsyn förlängs löptiden. När den unge kommit upp i t.ex. ryggsäckstid, dvs. den samlade tilläggsstrafftiden för de olika brotten, realiseras frihetsstraffet som då också kommer att vara tillräckligt långt för att kunna utnyttjas meningsfullt vad gäller den unges rehabilitering. En variant av denna modell skulle kunna vara att när en ung brottsling döms till exempelvis åtta månaders frihetsberövande straff fastställer domstol att en månad skall avtjänas för att ge den unge en föraning om hur obehagligt det är att vara frihetsberövad och resterande stoppas i ryggsäcken. eller större delen av den torde redan vara avtjänad i form av anhållande- och häktningstid. Poängen med ett villkorligt frihetsstraff för denna grupp av återfallsförbrytare ligger framför allt i tydligheten. Det finns ett reellt hot som den unge genom att sköta sig kan undvika att se realiserat. vet han att om han fortsätter att begå brott så kommer han att frihetsberövas förr eller senare och då för avsevärd tid. I propositionen aviserar regeringen att man tänker ta initiativ till en fortsatt analys av påföljdssystemet och i samband därmed särskilt överväga frågan om att införa villkorligt fängelse. Enligt Moderata samlingspartiet är det djupt beklagligt att det nu aktuella lagstiftningsärendet saknar ett sådant förslag. Vi anser att regeringen bör bereda frågan med förtur och återkomma till med ett förslag till villkorligt fängelse, som kan träda i kraft . 8.2 Rubriceringen snatteri bör ersättas med ringa stöld I samband med att behandlade frågan om bötesstraffets tillämpningsområde diskuterade kommittén huruvida rubriceringen snatteri borde utmönstras. Efter gjorda överväganden rörande den framtida tillämpningen av bötesstraffet fann kommittén att uttrycket snatteri borde utmönstras eftersom det felaktigt ledde tankarna till ett bagatellartat brott. Enligt regeringens uppfattning behöver frågan om att utöka användningen av böter föregås av ytterligare överväganden varför något förslag inte lämnas . Någon särskild diskussion om att utmönstra uttrycket snatteri förs inte i propositionen. Vi kan instämma i regeringens bedömning vad gäller den utökade användningen av bötesstraffet men anser i likhet med kommittén att uttrycket snatteri leder tankarna fel och därför bör ändras, oavsett vilket ställningstagande som görs vad gäller bötesstraffets tillämpningsområde. Som framgår av ett av behandlat betänkande (1997/98:JuU9, res. 2) anser vi att snatteribegreppet bör ersättas med ringa stöld. Det bör ankomma på utskottet att ta fram erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om en utökad användning av samhällstjänsten för bl.a. unga lagöverträdare i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att på nytt överväga tidigare beslutade och aviserade besparingar på kriminalvården, att hos regeringen begär förslag om att allmän skötsamhet bör tillmätas betydelse vid prövning om villkorlig frigivning i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär förslag om särbehandling av unga lagöverträdare vid prövning om villkorlig frigivning i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär förslag till ett nytt påföljdssystem för unga lagöverträdare i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär förslag om villkorligt fängelse i enlighet med vad som anförts i motionen.