mot · GL02Fi17 · 1998-04-29 00:00:00 — När spekulationsbubblan brast inleddes en svår finansiell kris för såväl banker och andra företag som hushåll. Tillgångsvärdena och inflationen föll, medan den nominella räntan låg kvar på sin tidigare höga nivå. Kreditgivarna hade inte förtroende för att den låga inflationen skulle bli bestående. Därmed steg realräntan kraftigt. Konsumtionen föll, arbetslösheten växte och budgetunderskottet ökade. var inne i sin första allvarliga recession sedan 1930talet. Den borgerliga regeringen tillträdde mitt . Den fick därmed hantera stora akuta problem som bankkrisen, den ökande arbetslösheten och det växande budgetunderskottet. Den borgerliga regeringens strategi var att återställa växtkraften i svensk ekonomi som de offentliga finanserna sanerades genom huvudsakligen utgiftsminskningar. Det gällde strategiska skattesänkningar som slopad skatt på arbetande kapital och slopad dubbelbeskattning samt lägre löneskatter. Till det kom arbetsrättsliga förändringar i syfte att göra arbetsmarknaden mer flexibel, utbildningsreformer, privatiseringar och avregleringar samt en skärpning av konkurrenslagstiftningen. Genomförda, beslutade och aviserade budgetförstärkningar uppgick till , vilket motsvarade av BNP. En rad strukturella åtgärder genomfördes. När Socialdemokraterna övertog regeringsmakten , var ekonomi på väg upp ur recessionen. Produktionen och sysselsättningen ökade. Förändring av statens budgetsaldo jämfört med föregående år* miljarder kronor priser Efter en ansvarslös oppositionstid 19911994 insåg Socialdemokraterna att en revidering av den egna politiken var nödvändig. Om man skulle vinna valet måste den av den borgerliga regeringen inledda saneringspolitiken fortsätta. En rad krispaket har också presenterats av den socialdemokratiska regeringen. Den borgerliga regeringens förändringar av bl.a. bostadssubventionerna och sjukförsäkringen fick stora effekter på utgiftsnivån. Enbart förändringen av bostadssubventionssystemet uppgår till en varaktig besparing . Dessa förändringar har den socialdemokratiska regeringen haft nytta av. Socialdemokraterna har emellertid försökt definiera ett s.k. saneringsprogram utan att ta hänsyn till andra skatte- och utgiftsändringar för att försöka bevisa att saneringen genomförts huvudsakligen genom utgiftsneddragningar. Det stämmer dock inte. I själva verket har regeringen inte sparat. Vid en närmare granskning växer bilden fram av en regering som i mandatperiodens början drog ned på utgifterna för att när valet närmade sig åter höja dem. I tabell 2.1 görs en sammanställning av effekterna av de beslut som fattat och aviserade beslut i vårens ekonomiska proposition. Fram-och-tillbaka-politiken har här fått sitt kanske tydligaste uttryck. Resultatet av den sittande regeringens spariver är i själva verket nästan noll. Regeringens väg till nollsparande, miljarder kronor Ärvda besparingar från fyrpartiregeringen Utgiftsökningar vid sidan av saneringsprogrammet Om man till denna bild även antar att det aviserade beräkningstekniska utrymmet liksom används till nya utgiftsåtaganden kommer utgifterna i stället att varaktigt ha ökat med . Denna bild bekräftas också av hur skatterna utvecklats. redovisades att av BNPtillväxten har gått till skatt. Sedan socialdemokraterna övertog regeringsansvaret har skatterna som en följd av beslut i höjts med . Till detta kommer ökade skatteinkomster på grund av högre aktivitet i ekonomin, . Det är huvudsakligen på detta sätt saneringen genomförts. 2.4 God internationell konjunktur Utsikterna för den internationella ekonomin ser relativt ljusa ut. Tillväxten är god och inflationen likväl låg. Efter en exceptionellt lång högkonjunktur ser tillväxten ut att mattas något i . Samma sak gäller för som ligger långt fram i konjunkturcykeln. av tämligen återhållen efterfrågan är utsikterna nu goda för en snabbare tillväxt även i . Såväl finans- som penningpolitiken kan väntas understödja denna tillväxt. Finanspolitiken har varit stram i EUländerna, bl.a. för att uppfylla Maastricht-villkoren för offentligt underskott och skuld, men är mindre restriktiv . Tillsammans med en låg inflation har den strama finanspolitiken möjliggjort en lättare penningpolitik, vilken med viss eftersläpning nu väntas få en positiv effekt för efterfrågan. Dessutom har ett stort inflöde av kapital till från lett till lägre långa räntor, vilket också kan väntas leda till ökade investeringar och konsumtion. För är utsikterna mörkare. I vårpropositionen gör regeringen bedömningen att den finansiella krisen i stort sett skall kunna begränsas till de länder som redan drabbats i samt till som har stor handel och är finansiellt integrerat med dessa länder. Även för kommer effekterna att bli mer kännbara. För bedöms effekterna av krisen däremot blåsa över snabbt. Exportefterfrågan förutses bli lägre , men det motverkas av den nedgång i inflationen och räntorna som krisen fört med sig. Effekterna av Asienkrisen kan dock bli mer utdragna även för , både genom en långsammare ökning av exportefterfrågan och ökad importpenetration. Ett annat orosmoment är den amerikanska börsutvecklingen. Den amerikanska aktiemarknaden anses av flera bedömare vara likviditetsstyrd och övervärderad. Ett börsfall i skulle sannolikt snabbt få spridningseffekter till omvärlden. Det skulle verka dämpande på företagens och hushållens framtidstro med negativa följder för investeringar och konsumtion. Eftersom dessa antas vara drivkraften i den europeiska tillväxten skulle ett sådant börsfall kunna dämpa tillväxten betydligt i , inklusive . 2.5 Prognosen en överskattning av tillväxt och sysselsättning Regeringens prognoser om snabb tillväxt har kommit på skam . I budgetpropositionen räknade regeringen med att tillväxten skulle bli 1996. I EU och blev tillväxten . I budgetpropositionen räknade regeringen med att tillväxten skulle bli 1997, vilket vi ifrågasatte i den moderata partimotionen med anledning av propositionen. Tillväxten blev 1997, enligt preliminär statistik från . bestod dessutom av lageruppbyggnad. I EU och blev tillväxten . Faktum är att hade näst lägst tillväxt av alla EUländer 1997. fortsätter därmed att bli fattigare i förhållande till övriga länder i EU och . gör regeringen prognosen att tillväxten skall bli 1998. Det krävs inte särskilt hög tillväxt under loppet av 1998 för att komma upp i en BNPökning på mellan helåren 1997 och 1998, eftersom tillväxten var tämligen svag och tog fart ordentligt först fjärde kvartalet. Ändå räknar flertalet prognosmakare med en lägre tillväxt än det gäller såväl internationella som svenska bedömare, inklusive regeringens eget konjunkturinstitut. senast har såväl som Företagarna bedömt att tillväxten stannar vid och minskar till 1999. Prognos för real BNPtillväxt Det finns en rad faktorer som pekar mot att tillväxten kommer att bli lägre än både och . Att en så stor del av produktionen gick direkt till lagerhyllorna är en faktor. Signaler, exempelvis i Verkstadsindustriernas konjunkturbarometer, att orderingången från exporten dämpades är en annan. Om statistiken stämmer att lageruppbyggnaden blev så stor som fjärde kvartalet kan vi vänta oss en dämpning av tillväxten mellan fjärde kvartalet och när företagen minskar sina lager. Om det i stället visar sig, vilket är tämligen troligt, att produktionen i verkligheten var lägre än i den preliminära statistiken, kommer tillväxten 1998 att ske från en lägre nivå än regeringen räknar med. I det första fallet blir tillväxten lägre 1998 och i det andra fallet lägre både 1997 och 1998 än vad regeringen räknar med. 2.5.2 Effekterna av Asienkrisen större för än regeringen tror Signalerna om att exportefterfrågan dämpats indikerar både att regeringen underskattar effekterna av Asienkrisen för svensk ekonomi och att vi redan har passerat konjunkturtoppen för industriproduktionen. Svensk exportindustri har ungefär dubbelt så stor exponering på som exportindustrin i EU i övrigt. I går till och med en större andel av exporten till än vad den gör i . Ändå gör regeringen bedömningen att Asienkrisen bara skall upplevas som en lätt förkylning för svensk exportindustri och att ett uppsving skall ske . Det är inte troligt att effekterna blir så kortlivade. Det är heller inte bara exportföretagen utan även de inhemskt inriktade företagen som påverkas. De måste konkurrera med asiatiska företag, som fått en enorm konkurrensfördel genom valutadeprecieringarna, om konsumenterna i . I propositionen gör regeringen prognosen att kronkursen, mätt som TCWindex, skall försvagas från nuvarande nivå på ungefär 118 till i genomsnitt 120,2 1998, och 119,5 1999. Det är inte rimligt med en svagare kronkurs 1998 och 1999 än , givet vårt stora bytesbalansöverskott, låga inflation och något högre räntor än i omvärlden. Vid en starkare kronkurs än i regeringens prognos blir konkurrenskraften för exportsektorn och den importkonkurrerande sektorn sämre än regeringen räknar med. Mot denna bakgrund är det sannolikt att regeringen i sin prognos såväl överskattar den svenska exporten som underskattar importen och att nettoexporten (export minus import) snarare kommer att ge ett negativt än ett positivt bidrag till tillväxten. Även gör denna bedömning i en preliminär version av den prognos som skall presenteras . 2.5.3 Sysselsättningsökningen lägre än regeringen räknar med Totalt kommer sysselsättningen 1998 att vara lägre än 1995. Regeringen når inte ens under en god konjunktur upp till de nivåer som nåddes under den uppgång den ärvde från den borgerliga regeringen. Sysselsättningen, 12-månaders glidande medelvärde Att industrikonjunkturen redan toppat innebär även att den sysselsättningsökning, på 18.000 personer, som regeringen räknar med i industrisektorn knappast kommer att komma till stånd. Det är även regeringens förhoppning att efterfrågan skall riktas mot arbetsintensiva tjänster i offentlig och privat regi när den privata konsumtionen tar över från exporten som drivkraft i ekonomin. 60.000 fler personer förväntas således arbeta i den privata tjänstesektorn 1999 jämfört med . Den delen av tjänstesektorn som vänder sig mot industrin kommer dock att få vidkännas avmattningen i industrikonjunkturen varför någon större ökning inte är att räkna med där. Hushållens potentiella efterfrågan av tjänster i hemmet har regeringen dessutom effektivt tagit död på genom att motsätta sig varje initiativ, inklusive det gemensamma förslaget från , att sänka skatten på hushållstjänster. Därmed kommer sysselsättningen heller inte att öka i den del av tjänstesektorn som vänder sig till hushållen. Då sysselsättningsutvecklingen kommer att vara blygsam, tvingas regeringen att lösa sina arbetslöshetslöften genom att minska arbetskraften. Av vårpropositionen att döma kommer att fortgå av den arbetsföra befolkningen antas vara permanent utlyft ur arbetskraften. 2.6 Den medelfristiga prognosen en glädjekalkyl 2.6.1 Finanspolitisk expansion skall driva upp den privata konsumtionen Den medelfristiga prognosen är en ren glädjekalkyl. Den bygger på en rad antaganden som var och en för sig är osäkra och som knappast allihopa kan utfalla på bästa tänkbara sätt, särskilt inte mot bakgrund av den tillväxtfientliga ekonomiska politik som regeringen bedriver. Omväxlingen från en exportledd tillväxt till en efterfrågan genererad av privat konsumtion och investeringar, som regeringen räknar med skall ske , väntas accentueras . Kalkylens fleråriga snabba expansionen av privat konsumtion väntas komma till stånd genom en kraftig ökning av hushållens disponibla inkomster och genom ett fortsatt lågt hushållssparande. Ökningen av de disponibla inkomsterna skall i sin tur genereras genom en orealistiskt snabb ökning av sysselsättningen och därmed av lönesumman samt genom en överföring till hushållen på 2000 och 2001 av det kalkylerade statliga budgetöverskottet. Eftersom budgetöverskottet är så osäkert vill regeringen dock inte föra över pengarna till hushållen på riktigt, framför allt inte genom skattesänkningar, utan bara beräkningstekniskt, dvs. för att kunna få upp den privata konsumtionen. Anledningen till att regeringen vill presentera en så snabb ökning av den privata konsumtionen i tabellerna är sannolikt att man på så sätt kan motivera en mycket snabb sysselsättningsutveckling och en halvering av den öppna arbetslösheten till 2000. En snabb sysselsättningsökning och en finanspolitisk expansion skall således dra upp den privata konsumtionen som i sin tur skall dra upp sysselsättningen ännu mer. Det skulle nog fungera i en mer flexibel ekonomi med färre regleringar, framför allt av arbetsmarknaden, men inte i den svenska. En finanspolitisk expansion på , utöver de konkretiserade nya ofinansierade utgiftsåtaganden på som regeringen föreslår, kommer sannolikt att leda till en överhettning av arbetsmarknaden, trots den höga arbetslösheten, och en uppgång i inflationen som följd. Givet inflationsmål på kommer detta att föranleda en åtstramning av penningpolitiken med följden att efterfrågan dämpas och tillväxten blir lägre än i regeringens prognos. 2.6.2 Snabb jobbtillväxt kräver bättre lönebildning och stora investeringar I regeringens kalkyl uppstår dock ingen överhettning eller några flaskhalsar, dels därför att regeringen antar att lönebildningen kommer att fungera bättre , dels därför att den räknar med att företagen kommer att investera i snabb och oavbruten takt. Regeringen menar att nedjusteringen av inflationsförväntningarna i sig själv medfört en förbättring av lönebildningen. I regeringens kalkyl avspeglas det i lägre löneglidning än tidigare och en begränsning av de totala löneökningarna till trots att den öppna arbetslösheten väntas sjunka successivt till . Det är dock inte rimligt att anta att löneglidningen inte ökar om den öppna arbetslösheten sjunker så mycket. Det är svårt att exakt beräkna nivån för den s.k. jämviktsarbetslösheten, dvs. den nivå under vilken press uppåt på inflationen sätter in. Med hänsyn till höga skatter och reservationslöner samt stelheter på arbetsmarknaden bedöms denna dock inte understiga . , liksom flertalet andra bedömare, gör också bedömningen att de totala löneökningarna kommer att bli högre än de regeringen räknar med även vid en högre arbetslöshet än vad regeringen förutser. En väl fungerande lönebildning innebär inte bara återhållsamma totala löneökningar utan även större skillnader i löneökningarna mellan branscher, företag och individer. Genom en sådan differentiering kan expansiva branscher och framgångsrika företag tillåtas högre löneökningar och därmed locka till sig den mest attraktiva arbetskraften utan att kompensationskrav uppstår i övriga delar av ekonomin och inflationen tar fart. Regeringen vägrar dock att vidta åtgärder för att en sådan reformering av lönebildningen skall kunna komma till stånd, och därmed är det inte troligt att sysselsättningen kommer att kunna öka i en så snabb takt som i regeringens kalkyler utan att inflationen tar fart och nödgas strama åt penningpolitiken. En snabb investeringstakt är också nödvändig för att undvika flaskhalsar. Regeringen kalkylerar med att bruttoinvesteringarna skall öka med i genomsnitt . Vi har inte haft en så lång och snabb investeringsuppgång det senaste halvseklet med undantag för . Inte ens under spekulationsåren upplevde vi en så lång investeringscykel som regeringen kalkylerar med i budgetpropositionen. Räntorna har visserligen gått ned , men realräntan är betydligt högre än den var under kreditregleringen på . Kapitalskatterna, särskilt på riskkapital men även på lånat kapital, har dessutom höjts betydligt sedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde. Mot denna bakgrund är det inte rimligt att investeringstillväxten kommer att bli så hög som regeringen förutspår. 3 Regeringen står handfallen Vårpropositionen är en valskröna. 1997 hade näst lägst tillväxt av alla EUländer. Sysselsättningen var den lägsta och kostnaderna för socialbidragen slog nytt rekord. Ändå påstår regeringen att det går bra för . Socialdemokraternas viktigaste vallöfte var att snabbt ta ur arbetslösheten. Det har man misslyckats med. Sysselsättningen 1998 kommer att vara lägre än såväl 1990 som 1995. kommer antalet personer som för sin försörjning är beroende av olika former av bidrag att vara fler. Ingen oberoende bedömare tror heller att regeringen klarar sitt eget mål om att halvera den öppna arbetslösheten . En politik för arbete åt alla verkar att ha ersatts av en politik för bidrag åt alla. Men den politiken kommer i längden aldrig att kunna fungera. Genom ökade offentliga utgifter och ett närmast fundamentalistiskt motstånd mot skattesänkningar cementerar regeringen balansproblemen i svensk ekonomi. Denna politik kommer inte att klarar jobben, välståndet eller välfärden. Gamla system fungerar tyvärr inte bättre med mer pengar. En bättre skola kräver framför allt en bättre skolpolitik, och en bättre vård en annan vårdpolitik. När världens högsta skatter inte ger världens bästa offentliga service är inte ökade offentliga utgifter svaret på framtidens utmaningar. Utan sänkta skatter på arbete och företagande kommer den låga sysselsättningen att bli bestående och välfärden att hotas. Regeringens reträtt efter mindre än beträffande tobaksskatten, som höjdes för att kompensera för den framtvingade sänkningen av ölskatten, visar att högskattepolitiken nu befinner sig i ett stadium av gradvis, oplanerat och osammanhängande sammanbrott. Vi håller på att få skatt efter flyttkraft. Vårpropositionen innehåller förslag om ett nytt anslag i statsbudgeten som ger regeringen möjlighet till obegränsade och omedelbara utbetalningar för att bekosta den förtida avvecklingen av kärnkraften. Det är ett av flera brott mot den nya budgetlagen som regeringen begår. 3.2 Regeringen ignorerar de strukturella problemen Det är alldeles uppenbart att regeringen saknar en politik som tar itu med de grundläggande strukturella problemen i svensk ekonomi. Det finns ingen strategi för hur långsiktigt skall ledas in på en tillväxt- och sysselsättningsutveckling som åtminstone motsvarar våra konkurrentländers. Regeringen presenterar en kortsiktig politik för en god konjunktur, inte en långsiktig politik för en god struktur. Det är avslöjande att regeringen i finansplanen väljer att se trettioåriga eftersläpning i den internationella välståndsligan som ett strikt 1990talsfenomen. Där en närmast enig kår av bedömare pekar på strukturella missförhållanden grundade ekonomiskpolitiska missgrepp, väljer regeringen att se 1990talets konjunkturutveckling som den främsta förklaringen till ekonomiska problem. minskade antalet företagare med 39.000 i enligt SCB. Den grupp som enligt samtliga bedömare inklusive regeringen skall vara drivkraften i den framtida tillväxten blev mindre. Detta får marginell uppmärksamhet i vårpropositionen. Det är betecknande att regeringen gör ett stort nummer av att man säger ja till fyra av småföretagardelegationens förenklingsförslag men talar tyst om att man fortfarande säger nej till 22 av dem. 3.3 Regeringen klarar inte jobben I sin mycket optimistiska prognos räknar regeringen med att den öppna arbetslösheten kommer . Inga andra prognosinstitut gör samma bedömning. Målet att halvera den öppna arbetslösheten är dock huvudsakligen politiskt och metoden för att nå det statistisk. Regeringen konstaterar själv: Arbetskraftsutbudet hålls tillbaka av att antalet utbildningsplatser ökar ytterligare, vilket får till följd att den öppna arbetslösheten faller till . Om man ser till den verkliga utvecklingen på arbetsmarknaden kan de senaste månadernas uppgång inte dölja regeringens grundläggande misslyckande på sysselsättningsområdet. Den privata sysselsättningen ökar förvisso . Men mer än två tredjedelar av den uppgången skedde . 1996 och 1997 stagnerade den privata sysselsättningen. Att vi nu kan se en viss uppgång från mycket låga nivåer är naturligt mot bakgrund av en uppåtgående internationell konjunktur. Att den offentliga sysselsättningen däremot sjunker med 58.000 personer står i bjärt kontrast mot Socialdemokraternas löfte om att ingen i offentlig tjänst skulle sägas upp. 3.4 Regeringen säger nej till sänkta skatter Regeringen kan inte ens tänka sig att överväga skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare . Man konstaterar att skattesänkningar är möjliga att överväga men endast om vissa villkor obetingat uppfylls. Och dessa villkor är av det slaget att de aldrig fullt ut kan tillgodoses. Vårpropositionen bekräftar därmed att regeringens skattepolitik endast dikteras av skattebasernas ökade rörlighet. Exemplen på hur regeringen närmast panikartat tvingas anpassa skattesystemet är många. En kraftigt ökad cigarettsmuggling och vidhängande brottslighet tvingar nu regeringen att sänka skatten på cigaretter. Den sänkta skatten på trycksaker grundar sig i en ökad import av tryckeritjänster. De tidigare lättnaderna för miljardärer har drivits fram på grund av den stora rörligheten hos denna skattebas. Trots att regeringen säger att det går bra för avvisar man skattesänkningar för dem som behöver det mest, nämligen låg- och medelinkomsttagare. har den industrialiserade världens högsta skatter. Regeringen avvisar i vårbudgeten alla realistiska möjligheter för vanliga medborgare att få behålla mer av sina inkomster efter skatt. I stället sänker den skatter för dem som kan undvika skatten. 3.5 En ohållbar politik Socialdemokraterna har lanserat allt mer av sin politik under parollen långsiktigt hållbar. I verkligheten ser det annorlunda ut. Statens självklara ansvar för miljöpolitiska kärnverksamheter som forskning, övervakning, tillsyn och kontroll har dock med regeringens miljöpolitik fått ge vika för medieanpassade och populistiska investeringsprogram med statliga bidrag till kommunala prestigeprojekt med oklar nytta för miljön. som miljöforskningen dragits ner har regeringen givit miljöpengar till bl.a. kommunalt miljökafé, sophämtning med hästskjuts och rivning av tomma lägenheter. Den socialdemokratiska regeringen har raserat stora delar av miljöpolitiken. Bl.a. har avskaffats. Den långsiktiga miljöforskningen har dragits ner . En stor del av miljöövervakningen utmed har lagts ner. Satsningarna på kalkning av försurade sjöar och vattendrag har minskats. Det är beklagligt att dessa områden misskötts, eftersom det tar innan förlorad kompetens och förlorad faktainsamling inom forskning och övervakning kan tas igen. 3.6 Avvecklingen av kärnkraften kommer att kosta Regeringen vidhåller sin vägran att i statens budget redovisa kostnaderna för den förtida avvecklingen av kärnkraften. Ett anslag på ett i sammanhanget obetydligt belopp men utan övre gräns för överskridande förs in i budgeten. Detta innebär en in-blanco-check för regeringen att belasta det allmänna med kostnader för avvecklingen av . Avvecklingen av säkra och miljövänliga kärnkraft är skadlig för vår miljö och den frånhänder oss möjligheterna att producera säker och billig elektrisk ström. Att regeringen inte kan redovisa den mångmiljardsumma som avvecklingen på ett eller annat sätt kommer att kosta skattebetalarna är dessutom ett av många åsidosättanden av den nya budgetlagen. 3.7 Regeringen bryter mot budgetordningen Att regeringen använder oväntade ökningar i skatteintäkterna för nya utgiftsåtaganden strider mot den nya budgetordningen, som kommit till för att förbättra budgetdisciplinen och därmed även statens finansiella sparande. De nya utgiftsåtagandena, öppet redovisade och dolda, måste betalas även och kanske i av vikande skatteunderlag. Den budgeteringsmarginal som regeringen infört försvagar också budgetprocessen. Budgeteringsmarginalen används för att dölja att utgiftsökningar finansieras med oväntade ökningar i skatteinkomsterna eller oväntade minskningar i ränteutgifterna för statsskulden. ekonomiska vårproposition, då den nya budgetprocessen användes , motiverade regeringen budgeteringsmarginalen med osäkerheten i makroekonomiska variabler som inflation, räntor och arbetslöshet vilka påverkar de offentliga utgifterna.