mot · GL02U36 · 1998-03-25 00:00:00 — med anledning av skr. 1997/98:122 i förändring - En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet ser en ljusning. Efter flera dystra decennier har många länder i satt upp nya mål. Utvecklingen i framstår naturligtvis som det mest självlysande exemplet. Men det finns många fler, om än inte lika exceptionella. De gamla härskarna som stelnade till diktatorer i enpartistater efter befrielsen, kraven på ekonomiska planer för att styra ekonomin, det ekonomiska stålbad som blev dess följd det mesta av detta är nu historia. Därmed har grunden lagts till något bättre. Något som kan ge hopp även åt afrikanerna och åt . Ambitioner vad gäller framsteg måste anpassas till verkligheten. Den demokratiseringsvåg som sköljt över kontinenten kan inte förväntas leda till fullfjädrade demokratier över . Det tog för att bygga upp vårt styrelseskick. Även de afrikanska samhällsbyggarna måste ges tid så länge de har ambitionen att lyckas. Och det är just det som de senaste årens utveckling visar: Afrikanska ledare vill lyckas. De vill vara utsedda av folket och har insett att detta är något gott i sig. Bevekelsegrunderna för detta kan vara skiftande, men det är en utveckling som ska stödjas. Endast val gör ingen demokrati, men de är det enda sättet för en diktatur att ta slut. Ett gryende folkstyre finns numera i många . Dessa framsteg får inte förringas. Även om stegen är stapplande går det framåt. Det tidiga 90-talets överdrivna förväntningar har lett till mera realistiska förhoppningar. Även på det ekonomiska planet har framsteg skett. beskrivs nu som en dynamisk kontinent. Den största förändringen är att BNP per capita åter ökar. 19961997 kommer kanske att bli sedan 19791980 som BNP ökar . Hälften av länderna söder om hade en tillväxt på 1996. Från att ha varit hopplöshetens kontinent kan vi nu se möjligheterna för utveckling. Den afrikanska kontinenten har skakats av några förskräckliga konflikter . Vad som har hänt i , , och väcker fasa världen över. De visar alla på behovet av ett annat styrelseskick än vad som varit gängse. För att stävja etniska motsättningar, ren kriminalitet och andra konfliktorsaker krävs ett samhälle som binder medborgarna samman. roll som stöttare av processerna mot bättre fungerande afrikanska stater kan inte nog understrykas. är dock fortfarande en kontinent där alltför många lever i djup fattigdom, där risken för att få en dödlig sjukdom såsom hiv är fasansfullt hög och där den ekonomiska framgången sker från mycket låga nivåer. De fattigaste länderna var fattigare 1996 än de var vid befrielsen . Av de 47 länder som har definierat som minst utvecklade ligger 32 söder om . är beroende av bistånd. Ännu kan inte handel ersätta denna form av stöd. är en stor och erfaren biståndsgivare. Därför är det betydelsefullt då väljer en ny strategi. Vi har länge rest krav på ett nytt synsätt. Ett synsätt som präglas av tilltro till de afrikanska folken, där de själva kan få bestämma över sina liv i ett demokratiskt system. Ett synsätt där som biståndsgivare en gång för alla gör upp med 70-talets barlast av socialist- och kommunistinspirerade idéer, då inget mottagarland utan en femårsplan togs på allvar. Regeringens skrivelse om ett nytt partnerskap med är ett steg på vägen mot ett bättre bistånd. Det ger mottagarna det inflytande de bör ha över sin situation. är det mycket viktigt att poängtera: partnerskapet får inte bli ett steg på en ny relativism. Partnerskap får inte leda till att odemokratiska regimer accepteras oavsett vilka vällovliga syften de må ha. För oss är demokrati det enda styrelseskick värdigt för människor att leva i. Men en demokratisering är också helt avgörande om ska ha en chans att häva sig upp ur fattigdomen. Det är endast i ett demokratiskt system som de fattigaste har en möjlighet att göra sin röst hörd, att få något som helst inflytande över sitt lands utveckling och fördelning av resurser. I 1997 där fattigdomsbekämpning behandlas på ett mycket ingående sätt konstateras det på detta sätt: Den stora utmaningen är nu att säkerställa att de demokratiska systemen och principerna genomsyrar alla nivåer och delar av samhället. Vad det gäller fattigdomsbekämpning är inte politiska reformer ett alternativ det är en förutsättning. Att tala om att fattigdomsbekämpning ska prioriteras och med detta antyda att krav på demokratisering eller demokratiska framsteg ska nedtonas är en självmotsägelse. Även en svag demokrati är ett första steg mot en effektiv fattigdomsbekämpning. Detta synsätt måste genomsyra all svensk biståndspolitik. framförs uppfattningen att demokrati leder till etniska uppdelningar av länder. Möjligen är det så att demokrati för problemen upp till ytan. Detta är ju inte alltid något behagligt. Trots att en ökad öppenhet ibland har lett till oroligheter är alternativet än mer avskräckande. Människors uppfattningar går inte att undertrycka hur länge som helst. Riskerna för att motsättningar exploderar är större i ett samhälle där inga meningsmotsättningar accepteras än i samhällen där människor tillåts framföra sina uppfattningar. I långa loppet är ett demokratiskt styre det enda sättet att hantera etniska motsättningar även om utvecklingen på kort sikt, genom exempelvis uppdelning i etniska partier, kan förskräcka. I en demokrati finns förutsättningar att finna lösningar. Dessa förutsättningar finns inte i ett system där åsiktsyttringar nedtrycks. uttrycks en besvikelse över ihåligheten i de nya demokratierna i . Kraven har varit höga och ibland ouppnåeliga. Den afrikanska demokratiseringen brottas med stora problem. Mäktiga grupper är emot att makten flyttas över till befolkningen, en outbildad valmanskår blir lätt offer för populistiska politiker, korruptionen är utbredd och kontrollen av statsmakten är bristfällig. De afrikanska demokratiernas tillkortakommanden känner vi väl. De påpekas bara alltför ofta. Denna bristande tilltro till den afrikanska demokratins möjligheter återfinns även i regeringens skrivelse. I skrivelsen sägs:Sverige ska inrikta utvecklingssamarbetet på processer, där fattiga själva tar ansvar och känner delaktighet och som stärker deras säkerhet, förmåga och möjligheter. Utgångspunkten skall vara de fattigas syn på sin egen situation. (s. 88). Vad som inte sägs är att detta endast kan ske på ett sätt: För att de fattiga ska kunna ge ett representativt svar på en sådan fråga krävs demokrati. Även på andra ställen i regeringens skrivelse märks denna tveksamhet mot demokratins möjligheter. Där regeringen listar vad ska arbeta för vad gäller demokrati, mänskliga rättigheter och gott styrelseskick nämns inte att man vill arbeta för parlamentarism, fria val samt flerpartisystem! Detta kan knappast vara resultatet av ett förbigående. Att inte framhåller att parlamentarism, fria val och flerpartisystem är en mycket viktig uppgift för att arbeta för även i är förstås högst uppseendeväckande. Flerpartisystem är en förutsättning för att medborgarna ska ha ett fritt val. Kraven på detta får inte förhandlas bort, trots att speciella problem har visat sig vid införandet av flerpartisystem i . Såväl afrikanska ledare som afrikanska oppositionspolitiker har haft svårt att finna sin roll. Vinnarna efterlyser en lojal opposition och när ingen sådan finns, enligt regeringens sätt att se på saken, utestängs oppositionen från allt inflytande eller ens en värdig behandling. Reaktionen blir hämndlystnad och ett lika skoningslöst sinnelag då oppositionen själv kommer i maktställning. Det framstår som en huvuduppgift för att arbeta för förståelse av flerpartisystemets grundläggande funktionsmönster. De svenska politiska partiernas kontakter med partier i tredje världen har här en mycket viktig funktion. Genom samtal kan svenska partier här spela en stor roll för förståelsen av demokratins grundläggande funktionssätt. De svenska politiska partierna kan spela en viktig roll i det nya partnerskap som ska byggas upp med . Svenska partier representerar tillsammans då riksdag gör besök hos kollegor. Men i det bredare biståndsarbetet bedriver de politiska partierna sin verksamhet helt själva. Detta är bra, men kan kompletteras. Att visa att regering och opposition kan arbeta tillsammans kring givna mål har inte endast en symbolisk betydelse. I samarbetet med kan detta för demokratin så grundläggande även omsättas i realpolitik. I ett samordnat samarbete såsom t.ex. sker med bör de politiska partierna ha en given plats. Detta utvecklas vidare i motion med anledning av regeringens skrivelse 1997/98:76 Demokrati och mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbete. Det civila samhället som grundpelare i det demokratiska samhället känner vi väl. Skrivelsens betoning av det civila samhällets roll delar vi till fullo. Vi vill dock i sammanhanget påpeka bräckligheten i många av de enskilda organisationer som finns på den afrikanska kontinenten. Många svenska enskilda organisationer verkar här som förmedlare av svenskt bistånd. Detta är mycket positivt, men kraven på långsiktig förändring och samordning måste även här var höga. Detta innebär inte att endast ett fåtal svenska ska vara aktuella, utan att ett ökat fokus i biståndsgivningen måste vara på institutionalisering av mottagarorganisationerna. Organisationerna måste stå så starka att de inte är beroende av en person eller en liten grupp av människor. Organisationerna måste få en egen inneboende kraft. För detta krävs ett professionellt och målinriktat arbete av personer som är specialiserade på strategiskt tänkande och organisationsuppbyggnad. Behovet av en rättsstat och balans i samhället poängteras i regeringens skrivelse. Skydd för minoriteter är här en viktig beståndsdel. Så är även fria och väl fungerande medier. Det är viktigt, som påpekas i skrivelsen, att media fungerar i de nya demokratierna. Mediernas roll blir här som bevakare av dem som utövar makten. Men denna bevakning måste ske under ansvar. Detta har inte alltid fungerat. I de flesta av stater måste pressetiken utvecklas. Att tidningar får skriva vad de vill, att materialet kan tryckas och distribueras, att radio- och TV-program kan produceras och sändas är en viktig uppgift för biståndsgivare att tillse. Det är dock ett minerat område eftersom en så stor del av afrikanska medier är uppbunden till olika intressen. Biståndsgivning till olika medier bör därför i hög grad ske genom enskilda organisationer i . Vad gäller mediebistånd kräver detta område inte bara försiktighet vad gäller givare och mottagare. Biståndet är speciellt så till vida att det vänder sig till en yrkesgrupp, vars hela roll är att vara självständig och oberoende. Bistånd till olika medier bör därför ske i nära samverkan med svenska medier. Är det en dagstidning man vill stödja bör även en svensk dagstidning vara inblandad. Det är naturligtvis svårt att få tidningar att driva egna projekt, men med en svensk enskild, organisation som organisatör så vet vi att det är möjligt. Betydelsefulla steg mot folkstyre har tagits. Statsvetare talar om den tredje demokratiseringsvågen. Det är viktigt att komma ihåg att de två har drabbats av tillbakagångar. Insatser för att minska spänningarna mellan olika politiska krafter, införande av ett fungerande rättssystem samt en kraftfull bekämpning av korruption bör kunna vara medel för att skapa goda förutsättningar för folkstyrets utveckling och fortlevnad. EU-medlemskapet erbjuder stora möjligheter att tillsammans med andra länder åstadkomma konkreta resultat vad gäller globalt utvecklingssamarbete. Länderna inom EU har med sig sina egna relationer till andra kontinenter in i samarbetet. En del är f.d. kolonialstater vilket skapar en alldeles speciell relation till den gamla kolonin. kan därför få en stor roll i detta samarbete. bör verka för att föra in sin syn på partnerskap och jämbördighet i relationerna mellan EU och biståndstagarna. kan också hämta inspiration från EU-ländernas krav på demokrati och politiska framsteg. Regeringens ambition att öka aktiviteter gentemot är därför mycket positiva. har sedan gammalt goda kontakter i området, och ett ökat svenskt engagemang skulle kunna utgöra en positiv faktor mellan de forna kolonierna och deras härskare. Området hyser också en rad länder med hanterlig storlek och god såväl ekonomisk som politisk potential. Biståndsnivån är viktig och kan inte ännu ersättas av handel, utan endast genom att integreras i världsekonomin kan ha en chans att bygga upp sin ekonomi. Med tanke på historien borde vara en nära handelspartner med . Men EU-ländernas import från kontinenten är mycket liten, och den sjunker. måste inför arbetet med ett nytt biståndsavtal mellan EU och AVS-länderna med kraft verka för att alla handelshinder gentemot den europeiska marknaden försvinner. EU-ländernas handelshinder för teko- och jordbruksprodukter samt möjligheten att införa kvoter måste bort. bör verka för att EU driver på så att världens tekokvoter försvinner samt att EU går ett steg längre och möjligt avskaffar kvoterna inom tekoområdet. EU:s jordbrukspolitik är speciellt allvarlig för utvecklingsländerna. Den skyddade jordbrukssektorn snedvrider världsekonomin. Detta är ett område där är konkurrenskraftiga. måste därför med stor målmedvetenhet arbeta för att den gemensamma jordbrukspolitiken, CAP, reformeras. Regeringen säger sig vilja verka för att alla de minst utvecklade länderna ska erbjudas tullfrihet för samtliga varor. Detta är naturligtvis mycket positivt. Det vore intressant för att ta del av hur dessa förslag har mottagits. EU-byråkratin framstår ofta som ogenomtränglig. Detta gäller även på biståndsområdet. Det kan vara mycket krävande för en u-landsstat att ta emot och hantera bistånd. Ju fler villkor som är knutna till mottagandet desto större krav ställer det på mottagaren. Detta är gör att de stater som kanske skulle vara i störst behov av stöd inte kan eller får hantera bistånd. bör därför arbeta för att EU ändrar inriktningen på sitt bistånd mot betydligt större projektinriktning där mottagarlandet får ett större ansvar och där måluppfyllelsen blir det relevanta. Den viktigaste uppgiften inom EU är dock att påverka medlemsstaterna till ett större engagemang i utvecklingsfrågor. De flesta av EUs medlemsstater ger ett alltför långt u-landsbistånd. Den socialdemokratiska regeringens beslut att sälla sig till den skara som genomför stora försämringar inom biståndet har i detta sammanhang urholkat möjlighet till inflytande. Parollen trade not aid hörs ofta framför allt från amerikanskt håll. Tanken är att utvecklingsländerna ska få igång sin handel och på så sätt komma ifrån biståndsberoendet. Denna tanke är naturligtvis riktig, men helt utopisk. Så länge skuldbördorna hänger över utvecklingsekonomierna kan lite göras för att få ordentlig fart på ekonomierna. Många har inte någon som helst möjlighet att påverka sin situation. Paradoxalt nog är dessa skulder som så beredvilligt utlånades till u-landsdiktatorerna nu kanske det största hotet mot de nya demokratiskt valda politikernas möjlighet till framgång. Handel kan inte ersätta bistånd. De ekonomiska villkoren är alltför dåliga för detta. Det största av dessa problem utgör skuldbördan som många har att bära på. Detta gör att de inte har någon som helst möjlighet att påverka sin situation. Skuldbördan i förhållande till BNP har ökat från 1995 i de afrikanska länderna. I används fyra gånger flera resurser till skuldåterbetalningar och räntor än till hälso- och sjukvård. För att förändra den ekonomiska situationen behövs skuldlättnader. Några viktiga steg har tagits . s.k. Neapelvillkor kan ge vissa länder nytt hopp. Detsamma gör HIPC-initiativet vilket är den första gången som alla kreditorer är inblandade i samma program för ett land. Men inget av dessa program räcker. Det är av utomordentlig vikt att verkar för att de extraordinära skuldlättnader som omskrivs i regeringens skrivelse omvandlas till verklighet. Att ge bistånd är ett moraliskt åtagande. Detta åtagande är mellan medborgare och medborgarna i mottagarländerna. Partnerskap förutsätter förtroende. Så kan endast ske om den mottagande regeringen upplevs som legitim. För att den regeringen ska vara legitim måste den vara folkvald. Folkvalda regeringar är alltså en förutsättning för ett reellt partnerskap mellan medborgare i två länder. Men även andra faktorer är betydelsefulla för partnerskapet. De båda samverkande länderna bör ha vissa gemensamma värderingar att sträva efter. Bland annat bör mottagarlandet vara intresserat av att tillgodose medborgarnas grundläggande sociala service såsom sjuk- och hälsovård. har framfört ett förslag som också bekräftats av FNs möte Social utveckling om ett 20:20-åtagande. Detta innebär att av mottagarlandets budget ska gå till att alla medborgarna i mottagarlandet har tillgång till grundläggande social service och att givarregeringen även den ska anslå av sina biståndsanslag till samma ändamål. Då båda parter har ett sådant gemensamt mål lägger man en god grund för ett partnerskap. Detta system skulle kunna prövas även inom andra områden. Biståndsvolymen är fortfarande betydelsefull. Vi har med kraft framfört kravet på höjt bistånd. Regeringen har dock sagt nej. Det är därför med stor förvåning vi läser att det i skrivelsen sägs att nu återigen ökar biståndet. Något sådant beslut har inte regeringen förelagt . Däremot har regeringen planerat en höjning . Än är det ju dit. Den höjning som då föreslås ske är från av BNI till 0,72. Detta får man kalla modest. Om hade fått bestämma hade biståndsnivån då varit högre. Biståndets kvalitet anses ibland stå i motsats till en hög biståndsnivå. Kvaliteten ska alltid vara ledstjärnan inom biståndspolitiken. Det finns dock ingen motsats mellan ett högt bistånd och ett bra bistånd. ska ge ett bistånd av hög kvalitet men också med en stor volym. Biståndet har gett och ger resultat. Människor får rent vatten, vaccineras och blir läskunniga. Detta har spelat en roll i den positiva utveckling som vi trots allt kan se även i . har därför sagt nej till regeringens alla sänkningar av biståndet, vilket har skett i varje sparpaket den socialdemokratiska regeringen har gjort. Vi tog starkt avstånd från Socialdemokraternas inställning att inte ens biståndet skulle fredas från besparingar, vilket ju gjorde en stor poäng av vid regeringstillträdet. menar att enprocentsmålet inom biståndspolitiken är en moralisk förpliktelse. Det räcker med att se på de senaste årens fruktansvärda händelser främst i söder som för att inse att behoven är oändliga. Även om biståndsnivån måste höjas är det viktigt i allt biståndsarbete att hålla avvecklingsperspektivet levande. Problemet med biståndsberoende är gigantiskt i många . Partnerskapet kan leda till mera effektivt bistånd, men att biståndet finns och har en sådan volym leder ofelbart till snedvridningar i mottagarens ekonomi och planering. Ett inslag i denna långsiktiga process där parterna får en ny relation måste vara att planera och skapa förutsättningar för biståndets avveckling och för övergång till andra former av samarbete. har vi ännu inte kommit så långt att exempelvis handel kan ersätta bistånd. Vi brukar tala om ett både faktiskt och mentalt biståndsberoende som utvecklats, inte minst i många afrikanska mottagarländer. Det är ytterst angeläget att finna formerna för att angripa detta både på det praktiska och det psykologiska planet. Omfattande inslag av kunskapsutveckling och andra insatser som syftar till att ta vara på och utveckla det mänskliga kapitalet har då sin givna plats. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen i sin skrivelse förordar en liknande politik som vid tidigare framfört för att förbättra biståndet till : åtgärder för att komma ur skuldkrisen åtgärder för att stärka demokratin och effektivisera statsinstitutionerna åtgärder för att skapa en makroekonomisk omgivning som ger förutsättningar för ekonomisk utveckling. Om dessa åtgärder, med hänsyn tagen till miljön och kvinnornas situation, kan ske i partnerskap har ett stort steg tagits mot ett betydligt bättre bistånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om synen på demokratins roll i fattigdomsbekämpningen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fria val, parlamentarism och flerpartisystem som en huvuduppgift i arbete inom utvecklingsbiståndet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om partiernas roll för förståelsen av flerpartisystemets funktionssätt, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utformningen av stödet till det civila samhället, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utformningen av stödet till medier, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en redogörelse för mottagandet av förslag på tullfrihet för samtliga varor från de minst utvecklade länderna, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om metoder för att stävja biståndsberoendet.