mot · GM02L908 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:L908av och ()FranchisingSvensk ekonomi och arbetsmarknad har under de senasteåren genomgått avsevärda förändringar. Företagen och derasanställda verkar i en alltmer internationell miljö. Den friarörligheten för kapital, personer, tjänster och varor påverkarSverige och det svenska regelsystemet. Dagens öppnainternationella kapitalmarknad har också väsentligt ändratförutsättningarna för svensk ekonomi och svenskt näringsliv.I dagens näringsliv har bl.a. som en följd av denna utveckling ett flertalnya företagsformer uppstått. En av de snabbast växande är franchising.Franchisesystemen kännetecknas av en stark ensidighet - för att inte sägautnyttjande av den svagare parten - franchisetagaren.Europarådet antog 1992 med anledning av en rapport utarbetad avriksdagsledamot () en rekommendation där medlems-regeringarna anmodas att införa och harmonisera lagstiftning om franchisingsamt i avvaktan på en lag verka för etiska regler. har alltidsetttill att leva upp till rekommendationer och bör så göra även nu.Europarådets European Committee on Legal Co-operation () har ävennyligen i ett memorandum påmint medlemsstaterna om 1992 års beslut.Franchising är nämligen en företagsform som vuxit kraftigt iSverige. Rubriker i pressen som "Franchising - hennes chans", "Missnöjdmed Seven-Elevens avtal", "Franchiseavtalen påtagligt ensidiga", beskriveremellertid en del av verkligheten när det gäller detta relativt nya fenomen.Företagsformen franchising diskuteras därför livligt . Det är ingentillfällighet. Allt fler verksamheter - framför allt inom tjänstesektorn -"franchiseras", dvs. utarrenderas till enskilda personer som vanligtvis driverett filialföretag till "franchisegivaren". De avtal som träffas mellanfranchisegivaren och franchisetagaren är oftast ensidigt utformade tillfranchisetagarens nackdel.En allvarlig olägenhet med denna företagsform är att den inte ärlagreglerad. En statlig utredning lade fram ett förslag tilllagstiftning om franchising. Förslaget ligger alltjämt i Justitiedepartementet.Men är det att åstadkomma ett skydd för dessa mycket utsattasmåföretagare - franchisetagarna.För franchisetagare finns en särskild organisation, (), som till skillnad från franchisegivarnasorganisation, , är en förening enbart förfranchisetagarna. har - sedan man franchise-utredning uppträdde som part för franchisegivare - som medlemmarsåväl franchisegivare som franchisetagare. Denna organisation har avsiktligtkonstruerats på detta sätt för att förhindra förhandlingar med FRO om s.k.agreed document. Man kan också uttrycka saken på så sätt att organisationenseglar under falsk flagg.FRO är den enda organisationen i som tillvaratar franchisetagarnasintressen gentemot franchisegivarna när det gäller villkor i avtalen mellanparterna samt fackliga och sociala frågor i övrigt. FRO:s viktigaste uppgift äratt i förhandlingar med franchisegivarna söka åstadkomma ett huvudavtalmed en förhandlingsordning.Till en början bör franchisetagaren tillförsäkras rätt till viss uppsägningstidoch "saklig grund" vid uppsägning. Ett visst "indirekt besittningsskydd"liknande de regler som gäller för lokalhyresgäster bör även finnas.Franchisetagare måste i förenings- och förhandlingsrättshänseendelikställas med s.k. jämställda uppdragstagare. Här kan en jämförelse görasmed petroleumhandlarnas situation där man löst detta problem. En förenings-och förhandlingsrätt skulle medföra ett radikalt minskat behov avdetaljlagstiftning.FRO har förgäves sökt få förhandlingar till stånd om ett avtal medfranchisegivarnas organisation. vägrar dock envist attställa upp i förhandlingar med FRO. Detta är ett uppträdande som alltförmycket påminner om hur arbetsgivarna behandlade fackföreningarna i börjanav och gör att inte kan accepteras som enseriös organisation.I ett franchiseförhållande finns två parter: franchisegivaren och franchise-tagaren. Teoretiskt föreligger ett avtal mellan två jämställda parter, men ipraktiken är franchisegivaren ofta ett stort multinationellt företag medfranchisetagaren i regel är en f.d. affärsanställd, restauranganställd ellerliknande vilket gör att franchisetagaren lever i en utsatt situation och får enstarkt beroende ställning.I , och finns redan lagstiftning som skyddarfranchisetagaren. Enligt t.ex. lagstiftningen i är franchisegivarenskyldig att informera om sitt företags ekonomiska ställning samt visa att hankan uppfylla de förpliktelser som han åtar sig gentemot franchisetagaren. Ettallvarligt problem i är att franchisegivaren ofta inte kan uppfylla sinakontraktsenliga förpliktelser mot franchisetagarna som därmed förlorar detkapital - ofta - som de satsat i rörelsen.Vi anser att det är nödvändigt att komma fram till en definition av"franchising". En definition som har bakgrund i affärsjuridik är följande:Med franchising avses ett affärsförhållande grundat på skriftligt avtal, enligtvilket ena parten, franchisegivare, ger andra parten, franchisetagare, rättatt,för egen räkning, inom visst geografiskt område bruka franchisegivarenssärskilda affärsidé, affärsmetoder och näringstecken, mot att franchisetagarenförbinder sig att tillämpa av franchisegivaren uppställda villkor förprofilering.Med franchisetagare enligt denna lag förstås även delägare ifranchisetagare, vilken/vilka i något avseende är personligen förpliktade atttillämpa avtalet.Inom EG har det utarbetats ett flertal direktiv där dethänvisas till franchiseförhållanden. Detta innebär att vi intekan undgå att i lag reglera denna företeelse. Även inomEuroparådet pågår som redan nämnts ett arbete som syftartill att lagreglera franchising. En lag skulle vara ett viktigtskydd för denna ofta svårt utnyttjade grupp avsmåföretagare. Något ytterligare utredningsarbete är hellerinte nödvändigt. Det förslag som lades fram avFranchiseutredningen är en utmärkt grund förlagstiftning.Det finns andra grupper i samhället med likartade problem somfranchisetagarna, framför allt när det gäller den beroende ställningen. Detgäller t.ex. hyresgäster, arrendatorer, kommissionärer och agenter.Lagstiftaren har , i flera fall sedan mycket länge, insett behovetav skydd för dessa grupper mot att den dominanta parten missbrukar sittövertag. Franchisetagarnas beroendeställning är på intet sätt mindre än denämnda gruppernas. Tvärtom har man i detta fall, till skillnad från de övriga,inte ens lyckats åstadkomma ett förtroendefullt samarbete mellanorganisationer för parterna. Detta trots att FRO inbjudit den tidigareorganisationen för franchisegivarna till förhandlingar för att söka uppnåkonsensus genom frivilliga överenskommelser om regler, s.k. agreeddocument. finns inte ens en renodlad organisation förfranchisegivarna, ingen motpart.Lagutskottet har i tidigare betänkande hävdat, att några olägenheter medfranchising inte framkommit. Detta uttalande måste rimligen grunda sig påatt man inte anser att det föreligger allvarliga tvister mellan parterna och -vilket påståtts - att konkurser inte är vanliga. Detta är emellertid enmissuppfattning. Konkurser är minst lika vanliga bland franchisetagare somför övriga företagare och har förekommit också bland franchisegivare medbesvärande följder för franchisetagarna. Det finns dock ingen särskildregistrering av franchisetagare och därför inte heller någon registrering avjust konkurser i detta sammanhang. Ingen vet därför säkert hur det förhållersig härmed utanför de i branschen verksamma. Viktigt i detta sammanhangatt känna till är att en franchisetagare i sitt registrerade firmanamn inte fåranvända sig av franchisegivarens namn eller i övrigt ange att det rör sig omett franchiseförhållande.Det är däremot riktigt att tvister förekommer mycket sällan i denbetydelsen att tvister kommer till allmän kännedom eller domstol. Dettaberor på att så gott som alla franchisekontrakt innehåller en skiljedoms-klausul och franchisetagarna har därför inte råd att driva en tvist. Inom FROkänner man endast till ett enda fall som gått till sådan prövning ochkostnaderna härför blev också orimligt höga, närmare 500 000 kronor.Konkurrensregler och bestämmelser om s.k. gruppundantag löser intefranchisetagarnas problem - dessa regler tillgodoser endast franchisegivarnasintressen. Det minsta man kan begära är att den iavvaktan på lagstiftning åtminstone inrättar ett råd för upprätthållande avetiska regler liknande det regeringen i inrättat och Europarådetavsett med sin rekommendation. Ett sådant råd bör bestå av representanterför både franchisetagarnas och franchisegivarnas organisationer.Från lagutskottets sida har man ansett att någon lagstiftning på dettaområde inte borde införas mot bakgrund av att en självsanerande verksamhetskulle ha uppkommit och nämner som exempel inslag av bl.a.uppföranderegler och förekomsten av en etisk nämnd med uppgift att verkaför god affärssed på området.När det först gäller uppförandereglerna kan konstateras att dessa ensidigtutfärdats av branschen - franchisegivarna - utan medverkan av den andraparten - franchisetagarna. Ingen skulle acceptera om man på arbetsmark-naden i övrigt skulle ha uppföranderegler utfärdade ensidigt av arbets-givarna. Varför skulle det vara mera acceptabelt med ensidigt utfärdadeuppföranderegler i förhållande till franchisegivare - franchisetagare änmellan arbetstagare - arbetsgivare?När det sedan gäller den "etiska nämnd" som franchisegivarnas organisa-tion i inrättat så kan den inte betecknas som ett oberoende ochfristående organ eftersom någon organisation som representerar enbartfranchisetagare inte är representerad i den. Nämnden är närmast att betraktasom en Potemkinkuliss - uppsatt av franchisegivarna, för att dölja missför-hållandena i branschen! De av föreslagna etiska reglerna ärnågot helt annat.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av lagstiftning om franchising.Stockholm den 23 oktober 1998Lena ()()