mot · GM02U506 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:U506av m.fl. (v)EUInledningEU är på att utvecklas till en gemensam statsbildning, därsjälvständiga stater omvandlas till underlydande delstater ien framväxande federation, ett Förenta stater.Amsterdamfördraget som är och somriksdagen ratificerade innebär ett ytterligare stegi denna riktning. saknas en folklig uppslutningkring en europeisk förbundsstat.Den ökade överstatligheten, strävan efter en gemensam utrikes- och säker-hetspolitik, en gemensam valuta, avskaffandet av inre gränskontroller,skapandet av Europol osv. ger det obönhörliga intrycket av att tongivandedelar av den politiska eliten i EU-systemet steg för steg vill bygga enfederalistisk supermakt där nationalstaterna reduceras till delstater.Suveräniteten är delad mellan EU och medlemsstaterna. Någon mer ingåendediskussion om EU:s uppenbara rörelseriktning mot en federation förs inte.Fördrag är viktiga inom EU, inga beslut om EU-lagar kan tas utanhänvisning till fördraget. De kan liknas vid nationella grundlagar. Menfördrag är svårare att ändra än nationella grundlagar. Varje ändring kräver attsamtliga medlemsländer är överens. Vid folkomröstningen om svensktmedlemskap i vann det alternativ som förespråkade att skulle blimedlem i EU. Formuleringen var mer exakt att skulle bli medlem iEU i enlighet med det avtal som då förhandlats fram mellan och EU.De röstandes val var alltså inte helt ovillkorligt. Mot den bakgrunden är detrimligt att folkomröstningar hålls för att ta ställning till viktigaförändringarav fördraget.Värna folkstyretI allvarligt menade debattinlägg, framförda i delar avpolitiskt och ekonomiskt tongivande kretsar, är det fulltrespektabelt att föreslå att stora delar av politikenöverlämnas till "kompetenta medborgare" och hanterasutanför de folkvaldas politiska sfär. Denna utveckling har ettsamband med medlemskapet i EU. Före folkomröstningenom EU-medlemskapet var ett av argumenten i debatten att deröstande skulle rösta ja för att få ett "naturligt skydd motvåra egna politiker" (Per G ). Sverigesföreträdare i , ,argumenterade för att "det demokratiska styrelseskicketskulle ges ett något mindre utrymme".Att den reella makten över politiken i allt större grad tagits över av en elitsom inte väljs i allmänna val och som inte kan ställas till svars för sinabesluti en demokratisk process styrks av allt fler statliga utredningar ochvetenskapliga rapporter. Ett uttryck för eliternas makt är EU-kommissionensmonopol på initiativrätt till lagstiftning. Ett annat uttryck är föreställningenatt viktiga delar av den ekonomiska politiken bör styras av en oavsättlig ochpolitiskt oberoende byråkrati i den framtida europeiska centralbanken.Insynen i den församling, ministerrådet, som på nationell nivå motsvaras avden lagstiftande församlingen är begränsad. Mötena är undantagsvis öppna.Sverige bör arbeta för att EU demokratiseras. Det kräver bl.a. full insyn ilagstiftningsprocessen och offentlighet i EU:s förvaltning. Inför folkom-röstningen lovade ja-sidans företrädare att offentlighetsprincipen inte skullerubbas av ett EU-inträde och att vi skulle kunna upprätthålla en "svensk"offentlighetsnivå för EU-handlingar. har detta inte infriats. Ettminimikrav är att regeringen regelbundet redovisar vilka handlingar som helteller delvis bedömts vara sekretessbelagda av hänsyn till EU och dessmedlemsstater. Därmed kan fortlöpande ske en kontroll av huruvida densvenska offentlighetsprincipen urvattnas eller ej. bör arbeta för attlobbyisterna inom EU registreras och kontrolleras. Inte minst bör deteuropeiska bank- och industrikapitalets påverkan på EU-systemet redovisasöppet.Det är bra att öppenheten nu ges en fördragsmässig status i Amsterdam-fördraget, trots att det inte handlar om att införa en offentlighetsprincip avsvenskt snitt. En svaghet är att handlingsoffentligheten begränsas till rådet,kommissionen och parlamentet. Domstolen och andra institutioner bordeockså omfattats av de grundläggande öppenhetsreglerna. De borde också hautsträckts till de hundratals kommittéer som verkar inom kommissionen, tillCoreper, de ständiga representanternas kommitté, inklusive dess under-grupper samt till förlikningsförfarandet mellan parlamentet och rådet. Det ärinte minst inom de sistnämnda organen som många avgörande beslut fattas.Stärk de nationellaparlamentenSteg för steg omdefinieras demokratin till att gälla vad sombrukar kallas "effektiviteten i besluten". Detta har blivitavgörande för vad alltfler tycks betrakta som demokrati. Dethandlar inte om det komplexa förhållandet eller växelspeletmellan en beslutsordning för folkstyre och social ochekonomisk rättvisa - två faktorer som ömsesidigt påverkarvarandra när det gäller att utveckla ett öppet demokratisktsamhälle. pekar i sin doktorsavhandlingpå hur starka krafter i det svenskasamhället verkar i riktning mot en radikal omtolkning avdemokratin, där begreppet ges ett nytt innehåll som innebäratt kraven på effektivitet, handlingskraft och s.k. sakpolitikanses viktigare än att besluten fattas på ett demokratiskt sätt,efter fri och öppen debatt, insyn och i enlighet med vad endemokratisk beslutsordning kräver. Det tycks räcka. Bara detfinns en "folklig acceptans" för besluten tycks detta räcka föratt dessa skall betraktas som demokratiska, oavsett hur självabeslutsprocessen gått till. Ett sådant synsätt bringardemokratin i vanrykte. Den demokratiska legitimiteten kandock på nytt förstärkas genom att mer reell beslutsmaktåterförs till nationell nivå så att de nationella parlamentenstärks. Den mellanstatliga karaktären av samarbetet kandärmed förstärkas.Amsterdamfördraget innebär att de nationella parlamenten skall fåhandlingar minst före beslut i ministerrådet. Det räcker givetvisinte som åtgärd för att stärka de nationella parlamentens ställning. Förparlamentens arbete är det viktigt med ökad öppenhet i EU:s institutioner ochöppna och användbara register över offentliga handlingar som kan nås ocksåpå elektronisk väg. Parlamenten bör kunna vara med och vara informerade,t.ex. genom sina fackutskott, under hela processen när förslagen formas.Oavsett vilken institution regeringen kommunicerar med bör harätt till att på ett tidigare stadium få information för att kunna förberedasittsamråd inför beslut i EU-systemet. Det bör också införas en möjlighet förriksdagen att binda regeringen vid en viss handlingslinje på liknande sätt somfinns i andra länder. De snäva tidsramar som kan komma att föreligga förriksdagens handläggning av förslag till beslut, som skall fattas i EU:sministerråd, gör det svårt för att i kammaren fatta beslut om hurregeringen bör agera i ministerrådet. I har EU-utskotträtt att fatta beslut som är riktningsgivande för regeringens agerande i EU:sministerråd. Vi menar att en liknande ordning borde vara rimlig även när detgäller den svenska . Detta vill vi ge regeringen till känna.I förslag i "På medborgarnas villkor -en demokratisk infrastruktur" (SOU 1996:162) föreslås att EU-nämndenavskaffas och att information och förankring av EU-frågorna skall ske ifackutskotten. De skall diskutera EU-frågorna redan i beredningsstadiet ochkunna ta initiativ. I demokratirådets rapport "Demokrati som dialog"föreslås att bör finnas kvar för övergripande frågor men attutskotten bör förstärkas och regeringens förankring av frågorna bör ske iutskotten. I rapporten till Förvaltningspolitiska kommissionen "ochstaten - europeiseringens betydelse för svensk statsförvaltning" (SOU1997:30) föreslås att bör ges ökade möjligheter att granska och tainitiativ till översyner, utvärderingar och revisioner. Där betonas attbeslutsprocesser som växer fram utom räckhåll för såväl allmänhet somvalda politiker är svåra att legitimera. för "Demokrati över gränser" belyser ur olika aspekter det demokratiskaunderskottet i EU:s beslutsprocess.Förslagen om hur roll skall stärkas är många men än så längesaknas den politiska viljan att förstärka roll, och Amsterdam-fördraget har inte givit något bidrag till en sådan utveckling. Medborgarnasmöjligheter att föra ett politiskt samtal på EU-nivå försvåras i hög grad av attett gemensamt språk saknas och därmed även gemensamma media. Denpolitiska debatten i EU-länderna är nästan enbart nationell. Valen till engagerar allt färre människor i EU som helhet och i varvaldeltagandet vid val mindre än hälften av vad det brukar vara vidriksdagsval. De frivilliga folkliga organisationerna är också svaga påEuropanivå. Att föra över mer makt till , som skergenom Amsterdamfördraget, är därför ingen väg att stärka demokratin. Ettannat problem är att den jämställdhet mellan kvinnor och män som uppnåtts ivår folkrepresentation är betydligt sämre utvecklad i EU-systemets besluts-organ.Målet är att skall ha initiativ- och förslagsrätt till nya lagar inomEU. bör kunna besluta om uttalanden som ger en ram och enriktning för de ministrar som skall delta på EU:s ministerråds möten.Vänsterpartiet arbetar för? att får en starkare ställning i EU:s beslutsprocess,?? att fackutskotten och skall kopplas in på ett tidigt stadiumoch att mer aktivt ska forma en svensk linje för regeringensagerande i ministerrådet, EU:s lagstiftande organ,?? att minska makt - rätten att föreslå och besluta omlagar skall återföras till de nationella parlamenten,?? att öppenhet och offentlighet blir huvudregel inom hela EU-systemet,?? att tryck- och yttrandefriheten garanteras, med bl a meddelarskydd, och?? att en utträdesparagraf införs i . ?Överstatlighetens problemEU har en svag demokratisk legitimitet. Man kan inte direktvälja sina beslutsfattare och utkräva ansvar av dem.Avståndet till och den snåriga byråkratin hindrarinsyn och gör det omöjligt att påverka ett ärendes gång. Endemokrati kräver en praktiskt fungerande gemenskap medgemensamma medier, offentlig insyn och politiska partier. IEU finns inte detta och det kan heller inte skapas genomdirektiv uppifrån. Överförandet av makt från de nationellaparlamenten till innebär därför enförsvagning av demokratin.EU har ett demokratiskt underskott. EU:s överstatlighet hindrar länder attutveckla en mer progressiv demokrati. Det saknas klara och tydliga gränserför omfattningen av denna överstatlighet. Det stadgas visserligen tydligt påvilka områden överstatligheten skall gälla. Men det sägs inte någonstanstydligt på vilka områden den inte skall gälla. Detta ger möjlighet åt starkakrafter inom EU att verka för att överstatligheten successivt utsträcks tillalltfler områden, utan att sådana viktiga förändringar underkastats någondemokratisk beslutsprocess. bör arbeta för att EU skall demo-kratiseras och präglas av offentlighet och öppenhet och att EU:s beslutande-rätt skall avgränsas och inskränkas. I de fall det krävs bindande EU-reglerskall de vara minimiregler, som tillåter en mer progressiv nationell lag-stiftning. På andra områden bör förorda frivilligt och mellanstatligtsamarbete. EU:s utveckling mot en förbundsstat kan försvaga och urholkademokratin.Den ekonomiska och monetära unionen, EMU, är ytterligare ett hot motdemokratin. En mäktig centralbank kopplas loss från politisk påverkan ochen detaljerad nyliberal ekonomisk politik kommer att gälla som grundlag föroöverskådlig tid framöver. Oavsett vilken regering folket väljer, ligger dennapolitik fast. Nästan 20 miljoner människor är öppet arbetslösa inom EU, ochäven i har massarbetslösheten bitit sig fast. I dess spår följer etthårdnande klassamhälle, där sociala klyftor fördjupas och allt större gruppermarginaliseras. En viktig orsak till denna sociala tragedi är den ekonomiskapolitik som förts inom EU med målet att skapa den gemensamma valuta-unionen, EMU.De s.k. konvergenskraven (krav på att länderna anpassar sin ekonomiskapolitik till varandra), medför att flera länder i praktiken tvingas till attminskasina offentliga utgifter, vilket leder till nedskärningar i sjukvård, omsorg ochskola. Detta drabbar kvinnorna hårdast, dels genom att många kvinnorförlorar sina jobb, dels genom att belastningen ökar i privatlivet med ettstörre obetalt omsorgsansvar för anhöriga.I EMU kommer en odemokratiskt styrd centralbank att ha som huvud-uppgift att hålla inflationen, prisökningarna, nere, oavsett hur hög arbets-löshet det leder till. EMU förhindrar en omläggning av politiken så attfler får arbete. skall verka för mellanstatligt samarbete i somprioriterar sysselsättningstillväxt.Sysselsättningspolitiken i EU handlar oftast om rekommendationer omskattesänkningar och om att skapa en "flexibel" arbetsmarknad med ökadelöneskillnader, sämre anställningstrygghet, ökad omflyttning och för-sämringar i socialförsäkringssystemen.I har ett första beslut redan fattats om att ändra i grundlagen för attflytta över makt från våra folkvalda till en odemokratisk riksbank. För attfullfölja grundlagsändringen krävs ytterligare ett beslut under innevarandemandatperiod. bör inte fullfölja grundlagsändringen.Vänsterpartiet menar att det inte trovärdigt går att diskutera en sysselsätt-ningspolitik som är frikopplad från den ekonomiska politiken. EMU,konvergenskrav och stabilitetspakt sätter snäva ramar för möjligheterna attbekämpa arbetslösheten framgångsrikt. Tyvärr har regelverket för EMU inteförändrats det minsta med det nya fördraget. Detta bekräftades också på detextra toppmötet om sysselsättning i ; alla sysselsättningsåtgärder"måste vara förenliga med de stora riktlinjerna i den ekonomiska politiken".Med andra ord, inga åtgärder i kampen mot arbetslösheten som kan hotaprisstabiliteten och budgetdisciplinen. Denna politik står i bjärt kontrast tillden sysselsättningsunion som bl.a. argumenterade för innanfolkomröstningen om EU-medlemskapet.Vänsterpartiet är övertygat om att det behövs internationellt samarbete föratt verksamt kunna bekämpa arbetslösheten. Men då krävs det en ekonomiskpolitik med en helt annan inriktning än den som är dominerande inom EU . Om de dogmatiska reglerna för EMU och stabilitetspakten bryts upp,skulle det finnas utrymme för mellanstatliga lösningar som skulle kunna gebetydande tillväxt- och sysselsättningseffekter. ArbejderbevaegelsensErvhervsråd i har beräknat att en finanspolitisk expansionmotsvarande en procent av BNP i EU:s tio största medlemsländer skullekunna skapa närmare 5 miljoner arbetstillfällen . ISverige skulle sysselsättningen öka , eller knappt150 000 personer. Ett sådant ekonomisk-politiskt samarbete bör även kunnautvecklas till ett alleuropeiskt samarbete. Vad som sagts ovan omsysselsättning bör som sin mening ge regeringen till känna.Vänsterpartiet tar upp frågan om EMU och sysselsättningen i en särskildmotion som läggs under allmänna motionstiden 1998.Alleuropeiskt samarbeteEU är en västeuropeisk sammanslutning som begränsarett verkligt alleuropeiskt samarbete och som reserhandelsmurar mot östra . bör arbeta för attEU skall ha en mer öppen attityd till hela ochvärlden. Ett nära och icke-diskriminerande samarbete skallerbjudas de länder i som väljer att inte blimedlemmar. bör verka för ett omfattandeinternationellt samarbete för att lösa gemensamma problem iEuropa och i världen.Alleuropeiska lösningar finner sin bästa plats i organ som samlarmerparten av , till exempel i , Organisationen försäkerhet och samarbete i , och i FN:s ekonomiska kommission förEuropa.Vänsterpartiet ser inget egenvärde i att EU utvidgas till att omfatta flerländer. Men ingen demokratisk europeisk stat skall nekas inträde om beslutetom medlemskap föregåtts av en folklig debatt och en demokratiskbeslutsprocess. En utvidgning österut kommer att innebära svåra ekonomiskaomställningsproblem för dessa länder, inte minst när det gäller jordbruket,där en stor del av befolkningen arbetar.Det är viktigt att alla blivande medlemsländer ges samma rättigheter,annars skapas nya spänningar och konflikter i Europa.BiståndDet finns ingen anledning att upprätthålla en gemensambiståndspolitik inom EU. Den bör därför avskaffasoch ersättas av frivillig samordning kring konkreta projekt.EU har i olika internationella sammanhang inte ställt sig påutvecklingsländernas sida när det gäller globala regler förråvaror, skuldkris eller internationell handelspolitik. EU:sbistånds- och handelsrelationer med utvecklingsländernapräglas fortfarande av tidigare koloniala relationer, där bl.a.höga tullar på bearbetade produkter låser fast de fattigareländerna i ett råvaruexportberoende. Krångligaursprungsregler försvårar också handeln för de fattigareländerna. EU:s biståndsadministration präglas av centralism,tröghet och ogenomträngliga beslutsstrukturer och ärdessutom uppsplittrad på två kommissionsdirektorat. EU:ssärbehandling av sina forna kolonier bör upphöra och storöppenhet visas mot hela tredje världen. För att underlättautvecklingen i tredje världen är en mindre orättvis handel avstor betydelse. EU:s fonder för utjämning av råvarupriser,SYSMIN och STABEX, bör därför först reformeras så att deinte missgynnar nya exportsatsningar, och därefter utvidgas.Sverige bör verka för att bryta EU:s protektionistiskabiståndspolitik. Krav bör föras fram om att gemensamt ochfrivilligt bistånd går till fattigdomsbekämpning, kvinno- ochmiljöprojekt, jordbruksutveckling och livsmedelsförsörjningi Afrika.Utbildning, forskning ochkulturVänsterpartiet ställer sig positivt till det gemensammastudentutbytet med övriga EU. Vi ser också de gemensammareglerna vad gäller examen i olika länder, som likställersamma sorts utbildning, som värdefulla. Vi anser dock attstudentutbytet bör ske på frivillig grund och att EU inte skallbefatta sig med en gemensam utbildningspolitik. EU har forsknings- och utbildningsprojekt som är alltför närasammankopplade med företagens ensidiga behov. Sverigebör driva krav på att utbildningen och forskningen skall varasjälvständiga från företag för att främja en allsidigkunskapsutveckling.Kulturfrågorna skall inte beslutas överstatligt genom EU:s myndigheterutan vara förbehållet de nationella parlamenten och frivilliga kultur-konventioner inom . Det omtalade TV-direktivet, som innebär attEU-ländernas TV-kanaler skall åläggas att visa av TV-program producerade i , är ett typiskt exempel på kulturellprotektionism som bör motverka.RegionalpolitikEU:s regionalpolitik har i många fall begränsats tillinfrastruktursatsningar. Det har då främst handlat om attbygga ut vägnäten i södra . bör verka för attdessa regionala satsningar ändras i grunden till förmån förmer miljövänliga projekt, till exempel satsningar på järnväg,sjöfart och landsbygdsutveckling. Medlemsstaterna bör fåökade möjligheter att besluta om sina egna regionala stödt.ex. om särskilda transportstöd, stöd på grund avglesbebyggelse och kallt klimat. EU tillåter i praktikenomfattande statsstöd, tvärtemot reglernas bokstav, och dåborde staternas stöd till regionerna vara uttryckligt tillåtna ihögre grad. bör verka för att regionalfondernaomorganiseras till förmån för de stater som inte är med i EUmen som gränsar mot , till exempelÖsteuropa, och Nordafrika.Kvinnor och EU-medlemskapetI har en politik för full sysselsättning utgjort ett målatt ständigt ha i sikte. På samma sätt har en väl utbyggdoffentlig sektor varit avgörande i kampen för att nåjämställdhet mellan könen. Överges den politiken försvinnerockså förutsättningarna att fördela samhällsresursernarättvist mellan kvinnor och män. EU:s politik medåtstramning och nedbantad välfärd slår hårt mot kvinnorna.Grunden för jämställdhet håller på att raseras. I de flesta EU-länder är arbetslösheten hög bland kvinnor. Många kvinnorarbetar också under otrygga villkor och löneskillnadernamellan kvinnor och män är ännu större än i Sverige.I folkomröstningen om EU-medlemskapet röstade en majoritet avkvinnorna nej. En majoritet av männen ville ha EU-medlemskapet. Arbets-löshet, minskade möjligheter till egen försörjning och obetalt omsorgsarbeteundergräver kvinnors möjligheter att leva ett självständigt liv. För att nå enmer rättvis fördelning av arbete, både av det som utförs i och utanförhemmet, arbetar vi för en arbetstidsförkortning, ett krav som också förts frami flera andra EU-länder .I flera frågor som berör kvinnor och kvinnosyn har man i enannan uppfattning än i många andra länder inom EU. Det gäller t.ex. synenpå familjepolitiken, på pornografi och prostitution. I harVänsterpartiet medverkat till en uppmärksammad rapport om våld motkvinnor och vi motarbetar den legalisering av prostitution som växer fram iEuropa.Inom EU yrkesarbetar endast av kvinnorna. En förlegadkvinnosyn, en underutvecklad offentlig sektor och att den fulla syssel-sättningens politik inte prioriteras försvårar på vissa håll en positivutveckling. EU har regler för lika lön för likvärdigt arbete oavsett kön.Men i flera länder förs en politik som innebär nedskärningar av denoffentliga sektorn, vilka , med den könsstruktur som föreligger påarbetsmarknaden, medför försämrade sysselsättningsmöjligheter för kvinnor.Sverige bör därför verka för att ger rekommendationer tillEU:s medlemsländer om alla kvinnors rätt till arbete samt verka för ennedbrytning av arbetsmarknadens könsstruktur, där flertalet kvinnor ärhänvisade arbeten inom den offentliga sektorn, som inte sällan utgör enförlängning av det arbete kvinnor utfört och alltjämt utför i hemmen. Sverigebör också verka för en reformering av EU-systemet för att uppnå en jämnfördelning mellan könen i de olika institutionerna och de beslutsfattandeorganen inom EU.Sociala frågorDe sociala frågorna skall avgöras i de olikamedlemsländerna. De enda beslut i sociala frågor som EUbör fatta är sådana som krävs för att förhindra socialdumpning, dvs. att försämrade sociala villkor används somkonkurrensmedel mellan medlemsländerna. Därför bör desociala besluten begränsas till minimiregler på välavgränsade delar av arbetsmarknadsområdet.Förändringar av den inremarknadenDet är viktigt att underlätta handel och utbyte övernationsgränserna. Därför är det betydelsefullt atthandelshinder avlägsnas, att det blir lättare att arbeta i olikaländer och att onödiga hinder på tjänsteområdet avlägsnas.Men den fria rörligheten kan inte få vara överordnad hänsyntill miljö, social utveckling, regionala hänsyn etc. Därför börEU:s inre marknad reformeras i grunden. Några av deförändringar som bör verka för är:- att det tydligt stadfästs att statliga monopol av hälsoskäl vad gällerexempelvis alkohol och läkemedel skall vara tillåtna,-- att regionalpolitiska driftstöd, till exempel transportstöd, skall varatillåtnet för att uppväga de nackdelar som klimat och geografiskaavstånd för med sig,-- att förvärvslagar skall kunna upprätthållas som gör att man kan behållanationell kontroll över viktiga resurser som skog, malm, vattenkraftoch jord. Det gäller även viktiga kommunikationer som järnväg ochtelekommunikation,-- att respekten för nationella kollektivavtal bör garanteras,-- att utländska entreprenörer skall tillämpa nationella avtal från förstadag,-- att den fria rörligheten av kapitalet inom EU skall kunna begränsas avåtgärder mot valutaspekulation,-- att en nationell gränskontroll skall vara tillåten för att hindra införsel avillegala droger,-- att EU bör låta medlemsländerna framträda var för sig i internationellafora, men då en EU-mening skall uttalas bör verka för att denskall ha en inriktning på solidaritet med de fattiga folken i tredjevärlden,-HandelEU är en tullunion. Det innebär att EU har en gemensamhandelspolitik gentemot omvärlden - gemensammatullsatser, kvoter med mera. Mellan EU-länderna råder detdäremot tullfrihet och där saknas i huvudsak andrahandelshinder. EU:s tullunion favoriserar handeln med vissaländer. Det gäller särskilt EFTA-länderna, och i vissaavseenden de forna kolonier som varit knutna till EU:sländer. Detta diskriminerar andra länder och strider motGATT:s huvudprincip om "mest gynnad nationsbehandling"för handelspolitiken, dvs. att samma förmåner som tillämpasi avtal med tredje land också skall omfatta ickeavtalsslutande länder.EU:s tullunion förstärker handeln mellan EU-länderna, den så kalladeinternhandeln. Det försvagar å andra sidan EU:s handelsutbyte med ländernai tredje världen. Risken för att stagnerar ekonomiskt är därförpåtaglig.