mot · GM02So257 · 1998-10-28 00:00:00 — Inte bara iteorin, utan också i praktiken. Patienten får sin vård betaldgenom försäkringen, men kan själv välja var han eller honvill få den. Enkelt uttryckt följer pengarna den enskildes val.I dagens system kan politiker ransonera tillgången på sjukvård. Iförsäkringsmodellen har den enskilde en vårdgaranti.Försäkringsmodellen innebär också att sjukvårdens pengar öronmärks. går landstingsskatten till landstingens verksamheter, som inte baraomfattar sjukvård. I försäkringsmodellen går de pengar som betalas in iavgifter till sjukvård.Vad ingår i försäkringen?Riksdagen fastställer i demokratisk ordning vilka typer avbehandlingar och omvårdnad som skall finansieras av denallmänna hälsoförsäkringen. fattar merdetaljerade beslut. Den bedömningen kommer fortlöpandeatt förändras, bland annat på grundval av den medicinsk-tekniska utvecklingen. I detta avseende skiljer sigförsäkringsmodellen inte väsentligt från vad som gäller idagens system.Hälsoförsäkringen skall garantera en god hälso- och sjukvård för alla.Förebyggande vård skall ges med målsättningen att förebygga ohälsa ochvinna hälsa. Det inkluderar bland annat mödra- och barnhälsovård. Patientenskall ha tillgång till öppenvård och sjukhusvård. Hälsoförsäkringen böromfatta all psykiatri, både öppen och sluten vård, men med en ökadsamordning med de sociala insatser som krävs. Vård måste ges på rätt nivåoch den äldre patienten som behöver vård skall kunna känna sig trygg att fåjust det. Även här kan en ökad samordning ske inom ramen förhälsoförsäkringen. Rehabilitering är en viktig del av försäkringsmodellen.Om rehabilitering ges utan brott i vårdkedjan finns stora vinster att göra,både mänskligt och ekonomiskt.I den allmänna hälsoförsäkringen fastställer staten ett minimiåtagande förförsäkringskassan. Det står och - inte minst viktigt - deenskilda vårdgivarna, fritt att erbjuda vård därutöver. Det är sannolikt att såkommer att ske, eftersom det finns fördelar med att erbjuda medborgarna ettrikt utbud av tjänster, som kan inkludera även till exempel viss tandvård,trots att detta inte ingår i åtagandet gentemot staten.Sjukvård med kvalitetEtableringsfrihet skall råda för vårdgivare, men en statligmedicinalstyrelse skall ansvara för godkännande ochkvalitetskontroll. Krav skall också ställas på att alla sombedriver sjukvård, oavsett om det sker i offentlig eller privatregi, har ett fungerande system för att säkra kvaliteten i detsom erbjuds.Medicinalstyrelsen kan bildas med dagens Socialstyrelse som grund.Socialstyrelsen har redan kompetens inom området hälso- och sjukvård, samten regional organisation som lämpar sig för kvalitetsuppföljning.Medicinalstyrelsen skall ansvara för att följa utvecklingen och ta initiativavseende forskning och utbildning, godkänna vårdgivare och legitimerasjukvårdspersonal, svara för kvalitetssäkring och regelbunden medicinskrevision samt utgöra en instans dit allmänheten kan vända sig med klagomål.Kostnaderna under kontroll - vård pårätt nivåSjukvård ges i många former, öppna och slutna. Av flera skälär det viktigt att vård ges på "rätt nivå". Om en patient gårtill en specialistläkare på ett sjukhus med en åkomma somlika gärna, eller bättre, hade kunnat hanteras av enallmänläkare finns risk att patienten slussas runt mellan fleraläkare innan han eller hon hamnar rätt. Dessutom blirkostnaderna högre, eftersom ett besök hos specialistläkare inormalfallet kostar mer.Det finns olika typer av system för att komma till rätta med detta. Ettvanligt sätt i dagens landstingsmodell är att kräva remiss från allmänläkareför specialistläkarbesök. Remisstvång är dock inte en bra lösning, eftersomdet minskar den enskildes valfrihet och tillgången till vård. En bättre lösningär att styra med patientavgifter.Egenvård kan vara ett sätt att hålla kostnaderna nere i den öppna vården,och att, , förebygga sjukdom. För vårdgivarna kan det vara ett brakonkurrensmedel att erbjuda utbildning i egenvård eller annan typ avförebyggande vård.Om har överblick över hela vårdkedjor ges möjlighet attsträva mot en bättre hälsa och en bättre ekonomi genom bland annatförebyggande vård, rehabiliteringsinsatser och utvärdering av vårdinsatserna.Om ser möjlighet att ytterligare pressa kostnaderna, underden statliga minimiersättningen, finns incitament och förutsättningar att fåtill stånd avtalslösningar med fristående vårdgivare.Omvänt skulle det i en försäkringsmodell också finnas incitament förenskilda vårdgivare att sluta avtal med försäkringskassan.Det skall finnas ett högkostnadsskydd som mildrar avgiftsbördan försärskilt utsatta patientgrupper. Ett sådant högkostnadsskydd bör utformassom en avtrappningsmodell där patienten dock alltid betalar ett mindrebelopp för ett sjukvårdsbesök, även om det beloppet kan vara mycket lågt isista trappsteget.Vård på rätt nivå innebär givetvis att kroniskt sjuka i vissa fall har ennärmare kontakt med sin specialistläkare än andra patienter. Vissalångtidssjuka behöver en kontinuerlig kontakt med specialistläkare, andrainte.Vem bestämmer var det skall finnassjukhus?I försäkringsmodellen är sjukhusen självständiga enheter. Ettsjukhus framtid avgörs inte av politiker, utan av patienternasoch val. Staten har dock ett övergripandeansvar för tillgången till vård över hela landet och för denhögspecialiserade vården. Därutöver har ocksåförsäkringskassan ett ansvar för tillgängligheten. I övrigtformas sjukvårdsstrukturen av patienterna ochförsäkringskassan. En tänkbar utveckling är att läkargrupperdelvis ersätter dagens mindre sjukhus. Närsjukhuset får enökad betydelse, inte minst inom äldrevården, medan merspecialiserad vård koncentreras.Forskning och utveckling går hand ihandAtt göra gränsdragningar inom forskning och utveckling iden samlade hälso- och sjukvården är mycket komplicerat.Gränserna mellan grundforskning och klinisk forskning samtmellan klinisk forskning och utvecklingsarbete förskjutskontinuerligt. Vem som exakt finansierar vad har visat sigvara nästan omöjligt att utröna inom dagenslandstingsmodell. Den statliga finansieringen avgrundforskningen bör fortsätta. Patientnära klinisk forskningbör kunna finansieras av staten i samarbete medförsäkringsgivare, förutom den stora andel som finansierasav det privata näringslivet Rent utvecklingsarbete bör varaett ansvar för vårdgivarna, i samverkan medförsäkringskassan, eftersom det ligger i bådas intresse attverksamheten utvärderas och utvecklas.Kostnaderna för den del av läkarnas och sjuksköterskornas grund-utbildning som är förlagd till vårdenheterna täcks av den ersättning statenbetalar ut till den försäkringsgivare som berörs. Parterna reglerar detta iavtal, som också kan inkludera utbildning av bland annat logopeder ochsjukgymnaster på vissa studieorter. När det gäller utbildning ellervidareutbildning som består av att under längre eller kortare perioder delta ipraktisk sjukvårdsverksamhet skall detta bekostas av vårdgivaren. För-säkringskassan kan givetvis bidra med resurser om detta bedöms lämpligt.Vårdgivare som verkar inom försäkringsmodellen bör ha skyldighet attmot ersättning ta emot läkare och sjuksköterskor på specialistutbildning.Ny medicinsk teknik är inte alltid bra teknik. Snabb utvärdering avbehandlingsmetoder ligger i försäkringsgivarnas intresse. Även i de fall därny teknik visat sig framgångsrik ställs krav på flexibilitet och helhets-tänkande i den organisation som anammar tekniken. Att flytta resursermellan kliniker, mellan sjukhus och mellan landsting har visat sig varamycket svårt inom dagens landstingsmodell. En försäkringsgivare som harstarka ekonomiska incitament att ta ett helhetsansvar kommer att sträva efteratt introduktionen av ny teknik frigör resurser, snarare än att - som oftaär fallet - bara öka volymen på verksamheten eller vidga indikationerna såatt nya patientgrupper kan behandlas.Samordning med andra systemSjukvården kommer även fortsättningsvis att behöva räknamed krympande resurser. Ökad samordning ger bättreresursutnyttjande och mer vård för pengarna. Det finns tresystem som vi ser stora fördelar med att inordna ihälsoförsäkringen: förtidspensionerna, sjukpenningen ochläkemedelssubventionerna.1999 är den offentliga sektorns kostnader för förtidspensioner beräknadetill . Antalet förtidspensionärer var 1997ca 417.400. I ett sammanhållet försäkringssystem finns större incitament attexempelvis satsa på rehabilitering för att bringa ner antalet förtids-pensionärer.Även statens subvention av läkemedel bör ingå i sjukvårdsförsäkringen ioch med att landstingens sjukvårdsmonopol hävts. Ett antal sam-ordningsfördelar skulle kunna uppnås. Bland annat vid introduktionen av nyaläkemedel, som ju initialt ofta har en högre kostnad men som genom bättreeffekter bidrar till en effektivare vårdinsats totalt sett. Vid en integrering isjukvårdsförsäkringen skulle också incitament skapas att bringa ner de höga,och ökande, kostnaderna för förskrivning av vissa förbrukningsartiklar.Inkontinensskydd är kanske det tydligaste exemplet. I det fallet skulle en delav förskrivningen kunna ersättas av insatser som lindrar eller botar besvären.Införande av karensdag och stramare regler ledde till kraftigt minskadsjukfrånvaro. Men fortfarande saknas ett helhetsgrepp över ohälsan. Ettsystem där den del av sjukförsäkringen och förtidspensionen som rörrehabilitering hör därför helt naturligt hemma i vår sjukvårdsförsäkring. Iförsäkringsmodellen finns starka incitament för att satsapå verkningsfull förebyggande vård och på andra åtgärder som syftar till attminska sjukfrånvaron genom rehabiliteringsinsatser.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utgångspunkterna för svensk hälso- och sjukvård,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om insatser i svensk hälso- och sjukvård,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om prioriteringar,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om problem i dagens hälso- och sjukvård,5. att beslutar införa en allmän hälsoförsäkring i enlighet medvad som anförts i motionen,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skälen för en allmän hälsoförsäkring,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om konstruktionen av den allmänna hälsoförsäkringen,8. att hos regeringen begär förslag om inrättande av enmedicinalstyrelse i enlighet med vad som anförts i motionen,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kostnadskontroll,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om forskning och utveckling,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om samordning.1Stockholm den 23 oktober 1998Ulf ()()()()()()()()()()()()()()()()()de ()()()1 Yrkande 1 hänvisat till SfU.