mot · GL02Bo23 · 1998-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:119 Bostadspolitik för hållbar utveckling Rubriken på regeringens proposition förpliktar, men tyvärr lever regeringens förslag inte upp till den satta rubriken för propositionen. De flesta av förslagen botar möjligen symptomen tillfälligt men ändrar absolut inte de bakomliggande orsakerna. Huvudorsaken till att allt fler kommuner står inför stora ekonomiska bekymmer på grund av åtagandena inom sina kommunalt ägda bostadsföretag är den socialdemokratiska synen att allt i medborgarnas liv skall läggas till rätta, styras och delas ut av politiker. Detta synsätt har även präglat bostadspolitiken genom en totalt genomreglerad byggmarknad och en för bostadsproduktionen starkt styrande subventionspolitik. Det omfattande kommunala ägandet av bostäder har på många orter begränsat utbudet. De kraftiga subventionerna dolde de verkliga kostnaderna. Därigenom drevs byggkostnaderna upp till orimliga nivåer. Detta drev i sin tur upp hyreskostnaderna som medborgarna invaggades i en falsk säkerhet. De blev, som en följd av den förda politiken, relativt okänsliga för den ohämmade ökningen av de verkliga hyreskostnaderna. De flesta av de kommunala bostadsföretag som har stora ekonomiska problem har redan tidigare fått mer eller mindre omfattande kapitaltillskott av sina huvudmän. Trots detta är kapitalet i många av de kommunala bostadsföretagen så litet att allra minsta ändring av regler/subventioner eller en ökning av antalet tomma lägenheter gör att hot om betalningsinställelse och att krav på upprättande av kontrollbalansräkning föreligger. kommun var en av de allra första kommunerna i landet med ett katastrofscenario i sikte. och början av 1993 fick kommunen på ett mycket påtagligt sätt känna på vad det innebär att ha gått i borgen för mångmiljardbelopp för ett kommunalt bostadsföretag. När antalet tomma lägenheter ökade och bostadsföretaget inte kunde placera om lån satt kommunen med hela det ekonomiska åtagandet. fick efter omfattande egna insatser, bland annat försäljning av delägt energibolag, skattehöjning på en krona och avveckling av verksamhet motsvarande av driftkostnaderna, ett lån av staten som var ränte- och amorteringsfritt (räntan lades till låneskulden). Dessa ganska drastiska insatser, genomförda , räckte emellertid inte. Bostadsföretaget behövde ytterligare tillskott. Detta löstes genom att kommun fick lämna ifrån sig det blödande företaget samt även det andra kommunalt ägda bostadsbolaget. Därmed befriades från sina framtida åtaganden, en del skulder och en stor del av sina borgensåtaganden. Först som en sammantagen effekt av alla dessa åtgärder kan nu framtiden i betraktas som ljusnande. Jag anser att exemplet tydligt visar att den bästa och långsiktigt mest hållbara insatsen i ett motsvarande läge är att så snabbt som möjligt låta kommuner med kommunalt ägda bostadsföretag få sälja dessa. På så sätt kan nytt kapital tillföras som stora borgensåtaganden kan avvecklas. Kommunerna kan därefter ägna sig åt viktiga kärnverksamheter som skola, vård och omsorg. Att i detta läge föreslå att kommunerna som en följd av sina borgensåtaganden gentemot sina helägda bostadsbolag eller stiftelser skall kunna få ekonomiskt stöd med i princip återbetalningsskyldighet ger inte en hållbar utveckling. Regeringens förslag kommer med största sannolikhet endast att förlänga krisperioden och bidra till att den offentliga ekonomin måste avsätta skattepengar för att tillfälligt rädda den ena kommunen efter den andra som i den värsta subventions- och byggyran tog på sig orimligt stora borgensåtaganden för sina kommunalt ägda bostadsföretag. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår proposition 1997/98:119 i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försäljning av kommunala bostadsföretag som en långsiktigt hållbar lösning för kommuner med ekonomiska problem.