ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GL02So36 · 1998-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Regeringen presenterar i propositionen en ny lag som skall reglera yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. Den nya lagen ersätter ett antal äldre lagar samt innehåller förslag på att nya yrkesgrupper skall ges rätt till legitimering. I huvudsak bygger regeringens förslag på betänkande (SOU 1996:138). Vi kan biträda regeringens förslag med ett enda undantag. I propositionen föreslår regeringen att som komplement till legitimation ett nytt system med skyddad yrkestitel införs för vissa yrkeskategorier som inte omfattas av bestämmelser om legitimering. De yrkesgrupper som föreslås få skyddad yrkestitel är audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer. Regeringen har valt att inte föreslå journalföringsskyldighet för yrkesgrupper med skyddad yrkestitel. Att föra journal innebär, vilket regeringen också konstaterar, att det är lättare att kontrollera och ingripa mot oskickliga yrkesutövare, vilket i sin tur stärker patientsäkerheten. Regeringen konstaterar också att journalföringsplikten som åvilar dem som har legitimation är en viktig fråga inom hälso- och sjukvården. Efter att regeringen konstaterat detta drar den dock slutsatsen att den inte är beredd att nu föreslå en sådan plikt för de nya yrkesgrupperna. I stället avser regeringen att återkomma om sådant behov kan uppkomma . Vi anser dock att det inte finns några som helst skäl att avvakta journalföringsplikt för de fyra nya yrkesgrupperna. Hälso- och sjukvården har genomgått en stark expansion och strukturförändring . Arbetet förändras så att gränserna mellan olika vårdnivåer och huvudmän och mellan olika delar i vårdkedjan blir mer tydlig. Dessutom kommer mycket hälso- och sjukvård att bedrivas utanför sjukhusen. Därför anser vi det vara väsentligt att alla yrkesgrupper som är verksamma inom hälso- och sjukvården, och som är legitimerade samt erhåller skyddad yrkestitel, skall ha samma skyldighet att föra journal över patienter. Det är en trygghetsfråga och en viktig signal till dessa nya yrkesgrupper att de har samma ansvar som andra äldre yrkesgrupper att värna patientsäkerheten. bör därför avslå regeringens förslag i denna del och i stället besluta att audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer skall ha journalföringsplikt. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer skall ha journalföringsplikt i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GL02So39 · 1998-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, den s.k. kvacksalverilagen, innehåller inte något hinder mot psykologiskt kvacksalveri förutom förbudet för den som inte är legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal att undersöka eller behandla barn respektive undersöka eller behandla personer under hypnos. utsätts människor för skadlig användning av psykologisk kunskap. Exploatering av människors oro och otrygghet har ökat i av ekonomiska och strukturella förändringar i samhället. Enskilda människor kan drabbas hårt om psykologiska tekniker och psykologiska metoder används av personer som inte har tillräcklig kompetens. har det sämsta skyddet i mot oseriös yrkesutövning på psykologområdet. Allmänhetens behov av skydd mot hälsofarlig utövning inom psykologisk och psykoterapeutisk verksamhet är betydande. behörighetskommitté har också uttalat följande i frågan: Kommittén anser att psykologisk och psykoterapeutisk verksamhet som bedrivs av personer utan erforderlig kompetens kan innebära risk för patienterna. Det kan därför finnas skäl att förbehålla hälso- och sjukvårdspersonal rätten att behandla allvarliga psykotiska störningar. Utformningen av en sådan bestämmelse kräver emellertid ytterligare utredning, bl.a. för att avgränsa förbudsområdet på ett rimligt sätt. har som remissinstans också framhållit behov av en särskild utredning om utformningen av ett skydd i lagstiftningen mot hälsofarligt kvacksalveri inom psykologisk och psykoterapeutisk verksamhet. Med utgångspunkt från patientsäkerhetsintresset är det av stor betydelse att psykologisk verksamhet inom hälso- och sjukvårdens område bedrivs utifrån tillräcklig kunskap så att verksamheten inte skadar patienten. Som påpekats av och bör en utredning tillsättas med uppgift att definiera förbudsområdet för psykologiskt kvacksalveri i lagstiftningen. En sådan utredning bör bl.a. inriktas på utformandet av ett förbud för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att med användning av psykologiska metoder undersöka eller behandla personer med t.ex. psykotiska tillstånd, förstämningstillstånd eller personlighetsstörningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att utforma ett lagstiftningsskydd mot kvacksalveri inom psykologisk och psykoterapeutisk verksamhet.
mot · GL02So40 · 1998-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område Tillsynsfrågor rörande psykologisk yrkesutövning Verksamhet inom hälso- och sjukvårdens område står under samhällets tillsyn och ger således allmänheten ett visst skydd mot oseriös psykologisk yrkesutövning. Psykologer utövar emellertid sitt yrke inom ett stort antal områden utanför hälso- och sjukvården, t.ex. inom område, skolan och förskolan, rättsväsendet (forensisk psykologi), kriminalvården och . Inom alla dessa områden saknas i princip ett lagstiftningsskydd för allmänheten mot oseriös och skadlig psykologisk verksamhet. Samhället saknar här möjlighet att ingripa mot att personer med otillräcklig utbildning uppträder under yrkesbeteckningen psykolog och att psykologiska metoder används av andra än legitimerade psykologer. Som exempel kan nämnas att psykologiska test kan utföras av personer utan erforderlig utbildning, t.ex. vid rekrytering av personal. I övriga nordiska länder omfattas psykologers yrkesutövning av ett mer omfattande skydd i lagstiftningen, bl.a. genom att även psykologisk verksamhet utanför hälso- och sjukvården omfattas av samhällets tillsyn. Med hänsyn till den inverkan psykologisk yrkesutövning har på såväl individ- som grupp- och organisationsnivå är det av stor betydelse för allmänhetens skydd att skadlig och oetisk användning av psykologisk kunskap motverkas. En effektivare tillsynsverksamhet skulle ge ett väsentligt större skydd mot oseriös verksamhet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning med uppgift att överväga utformningen av en effektiv tillsynslagstiftning rörande all psykologisk verksamhet.
mot · GL02So41 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken Regeringen presenterade en nationell handlingsplan för äldrepolitiken. I propositionen påtalas vikten av en attitydförändring i vårt samhälle till åldrandet och vår syn på den äldre människan. Vidare ägnas många ord åt att beskriva och söka förklara den verklighet som råder inom vissa delar av äldreomsorgen, något som massmedier fokuserat. Även regeringen erkänner att många av de brister som utmärker dagens äldrevård har sitt ursprung i de ofullkomligheter som Ädelreformen lider av. Ofullständig definition av de så kallade särskilda boendeformerna, avsaknaden av medicinskt ansvarig läkare på våra sjukhem och bristande samarbete mellan huvudmännen är bara några exempel. Regeringen säger sig nu vilja råda bot på dessa brister. Även om regeringen bort lyssna på den kritik som framförts från såväl sakkunniga som andra politiker alltsedan Ädelreformen infördes, så välkomnar jag nu regeringens vilja till omprövning. Undertecknad har , förutom kritik enligt ovan, pekat på behovet av en statlig äldreombudsman. Glädjande nog kan jag nu konstatera att detta mitt krav börjar delas av alltfler; såväl från politiskt håll som från medborgare i samhället. Inte minst i ljuset av det senaste årets allt tätare rapporter om olika former av bristande vård och omsorg om de äldre anser jag att dessa våra mycket gamla och sjuka, i likhet med barnen och de handikappade, har behov av en statlig myndighet som kraftfullt kan bevaka och driva deras frågor. Därför bör en äldreombudsmannafunktion inrättas. En äldreombudsman skall vara talesman för de alltfler gamla i höga åldrar som, ofta bokstavligt talat, inte själva kan göra sig hörda; de kroppsligt svårt sjuka, de som lider av demenssjukdom och alla andra utsatta äldre. En äldreombudsman skall medvetandegöra de ofta dolda missförhållanden som många gamla lever under, exempelvis är såväl fysisk som psykisk misshandel av gamla en inte ovanlig företeelse, för att därigenom skapa underlag för bättre levnadsvillkor för alla gamla. En äldreombudsman skall utifrån påverka samhällets utveckling och ta initiativ i övergripande äldrefrågor, allt för att de speciella behov som den mycket gamla människan har skall kunna tillfredsställas på ett för henne värdigt sätt. En äldreombudsman skall också vara opinionsbildare och arbeta för att en attitydförändring till åldrandet och därmed till våra äldre kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inrättandet av en statlig äldreombudsmannafunktion.
mot · GL02So42 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken I samband med att behandlade proposition 1996/97:124 Ändringar i socialtjänstlagen väckte vi en motion som berörde frågan om kommunernas skyldighet att ordna avlösning för personer som vårdade anhöriga i hemmet. Bakgrunden var att regeringen föreslog att denna rätt till avlösning, som funnits i den gamla socialtjänstlagen, skulle tas bort. I stället skulle det vara upp till varje kommun att bestämma om den ville ställa upp med avlösning exempelvis till föräldrar som vårdade ett funktionshindrat barn eller till en make som vårdade sin partner. Detta blev också beslut och vår motion avslogs. I samband med att nu skall ta ställning till regeringens förslag till en nationell handlingsplan för äldrepolitiken (proposition 1997/98:113) aktualiseras ånyo frågan om avlösning. Regeringen skriver i propositionen att den skall uppmärksamma de anhörigas betydelse i äldreomsorgen. Men regeringen är fortfarande inte beredd att återställa rätten till avlösning för anhöriga, vilket vi beklagar. Som vi konstaterade redan förra gången frågan var aktuell är rätt till avlösning en viktig trygghetsfaktor för föräldrar till funktionshindrade barn och för många äldre. Vi anser därför att det är väsentligt att ändrar socialtjänstlagen i denna del och åter garanterar anhöriga en rätt till avlösning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att i 5 § socialtjänstlagen återinföra en rätt till avlösning i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GL02So44 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken Regeringen har i propositionen presenterat en mycket viktig handlingsplan för äldrepolitiken vilken står för en rad utmaningar som måste lösas på ett effektivt och bra sätt. Tillgänglighet och bostäder för äldre, bättre och särskilda resurser för äldre med utländsk bakgrund, enskildas behov och självbestämmande samt samverkan mellan till exempel landsting och kommuner är några frågor som måste ges större fokusering och planering i vårt samhälle. Behovet av att kunna rekrytera såväl kunniga arbetsledare som personal är dessutom en oerhört viktig fråga. Bristen på utbildad personal kommer snart att vara vårdens mest akuta problem. Äldreomsorgen ställer krav på sociala, medicinska och omvårdnadsintriktade kunskaper. Utbildning och kontinuerlig kompetensutveckling för personal inom äldreomsorgen ser vi som en nyckelfråga för att säkerställa en god vård och omsorg till våra gamla. Kommunernas ökade ansvar för sjukvårdande uppgifter, gör det särskilt angeläget att höja den medicinska kompetensen inom äldreomsorgens verksamhet. Framtidens vård och omsorg kommer även att ställa krav på nya utbildningar, där både medicinsk och social kompetens ingår. Forskning inom äldrevården ter sig därför som ett mycket angeläget utvecklingsområde. Det är både önskvärt och nödvändigt att det finns ett ständigt utbyte mellan forskning och verksamhet för att utveckla och förbättra vård och omsorg. Samverkan mellan till exempel högskolor, olika forskningsinstitut, och kommuner för att mer långsiktigt planera utbildningar och olika utbildningsinsatser ter sig än mer nödvändigt . Äldreforskning bedrivs vid Stiftelsen . Denna verksamhet är viktig och bra, men kan i längden knappast konkurrera med andra mer statusfyllda och resursstarka områden som t ex cancerforskning och miljöforskning enbart med hjälp av olika temporära projektanslag från forskningsråden. Äldrecentrums verksamhet har inte heller någon självklar kanal att nå ut med forskningsrön till dem som arbetar inom äldreomsorgen. Att skapa en samlad satsning för äldreforskning med nationell räckvidd ett rikskompetenscentrum för forskning och kompetensutveckling inom äldreomsorg och äldrevård är en mer långsiktig lösning. Till ett sådant rikskompetenscentrum, akademiskt sjukhem eller vad man väljer att kalla det kan och bör man även länka olika liknande nationella landstingskommunala verksamheter och kommunala FoU-enheter runt om i landet. Detta för att åstadkomma ett nationellt kunskapslyft och en nationell kompetenshöjning inom ett angeläget, men ur forskningssynpunkt, eftersatt område. Ett sådant förslag ligger helt i linje med regeringens kraftfulla satsningar inom äldreomsorgen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om äldrepolitik, forskning och kompetensutveckling.
mot · GL02So45 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken I propositionen beskrivs anhörigas roll och betydelse för vården av äldre och personer med funktionshinder. Regeringen föreslår att det anvisas medel för att utveckla anhörigstödet. Det är en utmärkt ansats. Anhörigas roll är väldokumenterad och erkänd. Det är viktigt att de anhörigas kunskaper och erfarenheter tas tillvara. Men det är också viktigt att det finns möjligheter till avlösning. /98 förändrades socialtjänstlagen. Bland annat infördes en bestämmelse i socialtjänstlagen i syfte att markera ansvar för stöd och avlösning för anhöriga. Men formuleringen i bestämmelsen är bör, vilket inneburit att kommuner i vissa fall inte levt upp till intentionerna i lagen. Eftersom det heller inte går att pröva innehållet i ett sådant kommunalt beslut utan endast det lagliga, leder detta till att kommuner kan låta bli att tillhandahålla avlösning. Det finns även formuleringar i den nämnda lagen som talar om stödet till anhöriga som en frivillig verksamhet för kommunerna. Denna formulering har åberopats av när anhöriga begärt avlösning. Det är därför viktigt att kommunernas ansvar i denna del förtydligas. Det bör dessutom dokumenteras i vilken utsträckning kommunerna tillhandahåller avlösning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätten till avlösning.
mot · GL02So46 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken genomförde ett projekt, bland annat för att förmå de kommuner där många äldre finsktalande är bosatta, att organisera äldreomsorgen så att finsktalande äldre kunde få vård och omsorg av finsktalande personal. Av ett 30-tal tillfrågade kommuner deltog tre. Resultatet av projekten, redovisade i , har varit positivt. Att endast tre kommuner deltagit i projektet anser vi följer den tidigare trenden i kommunerna, vilket också påvisat i sina undersökningar. Kommunerna anser att det skulle bli alltför kostsamt att organisera äldreomsorgen så, att finsktalande äldre skulle få möjlighet att få vård och omsorg av finsktalande personal. Vi anser att erfarenheterna från bör tas tillvara. Som regeringen skriver uppnår ett allt större antal människor med utländsk bakgrund den ålder där ett mer omfattande behov av stöd och hjälp anmäler sig. Många är så kallade anhöriginvandrare och har begränsade kunskaper i svenska språket. Också den omständigheten att äldre kan förlora kunskaper i det senare inlärda språket, men behålla kunskaper i det först inlärda, ett förhållande som särskilt kan beröra våra inhemska nationaliteter som samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar, måste beaktas. Dessa äldre är dessutom de starkaste bärarna av minoritetsspråken och bärare av kultur och traditioner. Vi anser att man ska ha rätt att bli bemött på sitt eget språk inom äldreomsorgen. Det är inte bara ett bra stöd för minoritetsspråkens bevarande. Det kan också minska kostnaderna för tolk. I vissa fall kan även behovet av vård och omsorg minska. Kvaliteten inom äldreomsorgen ökar. Vi anser att äldre med annat modersmål än svenska ska ha laglig rätt att inom vård och omsorg få bli bemött av personal som talar det egna språket. Ett lagförslag bör dock föregås av en översyn av i vilka kommuner det finns tillräckligt många som är i behov av sådan vård och omsorg samt vilka resurser som finns när det gäller personal som behärskar språken. Ett mycket viktigt inslag i äldreomsorgen är att användning av språken förenas med respekt för de äldres kultur och traditioner. De äldre bör få ett bemötande som så långt som möjligt liknar det de varit vana vid. Vi vet att äldreomsorg med sådana inslag förekommer, både permanent eller på försök i flera kommuner. Personalen är den viktigaste resursen inom äldreomsorgen! För att möta behoven av annat språk än svenska och delvis annan historia, kultur och traditioner än den svenska, måste de dock ges möjligheter till både utbildning och fortbildning. Flerspråkighet ska ses som en merit. bör i sin verksamhet beakta hur de nationella minoriteternas behov av bemötande på sitt språk tillgodoses. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att få bli bemött på sitt eget språk inom äldreomsorgen.
mot · GL02So47 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:113 Nationell handlingsplan för äldrepolitiken I propositionen föreslår regeringen att ett särskilt stimulansbidrag om anvisas och framåt, i syfte att stödja anhörig- och frivilliginsatser i vården av äldre och funktionshindrade. föreslås bli den myndighet som fördelar dessa utvecklingspengar till kommunerna. Det föreslagna stimulansbidraget är mycket angeläget. Anhörigas roll och betydelse som vårdgivare för äldre och funktionshindrade är väl dokumenterad och erkänd. De anhörigas insatser kan emellertid se väldigt olika ut. Förhållandena skiftar i såväl tiden som beroende på var man är bosatt och i vilken form av boende. Det är viktigt att visa respekt för de anhörigas kunskap och erfarenheter. Det är också viktigt att det finns möjligheter till avlösning. Informationen från till anhöriga om planering, genomförande och utvärdering av olika insatser måste ges hög prioritet. I propositionen föreslås vara den myndighet som fördelar utvecklingspengarna. Det finns skäl som talar för detta. Länsstyrelsernas lokala kännedom är ett sådant skäl. Men det finns även skäl emot den föreslagna ordningen. är tillsynsmyndighet över kommunens arbete inom . Det kan uppfattas som dubbla roller och därmed göra myndighetsrollen otydlig. Vi föreslår därför att blir den myndighet som fördelar dessa pengar. har god kännedom om förhållandet för äldre, funktionshindrade och deras anhöriga. 1996 fick i uppdrag att fördela till projekt som kan bidra till att utveckla metoder och former för stöd till anhöriga. Uppdraget har redovisats till . Det är viktigt att ta tillvara vunna erfarenheter från detta arbete. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bör ges i uppdrag att fördela de föreslagna medlen för utvecklingsinsatser när det gäller anhörigas insatser i vården av äldre och funktionshindrade.
mot · GL02So49 · 1998-04-29 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om självständiga förtroendenämnder. Skånberg (kd)
mot · GL02Fi69 · 1998-05-20 00:00:00 — med anledning av förs. 1997/98:RR10 revisorers förslag angående offentlig upphandling revisorer har enligt sin Rapport 1997/98:3 Offentlig upphandling, funnit en rad oklarheter i den nuvarande regleringen av offentlig upphandling. Man förutsätter att en samlad och övergripande översyn av reglerna för offentlig upphandling genomförs. Då bör också frågan om det undantag från lagen om offentlig upphandling som införts i lag (1988:950) om kulturminnen m.m. 2 kap, 11 och 13 §§ ånyo prövas. Undantaget gäller t.ex. de arkeologiska undersökningar som kan behöva genomföras i samband med en infrastrukturexploatering om den kan antas beröra en fast fornlämning. Sedan undantaget infördes har den fortsatta utvecklingen inom EU visat att sådana undersökningar med stor sannolikhet inryms i de EG-direktiv som berör offentlig upphandling av tjänster. I bilagan till anges under Avdelning B, punkt 26 Tjänster inom kultur, fritids- och idrottsverksamhet. Regeringen bör pröva om de arkeologiska undersökningarna ryms under denna rubrik eller på något annat sätt kan inordnas under lagen om offentlig upphandling. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en prövning av lagen om offentlig upphandlings tillämpbarhet på arkeologiska undersökningar
mot · GL02Jo61 · 1998-05-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:145 Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart I regeringens proposition 1997/98:145 Svenska miljömål harman bl.a. fastslagit att all användning av blyhagel med jaktskall förbjudas år 2000.Detta har accepterat och är väl medvetet om deproblem som uppstått när blyhagel använts vid jakt efter änder och gäss ivåtmarker. Änderna och gässen äter blyhagel och blir sedan blyförgiftade.Redan 1994 införde därför förbud mot använd-andet av blyhagel i s.k. CW-områden och 1998 över huvud taget vid jaktefter änder och gäss. Trots att man tidigt började leta något att ersättablyhagel med, har man inte hittat något fullgott ersättningsalternativtill blyhagel.Det bästa är stålhagel som dock i flera avseenden har sämreegenskaper än blyhagel. Detta i sin tur medför en betydligt större risk förfarliga rikoschetter av de större och mycket hårdare stålhaglen, vilket ökarrisken för vådaskott. Stålhagel i virke är även ur alla synpunkter sämre än blyoch torde medföra ekonomisk skada för skogsbruket. Övriga framtagnaförsökshagel har visat sig inte hålla måttet.Det finns ett stort behov av medel till forskning för att hitta ettersättningsmaterial för bly i hagelpatroner, med blyets egenskaper och till ettlågt pris.Eftersom snabbt närmar sig är tiden mycket knapp och det är nuoerhört angeläget att tilldelas allmänna medel för intensifieradforskning i detta ämne. På så sätt kan också målsättningen i propositionenlättare uppfyllas. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att medel bör avsättas till forskning om ersättningsmaterial för blyi hagelpatroner.