mot · GL02Bo15 · 1998-04-02 00:00:00 — I tidigare utredningar har det övervägts om det är möjligt att på något annat sätt än med hjälp av taxeringsvärdet skapa ett tillfredsställande underlag för beräkningen av en schablonintäkt. Bland annat har diskuterats någon form av anknytning till bostadsytan eller ett beräknat värde på bostadsförmånen som sådan. Dessa förslag förefaller inte särskilt lämpliga i ett stabilt system. De stora snedvridningar som uppkommer genom att taxeringsvärdet i sin helhet är underlag för beskattningen har sin grund i att marknadsvärdet ofta utvecklas utan hänsyn till hur stort det nedlagda kapitalet i bostaden är. För flertalet fastigheter blir därmed underlaget för beskattningen större än det kapital som lagts ned. Det motiverar i sin tur att dagens underlag för uttag av fastighetsskatt reduceras. En teknik kan då vara att enbart ha det taxerade byggnadsvärdet som underlag. Därmed kan ytterligare ett problem få sin lösning. Man kan nämligen anta att de kraftiga ökningarna av totala taxeringsvärden i attraktiva områden, som inte bör ligga till grund för beskattning, huvudsakligen manifesteras genom att markvärdet stiger kraftigt. Schablonbeskattningen bör således utformas så att underlaget för beskattning endast är det taxerade byggnadsvärdet. Det innebär att man med en schablonintäkt på skulle få en effekt som i dagens system motsvarar ett fastighetsskatteuttag på i genomsnitt . Lindringen blir väsentligt större där de stora regionala orättvisorna finns. Det finns vidare anledning att sträva efter en förenklad fastighetstaxering. Den underlättas genom ett lägre skatteuttag. Ju lägre skatteuttag desto mer schabloniserade kan de olika regler som jämför olika fastigheter med varandra vara. Det bör vara möjligt att relativt omgående införa en klassificering av byggnaderna i en normalgrupp, en grupp med väsentligt bättre standard och en med väsentligt lägre standard. Därmed försvinner mycket av det kineseri som präglar fastighetstaxeringen. Moderata samlingspartiet avvisar alla planer på att använda bostadsrättens marknadsvärde för att fastställa taxeringsvärdet på en flerfamiljsbostad. fastighetstaxering har också lett till att många vanliga småhusägare fått erlägga förmögenhetsskatt. Som ett led i avvecklingen av förmögenhetsskatten bör sambeskattningen slopas 1999 som gränsen för skatteplikt höjs till . Moderata samlingspartiet förespråkar att fastighetsskatten används för att lindra påfrestningarna i krisårgångarna. Således bör årgångar med värdeår 1989 till 1992 inte betala fastighetsskatt 1999. Kostnaden för åtgärden kan, med vårt förslag till fastighetsskatt, uppskattas till . För de därefter följande åren återkommer vi i samband med den ekonomiska vårmotionen . Regeringens förslag till långsammare avveckling av räntebidraget för berörda årgångar avvisas därmed. fastighetsskatten avvecklas successivt, schablonbeskattning av småhus införas som skatteuttaget reduceras successivt så att av det taxerade byggnadsvärdet tas upp till beskattning som inkomst av kapital med full avdragsrätt för ränteutgifter, reglerna för fastighetstaxering förenklas kraftigt, förmögenhetsskatten avvecklas successivt, årgångar med värdeår 19891992 betalar ej fastighetsskatt 1999. 5.2 En social skattepolitik Det höga skattetrycket medför stora sociala problem. Det tar sig indirekt uttryck i att en svag ekonomisk utveckling och en hög arbetslöshet gör att många saknar ett arbete att försörja sig på och att reallöneutvecklingen för dem som har ett arbete blir svag. Men de höga skatterna får också stora direkta negativa konsekvenser för enskilda och familjer. Tillvaron blir otrygg för alla dem som tvingas till en tillvaro där varje krona går till att täcka nödvändiga utgifter och inkomsten ofta ändå inte räcker till. Socialbidragsberoendet ökar och alltfler lever med så små marginaler att en oförutsedd större utgift kan innebära en katastrof. När individer och familjer helt är hänvisade till bidrag för sin vardagsförsörjning saknar de en reell möjlighet att själva förbättra sin situation. En ökad egen insats omöjliggörs för många av att de saknar arbete och, om de har ett arbete, av att marginaleffekterna av en ökad arbetsinsats ofta är närmast konfiskatoriska. En politik som syftar till att skapa förutsättningar för att de flesta skall kunna leva på sin lön måste stå på två ben. Det ena är en aktiv skattesänkningspolitik som syftar till att växla lägre skatter mot minskat behov av bidrag och offentligt stöd. Det långsiktiga målet måste vara att den som är i behov av bidrag och offentligt stöd inte skall betala skatt och att den som betalar skatt inte skall behöva bidrag. Det andra är reformer på bland annat skatteområdet som syftar till att stärka tillväxtkraften i ekonomin så att den höga arbetslösheten kan pressas tillbaka och antalet människor som av andra skäl blivit helt beroende av det offentliga för sin försörjning minskar. krävs en ny inriktning av utbildningspolitiken så att fler kan få bättre kunskaper och högre kompetens. Med en sådan inriktning av politiken kommer det att bli möjligt att uppnå successivt högre reallöner som skatteuttaget kan sänkas rejält därför att färre finns i transfereringssystemen. Sänkta skatter leder till högre disponibla inkomster för hushållen. Detta innebär att människor behöver betala en mindre andel av sin lön efter skatt på boendet. Frågan om neutralitet mellan upplåtelseformerna har varit en central bostadspolitisk fråga. Frågan har gällt hur statliga skatte- och bidragsregler skall utformas för att dessa inte skall styra boendet från eller till vissa upplåtelseformer. Utgångspunkten för hur skatte- och bidragsreglerna skall utformas har alltid varit egnahemsägares rätt att mot annan beskattning göra avdrag för underskott i kapital. Den brist i neutraliteten som därmed är inbyggd i skattesystemet har lösts genom ett högre räntebidrag till fastighetsföretag som upplåter med hyresrätt och till bostadsrättsföreningar. Det har på det mest konsekventa sättet kommit till uttryck i nuvarande räntebidragssystem, genom att fastighetsföretag och bostadsrättsföreningar ges ett evigt 30-procentigt räntebidrag. Med minskade bostadssubventioner kan inte neutralitetsfrågan lösas i räntebidragssystemet. Det är i skattesystemet som bristerna uppstår. De brister i neutraliteten som uppstår måste därför lösas inom skattesystemets ram. Moderata samlingspartiet menar att (SOU 1994:57) förslag till förändringar av skattesystemet i stort bör kunna genomföras. Någon ny utredning är inte nödvändig. Ryckigheten i den svenska energipolitiken har drabbat hushållen hårt. De omfattande problemen med s.k. sjuka hus och dålig inomhusluft går att härleda till de statliga energisparsatsningar som varit ett led i en tidigare energipolitik. Vissa kommuner har ett mycket stort inslag av eluppvärmda småhus i sitt bostadsbestånd. Främst gäller detta kommuner med många småhus byggda , då staten uppmuntrade just denna, nu så förkastliga, uppvärmningsform. Med nuvarande energipolitik kommer hushållen återigen att få vidkännas stora kostnader. De investeringar i elvärme som staten har uppmuntrat kommer att stå hushållen dyrt. De elskattehöjningar som genomfördes och har ökat boendekostnaderna ytterligare. har hushållens marginaler krympt till följd av ökade inkomstskatter och egenavgifter, minskade bidrag och regeringens oförmåga att minska arbetslösheten. Genomförs en förtida kärnkraftsavveckling leder det till att elpriserna och boendekostnaderna ökar ytterligare. Trots skattefinansierade investeringsbidrag på kommer kostnaderna att bli mycket stora för de hushåll som tvingas att byta värmesystem för att undkomma höjda elpriser. Varje berörd småhusägare kommer att tvingas betala ur egen ficka. Detta kommer att få effekter på hushållens efterfrågan och på hushållens marginaler att klara sitt uppehälle på egen hand. 6 Avreglering av hyresrätten 6.1 En rättvis hyreslag I begreppet bruksvärde ligger att man vid hyressättningen skall ta hänsyn till brukarnas, d.v.s. hyresgästernas, preferenser och fria val. Detta kom också till uttryck i den proposition som den socialdemokratiska regeringen lämnade till : Fastighetsägaren bör i ett marknadsläge, när full balans råder mellan tillgång och efterfrågan på lägenheter vara berättigad att ta ut den hyra som han skulle kunna uppnå vid fri uthyrning till vem som helst. Saken kan också uttryckas så att hyresvärden bör få utnyttja lägenheternas fulla marknadsvärde. tillämpas bruksvärdesystemet annorlunda. De kommunala bostadsföretagen är strikt hyresledande och fastigheternas byggår är den helt avgörande faktorn vid hyressättningen. Ett fungerande besittningsskydd förutsätter att hyresgästerna skyddas mot plötsliga och oskäliga hyreshöjningar. Men bruksvärdesystemet har i större delen av landet kommit att bli ett instrument för att hålla hyrorna uppe långt över den marknadsmässiga hyresnivån. Inom de kommunala bostadsbolagen står 60 000 lägenheter tomma. Ändå väljer företagen att riva lägenheter hellre än att sänka hyrorna för dem. beräknas ytterligare minst 5 500 lägenheter komma att rivas. Moderata samlingspartiet anser det nödvändigt att hyressystemet tar större hänsyn till hyresgästernas och de bostadssökandes önskemål. Bruksvärdesystemet bör därför reformeras. Sålunda bör de kommunala bostadsföretagens hyresledande roll slopas. Regeringen anser att förutsättningarna för någon form av kontroll av yrkesmässiga bostadsförmedlare bör undersökas. Som skäl anges bl.a. att Bostad begärt förslag som innebär att privat bedriven bostadsförmedling inte längre undantas från kravet på registrering m.m. En bostadsförmedlare kan begära för att förmedla en bostad. Problem med oseriösa bostadsförmedlare förekommer i första hand i storstäderna. Att inrätta en kontroll av bostadsförmedlare avhjälper inte några problem. I stället är detta ett symptom på att bostadsmarknaden inte fungerar. För att komma till rätta med de skevheter som regeringen uppmärksammar bör bostadspolitiken i stället förändras. Det ligger i allas intresse att förmedling av bostäder fungerar. En lösning bör därför kunna utarbetas i samverkan mellan bostadsförmedlare och fastighetsägare, t.ex. ett auktorisationsförfarande som branschen själv kontrollerar. Med den utgångspunkten motsätter vi oss inte en översyn. Välfärdssamhället måste kunna fungera på lokal nivå. Olika lösningar krävs i olika lokala samhällen. För att kommunerna skall kunna vara effektiva i sin roll är den kommunala självstyrelsen väsentlig. Om en gemensam uppgift i samhället anses bäst handläggas på lokal nivå borde det vara av just den anledningen att man där enklast kan hitta lösningarna utifrån lokala förutsättningar och möjligheter. Då är det inte motiverat att staten reglerar och standardiserar verksamhet som kommunerna skall bedriva. För att kommunerna skall ha rimliga möjligheter att bidra till balans i den offentliga ekonomin måste avregleringen fullföljas. Statens roll bör vara att ange ramar för kommunernas verksamhet i stort och att fastlägga de ekonomiska förutsättningar som gäller för en sund offentlig ekonomi som helhet. Socialtjänstlagen lägger det yttersta ansvaret för människors nödvändiga uppehälle på kommunen. Detta är rimligt och påverkas ej av huruvida kommunen äger eller förvaltar bostäder i egen regi, i ett bolag eller genom att kommunen hyr bostäder av en hyresvärd. Plan- och bygglagens portalparagraf bör tolkas så att kommunerna, genom sitt planmonopol, har det verktyg som är nödvändigt för att bidra till att goda boendemiljöer skapas. Det kommunala ansvaret på den lokala bostadsmarknaden förverkligas genom planmonopolet. Moderata samlingspartiet menar att det inte är nödvändigt för en kommun att äga stora delar av fastighetsbeståndet på den lokala bostadsmarknaden för att klara målet. Kommunen har dock ett oavvisligt ansvar för att praktiskt lösa bostadsproblem för människor med sociala problem, handikapp eller för människor som p.g.a. sin ålder är i behov av särskilda boendeformer. Kommunalt ägande av företag som konkurrerar med privata företag på en marknad leder ofelbart till problem. har en konkurrensfördel. Genom beskattningsmakten kan en kommun garantera ett bolag aktieägartillskott. Banker och kreditinstitut kan erbjuda kommunala företag med borgen lägre räntor eftersom riskerna är mindre. behöver kommunen som ägare inte ställa ett avkastningskrav på bolaget. Andra fastighetsägare har ofta en sämre finansiell styrka, de kan inte räkna med lägre räntor och de måste få avkastning från sina fastigheter. I fallet med kommunala bolag kan kommuninvånarna med skatt skjuta till det kapital som behövs vid reinvestering eller vid förluster. Kommunala bolag medför risker för att kommunerna i strid med kommunallagen ägnar sig åt affärsverksamhet som snedvrider konkurrensen på en marknad där lokala småföretag skall kunna utvecklas. Bl.a. har pekat på detta problem. har många kommuner bildat koncerner. Det främsta syftet är ofta avancerad skatteplanering, bl.a. för att uppnå den skattebefrielse som kommunen ändå skulle haft om man bedrev verksamheten som . Inrikesministern har beräknat att de kommunala bostadsbolagen kan komma att kosta upp mot . Detta är pengar som berörda kommuner hade kunnat använda till andra ändamål om de inte förhindrats av en dogmatisk socialistisk politik. I många kommuner riskerar de kommunala bolagen, framför allt bostadsbolagen som verkar på svaga bostadsmarknader, att tränga ut annan primärkommunal verksamhet som skola och äldreomsorg. Detta är en mycket allvarlig tendens som måste åtgärdas. I hög grad kan kommunerna påbörja avvecklingen av sitt engagemang i bostadsbolagen, men i några fall försvåras detta av långtgående kommunala borgensåtaganden. 7.3 Åtgärder för att komma till rätta med problemen En försäljning av de kommunala bostadsbolagen skulle leda till att konkurrensen kan sålla fram billigare och effektivare lösningar. Det offentliga måste träda tillbaka för att släppa fram alternativ. En grundläggande förändring är nödvändig för att skapa det välfärdssamhälle där familjen, vänner och marknaden ger människor en större trygghet och ökade möjligheter att utvecklas. I utredningen om kommunala bostadsföretag (SOU 1997:81) förs en breddning av ägandet fram som ett sätt att stärka företagen och deras kapitalförsörjning. En annan följd blir ett mer varierat bostadsbestånd, vilket underlättas av omstruktureringar. En orsak till varför många kommuner omstrukturerar bostadsbolagen är de problem som dessa företag kan orsaka sin kommun. Utredningen konstaterar att det förhållande där kommunen står som garant för företagets lån har förhindrat och förhindrar en nödvändig omstrukturering som privata fastighetsägare och bostadsrättsföreningar kunnat genomföra. Som fallet var i måste först kommunen göra allt som står i dess makt för att komma till rätta med problemen i kommunens finanser. Det inbegriper således försäljning av tillgångar, som t.ex. mark och energibolag, men också en försäljning av bostadsbolaget kan leda till starkare kommunala finanser. Kommunerna måste alltså återfå rätten att besluta över sin egendom. bör därför avskaffas. En höjning av skatten är inte ett verksamt medel för att åtgärda finansiella problem. I stället kan en sådan åtgärd skapa större problem eftersom en höjd skatt leder till att människor väljer att flytta till en kommun med lägre skatt. En höjning av skatten kan i själva verket få som konsekvens att problemen med kommunalt ägda bostadsföretag blir än större. Regeringens förslag att inrätta en särskild delegation är visserligen en åtgärd som kan vara verksam, framför allt om rollen huvudsakligen inriktas på att bistå de kommunala bostadsbolag som så önskar med att finna långsiktigt hållbara lösningar. Staten skall inte lämna stöd till kommunala bolag, utan till kommuner som har så dålig finansiell ställning att grundläggande service ej kan erbjudas skattebetalarna. Förutsättningen måste vara att det kommunala bostadsföretaget avyttras. Regeringen föreslår att det nuvarande systemet med skattereduktion för kostnader för reparationer, ombyggnad och tillbyggnad av bostadshus utvidgas och förlängs att gälla t.o.m. . Moderata samlingspartiet har tillsammans med och lagt fram ett förslag till sänkt skatt på hushållstjänster. Förslaget innebär en 50-procentig skattereduktion för tjänster, inklusive ROT-arbeten, som utförs i det egna hemmet och på tomten och som inte är offentligt subventionerade. Skattereduktionen får göras för arbetskostnader, inklusive arbetsgivaravgifter och moms, per hushåll och år. Skattereduktionen begränsas därmed till och hushåll. Avdraget kan utnyttjas av alla, oavsett om man bor i hyresrätt, bostadsrätt, småhus eller fritidshus. Den maximala skattereduktionen för ROT-arbeten kan därmed bli betydligt större i vårt förslag än i regeringens. Mot denna bakgrund avslår vi regeringens förslag till utvidgad ROT-reduktion till förmån för vårt eget förslag enligt ovan. Som tidigare anförts bör fastighetsskatten avskaffas helt för hyresrätten. När detta sker kan också räntebidragen slopas. Vår utgångspunkt är att regelsystemen måste vara stabila för att bostadsmarknaden skall kunna fungera. Regeringens förslag till förändring av räntebidragssystemet så att små lägenheter skall få ett lägre räntebidrag avvisas därför. Regeringens förslag till bidrag för merkostnader för investeringar som främjar ekologisk hållbarhet leder till onödig byråkrati. Skattereduktionen, sänkningen av fastighetsskatten och slopandet av förmögenhetsskatten, som föreslås i denna motion leder till att investeringar kan förräntas av alla fastighetsägare. Detta innebär också att ansökningsförfaranden inte behövs och att olika individuella lösningar kan utarbetas i hela beståndet. Villkoren för företagandet påverkar också i hög grad hur många bostäder som byggs eller repareras. Det är inte bara de höga skatterna som hindrar detta, utan även dåliga villkor för företagande i övrigt. Hit hör bl.a. det omfattande krångel som många företag drabbas av. har totalt 10 000 lagar, förordningar och myndighetsregler. Hälften gäller företagandet. tillkommer ytterligare 400 bestämmelser. De flesta orsakerna till att dessa bestämmelser finns kan sedda var för sig förefalla välmotiverade. Sammantagna blir de dock ett praktiskt och psykologiskt hinder för företagsetablering och företagsexpansion. Hård och rättvis konkurrens främjar effektivitet och dynamik. har stora konkurrensproblem, och det gäller även bostadsmarknaden. Förekomsten av kommunala bostadsbolag förhindrar och försvårar inte bara en effektiv konkurrens på hyresmarknaden. Det leder också till att produktion av nya bostäder och reparation av gamla inte konkurrensutsätts på ett sätt som pressar priserna. En vital konkurrens skärper effektiviteten och ökar välståndet. Insatser för att främja konkurrensen är därmed ett viktigt inslag i en politik som gör mer utvecklingskraftigt. 9 En politik för de boende 9.1 Att kunna välja en bostad Miljonprogramområdenas storskalighet med stora, enhetliga och stereotypa områden med kommunägda flerbostadshus har resulterat i en social segregation. har denna segregation blivit allt tydligare till följd av svag tillväxt och stor arbetslöshet. Inflyttningen till dessa områden är svag. I stället finns tydliga tendenser till fortsatt utflyttning och därmed ökad försvagning. Denna process förstärks dessutom i kommuner där dessa områden används för att lösa kommunens problem att finna bostäder åt svagare grupper. Segregationen befästs än mer. Vår kartläggning av levnadsvillkoren i de utsatta stadsdelarna visar att segregationen i storstäderna har fördjupats och blivit allt allvarligare. har det, med en formulering från , satsats gigantiska belopp på olika typer av program för att vända utvecklingen mot sjunkande sysselsättning och ökad segregation i det 50-tal bostadsområden i våra tre storstadsregioner som tidigt identifierades som problematiska. visar hur dessa pengar plottrats bort, hamnat i meningslösa projekt utan effekter och sällan eller aldrig utvärderats. Knappast i något enda hänseende har man uppnått vad som inledningsvis utlovades. Bilden av Det Stora Misslyckandet framträder. konstaterar ärligt att stat och kommun har satsat mycket stora belopp för att motverka segregationen , men att det vore förmätet att hävda att resultaten av satsningarna står i relation till de ekonomiska insatserna. Kombinationen av regleringar och subventioner har gjort att endast de välbeställda har genuin valfrihet. De äldre bor kvar i gamla bostäder, trots att dessa är för stora, eftersom det är bostadens ålder, inte dess storlek eller läge, som är mest avgörande för priset. Yngre familjer fastnar i små lägenheter, som i gengäld är nyare och dyrare. Bristen på valfrihet understryks. De förslag som Moderata samlingspartiet lägger i bl.a. denna motion leder till en ökad rörlighet. Människor får kontroll över sin egen vardag. Valfriheten blir en realitet för fler. Bostadsmarknaden kommer att bli mer varierad. Problemen med segregation minskar. 9.2 Att själv kunna betala för sin bostad Den som betalar skatt skall inte behöva bidrag och den som behöver bidrag skall inte betala skatt. Med en sådan grundprincip skulle bl.a. bostadsbidragen kunna mönstras ut. är dock bostadsbidraget en förutsättning för att många barnfamiljer skall kunna efterfråga en rimlig bostad. Med en skattepolitik som skapar större marginaler för låg- och medelinkomsttagare bör behovet av bostadsbidrag minska. Rundgången måste minska genom att bidragen omvandlas till sänkta skatter. har reglerna för bostadsbidrag förändrats vid en rad tillfällen. I föreliggande proposition föreslås dock inga förändringar. Regeringen visar därmed prov på en betydande okänslighet och oförmåga. Många barnfamiljer har förlorat runt på grund av Socialdemokraternas förändringar i bidragssystemet. Det är inte enbart finansmarknaden som måste kunna göra korrekta framtidsbedömningar. Det gäller även hushållen i minst lika hög grad. Möjligheterna för hushåll att planera är redan dåliga och blir inte bättre av att systemen ständigt förändras. De förändringar som trädde i kraft har för många hushåll tyvärr visat sig få allvarliga negativa konsekvenser. Vi har föreslagit att reglerna skall ses över. Det gäller dubbelräkningen av räntebidragen. Vi hävdar fortfarande att det är den samlade hushållsinkomsten som skall ligga till grund för bostadsbidraget, att ytnormen skall avskaffas och att barnpension inte skall ingå i den bidragsgrundande inkomsten om den inte kan användas för att täcka del av boendekostnaden. Någon bostadssocial beredning behöver inte tillsättas. De förslag som vi lägger i denna motion leder till att boendekostnaderna sjunker, både i absoluta och i relativa tal. 9.3 Att spara till en egen bostad Regeringen avvisar att ett stöd till bosparande införs. Detta är enligt vår uppfattning förvånande. För det egna hushållet innebär en ökad kapitalinsats i den egna bostaden en fördel genom lägre löpande kostnader för boendet. En ökad kapitalinsats stabiliserar också bostadsmarknaden. Ett statligt stöd till bosparande bör därför införas. Stödet bör utformas så att det underlättar finansieringen vid förvärv av egen bostad. Ett statligt stöd med denna inriktning bör utgöra den bästa stimulansen för sparande till den egna kapitalinsatsen för ett sådant förvärv. Effekterna för bospararen av ett bosparstöd ligger främst i att möjliggöra en totalfinansiering vid bostadsförvärv. Totalfinansieringen består dels i en lånerätt, dels i möjligheterna till rimlig lånefinansiering av framför allt ett topplån till goda villkor. Sparande av en egen kapitalinsats leder till en lägre skuldsättningsgrad, vilket bidrar till lägre ränteutgifter och ökad ekonomisk stabilitet för hushållen efter bostadsförvärvet. I utredningsbetänkandet Bosparande (SOU 1994:121) presenterades ett förslag till hur bosparande kan stimuleras genom en statlig kreditgaranti.