mot · GL02Fi21 · 1998-04-29 00:00:00 — Brutet tak med ersättningsnivåerna 85/i kortvariga socialförsäkringar och a-kassa Höjt och beskattat barnbidrag Höjt grundavdrag vid inkomstbeskattning i lägre inkomstskikt Generösare regler för inträde i a-kassa Införande av generellt grundskydd lika för alla i försäkringar vid långvarig ohälsa och arbetslöshet och i ålderspension Satsningar på ekonomiskt och socialt utsatta grupper som t.ex. handikappade och långtidssjuka Införande av försörjningstillägg i de statliga socialförsäkringarna som i hög grad ersätter socialbidrag som utgår av enbart försörjningsskäl Väl så viktigt som dessa åtgärder är den minskning av arbetslösheten och den förhöjda livskvalitet som våra förslag om arbetstidsförkortning och skatteväxling ger. En stor del av de orättvisor vi sett växa har ett direkt eller indirekt samband med den ökade arbetslösheten. Den största orättvisan har uppkommit mellan den som blivit arbetslös och utförsäkrad, och den som kunnat fortsätta i jobbet, få lönelyft och halverad ränta på sina villalån. Den ytterligare satsning vi föreslår på kommunsektorn innebär att välfärdens kärnområden, skola, omsorg och vård, får ett viktigt resurstillskott till nytta för företag, hushåll och arbetslösa. Det har också stora positiva effekter på en rättvisare fördelning såväl mellan olika inkomstgrupper som mellan män och kvinnor. Det är de som är ekonomiskt och socialt missgynnade som vinner mest på en väl fungerande offentligt finansierad skola, omsorg och vård. 8 En grön ekonomisk politik De tre allvarligaste strukturella problemen i svensk ekonomi är: Många tjänar pengar på att utarma naturresurser och förstöra miljö. Skattesystemet är så utformat att det ofta är lönsamt att ersätta människor med hjälpenergi, vilket stimulerar en långsiktigt och miljömässigt ohållbar energianvändning. Prisrelationerna blir, bl.a. till följd av skattesystemets utformning, ofta sådana att resursslösande och miljöfientligt beteende på marknaderna gynnas. Arbetstiden har inte sänkts i takt med produktivitetsökningen, utan tvärtom ökat. Detta har starkt bidragit till massarbetslöshet och att främst ungdomar permanent har ställts utanför den normala arbetsmarknaden. Detta ökar de ekonomiska orättvisorna i samhället, skapar ökade sociala klyftor, motverkar en ökad jämlikhet mellan könen, föder våld och missnöje. Priset på tjänster och arbete är för högt. Det är en följd av att skatterna är för höga. Det innebär att arbetsmarknaden pressats ihop, att främst småföretag inte kan växa trots goda förutsättningar i övrigt, att storföretag rationaliserar bort människor mycket hårt, att många tjänster aldrig blir utförda, att mer arbetskrävande återvinning har svårt att konkurrera, att både privat och offentlig social service blir sämre eller uteblir helt. 8.2 Mål för den ekonomiska politiken behöver en grön ekonomisk politik som rättar till de grundläggande strukturella felen i svensk ekonomi. , som budgetpropositionen och den här motionen främst spänner över, måste den ekonomiska politiken läggas om med en grön skattereform, förkortad generell arbetstid och bättre villkor för små och medelstora företag. Vi föreslår att målen för den ekonomiska politiken ska vara: Miljöskuldsökningen ska upphöra och därefter ska miljöskulden minskas. Det kräver långtgående miljökrav i lagstiftningen, miljöanpassning av skattesystemet och betydande satsningar på miljön inom både offentlig och privat sektor. En rättvisare och mer solidarisk fördelning av såväl tillgångar som besparingar ska uppnås med en stärkt fördelningspolitik, bl.a. genom lägre ersättningar och bidrag till medel- och höginkomsttagare, färre besparingar på stöd till ekonomiskt och socialt klämda människor. En ökad jämlikhet mellan könen ska uppnås. Detta innebär förutom ökad rättvisa och livskvalitet också bättre möjligheter till ekonomiskt välstånd till följd av ett mer optimalt deltagande i ekonomin. Den öppna arbetslösheten ska minskas till och antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder minska kraftigt, bl.a. genom sänkt arbetstid, minskad beskattning av arbete, statliga investeringssatsningar på gröna jobb inom bl.a. kultur-, kommunikations- och energiområdena och genom att skapa bättre förutsättningar för främst små och medelstora företag. Enskilda människors ekonomiska självtillit ska stegvis stärkas genom generellt sänkt arbetstid, brutet tak och grundskydd i socialförsäkrings- och pensionssystemen, lägre beskattning av arbete och högre miljöskatter, ökat inflytande i den demokratiska processen och i offentliga angelägenheter m.m. Den offentliga sektorns finansiella sparande ska vara i balans 1998, visa ett överskott på av BNP 1999 och därefter uppvisa ett långsiktigt överskott på av BNP som medelvärde över en konjunkturcykel. Realräntorna ska hållas nere bl.a. genom bibehållna låga kostnadsökningar, fullföljd statsfinansiell sanering och utgiftskontroll samt en bättre fungerande och mer dynamisk arbetsmarknad. Förutsättningar ska skapas för en växande privat sektor med fler små, medelstora eller kooperativa företag. Detta ska ske så att ett resurs- och energieffektivt produktionssätt främjas och sysselsättningen ökar. Det är angeläget att hålla nere realräntorna och att underlätta för främst små och medelstora företag att öka sina investeringar. 8.3 Penning- och valutapolitiken Vår utgångspunkt är att penningpolitiken ska stödja den allmänna ekonomiska politiken och att den ska syfta till ett stabilt penningvärde. Dessa två mål är inte motstridiga, tvärtom så stödjer de varandra. Ett instabilt penningvärde leder till betydande samhällsekonomiska förluster, omfördelning av förmögenheter till de redan mest förmögna och högre arbetslöshet. Det är i själva verket helt nödvändigt att hålla fast vid en låg och stabil inflation och därmed också varaktigt låga räntor både nominellt och realt. Det gynnar investeringar i små och medelstora företag, det pressar ner boendekostnaderna som utgör en mycket stor del av hushållens utgifter och det gynnar både ett ökat sparande och minskat bidragsberoende. I förlängningen är stabila priser en avgörande förutsättning också för att få fler jobb till dem som annars skulle hamna i ofrivilllig arbetslöshet. Vi anser därför att tillämpning av den av beslutade penningpolitiken bör styras av bl.a. ett prisstabilitetsmål. införde själv ett sådant prisstabilitetsmål fr.o.m. , formulerat som att den årliga prisökningstakten ska vara ökning av konsumentprisindex (KPI), med en felmarginal på åt vardera hållet. Vi anser att detta prisstabilitetsmål har satts på en rimlig nivå och med rimliga toleransintervall. Det får emellertid inte utesluta att större avvikelser kan behöva tolereras i övergående situationer då andra centrala ekonomiska mål annars varaktigt skulle saboteras. Prisstabilitetsmålet ska vara symmetriskt. Men sedan målet infördes har den genomsnittliga inflationstakten varit . Inflationstalen föll under den nedre gränsen för toleransintervallet 1997, medan den övre gränsen överskreds knappt , i mitten av 1995. Av detta framgår att den förda penningpolitiken inte följt målet på ett acceptabelt sätt. Därmed har realräntorna blivit högre än vad som varit nödvändigt, vilket har medfört en lägre nivå på investeringar hos såväl hushåll som företag. Penningpolitiken har tydligen varit mer åtstramande än vad som har behövts. Det är särskilt olämpligt med tanke att detta skedde i då en kraftig finanspolitisk åstramning måste genomföras för att sanera de offentliga finanserna och då arbetslösheten är mycket hög. hänvisar till att underskridandena orsakats av främst räntesänkningar som är en följd av egna räntesänkningar som har varit nödvändiga för att undvika ännu lägre inflation eller deflation. Naturligtvis kan inte jaga sin egen svans genom att försöka kompensera för effekterna på KPI av sina egna ränteförändringar. Å andra sidan är i stort sett all inflation orsakad av politiska beslut. Nettoprisinflationen (NPI), som visar förändringstakten i KPI exklusive förändringar av indirekta skatter, har varit negativ ända . Man kan därför fråga sig om ska jaga politikernas svans genom att via penningpolitiken försöka kompensera för effekterna på KPI av ändrade skattesatser. Detta inte minst med tanke på att skattehöjningarna i sig verkar åtstramande på efterfrågan, vilket minskar det underliggande inflationstrycket. har långräntorna sjunkit kraftigt som en följd av den internationella utvecklingen och av att svensk ekonomi kommit att åtnjuta ett ökat förtroende och inflationsförväntningarna sjunkit. De brister i penningpolitiken som diskuteras ovan har därför inte upplevts som särskilt påtagliga. Men ser vi till realräntans utveckling, den höga arbetslösheten och nivån på investeringar i hushåll och hos näringsliv som producerar för den inhemska marknaden (och då särskilt de mindre företagen) så är bilden problematisk. Vår slutsats är att agerande har förstärkt den ekonomiska åstramningen på ett olyckligt sätt och att det dessutom har varit i strid med det egna inflationsmålet. Den förda penningpolitiken har därigenom också motverkat övergripande ekonomiska mål som t.ex. att minska arbetslösheten och förhindra fortsatt ökning av miljöskulden. Vi anser därför att det, vid sidan av prisstabilitetsmålet, är av avgörande betydelse att beslutar om ett allmänekonomiskt mål för . Detta mål bör formuleras så att det klart framgår att penningpolitiken ska utformas så att arbetslöshet och miljöförstöring motverkas. Inflationen ser ut att bli lägre än väntat. En viktig effekt av Asienkrisen är ökad priskonkurrens och därmed lägre priser. Nivån på de slutna löneavtalen talar också för fortsatt låg inflation. Nedrevideringar av inflationsbedömningar är ett genomgående inslag i flera ekonomiska rapporter som kommit . senaste prognos pekar mot noll-inflation. Den här utvecklingen ser i huvudsak ut att bestå. Den ekonomiska krisen i ser t.ex. ut att bli långvarig med en fortsatt mycket påfrestande sanering av såväl offentliga finanser som finansväsende. I fortsätter den ekonomiska stabiliseringen, och när EMU bildas kan vi förvänta oss en stram penningpolitik i EU där särskilt inflationen hålls på låga nivåer. har i sina bedömningar av den framtida inflationen upprepade gånger räknat med alltför höga inflationstal. Vårt intryck är att man fortsätter att göra det även i de senare framkomna prognoserna. Särskilt anmärkningsvärt var det när höjde reporäntan på grundval av mycket osäkra prognoser om ett litet överskridande av tvåprocentsmålet . Det finns enligt vår mening inte någon anledning att nu förvänta sig en överraskande hög inflation . Inflationsbanan ligger redan inledningsvis på en väsentligt lägre nivå än vad räknar med, och vår bedömning är att den kommer att fortsätta med det . Vi ser därför ett utrymme för sänkt reporänta . Den valutapolitiska regimen med flytande krona har visat sig vara lyckosam. Erfarenheterna med den tidigare regimen med fast kronkurs var däremot mycket negativa. Den visade sig vara mycket problematisk tidigare då inflationen var hög och underskotten i de offentliga finanserna var permanenta. tvingades att genomföra återkommande stora devalveringar som i sin tur medförde obalanser i näringsliv och ekonomi. Särskilt alltvarliga var de alltför låga investeringsnivåerna hos främst mindre företag. Vi ifrågasätter också om det kan vara förenligt att i penningpolitiken ha både ett styrande prisstabilitetsmål och en fast kronkurs. Det innebär i praktiken dubbla mål som i vissa lägen är oförenliga. Det skulle skapa ökande osäkerhet om svensk penningpolitik med bl.a. ökande räntor som en sannolik följd. Det skulle riskera leda till en inkonsekvent penningpolitik till men för hela samhällsekonomin. Det vore därför synnerligen olämpligt att överväga att knyta kronan till annan valuta eller till en valutakorg. Vi anser att ska stanna utanför Ekonomiska monetära unionen (EMU) och upphöra med sitt medlemskap i unionen (EU). Det finns därför, enligt vår mening, inte något skäl att gå in i det europeiska valutasamarbetet vilket ju i första hand är en förberedelse för medlemskap i . Skulle gå in i skulle det innebära att kronan knyts till de där ingående europeiska valutorna, eller i fallet ERM2 till den nya valutan euro. En sådan valutapolitik skulle också strida mot en bra penningpolitik för svensk del. Avsikten är naturligtvis att upphäva den nationella penning- och valutapolitiken till förmån för en centralt beslutad penning- och valutapolitik inom den nybildade (). Vi anser att detta inte kan ligga i intresse och att det skulle skada svensk ekonomi. Vår bedömning är därför att valutapolitiken bör ligga fast och att förändringarna i kronans värde inte ger skäl till en förändrad valuta- eller penningpolitik. Finanspolitiken måste kännetecknas av bra utgiftskontroll och långsiktig balans i de offentliga finanserna. Offentliga underskott ska under normala år inte accepteras. Statsskulden har på grund av långvariga och accelererande underskott blivit så stor att enbart räntebetalningarna för denna utgör den största enskilda utgiftsposten på den statliga budgeten. Det är viktigt att den del av de offentliga inkomsterna som går till betalning av räntor på statsskulden minskar, bl.a. för att kunna möta behoven från ett växande antal äldre utan att andra gruppers behov trängs undan. Det är också viktigt att på en rad olika sätt förbättra statens och kommunsektorns utgiftskontroll, att minska utgiftstrycket i den offentliga ekonomin genom besparingar i främst transfereringar med liten fördelningseffekt och vissa föråldrade statliga verksamheter. Ytterligare steg bör tas för att bättre organisera och effektivisera i offentliga verksamheter och transfereringssystem. Prioriteringarna ur social och miljömässig synpunkt måste förbättras avsevärt. Besparingar kan ske på transfereringar till hög- och medelinkomsttagare, men inte till dem som saknar ekonomiska marginaler i det sistnämnda fallet leder det till övervältringar på socialbidragssystemen som kommunerna bekostar. Besparingar kan göras i betydligt högre grad på det militära och större vägbyggen, men däremot är de genomförda besparingarna på t.ex. kalkning mot försurning, sanering av allvarligt miljöskadade områden och miljöforskning klart kontraproduktiva. de gröna anser principiellt att det privata hushållssparandet bör uppmuntras. Förutsättningarna för privat sparande måste dock bli jämnare fördelade genom en mer aktiv fördelningspolitik så att även hushåll med lägre inkomster får möjlighet att minska sin skuldsättning och helst också lägga undan en slant för att öka sin ekonomiska trygghet och handlingsfrihet. Ett ökat och mer spritt hushållssparande ger också ökade möjligheter till ett spritt ägande och risktagande i näringslivet. Mot den här bakgrunden finns det inget egenvärde i ett högt offentligt sparande mer än vad som är nödvändigt för att långsiktigt säkra den välfärd som vi valt att trygga inom ramen för den gemensamma sektorn. Formerna för pensionssparandet bör här särskilt diskuteras. de gröna anser att statens åtaganden för trygghet på ålderdomen framför allt bör omfatta en bra grundpension för alla och ekonomiska garantier för god vård och äldreomsorg. Det skall däremot inte vara en uppgift för staten att trygga uppnådda högre inkomstnivåer. Det bör i första hand vara en uppgift för den enskilde att trygga genom avtalsförsäkringar, privata försäkringar eller sparande i andra former. Med den här utgångspunkten behövs inte något stort offentligt pensionssparande mer än för att säkra en buffert för väntade variationer i pensionsutbetalningarna. Som vi tidigare framhållit blir inte bilden av ekonomiska utveckling, mätt i ökning av BNP, fullständig om inte också miljöförändringar redovisas. De försök till redovisning av miljöjusterad BNP som gjorts (SOU 1992:58, SEI 1996) visar att en ökande BNP i själva verket varit minskande om hänsyn också tas till de ökande miljöproblemen. En ökande miljöskuld leder emellertid till krav på ökade offentliga utgifter eller minskande skatter på för att sanera även denna skuld. Ju tidigare denna sanering kommer igång desto mindre blir den totala kostnaden. Detta är också av stor betydelse för ekonomins framtida bärkraft och utvecklingsförmåga. Vi föreslår därför en rad åtgärder och satsningar för att motverka den framtida ökningen av miljöskulden. Hit hör bland annat en kraftfull satsning på skatteväxling, en skärpt miljölagstiftning och ytterligare reguljära anslag på miljöområdet. Kravet på framtida överskott i de offentliga finanserna kan ställas något lägre än vad tidigare beslutat. För detta talar främst en större betoning på privat sparande i stället för offentligt och att miljöskulden inte längre behöver öka med den av de gröna föreslagna inriktningen av den ekonomiska politiken. Mot den bakgrunden förslår vi att beslutar att det långsiktiga budgetpolitiska målet istället ska vara ett överskott i de offentliga finanserna på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. sätts målet till av BNP. Vi befinner oss nu i en uppåtgående konjunktur. Med de tillväxtsiffror som prognosticeras för 19992001 bör kravet på överskott vara högre än av BNP och 2001, för att sedan under den kommande lågkonjunkturen kunna hamna lägre innan kurvan åter svänger mot ökande överskott osv. Våra förslag innebär att det offentliga sparandet får ett överskott på av BNP , och . Se tabell 8 i avsnitt 12.2. 9 Förslag till utgiftstak och preliminära utgiftsramar de gröna föreslår att anta ändrade utgiftstak och preliminära utgiftsramar enligt tabell 3. Jämfört med regeringens förslag i vårpropositionen är det samma tak . är vårt förslag till utgiftstak 10 mrd kr lägre än vad regeringen föreslår. Skillnaden beror främst på vårt förslag om sänkt arbetstid kombinerat med sänkt skatt på arbete. En annan viktig skillnad är att vi i har räknat lägre BNP-tillväxt 1999, lägre och lägre . Vi har därmed inte kunnat tillgodoräkna oss samma ekonomiska utrymme som regeringen. Vi anser emellertid att regeringens beräkning av BNP-tillväxten är orimlig och att den inte bör accepteras av . Vi föreslår istället att godtar vår tillväxtprognos som riktlinje för det fortsatta budgetarbetet i regeringen. omprioriteringar mellan utgiftsområdena är inte bara beloppsmässiga utan gäller också inriktning och mål för de olika utgiftsområdena. Dessa förslag presenteras i kommentarerna efter tabellen nedan. Vi föreslår att också godtar dessa förslag som riktlinjer för regeringens fortsatta budgetarbete. Tabell 3 Utgiftstak och preliminär fördelning på utgiftsområden Förändringar jämfört med regeringens förslag. Hälsovård, sjukvård och social omsorg Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp Ekonomisk trygghet vid ålderdom Ekonomisk trygghet för familjer och barn Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet Kultur, medier, trossamfund och fritid Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande Regional utjämning och utveckling Allmän miljö- och naturvård Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar Allmänna bidrag till kommuner Avgiften till Europeiska gemenskapen Summa utgiftsområden (exkl statsskuldsräntor) Socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten Anmärkning: Av förändringarna på utgiftsområdena 13 och 14 avser sammanlagt 1999, 2000 och 2001 den mindre optimistiska bedömning vi har gjort av kostnaderna för arbetslösheten om man utgår från regeringens åtgärdsförslag. Denna avvikelse har i tabell 8 i avsnitt 12.2 redovisats på en särskild rad under rubrikerna Pga annan bedömning av Kostnader arbetslöshet. De avvikelser som redovisas i tabell 8 under rubrikerna Pga andra förslag Staten -utgifter skiljer sig därför från Summa utgiftsområden i tabell 3 med ovan angivna belopp. Regeringen aviserar ökade anslag, i första hand till , som delvis har samband med EU-medlemskapet. Vi anser att ramen kan sänkas med , genom bland annat effektivare administration, effektivare och billigare resor samt lägre partistöd. Utgiftsområde 2: Samhällsekonomi och finansförvaltning Folk- och bostadsräkningarna bör inte fortsätta i tidigare former och inte heller bör ett särskilt lägenhetsregister upprättas. I stället bör SCB få ökade anslag för kontinuerligt förbättrad statistik på området. Vi föreslår också ökade anslag för miljöräkenskaper hos samt att revisorer ges ökade resurser, vilka delvis kan omfördelas från . Utgiftsområde 3: och uppbörd Tullen bör ges ökade resurser för att intensifiera kampen mot smuggling av bland annat sprit och cigaretter. Pågående arbete inom skatteförvaltningen för att effektivisera bekämpningen av ekobrott skall följas noga. Det är viktigt att förvaltningen har tillräckliga resurser för denna verksamhet, där insatserna mestadels är mer än självfinansierande. Utgiftsområde 4: Rättsväsendet Regeringen tillför området nya medel för att säkerställa närpolisreformen och kampen mot vardagsbrottsligheten samt för att förstärka ekobrottsligheten. Vi är positiva till att regeringen hörsammat tidigare krav att framför allt säkerställa närpolisens fortsatta utveckling. Vi har efterlyst de planerade kostnaderna för Schengen- och Europolsamarbetet, men de uppgifter som har lämnats är mycket knapphändiga och stämmer inte med budgeterade kostnader för olika projekt som t.ex. ombyggnationen av . Vi kräver därför att regeringen i höstens budgetproposition noggrant redogör för de kostnader som Schengen- och Europolsamarbetet medför för respektive myndigheter. Utgiftsområde 5: och internationell samverkan Vi föreslår ökat stöd till rättsligt bistånd till svenska medborgare som blir utsatta för brott utomlands. Stödet till bör också stärkas. Utgiftsområde 6: Totalförsvar har under den senaste mandatperioden föreslagit stora besparingar inom det militära försvaret. Besparingarna utgår från en mindre krigsorganisation (sex armébrigader och fyra krigsflygsflottiljer) och väsentligt minskade försvarsmaterielbeställningar. Vi har också motsatt oss anskaffningen av JAS delserie tre och bl.a. reserverat oss mot beställningsbemyndiganden av krigsmaterial m.m. för ca . anser att försvaret skall ställas om från ett militärt försvar till ett starkt civilt försvar. Resurser skall, istället för att gå till det militära försvaret och t.ex. materielprojekt som nya ubåtar eller stridsflygplan, föras över till investeringar i säkerhet för att minska risken för konflikter. fattades ett försvarsbeslut som var tänkt att gälla den närmaste femårsperioden. Detta försvarsbeslut föll dock samman på rekordtid, och det har konstaterats att det saknas ca om försvarsbeslutet skall gälla, både vad beträffar ambitionsnivå och ekonomiska ramar. Regeringen har därför föreslagit en räcka "panikåtgärder" som sammantaget inte leder till ett nödvändigt helhetsgrepp på försvarsekonomin. Resultatet blir istället ett mycket ineffektivt utnyttjande av försvarets resurser, med andra ord ett stort slöseri med skattepengar. anser att det behövs ett nytt försvarsbeslut som drar konsekvenserna av den säkerhetspolitiska situation som råder och med andra infallsvinklar än de traditionellt militära. Detta måste leda till kraftigt minskade kostnader för försvarsmakten. Utgiftsområde 7: Bistånd Solidariteten med fattiga länder kräver ett utökat och effektivare svenskt bistånd. Målet om en procent av BNI till bistånd måste nås väsentligt snabbare än med regeringens förslag. förslag till ökad budgetram innebär av BNI 1999, 2001, jämfört med regeringens förslag om . Utgiftsområde 9: Hälsovård, sjukvård och social omsorg reserverar ytterligare /år för förbättring av tandvårdsförsäkringen, framför allt vid behov av dyrare tandvård. En utredning bör ske av möjligheterna att helt integrera tandvården inom ramen för högkostnadsskyddet för övrig sjukvård. Utöver detta bör kommunernas avgifter till för missbruksvården sänkas, informationen i skolan om tobaksbruk stärkas och ges ökade resurser. Vi föreslår också ett nytt anslag för bidrag till projekt för hemlösa. Utgiftsområde 10: Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp