mot · GM02MJ774 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:MJ774av m.fl. (fp)En liberal jordbrukspolitik för 2000-taletInledningJordbrukssektorn har många betydelsefulla uppgifter iframtiden. Det handlar inte bara om att producera livsmedeloch jordbruksvaror till priser som konsumenterna är bereddaatt betala utan även om att bevara biologisk mångfald,varierande odlingslandskap och att minimeramiljöbelastningen. Ofta glöms de stora fördelarna med ettvarierat jordbruk bort. I synnerhet det småskaliga jordbruketmedför till exempel miljöeffekter som har positiv inverkan, tex ett varierande odlingslandskap och bevarandet av unikakulturmiljöer. Det är bland annat därför som vi menar attjordbruk, skogsbruk, trädgårdsskötsel, jakt och fiske samtannan personlig serviceverksamhet måste få sänktasocialavgifter i stödområden. Sänkta arbetsgivaravgifteranser vi vara ett verksamt medel för att öka antalet jobb. Debranscher som drabbas är dessutom ett betydande inslag föratt få människor att bo kvar i glesbygden. Dessaverksamheter utförs ofta i kombination med annannäringsverksamhet och de lämnar, inte minst inom jord- ochskogsbruket, ett betydande bidrag till att hålla landsbygdenöppen och levande.För att uppnå dessa mål behövs en fungerande marknad där konsumenteroch producenter möts samt en lagstiftning som definierar miniminivåer förtillåten miljöbelastning inom hela unionen. Den svenska jordbrukspolitikenstyrs i stora delar av den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU.Jordbrukspolitiken fastställdes i artikel 39. Detär således helt relevant att fråga sig om målen kan vara riktiga - såvälfrån svensk synpunkt som från EU:s. Behovet av att förbättra strukturer ijordbruket och behovet av att snabbt höja produktiviteten och expanderajordbruksproduktionen var rimliga och meningsfulla mot bakgrund av deekonomiska förhållandena som rådde i efter andra världskriget.Det fanns rimliga förklaringar för målen i jordbrukspolitiken när denEuropeiska ekonomiska gemenskapen, EEC, bildades. Däremot framstår detsom förvånande att ingen formell revidering gjorts. Att formellt ändra målenkräver att fördraget omförhandlas. Det är allvarligt att inget görs dåskattebetalare i och i andra länder förväntar sig att nya värderingaroch ekonomiska förutsättningar måste komma till uttryck i förändradeofficiella mål för politiken eftersom en politik vars målsättningar saknarförankringar i allmänhetens preferenser och verklighetsuppfattning riskeraratt mista sin legitimitet. Om så sker, ökar misstroendet mot EU:s jordbruks-politik och näringen blir ett slagträ i debatten.Bristerna i EU:s jordbrukspolitik måste rättas till - målen omförhandlas -om trovärdigheten skall kunna återställas. saknas en fullständig bild avomfattningen av stödet till jordbruket och vilka stöd som kan gå till detsvenska jordbruket. Förutom arealstöd, djurbidrag, miljöstöd osv upprätthållsmarknadsprisstödet genom EU:s gränsskydd.EU:s mest prioriteradefrågaDen viktigaste uppgiften för EU äratt östutvidgningen fortsätter. För att en utvidgning skallkunna bli möjlig behövs, förutom ändringar i EU:sförfattningar, ändringar i jordbrukspolitiken.CAP är EU:s största utgiftspost (1997 upptog den hälften av EU:s budget).Kritiken mot CAP är stark men trots det har intemycket hänt. reformerades jordbrukspolitiken inför förhandlingarinom (nuvarande WTO). Reformen ledde till att överskotten blevnågot mindre och priserna något lägre men fortfarande återstår mycket attgöra. Behovet ökar dessutom i och med att utvidgningen blir akut. Med denuvarande produktionsstödssystemen skulle EU:s kostnader stiga dramatiskt.År 1999 inleds dessutom en ny WTO-runda och EU måste inför den hautarbetat en strategi för jordbrukspolitiken.Av dessa skäl presenterade kommissionen 1997 förslag till reform av CAP.Förslagen innebär bl a en ökad marknadsorientering, större miljöhänsyn samtlägre priser på vegetabilier, nötkött och mjölk. Målet är att säkra en högkvalitet på livsmedlen och att stärka jordbrukets konkurrenskraft. Pris-sänkningarna kompenseras i princip med direktbidrag till jordbrukarna.Kommissionens förslag är en bra början, men EU måste våga gå längre.Den kommande reformeringen borde leda till att kostnaderna minskassnabbare än vad som följer av kommissionens förslag och att det europeiskajordbruket blir mera konkurrenskraftigt på världsmarknaden. Inriktningenmot konsumenten skall bli klarare. Konsumentens val skall vara avgörandeför jordbruksproduktionen, och konsumenternas förtroende för europeiskalivsmedel måste ytterligare stärkas.Vi är starka anhängare av en avreglering av den gemensamma jord-brukspolitiken. Vi önskar också att de delar av regionalpolitiken som intehandlar om överföring av medel från medlemsländer med högre levnads-standard till dem med lägre, i större utsträckning skall kunna skötas avrespektive medlemsland. Men huvudskälet nu till att göra ändringar ijordbruks- och regionalpolitiken är att ett bibehållande av reglerna kanförsvåra östutvidgningen.EU-kommissionen föreslår att den avgift till EU som utgår som andel avländernas BNI skall hålla sig under det nuvarande taket på ävenunder budgetperioden och gör bedömningen attkostnaderna för utvidgningen ryms däri. De faktiska utgifterna är lägreän . Ännu finns inte några redovisade kostnader för jord-brukspolitiken och strukturfonderna, men dessa kan öka väsentligt efterutvidgningen om inte radikala ändringar görs.Reformera meraEn reformering av CAP (Common Agricultural Policy), dengemensamma jordbrukspolitiken, måste inledas så attEU kan ge tydliga signaler till de kommandemedlemsländerna och undvika obalans och snedvridandeeffekter av konkurrensen på deras marknader. Många länderi Öst- och är viktiga jordbruksproducentermed ett jordbruk som är eller kan bli konkurrenskraftigt.Men som allt företagande kräver även jordbruket tydlighetnär det gäller regelsystem och en viss långsiktighet. Kvoter,regleringar och omständlig administration underlättar ingetföretagande.Länderna måste ges tid och förutsättningar att planera för en kraftigtreformerad CAP så att de inte använder CAP som referens när de nugenomför stora förändringar i sina respektive jordbrukssektorer. Dennatydlighet är lika viktig för de nuvarande medlemsländerna som för depresumtiva medlemmarna.En del menar att man under en övergångstid, eller till och med permanent,skulle ha förmånligare regler för relativt rika jordbrukare än förÖsteuropas fattigare jordbrukare. Detta är en lösning som vi inte kanförsvara. De nya medlemsländerna skall ha full anslutning till ett EU med enreformerad CAP.För en ökad tydlighet, och som ett led i strävan efter att återvinnamedborgarnas förtroende, måste dagens snåriga regelsystem, byråkrati ochomvittnade fusk inom EU:s jordbrukspolitik undanröjas. När det gällerjordbrukspolitiken visar EU:s egna siffror att byråkratin slukar avjordbruksbudgeten. Det finns också ett antal detaljstyrande regler om allt frånjordgubbens storlek till vilka trädgårdsfrön som får säljas. Det finns tillexempel en fröförordning som inte medger försäljning av fröer utanhämmande restriktioner. Vi i menar att besluten inom EU skallfattas så nära den de berör som möjligt. Det finns ingen anledning att hagemensamma regler om vilka frön som skall få säljas eller hur storajordgubbarna skall vara.Den stora byråkratin och de detaljstyrande reglerna skapar förståeligirritation och illegitimitet för hela systemet. Däremot har en kraftigtavreglerad och avbyråkratiserad jordbrukspolitik med satsning på miljö- ochlandsbygdsutveckling helt andra förutsättningar att lyckas.EU har i samband med utvidgningen en unik möjlighet att göra reformer ijordbrukspolitiken som kommer att prägla hela unionens arbete under långtid framöver. Det viktigaste är att skapa förutsättningar för att jordbrukaren,som vilken annan företagare som helst, ges möjlighet och frihet att pålikvärdiga villkor konkurrera med sina produkter på en konkurrensutsattmarknad. Detta förutsätter att både svensk och europeisk politik underlättarför små- och nyföretagandet så att även småskaliga alternativ kan växa frampå landsbygden.Det finns ytterligare ett viktigt led som måste konkurrensutsättas mer äntidigare - mellanledet, det vill säga de livsmedels- och grossistjättar somfinns mellan producent och konsument. Konkurrensen inom livsmedels- ochdistributionsbranschen måste öka.LivsmedelspolitikenLivsmedelsproduktionen är beroende av EU:s gemensammajordbrukspolitik, CAP. Det är därför viktigt att de kommandereformerna av CAP även tar hänsyn till konsumenternasintressen. EU har haft en gemensam jordbrukspolitik ändasedan starten. De deltagande nationernas jordbrukspolitik varstarkt reglerad och den för EU gemensammajordbrukspolitiken vilar på samma principer.Jordbrukspolitikens mål var och är att försäkrajordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard, stabiliseramarknaden, höja produktiviteten, trygga försörjningen ochge konsumenten tillgång till bra livsmedel till skäliga priser.Jordbrukspolitiken bygger på marknadsregleringar samt enför EU gemensam struktur- och regionalpolitik.Livsmedel är en del av konsumentområdet som berör alla. Tidigarehandlade livsmedelsfrågan främst om möjligheten att kunna äta sig mätt.Detta var i en lyx förbehållen en avundsvärdminoritet. fokuseras frågan alltmer på vad man kan och bör äta.Valfriheten har ökat. En svensk kan numera uppleva all världensmatkulturer utan att åka utomlands. förändras livsmedels-marknaden och nya, tidigare okända, produkter tillkommer snabbt. Det ärsom regel positivt men skapar också osäkerhet hos konsumenterna.Kunskapen om råvarorna har minskat och vägen mellan bonden ochkonsumenten ökat. Få har insyn i hela produktions- och distributionskedjan.Samtidigt ställer konsumenten allt större krav på vad livsmedlen innehålleroch hur dessa framställs. Vi begär att maten skall hålla hög kvalité och villveta att den producerats under goda förhållanden för både djur och miljö.BSE-krisen"Galna ko-sjukan" skakade EU och gjorde det lättare att talaom etik i jordbrukspolitiken. Det kan leda till ökadsäkerhet för både människor och djur.Galna ko-sjukan eller BSE (Bovine Spongiform Encephalopathy) förstörnervceller hos nötkreatur. Första fallet kom i Storbritannien.Trots det vet forskarna ännu inte hur smittan sprids och det går heller inte attfastställa om ett djur smittats förrän sjukdomen brutit ut. uppstodmisstankar om ett samband mellan "galna ko-sjukan" och sjukdom hos människan. Det ledde till en debatt inom EU som ännuinte är avslutad.I juli 1996 beslöt att tillsätta en tillfällig under-sökningskommitté för att utreda hur kommissionen, ministerrådet ochStorbritannien hanterat "galna ko-sjukan". presenterade kommitténsin rapport och kritiken var hård mot samtliga instanser. Rådet kritiseradesför att ha satt hänsyn till köttmarknaden före folkhälsan. juni1990 till , då antalet fall av BSE kulminerade i ,fattade rådet inga beslut inom området.Europaparlamentets kritik mot kommissionen var ännu hårdare.Parlamentet ansåg bl a liksom rådet att kommissionen prioriterat marknadensintressen framför folkhälsan, att den försökt tona ned problemet med BSE,att arbetet inte samordnats och att man givit efter för industrins krav på atthäva embargot mot talg, sperma och gelatin. Ett resultat av parlamentetskritik blev att kommissionen beslutade skilja de marknadsorienteradeenheterna från de hälsoorienterade genom att lägga ansvar för kontrollen påen separat avdelning.BSE-krisen har visat hur det kan gå när kortsiktiga ekonomiska intressensätts framför säkerhet. EU:s jordbrukspolitik måste därför förändras ochlivsmedelslagstiftningen skärpas.SalmonellaSverige har lyckats nedbringa förekomsten av salmonella tillett minimum. Det har krävt stora insatser från böndernassida, bl a en kraftig utslaktning. På kontinenten ser detannorlunda ut. Salmonella förekommer i riklig mängd och avde svenskar som får salmonella har majoriteten smittatsutomlands.Salmonellan blev en het fråga under förhandlingar med EU.Sverige lyckades få igenom sina krav på att livsmedel, levande djur ochfoder som förs in i skall vara fria från smittan. Kött som importeratsmåste medföljas av intyg utfärdat av en av staten godkänd veterinär om attköttet är salmonellafritt. Färska ägg skall komma från höns i kontrolleratsalmonellafria besättningar.Inom EU sker normalt kontrollerna i ursprungslandet och kontrollintygetskall erkännas av de andra medlemsländerna. Medlemsländerna kan endast iundantagsfall genomföra ytterligare kontroller. Systemet bygger på attinköpslandet skall kunna lita på att det kött som införs är salmonellafritt omdet finns intyg på detta. Trots detta hittade vid enundersökning salmonella i av alla provtagna köttpartier och av fågelköttet trots att för samtliga leveranser fanns intyg ienlighet med avtal med EU. har mängden kött till medsalmonella minskat, de senaste siffrorna från ligger på 0,08procent i nöt, i svin och i fjäderfä.Ansvaret för att salmonellasmittat kött inte hamnar på konsumenternasbord vilar i sista hand på kommunerna. De skall genom tillsyn ochprovtagning garantera säkerheten i köttet. Det är därför av största vikt attkommunen har tillräckliga resurser för att kunna genomföra den kontroll deär ålagda att utföra. Finns det en grundad misstanke om att det kött som försin till skulle vara salmonellasmittat har dessutom möjlighetatt göra stickprovskontroller vid våra gränser. Vi ser därför med tillfreds-ställese att regeringen nu höjt anslaget för tillsyn - vilket Folkpartietförordati flera år.Salmonellasmittan är ett problem som måste hanteras på EU-nivå. Det ärinte bara önskvärt utan för oss ett oeftergivligt krav att EU engagerar sig ikampen mot salmonellan. Debatten är fortfarande livligast i ochFinland men frågan har fått ökad uppmärksamhet i flera EU-länder, inteminst i Tyskland.KonsumentskyddFrågor om konsumentskydd och konsumenträttigheter vinneridag politisk terräng inom EU. Kommissionen har lagt framett konsumentpolitiskt program och intresset förkonsumentfrågor är stort i . EU-medlemskapet medför en skyldighet för svenska politiker attverka för att EU blir bra för konsumenterna.Inom EU har det länge funnits en bestämmelse om konsumentskydd. IAmsterdamfördraget blir denna artikel tydligare och mer långtgående. I dennya omformulerade artikeln anges att den europeiska unionen,"för att främjakonsumenternas intressen och säkerställa en hög konsumentskyddsnivå,(skall) bidra till att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiskaintressen samt till att främja deras rätt till information och utbildning ochderas rätt att organisera sig för att tillvarata sina intressen (art. 2.27 iAmsterdamfördraget).De nya formuleringarna i unionens fördragstext medför att konsument-skyddsintresset måste beaktas även inom andra områden. Unionen skall,enligt Amsterdamfördraget, utöver att stödja och komplettera medlems-staternas politik även inrikta sina åtgärder på att övervaka medlemsländernaskonsumentpolitik. Förändringarna ger en utökad med-beslutanderätt inom veterinär- och växtskyddsområdet.Amsterdamfördraget går inte så långt som man från konsumenthåll önskat.Fördraget är dock ett steg i rätt riktning och visar att konsumentfrågor stårhögt upp på den politiska agendan i EU. ökadebefogenheter i konsumentfrågor är också ett steg framåt.Europaparlamentet är generellt mer radikalt än rådet och brukar våga gålängre. Den ökade medbeslutanderätten bäddar för ett starkare europeisktkonsumentskydd.Konsumentinformation/märkningFör att konsumenten skall få god behållning av sina pengaroch en stark ställning på livsmedelsmarknaden krävstillförlitlig och lättillgänglig information. ärproduktmärkningen en av konsumentens huvudsakligainformationskällor. Det är därför viktigt att den svarar motkonsumentens behov. Ett tillförlitligt märkningssystem är enförutsättning för en fungerande livsmedelsmarknad. Omkonsumenten inte har möjlighet att köpa livsmedel utifrånsina önskemål sänds felaktiga signaler till industrin om vadköparen verkligen vill ha.Debatten kring märkning av livsmedel har i BSE-krisens spår rönt storuppmärksamhet. Grundregeln är att livsmedelsmärkningen inte får förvirraeller förleda konsumenten. En del av den information som produkt-märkningen ger är grundad på lagbestämmelser av olika slag. Därutöver stårdet producenten fritt att märka livsmedel också på annat sätt. Det handlar dåofta om kvalitetsmärkning. Så t ex skall en produkt som är märkt "KRAV"vara ekologisk och en som är märkt "Gröna nyckelhålet" vara fettsnål.Utbudet av olika frivilliga märkningsformer växer och därmed växer ocksårisken för att konsumenten får svårt att tillgodogöra sig innehållet. Dettatalarför en enhetlig EU-märkning.Konsumenten måste ha möjlighet att erhålla den information som är viktigoch märkning av förpackningar har sina begränsningar. Mängden informa-tion på livsmedelsförpackningar har ökat avsevärt . Det kanfå allvarliga följder t ex om det försvårar för konsumenten att ta till sigvarningstexter. Märkningssystemet bör därför koncentreras på informationsom är relaterad till konsumentens hälsa och säkerhet. Det är exempelvisangeläget att allergiker kan få information om det förekommer allergi-framkallande ämnen i produkten även om det rör sig om små mängder.Kunniga, kritiska och medvetna konsumenter är en förutsättning för en välfungerande marknad. måste nya vägar utvecklas för informa-tionsutbytet mellan konsument och industri. En vidgad och förbättrad dialogmellan konsument och producent bör leda till ökat förtroende förlivsmedelsproduktionen.Den internationella handeln med livsmedel blir allt viktigare och vårtberoende av omvärlden tydligare. Bara inom EU konsumeras livsmedel tillett värde av 500 miljarder ecu . Frågor om livsmedelssäkerhet skallbetraktas i ett globalt perspektiv. EU importerar och exporterar mycketlivsmedel.I den transatlantiska dialogen är det viktigt att diskutera frågor ommärkning och ömsesidigt erkännande. Kraven på märkning av livsmedelvarierar världen över. I ställs exempelvis inga krav på att bäst-före-datum skall anges. Det är givetvis önskvärt för den internationella handelnmed gemensamma märkningsregler världen över, men sådana önskemål fårinte leda till att EU tvingas frångå välmotiverade krav på god märkning.Europeiska jordbrukare producerar utmärkta primärprodukter och vårlivsmedelsindustri håller hög kvalitet. Detta utgör inte bara grunden för med-borgarnas hälsa utan är även en förutsättning för att våra varor framgångsriktskall kunna konkurrera på världsmarknaden.Som fullvärdiga medlemmar i den europeiska unionen har enverklig chans att vara med och påverka den framtida livsmedelsmarknaden.Med i ryggen kan svenska värderingar om livsmedel få fotfäste påden internationella arenan och sätta mål och regler för framtidens globalalivsmedelspolitik.HormonerInom EU är det förbjudet att använda tillväxthormoner idjurproduktionen. EU har infört förbud mot import av köttfrån djur som getts hormoner. WTO har tillbakavisat EU:simportförbud därför att detta skulle sakna vetenskapliggrund. EU har uppmanats att bevisa att en sådan finns. WTOmedger inte att konsumenters oro får utgöra grund förstandarder i internationell handel med livsmedel.EU:s förbud mot hormonbehandlat kött har starkt stöd bland unionenskonsumenter, jordbrukare och politiker. Den europeiska unionen är enmaktfaktor i den internationella handeln och som sådan kan den verka för attkonsument- och livsmedelsfrågor hamnar högt på den politiska agendan.Inom WTO bör åtgärder som syftar till ett ökat konsumentskydd få enframskjuten plats. EU bör fortsätta kämpa för att konsumenthälsan och intelivsmedelsindustrin sätts i centrum. Detta kräver att också WTO respekterarförsiktighetsprincipen. Om exempelvis importen av amerikanskt hormon-behandlat kött till EU inte kan stoppas bör EU kräva att köttet förses medtydlig information om att det är hormonbehandlat. Möjligheterna att kräva enordentlig märkning underlättas av att det går att på vetenskaplig väg spåra attköttet kommer från djur som hormonbehandlats. Det ger konsumenternabättre möjligheter att själva bestämma vilka risker de är beredda att ta.Nya livsmedelI dag satsas alltmer pengar på att utveckla livsmedel medhjälp av genteknik. Genteknik är den gemensammabenämningen för en mängd olika tekniker som används föratt förändra arvsmassan hos växter och djur.Djuravel och växtförädling har förekommit . Det som skiljer dennya tekniken från de traditionella metoderna är att gener kan överförasmellan arter som inte kan befrukta varandra. Exempelvis har försöks gjortsatt skapa en potatis som tål frost genom att överföra en gen från en ishavsfisktill potatisplantan. Vid traditionell djuravel överförs såväl önskade somoönskade gener. Den nya gentekniken tillåter att en önskad gen - och endastden - överflyttas från en organism till en annan. På detta sätt skapas en nyorganism som har önskade egenskaper. Tomat, majs, sojaböna, raps ochpotatis är exempel på råvaror som förändrats genetiskt.Det var inte länge sedan de första genförändrade livsmedlenintroducerades på livsmedelsmarknaden. Vi har därför svårt att bedömarisker och möjligheter med den nya tekniken. Det finns ingavetenskapliga bevis för att genförändrade livsmedel skulle vara farligavarken . Om konsumentens säkerhet skall kunnagaranteras måste dock försiktighetsprincipen vara vägledande. Teknikenskall också tillämpas med etiska värderingar som grund.Den så kallade Novel Food-förordningen trädde i kraft . Den kräveratt livsmedel som består av eller innehåller genetiskt modifierade organismerskall märkas. Förordningen är dock inte tillräckligt långtgående och gerutrymme för olika tolkningar. Arbetet med Novel Food-förordningen måstedärför fortsätta.MiljöaspekterDet är självklart att miljön påverkas då själva syftet medjordbruk är att försöka förmå jorden att ge en så storavkastning som möjligt. Jordbruket kan ha både positiv ochnegativ inverkan på miljön. Det är dock tydligt att självajordbruksproduktionen för med sig miljöproblem. Menjordbruket bidrar även med miljöeffekter som har en positivinverkan, t ex ett varierande odlingslandskap och envarierande kulturmiljö.I 1997:46 görs en analys av stödens utveckling, miljö-effekter och miljökostnader. Det är angeläget att frågan om vilka miljö-effekter och miljökostnader som kan kopplas till jordbruket utreds och läggstill grund för en fortsatt reformering av jordbrukspolitiken. Detta bör gesregeringen till känna.Folkpartiet föreslår att en expertgrupp sammankallas för att utreda vilkanegativa miljöeffekter och miljökostnader jordbrukspolitiken genererar.Utgångspunkten skall vara EU:s miljömål samt att särskilt lyfta fram sektors-ansvaret, försiktighetsprincipen liksom principen att förorenaren betalar.Principen förorenaren betalar bör analyseras särskilt och ansvarsfrågan försektorn belysas.Jordbruk och livsmedelsproduktion är viktiga för folkhälsa och miljö. Våröverlevnad är beroende av vad naturen och jorden ger. En miljöanpassadlivsmedelsproduktion är nödvändig för att garantera uthållig produktion avsäkra och hälsosamma livsmedel.Den gemensamma jordbrukspolitiken har inte tagit tillräcklig hänsyn tillmiljön. En felaktig användning av växtnäring och bekämpningsmedel harskapat problem. Bidragssystemet måste ändras och nya regler utformas föratt skapa förutsättningar för en hållbar resursanvändning och ett mermiljövänligt europeiskt jordbruk. En successivt genomförd jordbruksreformskulle ge naturen en chans att läka.Jordbruket är en integrerad del av det moderna samhället. En miljö-anpassad jordbrukspolitik kommer att ha positiva effekter på folkhälsan. Enhög kvalité på våra livsmedel bidrar till en bättre miljö och friskarekonsumenter. Folkhälsan är till stor del beroende av livsmedelhygien. Hurden sköts under hela näringskedjan är avgörande för hur nyttig maten somkonsumenterna köper i affären är. En god hygien på gårdarna, i slakteriernaoch inom livsmedelsindustrin har direkt samband med kvalitén på maten.För närvarande saknar CAP formella miljömål.