mot · GM02U202 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:U202av andre vice talman m.fl. (v)De fattiga ländernas skulderSkuldavskrivning i tredjevärldenSverige kommer aktivt att verka för en hållbar lösning på de fattigasteländernas skuldproblem inklusive att det finns beslut om eller enplan som erbjuder tillräcklig skuldreduktion för varje land. betonarockså vikten av att länderna erhåller fortsatt finansiering för genomförandeav ekonomiska reformer med inriktning på fattigdomsbekämpning. (Budgetpropositionen , UO 7, s. 14)Detta skriver regeringen i årets budgetproposition. Dennaansats till att vilja försöka lösa de fattigaste ländernasproblem är god, men det är tveksamt om den är tillräcklig.Tredje världens skulder är ett stort såväl ekonomiskt sompolitiskt moraliskt problem med en smärtsam historiskbakgrund. Uppfattningarna om problemets dignitet har ocksåvarierat över tiden.I början av 1990-talet spreds en uppfattning att tredje världens skuldkrisskulle vara övervunnen. Orsaken till den föreställningen var att kapitalflödentill framför allt hade vänts, från utflöde till inflöde. Därmedupphörde den otroliga situation som gällt dånettoflödet gått från den fattiga till den rika världen.Bakom vändningen av kapitalflöden låg två fenomen. För det förstaåtervände tidigare flyktkapital till större ekonomier (framförallt och ). Latinamerikanska intressenter kunde på nyttförvänta sig stora vinster på sin hemmakontinent. För det andra börjadeinternationella placerare satsa tungt på latinamerikanska börser. Dessa senareflöden var dock mycket spekulativa och kortsiktiga, vilket visade sig efternågra år i , när den mexikanska börsen kollapsade och hela ekonomindrogs ner i en depression, ett förlopp som senare kom att upprepas i Ostasien.Inte ens för medelinkomstländer som innebar således vändningen ibörjan av något varaktigt uppsving. För mindre och fattigareskuldsatta länder har också skuldkrisen fortsatt att kräva sin tunga tribut. Tvåfaktorer är centrala i detta sammanhang. För det första har skuldsatta länderunder hela krisen - dvs. - fortsatt att betala räntoroch amorteringar på sina utestående skulder. Visserligen har de inte betalatallt de varit skyldiga - framför allt amorteringar har förfallit - men åter-flödena har ändå varit betydande. söder om - där vi finner deflesta av de tungt skuldsatta länderna - betalade 1996 13 miljarder USD iräntor och amorteringar på utlandsskulden. För att kunna genomföra dennaåterbetalning var länderna tvungna att låna nästan 10 miljarder USD. Nya lånför att betala gamla skulder, således. Men inte ens en fortsatt skuldsättningräckte: länderna var dessutom tvungna att använda en tredjedel av det biståndsom nådde dem - 3,9 miljarder av 11,1 miljarder - för denna s.k.skuldtjänst.Det andra skälet till att skuldkrisen lever vidare har att göra medekonomisk och politisk makt. I och med skuldkrisen fick ochInternationella valutafonden IMF tillsammans en central roll som utstakareav ekonomisk politik i skuldsatta länder. Det internationella samfundetbörjade ställa krav på att IMF och Världsbankenskulle formulera och övervaka politiken som villkor för skuldomförhand-lingar, krediter och bistånd. tilläts och attdefiniera sig själva som prioriterade fordringsägare, vilket innebar att deskuldsatta länderna alltid i första hand tvingades betala sina förfallna skuldertill just dessa institutioner. En mycket olycklig situation uppstod på så sätt,eftersom och aldrig behövde bära bördan av sina egnamisslyckade policyrekommendationer.De strukturomvandlingsprogram som utformades av ochIMF utifrån nyliberal ideologisk dogm genomdrevs och påtvingades mångaländer i tredje världen. För många av dessa länder innebar dessa struktur-anpassningsprogram svåra sociala umbäranden och inte sällan svåra miljö-problem.För tre år sedan började emellertid även och inse attsituationen i de mest skulddrabbade länderna var ohållbar och att en skuld-avskrivning (inte bara en omförhandling) var nödvändig. Sedan dessdiskuteras skuldavskrivning inom ramen för det s.k. HIPC-initiativet (därHIPC står för Highly Indebted Poor Countries). antogVärldsbankens och IMF:s styrelser HIPC-förslaget. 41 länder, de flesta iAfrika, kan enligt HIPC-kriterierna komma i fråga för skuldavskrivningeftersom deras skuldbörda anses ohållbar. Gränsen för skuldavskrivning gårvid en skuld som överskrider av BNP och en skuldtjänstkvot som ärhögre än av exportinkomsterna. Avsikten är att samtliga fordrings-ägare skall delta i avskrivningen så att en "hållbar skuldsituation" kanerhållas. Länder som kommer i fråga för skuldavskrivning blir alltså intebefriade från återbetalningskrav utan kan även fortsättningsvis tvingas betalarunt en femtedel av sina exportintäkter i räntor och amorteringar.Det är historiskt sett en mycket höga nivå. Efter skulleTyskland betala av förväntade exportinkomster i krigsskadestånd,en nivå som fick den brittiske ekonomen att protestera eftersomhan insåg att en sådan kraftig åderlåtning skulle skapa en ekonomiskdepression i . Efter hade segrarmakterna lärt avdetta misstag. krigsskadestånd begränsades till 3,5 %av exportinkomsterna. fick nivån fastställd när det gällde attåterbetala krigslån till . var inte det enda land som fickMarshallhjälp på extremt gynnsamma villkor.En kampanj (Jubelår ) har initierats av de brittiskakyrkorna. Kampanjen har fått ett brett stöd av kyrkor och folkrörelser iStorbritannien och internationellt. I har Kristna Råd liksomen rad andra organisationer stött kampanjen.Utgångspunkten är att fira inträdet i ett nytt årtusende genom en engångs-avskrivning av de eftersläpande obetalda och obetalbara skulderna för defattigaste länderna. Man hänvisar till den bibliska tanken med ett jubelår därskulder skulle lösas, slavar bli fria och där var och en skulle få möjlighet attbörja ett nytt liv. De som står bakom kampanjen är självklart missnöjda medden takt som skuldavskrivningarna är planerade att äga rum inomVärldsbanken. Den bör aktivt ställa sig bakom kampan-jen och arbeta för att kampanjens mål skall bli uppfyllt. Eller för att citeraärkebiskop : "Röster för långtgående skuldavskrivningar höjsfrån flera håll. Finansministern gör klokt i att lyssna till den opinion som nulyfter sitt engagemang för bistånd till ett krav på rejäla skuldavskrivningarför de fattigaste länderna. Opinionen finns i kyrkorna, men även i fackför-enings- och solidaritetsrörelser, som anser att HIPC-initiativet omfattar för fåländer och går för långsamt" ().När det gäller HIPC-initiativet är detta ändå viktigt, eftersom det innebärett erkännande av att skuldsituationen är ohållbar som ävenprioriterade fordringsägare tvingas bära bördan av sin egen utlåningspolitik.Trots detta erkännande är HIPC-ansatsen otillfredsställande. För det förstainnebär och definition av "hållbar skuld" ingen verkligskuldlättnad eftersom de tyngst skuldsatta redan de facto betalar ungefär iden storleksordning som skall anses "hållbar"; resten av förfallnaräntor och amorteringar (s.k. arrears) läggs till den utestående skulden.Därmed innebär HIPC i praktiken bara att fordringsägarna avskriver deskulder som de ändå inte får in.Samtidigt innebär HIPC-processen ett olyckligt fasthållande vidVärldsbanken och IMF som världslikare av ekonomisk utvecklingspolitik,trots att deras råd i praktiken visat sig olämpliga eftersom de byggt fastskuldsatta länder i skuldträsket. bör ge regeringen i uppdrag attinom ramen för HIPC-initiativet, i och samt i övrigarelevanta internationella forum, driva frågan om en omdefiniering av be-greppet "uthållig skuld" och att skuldtjänstkvoten sänks radikalt i ljuset averfarenheterna efter . Andelen exportinkomster som skallgå till räntor och amorteringar bör sättas till 10 %.Vidare bör regeringen få uppdrag att verka för attkonditionaliteten i skuldsaneringen bör minska. och roller som normsättare och övervakare bör ersättas av flera möjligautvecklingsvägar, bestämda i demokratiska processer i de skuldsattaländerna, med utrymme för deltagande av folkliga rörelser och intresse-organisationer (kvinnoförbund, fackföreningar, miljörörelser etc.).Avslutningsvis anser vi att och andra s.k. BrettonWoodsinstitutioner bör inordnas i FN-systemet.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om definitionen av begreppet uthållig skuld,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att skuldtjänstkvoten bör sänkas radikalt,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att konditionaliteten i skuldsaneringen bör minska,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att och centrala roll som normsättare ochövervakare bör ersättas av flera möjliga utvecklingsvägar, bestämda idemokratiska processer i de skuldsatta länderna, med utrymme fördeltagande av folkliga rörelser och intresseorganisationer,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen bör ställa sig bakom kampanjen ,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen skall verka för att och andra s.k.Bretton Woodsinstitutioner bör inordnas i FN-systemet.Stockholm den 20 oktober 1998Eva ()()()()()()()