mot · GL02K54 · 1998-04-01 00:00:00 — med anledning av förs. 1997/98:TK1 arbetsformer Den svenska förvaltningsmodellen med en hög grad av självständighet för myndigheterna återspeglas också i den statliga revisionens uppbyggnad. Konsekvensen av förvaltningsmodellen är förekomsten av oberoende revisionsmyndigheter under såväl som regeringen. revisorer svarar för en del av kontrollmakten enligt grundlagen och granskar ytterst på denna grund den statliga verksamheten på vägnar. Granskningarna kan avse hela besluts- och verkställighetskedjan. Regeringens revisionsorgan , , har till uppgift att granska statlig verksamhet och härigenom bidra till en ändamålsenlig, säker och effektiv statlig förvaltning. Till skillnad från vad som gäller för revisorer avser RRV:s granskningar inte hela beslutskedjan utan omfattar verksamhet som är underställd regeringen. RRV är underställd regeringen och rapporterar till regeringen, medan revisorer har initiativrätt direkt i . har gjort flera uttalanden om vikten av en starkare riksdagsrevision. Även andra har påtalat behovet av att förstärka roll på revisionsområdet och revisorers ställning och resurser. föreslog att revisorer borde ges större resurser och göras till ett av viktigaste organ. Förvaltningspolitiska kommissionen föreslog i sitt slutbetänkande en förstärkning av kontrollerande roll med ett oberoende revisionsorgan under med uppgift att granska hela den statliga förvaltningen. Ett flertal myndigheter har i sina yttranden över revisionsutredning framhållit att kontrollmakt bör förstärkas eller att revisorer bör ges ökade resurser. tillsatte en utredning, , som fick till uppgift att bl.a. undersöka frågan om hur en ökad samordning av utskottens och revisorernas verksamhet skulle kunna åstadkommas. Även revisorers granskningsuppgifter och resurser skulle prövas. uttalade att bör få ett ökat ansvar för den statliga revisionen. föreslog en betydande utökning av resurserna till revisorer. ställde sig bakom de principer för en förstärkning av revisionen som utredningen föreslog. Men ville inte då ta ställning till den slutliga omfattningen av utbyggnaden, utan beslöt i enlighet med KU:s förslag om en utbyggnad enligt etapp 1, dvs. motsvarande ca en tredjedel av vad utredningen förordat. Ett beslut om en ytterligare utbyggnad borde enligt utskottet föregås av en närmare utredning, där också relationen och rollfördelningen mellan revisorer och RRV borde behandlas. utvidgade på eget initiativ direktiven för den av beställda utredningen genom att också tillfoga frågor om ansvarsfördelningen mellan kanslipersonal och parlamentariker i revisionen och frågan om det lämpliga i att två parlamentariska organ, revisionen och utskottet, behandlade samma granskning. Direktiven kom därmed att ligga mycket nära regeringsformens 12 kap. 7 §, som stadgar att utser revisorer att granska den statliga verksamheten. revisionsutredning avslutade sitt arbete . Utredningen var inte enig och den har inte remissbehandlats. Något mera genomarbetat utredningsmaterial presenterades inte. Notabelt är att den närmast berörda, revisorer, inte var företrädd i utredningen vare sig som sakkunnig eller expert. skriver i det nu aktuella förslaget: redovisar en splittrad bild av hur revision av statsförvaltningen bör organiseras. De skilda uppfattningar som redovisas gäller både grundläggande frågor om ett enhetligt eller delat huvudmannaskap för den statliga effektivitetsrevisionen men också arbetsformerna för revisorer. Det är uppenbart att utredningens resultat inte kan ligga till grund för en omfattande reform av revisorer. anger att frågan bör tas upp på nytt under nästa valperiod, och något förslag finns således inte gällande revisionsverksamheten. Innebörden av en sådan underlåtenhet att agera innebär att de frågor som misslyckades med att bereda inte kommer att kunna tas upp till ny prövning förrän en god bit in i nästa mandatperiod, om ens då. En ny utredning bör för tids vinnande därför komma till stånd. De frågor som behöver utredas berör den samlade statliga revisionsverksamheten. Konsekvensen av den svenska förvaltningsmodellen är förekomsten av oberoende revisionsmyndigheter under såväl som regeringen. Dessa omständigheter ger olika alternativ för utredningsarbetet som det av olika skäl bör hållas samman i en gemensam översyn. Vem som skall initiera en utredning och vilka översiktliga direktiv denna skall ha bör därför lämpligen avgöras av i detta sammanhang. Frågorna är av sådan art att de bör prövas inom ramen för en på sedvanligt sätt tillkallad parlamentarisk utredning. Utredningsuppgiften bör grundas i ett brett mandat med ett grundläggande syfte att analysera och forma den statliga revisionens roll. Utredningen bör se över den formella grunden för revisionen, som hänför sig till grundlag, om den är ändamålsenlig mot bakgrund av utvecklingen och de framtida behoven på revisionsområdet. Utredningen skall redovisa överväganden om det långsiktiga behovet av statlig revision och bedöma vilka resurser som behövs och hur de skall fördelas. Det för revisorer gällande regelverket är mycket detaljerat. Detta bör anpassas till behoven av att kunna tillgodose kraven på ett flexiblare arbetssätt och revisorernas möjligheter till att på ett ändamålsenligt sätt kunna samverka med utskotten i i deras uppföljningsverksamhet. Vissa andra frågor bör också ingå i utredningen, som anställningsförhållanden m.m. för revisionsmyndigheternas chefer. Det är lämpligt att i arbetet också engagera kvalificerade sakkunniga och experter. Det får förutsättas att sådant beredningsarbete utan något särskilt påtalande kommer att ske i god kontakt med berörda myndigheter. Det kan inte uteslutas att prövningen kan leda till förslag om grundlagsförändringar. Det kan därför ta innan sådana förslag genomförs. Vissa frågors lösning saknar emellertid koppling till grundlagen och de bör därför kunna tas fram till beslut snabbare och inom ramen för den av tidigare uttalade förstärkningen av kapaciteten hos revisorer. Att inte nu inleda utredningsarbetet innebär att uttalade krav på en effektivare revision inte kommer att kunna tillgodoses och att tid helt enkelt går förlorad. Utredningen bör dock ges en tidsram som medger att arbetet med dessa såväl sakligt som politiskt svåra frågor kan bli ingående. Utgångspunkten bör vara att skapa en partipolitisk enighet. Den eventuella framtida avsaknaden av en sådan får givetvis inte innebära att en majoritet avstår från att lägga fram förslag. Resultatet av utredningsarbetet kan lämpligen komma att presenteras i delbetänkanden som remissbehandlas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av den statliga revisionens uppbyggnad och verksamhet m.m.