mot · GM02Fi216 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi216av m.fl. (v)Folkomröstning om EMUInledande sammanfattningSom det ser ut nu kommer EMU, den ekonomiska ochmonetära unionen, att starta som planerat den 1 januari 1999.Medlemsländerna låser då sina växelkurser och dengemensamma får ansvar för penningpolitiken.Att skapa valutaunionen är ett av de största ekonomisk-politiska besluten som någonsin fattats i . Allakonsekvenser går inte att förutsäga, men de blir omvälvande.Allt talar för att EMU kommer att tvinga fram en överstatligekonomisk politik och en stor federal budget som överför resurser tillområden som drabbats av ekonomiska kriser och arbetslöshet. En sådanöverstatlighet kan omöjligen komma att accepteras om inte också detdemokratiska ansvarsutkrävandet görs överstatligt. är starkmotståndare till den typ av federalistisk förbundsstat med svag demokratiskförankring som då skulle växa fram.Ett av EMU-anhängarnas främsta argument för den gemensamma valutanär att den främjar stabilitet och bidrar till fredliga integrering. Medeuron skall mörka historia aldrig kunna upprepas. Om sambandetmellan en gemensam valuta och en fredlig och konfliktfri utveckling vore såsjälvklart, skulle naturligtvis många av EMU-motståndarnas argument i detperspektivet förblekna. Men en gemensam valuta i sig själv kan näppeligenskapa allt detta goda - de flesta konflikter sker ju inom länder medegen valuta. EMU försvårar också integrationen med Östeuropa.EMU är ett politiskt elitprojekt, i första hand skapat i förhandlingar mellanpolitiska ledare i och . I bakgrunden utövade de euro-peiska storföretagen i lobbyorganisationen "Round Table" stort inflytandeöver innehållet i projektet. EMU är således inte framsprunget ur naturligaekonomiska förutsättningar i en naturlig process med folkligt stöd ochdemokratisk förankring. De omfattande strejk- och demonstrationsvågor somi EMU-konvergenspolitikens spår dragit genom de senaste årenär ett tecken på det. Risken för bestående hög arbetslöshet, ökade socialaklyftor och vidgade skillnader mellan länder och regioner är betydande.Maktansamlingen hos , oåtkomlig för politiska opinioner, ärett närmast övertydligt exempel på hur ekonomiska och politiska eliter i dagalltmer ser demokratin som ett problem, även i . Kraven påeffektivitet och handlingskraft anses allt oftare som viktigare än att beslutenfattas demokratiskt.Med en alltmer arrogant och socialt okänslig politisk och ekonomisk elitskapas en grogrund för att obehagliga nationalistiska strömningar ytterligarekan stärka sitt inflytande. Redan nu finns flera exempel på hur anti-demokratiska och rasistiska krafter har vunnit terräng genom att spela påmänniskors frustration över arbetslöshet, sociala problem och den allt störreförtroendeklyftan till makthavare och politiker.Vänsterpartiet menar att beslutet om skall vara med i är såhistoriskt att det måste bygga på en folkomröstning. Detta bör somsin mening ge regeringen till känna. Vi ser helst att folkomröstningen ägerrum i samband med valet till 1999. Även detta bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Beslutet om EMU bör föregås av en bred informationskampanj till helasvenska folket med dels att opartiskt beskriva fakta, dels där anhängarna ochmotståndarna till svenskt EMU-medlemskap ges lika förutsättningar att nå utmed sina värderingar. De båda broschyrer som sammanställts inomFinansdepartementet innehåller värderingar som framstår som partiska tillförmån för anhängarna av EMU. Det visar hur viktigt det är att båda sidor fårmöjlighet att påverka det informationsmaterial som delas ut. Även detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Vänsterpartiet är anhängare av ett utvecklat mellanstatligt samarbete för attbekämpa arbetslösheten. Vi behöver överenskommelser om sänkta räntor,om att gemensamt driva en mer expansiv nationell finanspolitik samt om attpenningpolitiken skall underordnas den samlade ekonomiska politiken. I deolika staterna skall då budgetmål - av den typ som präglar stabilitetspakteneller av den typ som finns i nu liggande budgetproposition - vara under-ordnade sysselsättningsmål. Även detta vill vi att ger regeringentill känna.Centralbankens ställningEn av grundtankarna bakom EMU är det ekonomer kallat"normpolitik" - dvs. att folkvalda inte skall försöka styraekonomin, de skall endast sätta upp enkla och fastaspelregler - "normer" - för marknadens aktörer.Penningpolitiken ses som en teknisk fråga som står överpolitiska prioriteringar och intressen. Överordnat mål är attbekämpa inflationen. Den gemensamma -ECB - får mycket stora befogenheter och kan agera nästanhelt utan inflytande från demokratisk påverkan.EMU:s normpolitik innebär att nationella parlament, regeringar och övrigaEU-organ är förbjudna att försöka påverka bankens ledamöter i deras arbete.Likaså är bankmännen förbjudna "att begära eller ta emot instruktioner" frånparlament, regeringar och övriga EU-organ, de har endast att följainstruktionerna i fördraget. Huvudmålet är att uppnå prisstabilitet, inte lågarbetslöshet eller ökad tillväxt. Även bankmännens långa mandatperiod ochdet faktum att de inte kan utses för en ny period är ägnat att förstärkaoberoendet till politikerna. Det går heller inte att avsätta någon avbankmännen som inte har politikernas förtroende. Ett misstroende mot enECB-ledamot kan endast komma från själv. I en expertbilagatill , som leddes av professor , beskriverstatsvetaren som "rigoröstutformad i syfte att hålla de folkvalda politikerna permanent utanför detpenningpolitiska beslutsfattandet".Bankmännen har också getts rätt att stifta lagar inom bankens behörig-hetsområde. Lagarna, förordningar som de kallas, gäller imedlemsländerna och går före nationella lagar om de står i konflikt medvarandra. I en demokrati stiftar de folkvalda lagarna. Det är en avdemokratins grundprinciper. Om medborgarna inte är nöjda med de lagarsom majoriteten i parlamentet stiftar, kan de i nästa val rösta fram en nymajoritet som antar nya lagar. Medborgarna väljer lagstiftare och utkräversedan ansvar. Inom EMU finns det ingen möjlighet för medborgarna attställa bankmännen till svars. kan också på eget initiativ yttrasig om sådant som den uppfattar skulle kunna hota prisstabilitetsmålet. Detkan gälla de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och deoffentliga finanserna men även arbetsmarknadens funktionssätt. Det senarekan exempelvis röra lönebildningen, arbetsrätten och fackföreningarnasställning.Tanken bakom en centralbank frikopplad från demokratin är att politikerofta anses vara för "mjuka" och ta för stor hänsyn till väljaropinioner. Meden oberoende centralbank blir det svårare för en regering att stimuleraekonomin för att pressa tillbaka arbetslösheten. För att mer permanent kunnagarantera normpolitiken och uppnå prisstabilitetsmålet är det därförnödvändigt att begränsa demokratins domäner. Den här ordningen kommersannolikt att vara en källa till konflikter inom valutaunionen. Regeringar kan,speciellt inför ett val, i lägen med hög eller stigande arbetslöshet, frestasattgå utöver de tillåtna stabilitetsnormerna för att stimulera ekonomin.Även om skall företräda unionen i sin helhet, visar historienatt olika valutasamarbeten har dominerats av ett eller ett par starka länder icentrum. var ledande under den klassiska guldmyntfoten,dominerade i Bretton Woods-systemet och , EU:s växelkurs-samarbete, har i huvudsak lytt under tyska . Därför är det troligtatt ECB inte kommer att ta någon större hänsyn till befolkningsmässigt småoch geografiskt perifera länder. Skulle exempelvis och vara ibehov av sänkta räntor för att stimulera ekonomin, medan ochFrankrike skulle behöva en stramare politik med höjda räntor, är det troligtatt de senare ländernas intressen i första hand kommer att tillgodoses. Det härvisar vilka svårigheter som kan uppstå med valutaunionen. Olika länderkommer vid en och samma tidpunkt att vara i behov av olika politik, men detkommer bara att finnas en politik som skall gälla för samtliga länder.EMU-konstruktionen och dess ekonomisk-politiska inriktning är mycketsvår att förändra eftersom det krävs att fördraget ändras - alla länder måstevara överens. har inte ett enda land på ett seriöst sätt framfört attmanvill förändra EMU.Samtliga riksdagspartier, förutom och , harröstat för en grundlagsändring för att EMU-anpassa . Ett förstabeslut togs , det andra beslutet är avsett att tas . Riksbankenblir - om beslutet tas - politiskt oberoende och får inte ta råd ochinstruktioner från riksdag och regering. Den kommer att styras av entjänstemannadirektion med sex medlemmar, som inom sig utser riksbanks-chef. Direktionen utses av riksbanksfullmäktige.Till skillnad mot tidigare fullmäktige, som deltagit i utformningen avpenningpolitiken, kommer det nya fullmäktige endast att ha enkontrollerande funktion. Det kommer att vara näst intill omöjligt att avsättariksbankschefen; exempelvis kan förändrade politiska styrkeförhållanden iriksdagen aldrig vara en grund för att tillsätta en ny riksbankschef. Precissom EMU-banken kommer huvudmålet för vara att uppnåprisstabilitet. Det innebär att om arbetslösheten skulle sjunka och inflationenstiga en aning är det skyldighet att höja räntan för att pressa nedinflationen även till priset av att arbetslösheten ökar igen - utan attpolitikerna kan komma med några invändningar.Det är positivt att statsminister och ett antal andra politiker i EUkrävt sänkta räntor för att motverka en hotande stagnation i världsekonomin.Vi förutsätter att kravet också gäller den svenska räntan. Vi kan bara hoppasatt ECB och de nationella centralbankerna i EU-länderna struntar i sinainstruktioner och lyssnar på de berättigade kraven. Den logiska konse-kvensen av kraven borde nu vara att fempartiöverenskommelsen om riks-bankens ställning inte genomförs genom ett andra riksdagsbeslut och attSverige med all kraft driver kravet på ändrade grundprinciper för denekonomiska politiken i EU.KonvergenskravenFör att länderna skall ha rätt att medverka i EMU har ettantal villkor satts upp. Det handlar om att länderna måste halåg inflation, låg ränta, stabil växelkurs, lågtbudgetunderskott och begränsad statsskuld. Däremot saknasandra viktiga ekonomiska mått, exempelvis tillväxt och lågarbetslöshet. Konvergenskraven har inneburit försämringar ivälfärdssystemen i flertalet av EU-länderna och har bidragittill den massarbetslöshet som råder i i dag.Många ekonomer har ifrågasatt om konvergenskravenverkligen är relevanta för att bilda en valutaunion.Exempelvis har , en välkänd amerikanskekonom, menat att konvergenskraven är meningslösa för attbedöma om ett land är lämpligt att ingå i valutaunionen ellerej.När planerna på EMU formulerades i i början på1990-talet, var det av högerdominans i det ekonomisk-politiska tänkandet i västvärlden. Den mer vänsterinriktade stimulans-politiken à la Keynes var så gott som helt ute som tänkbar praktisk politik.Därför var det mer eller mindre självklart att bygga vidare på de nyliberalaoch de så kallade monetaristiska doktrinerna när man skapade regelverket förvalutaunionen. Regeringarna måste "disciplineras" att benhårt hålla sig tillåtstramningsperspektivet i den ekonomiska politiken och fackföreningar och"välfärdsberoende" medborgare måste tuktas till återhållsamhet. Dennapolitik sammanföll med , av historiska skäl, mycket starkainriktning på låg inflation. skulle aldrig ha gått med på attöverge D-marken om inte prisstabilitetsmålet blivit den övergripandeledstjärnan vid utformandet av den ekonomiska politiken inom , som träder i kraft när den sista fasen av EMU inleds,innebär en förlängning av konvergenskraven med skillnaden att stabilitets-paktens budgetdisciplin är tuffare än konvergenskraven. Målet är att ländernaskall ha en budget nära balans eller helst med överskott. För att målet skalluppnås finns en varnings- och sanktionskedja med, som man hoppas,"tillräckligt avskräckande verkan" för att budgetunderskottet aldrig skallöverstiga av BNP. Om så ändå sker i ett land, och underskottet intekorrigeras, kan landet i slutändan tvingas betala dryga böter till EU. Somhögst kan böterna uppgå till av BNP, för del skulle detröra sig om . gäller för samtligaEU-länder förutom att länder som står utanför euron inte kan bötfällas.Att kvinnor i har haft en hög förvärvsfrekvens berorinte i första hand på vår ambitiösa jämställdhetslagstiftning. En sådan finns ide flesta industriländer. Det som har varit avgörande för svenska kvinnorsunika ställning är att där fanns ett utrymme för en växande offentlig sektorsamt den politik som satte sysselsättningen främst och som bedrevs i Sverigeefter och . Den offentligasektorn - bl.a. barnomsorgen och äldrevården - har varit en förutsättning förkvinnors förvärvsarbete och deras viktigaste arbetsmarknad. I EUär den ekonomiska politiken inte inriktad på full sysselsättning. Denåtstramningspolitik som ligger till grund för EMU är en bidragande orsak tillatt många kvinnor har förlorat sina jobb i den offentliga sektorn. Inom EU ärman genomgående mer positiv till att länderna skär i utgifterna än att debibehåller en hög skattenivå. På ett finansministermöte sommaren 1996rekommenderades regeringen att skära i utgifterna "så att den offentligasektorn och dess känslighet för makroekonomiska svängningar minskas"samt att försöka se till att "skattetrycket på hushåll och företag begränsas såmycket som möjligt". Rekommendationen är helt i linje med innehållet istabilitetspakten.Vänsterpartiet anser i likhet med den danske forskaren yttrande i en expertbilaga till , att med de striktabudgetkraven finns det "en risk att välfärdsstaten måste minska iomfattning". Det beror på att även vid en mindre ekonomisk nedgång kanbudgetunderskottet lätt överskrida den tillåtna nivån. Utgifterna för denoffentliga sektorn består vid en nedgång i allt väsentligt och ökar för vissaposter som skatteinkomsterna faller. menar att ompaktens krav skall uppnås måste den offentliga sektorn reformeras genom attbeskattning och utgifter görs mindre konjunkturkänsliga. Det finns fleradelar i EU:s ekonomiska politik som är ett hot mot den offentliga sektorn ochkvinnornas möjligheter att arbeta. Den unikt höga förvärvsfrekvensen förkvinnor i kan, om det vill sig riktigt illa, visa sig ha varit endast enhistorisk parentes.Optimalt valutaområde?Ekonomer brukar hävda att ett s.k. optimalt valutaområde ären förutsättning för att en gemensam valuta skall fungerabra. Det innebär att länderna måste vara likartade iekonomiskt hänseende. Näringsstrukturen och denekonomiska utvecklingsgraden får inte skilja sig för mycketåt. Låg- och högkonjunkturerna måste sammanfalla i storutsträckning. Handeln inom området måste vara hög iförhållande till handeln med länder utanför. Flexibla löner,framför allt nedåt, och att arbetskraften är beredd att flyttatill andra delar av valutaområdet vid ekonomiska nedgångar,räknas också som viktiga förutsättningar för att engemensam valuta skall fungera. Anledningen till att dessavillkor bör vara uppfyllda är att länder som går upp i engemensam valuta förlorar viktiga ekonomisk-politiska medelför att hantera mer länderspecifika kriser. Ett av de viktigasteär att möjligheten att anpassa växelkursen försvinner. EU ärinte ett speciellt bra område för en gemensam valuta.Skillnaderna mellan olika delar är antagligen allt för stora föratt det skall fungera utan allvarliga störningar.EMU-anhängare brukar peka på som ett exempel på att en valuta kanfungera i ett stort område. Men skillnaden mellan och EU är betydande.USA och dollarn har funnits . Språket, kulturen ochmedierna är till stor del gemensamma. Denna grund, och flera andra faktorer,gör att det är vanligt att flytta från en del av till en annan om en regiondrabbas av hög arbetslöshet. Lönerna är betydligt mer flexibla än vad de ärinom EU. Många arbetar för mycket låg lön i så kallade hamburg-arvändarjobb. Man har också ett federalt system för överföring av resursertill drabbade områden. Risken att EMU kommer att fungera sämre ärbetydande eftersom flera av de faktorer som är viktiga för att en gemensamvaluta skall fungera saknas i Europa.Under flera århundraden har kronan pendlat mellan arrangemang med fastkurs och rörlig kurs. Under "normala" tider har haft ambitionenatt hålla en fast växelkurs, men olika ekonomiska kriser och yttre händelserhar gjort att det varit nödvändigt att gå över till rörlig kurs. Är det dåtroligtmed en framtid utan kriser? Nej, även framtiden kommer att innebära nyaoch oväntade störningar, det är bara omöjligt att säga när de kommer och påvilket sätt de kommer. Som historien visar kan man se på möjligheten attanpassa växelkursen som ett slags "nödfallsförsäkring". Vid ett EMU-medlemskap finns denna försäkring. Då måste kriser bemötas påannat sätt, vilket kan vara avsevärt svårare. Det var möjligheten att gå övertill rörlig kurs som räddade från att hamna i en ännumycket värre situation än vad vi redan befann oss i.Går in i måste anpassningen ske på annat sätt än med hjälpav växelkursen. I huvudsak finns fyra möjligheter. Löneflexibilitet, arbets-kraftsomflyttning, sänkta arbetsgivaravgifter eller ett överstatligt stödsystem.Flexibla löner innebär i praktiken direkta lönesänkningar eller att lönernaåtminstone stiger långsammare än i viktiga konkurrentländer. En annanmöjlighet är att arbetskraften flyttar till andra delar av valutaområdet vidsvåra kriser. Inom nationalstaterna är det vanligt att arbetslösa flyttar tillandra delar av landet om de erbjuds jobb. Men att flytta till ett annat land ärnågot helt annat. Inom EU flyttar avarbetskraften till andra länder. Kanske kommer siffran att öka någotframöver, men det är inte troligt att arbetskraftsomflyttning kommer att varanågon lösning på arbetslöshetskriser inom EMU. Av språkliga, sociala ochkulturella skäl vill man stanna kvar där man är född och uppvuxen.En tredje möjlighet att avvärja en kris är att genomföra en så kallad interndevalvering genom sänkta arbetsgivaravgifter i kombination med höjd momseller andra köpkraftsindragande åtgärder. En annan möjlighet vore att byggaupp ett överstatligt stödsystem som överför resurser till drabbade områden.En sådan lösning förutsätter att åtminstone delar av finans- och skatte-politiken överförs till EU-nivå och/eller att de rikare länderna skulle behövabidra med betydligt mer till den gemensamma budgeten än vad de gör i dag.Det troliga är att man försöker kombinera de här möjligheterna. Men det ärsvårt att tro att det kan fungera speciellt bra.Händelserna är ett exempel på hur en växelkursanpassningkan fungera. Våren året innan hade kronan knutits till ecun (EU:s teoretiskaräkne- och redovisningsvaluta). När EU:s växelkurssamarbete, ,kollapsade under 1992-1993 drogs även kronan med i fallet. De höga räntorsom krävdes för att försvara kronans värde mot spekulanternas attacker slogut tiotusentals företag. I slutskedet var så desperat att den höjderäntan till ofattbara . Budgetunderskottet och statsskulden ökadekraftigt. Exporten gick allt sämre på grund av den övervärderade kronan. Närkronan efter mycket prestige och svindlande kostnader släpptes fri inovember 1992, var det den åtgärd som innebar att raset i sysselsättningenstannade av, att exporten började blomstra och att investeringarna åter skötfart. erkänner till och med de ivrigaste anhängarna av kronans kopplingtill ecun att återgången till en rörlig växelkurs var nödvändig för att hindraekonomin från att hamna i en djup och långvarig depression. Det som hände1992 visar hur riskabelt det kan vara att låsa växelkursen , att intekunna använda nödutgången vid en svår kris.Erfarenheter från andra valutaunioner visar att en gemensam valutasvårligen fungerar utan stora omfördelningar av resurser från ekonomisktgynnade till ekonomiskt missgynnade delar av valutaområdet. I ,och , alla förbundsstater, omfördelas en betydande del avnationalinkomsten genom federal regionalpolitik samt genom federala skatte-och bidragssystem. Mycket litet talar för att EU:s medlemsländer skall kunnaenas om så stora omfördelningar mellan olika medlemsstater och ännusvårare lär det bli om ansökarländerna i kommer med. Om dettaskall fungera utan extrema spänningar mellan olika delar av unionenförutsätter det därför att betydande delar av skatte- och finanspolitiken kanbedrivas inom en gemensam budget.Ett alternativ till EMU -Europasamarbete försysselsättningEn uthållig tillväxt förutsätter en finanspolitisk beredskap föratt möta kommande konjunktursvängningar, både pånationell och mellanstatlig nivå. Det finns godaförutsättningar för ett mellanstatligt samarbete i isyfte att skapa fler jobb och en socialt progressiv politik.Reglerna för den monetära unionen utgör däremot ett hinderför tillväxt och försvårar möjligheterna till ett samarbete förnya arbetstillfällen i . Konvergenspolitiken hartvingat fram en ensidig inflationsbekämpning och enomotiverad finanspolitisk åtstramning i EU:smedlemsländer. Låg inflation och stabila offentliga finanserär viktiga ingredienser i en stark ekonomi. Meninflationsbekämpning som skapas genom nedmonteradeoffentliga trygghetssystem är ingen garanti förmakroekonomisk stabilitet.Den svenska ekonomiska politiken har i stor utsträckningpräglats av konvergenskraven. Prisstabilitet och stram budgetpolitik har ipraktiken - om än ej i retoriken - överordnats en politik för full syssel-sättning. Finanspolitiken har inriktats på att genererastora budgetöverskott som i sin tur skall användas för att snabbt amorterastatsskulden. I själva verket har den svenska finanspolitiken varit mer stramän vad som motiveras av EMU. uppfyller redan kraven förmedlemskap i . Framöver måste den ekonomiska politiken i ställetinriktas på att skapa förutsättningar för full sysselsättning. Ett ökatfinanspolitiskt utrymme måste utnyttjas till att stimulera sysselsättning ochtillväxt.En samordnad finanspolitisk expansion motsvarande en procent av BNPskulle ge betydande tillväxt- och sysselsättningseffekter. Fördelen med ettmellanstatligt samarbete är att vi undviker de stora läckage som annarsdrabbar mindre och utrikeshandelsberoende länder som strävar efter attmotverka arbetslösheten med en mer expansiv finanspolitik. Utrikeshandelnmotsvarar av BNP inom EU:s femton medlemsländer.Följaktligen skulle en finanspolitisk expansion kunna uppnå mycket högeffektivitetsgrad. Den sammanlagda bruttonationalprodukten i EU:s femtonmedlemsländer uppgår till ca . Sverigesandel av EU:s BNP är ca 3 procent.Tillväxttalen har varit låga i flertalet länder och legat långtunder höga nivåer. Både investeringar ochkonsumtion har minskat. Ett grundläggande problem ur tillväxtsynpunkt äratt en trendmässigt mindre andel av BNP anslås till investeringar. Minskade investeringargår ut över sysselsättning och välfärd. varden genomsnittliga årliga tillväxten i EU-länderna , vilket är heltotillräckligt om sysselsättningen skall kunna hävdas.Vilka resultat skulle kunna uppnås om EU-länderna genomförde ensamordnad finanspolitisk expansion för att motverka arbetslösheten? Det gåratt grovt säga något om utfallet med hjälp av den s.k. Heimdal-modellen somutvecklats vid Arbejderbevægelsens Erhvervsråd i Köpenhamn.Beräkningarna utgår från en finanspolitisk expansion motsvarande 1 procentav BNP i EU:s tio största medlemsländer och visar ett mycket positivt utfall.Den ackumulerade effekten på BNP skulle vara , vilketmotsvarar en genomsnittlig årlig tillväxtökning med ca 1,8 procent.Sysselsättningen i skulle öka eller knappt 150 000personer. Prisnivån skulle stiga med . Den negativaeffekten på budgetsaldot skulle enbart bli av BNP. Bytesbalansenskulle också försvagas . Alla dessa beräkningar är gjordaunder antagande om fortsatt rörlig växelkurs och ett ökat arbetskraftsutbud.Som ett resultat av denna relativt begränsade finanspolitiska expansionskulle närmare 5 miljoner arbetstillfällen kunna skapas i under entreårsperiod. Genom att resursutnyttjandet förbättras ökar det ekonomiskautrymmet för insatser mot fattigdom och social utslagning.