mot · GM02L602 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:L602av ()Skadestånd till myndighetsofferEfter och krångliga turer har vi fått ny lagstiftningom myndighetsoffer, dvs. personer som drabbats bl.a. avoriktiga frihetsinskränkningar och av felaktigmyndighetsinformation. Det innebar en förbättring avgällande rätt i vissa avseenden, men utvidgningen är heltotillräcklig. Regeringen struntade fullkomligt i denbakomliggande parlamentariska utredningen, som var enig ide flesta huvudpunkterna.Därför blev det en skenreform i snålhetens tecken och huvudbristernagäller främst i följande avseenden, nämligen felaktiga frihetsberövanden,felaktig myndighetsinformation och den nödvändiga jämkningsregeln.Felaktiga anhållandenIdag gäller för kortare frihetsberövanden att en "oskyldig"inte har rätt till ersättning om han varit frihetsberövad underhögst . Utredningen föreslog att dennas.k. 24-timmarsregel skulle avskaffas, därför att redan självaingripandet inte sällan är omtumlande och smärtsamt för denenskilde. Ett frihetsberövande är ett allvarligt ingrepp i denenskildes frihet och det finns därför särskild anledning att seallvarligt på dessa fall och att vara generös när någondärigenom åsamkas skada, menade en enig utredning. Dennuvarande 24-timmarsregeln - fortsatte utredningen - harockså uppfattats som formalistisk och det är uppenbart attäven ett kortvarigare frihetsberövande kan vållabeaktansvärd skada, fastslog utredningen med sammaenighet. Detta resonemang bör gälla beträffande samtligatyper av frihetsberövanden. Det är otillbörligt att en sådan"självrisk" ska drabba "oskyldiga" medborgare. Fall medkrav på oskälig ersättningsrätt kan utsorteras genom regelom jämkning även till noll av begärd ersättning.Utredningen ville alltså avskaffa den här regeln, men det ville interegeringen. Majoriteten i lagutskottet tog bort regeln mot social-demokraternas vilja, men gick på regeringens linje med stöd avkristdemokraterna.Nu måste äntligen 24-timmarsregeln avskaffas för oskyldigt anhållnagenom ett klokt beslut av den nyvalda . Därvid bör anmärkas att detär en total rättslig missuppfattning att avskaffandet av den skulle saboteraden rättsliga effektiviteten. Polisen kan och bör använda en lång rad andraåtgärder, utan inlåsning, exempelvis medtagande till förhör och hämtning tillförhör, förutom alla de åtgärder som kan vidtas som är rena ordningsåtgärder- alla dessa åtgärder utan att "stämpla" personen i fråga som brottsling. Dettaär den synnerligen viktiga och avgörande skillnaden mellan de här polisiäraåtgärderna.Felaktigt gripna personerFör judiciella frihetsberövanden krävs självklartlikabehandling av anhållna resp. gripna personer.För det första bör strikt ansvar gälla även vid gripande. Det är orimligt attgöra skillnad mellan den som grips och den som anhålls. Ur den enskildessynvinkel är det av underordnad betydelse om ingripandet mot honomrubriceras som "gripande" eller "anhållande". För den enskilde är detväsentliga naturligtvis att åtgärden vidtas mot honom - kanske i grannarseller arbetskamraters närvaro - på grund av en misstanke om brott och atthan sedan inlåses i en cell hos polisen. Det kan vara tillfälligheter som avgörom man blir anhållen eller om man blir gripen. Som ettavgörande skäl mot att behandla anhållandefallen och gripandefallen lika harframförts att det skulle hindra polisen i arbetet. Vi övertygade om att det istället skulle innebära en trygghet för polisen. Polismännen skulle med vårtförslag veta att den drabbade får ersättning om skada skulle råka uppkommavid ett felaktigt polisgripande. Dessutom konstaterar även regeringen att "enordning som innebär att oskyldigt drabbade får ersättning kan bidra till ettökat förtroende för polisen".Men oskyldigt gripna personer har kvar sin självrisk, trots att det vore likaangeläget där att ta bort regeln. Men det är ju i princip samma arrestering,samma låsta dörr, och kränkningen upplevs ju som störst de allra förstatimmarna. Det avgörande för en enskild medborgare som har blivit oskyldigtinlåst är ofta inte beloppets storlek. Det skall i varje fall täcka ersättningförkostnader, exempevis förlorad arbetsinkomst. Men den här summan, ävenom den är liten, fungerar som rättssamhällets "ursäkt". Därför bör för detandra även självrisken för gripna avskaffas.FelaktigmyndighetsinformationVid felaktig myndighetsinformation införs genom den nyalagen visserligen en rätt till ersättning, men det krävssamtidigt att det skall finnas särskilda skäl för att man skallfå ersättning. Risken är uppenbar att det i praktiken i de allraflesta fall inte blir en enda krona i ersättning. Det är etttypiskt kännetecken för en skenreform. Därför bör kravet påsärskilda skäl avskaffas. Vid oskäliga krav på ersättning kanjämkning ske även till noll.Tuff jämkningsregelMöjligheterna till jämkning av det allmännas skyldighet attutge ersättning till skadelidande är otillfredsställande.Den nya lagen förbättrar situationen men inte tillräckligt.Rättsläget skulle bli acceptabelt och mera lättolkat omjämkningsregeln preciseras som möjligheterna tilljämkning utökas.Utgångspunkten för denna undantagsregel kan vara att jämkning skall skeom den skadelidande själv varit medvållande till den uppkomna skadan. Denlämpliga grundregeln bör då innebära att ersättning skall kunna jämkas omden skadelidande själv medverkat till skadan. Naturligtvis skall denskadelidande som sökt försvåra sakens utredning eller sökt undandra sigförundersökning eller lagföring inte äga rätt till ersättning. börunderstrykas att alltjämt skall gälla att ersättning inte får jämkas på dengrund att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.Samtidigt finns det anledning att påpeka att en generös ersättningsrättnaturligtvis kan missbrukas. Vi har sett det i Lindomefallet. Det var inte nogmed att någon slapp åtal utan fick dessutom betalt från statens sida. Detbehövs en tuff jämkningsregel för att skilja agnarna från vetet och den nyalagregeln är otillräcklig. En bättre modell för en rimlig begränsning kanuppnås genom att ersättning kan jämkas vid medvållande från denskadelidande själv till den uppkomna skadan. En jämkningsregel, somstämmer med en traditionell medvållandereglering, ger en bredare tillämp-ning och en ökad effektivitet vad gäller jämkningen. Härigenom förebyggssamtidigt okynnesansökningar. Detta gäller vid både frihetsberövande ochmyndighetsinformation.Kortare preskriptionstidI nya lagen bibehålls nu gällande 10-årig preskriptionstidtrots att utredningen föreslog 6 månaders specialpreskription.För övrigt är preskriptionstiden 3 månader i och 2månader i . finns skäl att återgå till den 3månaders preskriptionstid som gällde före det att allmänpreskription infördes. Härigenom skulle man uppnåen rimlig nordisk rättslikhet.Rimlig bevisbördaVad gäller frågan om valet av generell ansvarighetsgrund harvi - efter att med viss vånda släppt kravet på strikt ansvar -accepterat att rätten till skadestånd förutsätter fel ellerförsummelse på skadevållarens sida (med vissa särskildaundantag). Avgörande för detta ställningstagande har varitatt det här gäller en objektiv bedömning av det förfarandesom har orsakat skadan och att subjektiva ursäkter intefritager från ansvar. Härigenom kommer rättstillämpningen idet enskilda fallet att ligga nära det strikta ansvaret. Omrättstillämpningen inte skulle tillgodose dessa intentionerfinns anledning att ompröva denna generella ansvarsgrund. En viktig övergripande synpunkt gäller en rimlig bevisbörda. Den nyalagen innebär att den skadelidande har bevisbördan för omständigheter sommedför att en åtgärd varit oriktig. Men beviskraven får då inte ställas så högtatt det i praktiken blir omöjligt för den skadelidande att få ersättning.Iställetbör man visa generositet även vid bevisprövningen till den oskyldigtskadelidandes fördel. Det är angeläget att denna syn kommer till uttryck imotivtexten till denna lagstiftning för att reformen inte ska bli helt verk-ningslös.Ekonomiska konsekvenserReformens ekonomiska konsekvenser har gjorts till enhuvudfråga. Jag menar att de ekonomiska konsekvenserna ärsynnerligen begränsade. Det framgår redan av propositionen. Utvidgningen beträffande de oskyldigt anhållna, somlagutskottet vill ha, ökar naturligtvis kostnaderna, men intepå ett oöverstigligt sätt. Kostnaderna blir inte heller orimligaom regeln utvidgas till att omfatta gripande. Här har hänsyntagits till den effektiva jämkningsregeln.Vi menar dock att en viss ökad kostnad inte kan utgöra tillräckliga skälmot denna rättssäkerhetsreform i vår utformning. Det är ju inte rimligt att detär den enskilde skadelidande som ensam skall bära uppkomna kostnader pågrund av felaktiga myndighetsåtgärder. Ur liberalt perspektiv är det självklartatt dessa istället solidariskt skall bäras av staten. Bristande samhällsresurserär heller inget bärande skäl till avslag på utredningsförslaget och detta inteens enligt regeringen.För övrigt tror vi inte att det är så illa ställt med våra myndighetersverksamhet att ersättning till följd av myndighetsfel skulle ruinera staten menom så skulle vara fallet är det extra angeläget att vidtaga åtgärder bl.a. påskadeståndssidan.Sammanfattande slutsatsDen sammanfattande slutsatsen är att den genomförda"snåla" reformen skyndsamt måste kompletteras påovanstående punkter. Detta är nödvändigt för att uppnå etträttssamhälle, som förtjänar både myndighetsoffrens ochövriga medborgares förtroende.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid felaktigt anhållande,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid felaktigt gripande,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid felaktig myndighetsinformation,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vidgad jämkningsregel,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kortare preskriptionstid.Stockholm den 19 oktober 1998Kenth Skårvik (fp)