mot · GL02So6 · 1998-03-06 00:00:00 — med anledning av Skr. 1997/98:79 Redovisning av arbetet med de allmänna barnfrågorna Regeringen redogör i skrivelsen för de insatser som vidtagits särskilt riktade till barn. I skrivelsen konstaterar regeringen att den kommer att återkomma till med en barnpolitisk proposition baserad på ett antal utredningar som lämnat sina betänkanden. Skrivelsen innehåller redogörelser . Det vill säga redogörelsen omfattar även de tre borgerliga regeringsåren 19911994. Eftersom skrivelsen skall ses som ett historiskt dokument som endast redogör för vad som faktiskt inträffat borde den egentligen inte ha föranlett en motion från oss moderater. Vi anser att skrivelsen inte på långt när ger en korrekt bild av vad den dåvarande borgerliga regeringen gjorde och vad den nuvarande socialdemokratiska regeringen gjort för barnen i vårt land. Vi anser att det därför är viktigt att får en fullständig bild av den politik som bedrivits för barn . Mål för barn- och familjepolitiken Regeringen skriver att den svenska familjepolitiken sätter barnets bästa i centrum. Detta förverkligas, enligt regeringen, genom att barn- och familjepolitikens mål är att garantera alla barns rätt till omvårdnad, trygghet och en god uppfostran. Genom en väl utbyggd barnomsorg och en föräldraförsäkring skapas en valfrihet för föräldrarna. Vi vänder oss mot denna minst sagt inskränkta syn på vad valfrihet innebär. Den borgerliga regeringen införde 1994 dels en lagstadgad rätt för alternativa barnomsorgsformer att erhålla samma stöd som offentliga, dels infördes en avdragsrätt för styrkta barnomsorgskostnader och ett vårdnadsbidrag. Syftet med de båda reformerna var att ge alla föräldrar en reell valfrihet baserat på de enskilda familjernas önskan och behov. Att reformen med ett vårdnadsbidrag var ett välkommet komplement till den organiserade barnomsorgen visade sig i att över 170.000 familjer utnyttjade möjligheten under det halvår som vårdnadsbidraget fanns, innan Socialdemokraterna avskaffade det . Det är anmärkningsvärt att regeringen i en historisk redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits för barn helt glömmer bort den lagstadgade valfriheten och vårdnadsbidraget. Den moderata utgångspunkten vad gäller barn- och familjepolitiken är, till skillnad från socialdemokraternas, att familjerna skall ges förutsättningar att suveränt själva avgöra den omsorg och den vård för de egna barnen som passar bäst. Det är mot den bakgrunden avdragsrätten och vårdnadsbidraget skall ses. Det var också ett bärande skäl till varför alternativa omsorgsformer fick en lagstadgad rätt att erhålla samma stöd som offentliga. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer Socialdemokraterna förnekar ständigt att det finns en koppling mellan skattetrycket och den disponibla inkomsten enskilda hushåll förfogar över. Genom en politik som innebär att skatterna för hushållen skärps ökar också behovet av bidrag som i sin tur leder till krav på ytterligare skattehöjningar för att finansiera de ökade bidragen. De enskilda hushållen hamnar i ett ekorrhjul av bidragsberoende och allt mindre marginaler. Hushållen, och då särskilt barnfamiljerna, blir alltmer beroende av politiska beslut och fråntas möjligheten att egentligen påverka sin egen livssituation. Bidrag sänks och höjs eller avskaffas för att sedan återinföras igen. höjs skatterna till nivåer som innebär att familjerna inte klarar sin försörjning. En undersökning genomförd av visar att en genomsnittlig socialbidragstagare betalar i skatt och får i socialbidrag. har också konstaterat att de senaste tre årens skattehöjningar riktade mot hushållen har inneburit att deras ekonomiska marginaler har minskat. Trots att allt fler inser att det inte går att fortsätta med en politik som innebär att skatterna tar en allt större del av barnfamiljernas inkomster som bidragsberoendet ökar, envisas Socialdemokraterna med att bedriva en politik som låser fast de enskilda hushållen. Vid höjdes redan rekordhöga skattetryck ytterligare. De skattehöjningar som trädde i kraft är en fortsättning av en politik som framför allt drabbar låg- och medelinkomsttagare. Den allmänna egenavgiften höjs från till av lönen. Det är i realiteten fråga om en ren inkomstskattehöjning. Egenavgiften är avdragsgill och betalas enbart för inkomster upp till 7,5 basbelopp1. Denna skattehöjning blir högre procentuellt sett och slår hårdare om man har låg eller medelhög inkomst och bara betalar kommunalskatt jämfört med om man har hög inkomst och även betalar statlig skatt. För ett genomsnittligt hushåll med en sammanlagd inkomst på och en kommunalskatt på , vilket är den genomsnittliga skattesatsen i riket, innebär höjningen av egenavgiften en skattehöjning med . Vid nyår höjs även energiskatten. För hushållen blir höjningen , inklusive moms. För en villaägare som gör av med 25.000 kWh höjs bostadskostnaderna med 1998 av denna anledning. kommer fler människor att betala en statlig skatt på än eftersom brytpunkten inte helt ut kommer att justeras för reallöneökningarna 1998. Detta är också en del i Socialdemokraternas saneringsprogram. 1998 kommer brytpunkten att gå vid en beskattningsbar inkomst (efter grundavdrag och avdrag för allmänna egenavgifter) på . Det innebär att man börjar betala statsskatt vid förvärvsinkomster 1998, vilket motsvarar en månadsinkomst på . Så mycket tjänar varannan heltidsarbetande man. Även löntagare med vanliga inkomster får således behålla mindre än hälften av en inkomstökning efter skatt. Vid nyår ändras dessutom reglerna för reseavdrag. Reseavdraget höjs per mil som gränsen för att få göra avdrag höjs från till . Det innebär en skattesänkning för dem som har långa resor till arbetet och använder egen bil men en skattehöjning för dem som ligger inom intervallet 6.0007.000 kronor och för dem som gör avdrag för resor med kollektivtrafik. För en person som betalar den genomsnittliga kommunalskatten för riket och har kostnader för resor med kollektivtrafik till arbetet för innebär det en skattehöjning med 1998. Slutligen kan i vissa fall fastighetsskatten höjas ytterligare . Hushållen drabbas trefalt av den socialdemokratiska skattechocken. De kraftiga skattehöjningarna på framför allt arbetsinkomster drabbar direkt hushållsekonomin. Sammantaget har skatterna på arbetsinkomster och boende höjts med i det närmaste . Dessa skattehöjningar, av vilka den enskilt största är höjningen av egenavgifterna med nästan , drabbar hushållen direkt. Särskilt hårt drabbas låg- och medelinkomsttagare. Höjda löneskatter och högre skatt på exempelvis energiproduktion påverkar barnfamiljerna indirekt genom lägre löner eller högre priser. Skattehöjningarnas effekt på samhällsekonomin innebär dessutom lägre tillväxt och högre arbetslöshet än annars, vilket också försämrar ekonomin för vanliga hushåll. Det är svårt att beräkna den sammanlagda effekten av alla skattehöjningar för ett genomsnittligt hushåll. Vi har tidigare visat hur de socialdemokratiska skattehöjningarna påverkar enskilda hushåll. Det finns all anledning att upprepa denna redovisning. I det följande redovisas därför en beräkning av hur knappt hälften av de sammanlagda skattehöjningarna , , påverkar ekonomin för ett vanligt hushåll med två inkomsttagare som tjänar respektive och som har två barn i skolåldern. Hänsyn har tagits till: Höjd egenavgift i sjukförsäkringen . Sänkt grundavdrag från av basbeloppet. (Det icke avdragsgilla beloppet höjdes från 4.000 till 1995. Hänsyn har emellertid inte tagits till höjningen av detta belopp till i kombination med höjt avdrag för resor med bil.) Höjd kommunalskatt (genomsnittligt ). Sänkt mervärdesskatt på livsmedel. Beräkningarna utgår från att hälften av försämringen av reseavdragen påverkar hushållet, att höjningen av löneskatterna motsvarar ett mindre löneutrymme och att sänkningen av matmomsen enligt beräkningar gjorda av på Socialdemokraternas uppdrag minskar matkostnaderna för denna familj med . Fördelningen av hushållseffekterna av de höjda energiskatterna har gjorts genom att den totala statsfinansiella intäkten har dividerats med antalet hushåll. Energiskattebelastningen blir naturligtvis högre för hushåll med många barn och stor energikonsumtion samt för familjer i glesbygd som är beroende av bilen som transportmedel. Man kan ifrågasätta denna metod för fördelning av den av regeringen beräknade intäkten till följd av tobaksskattehöjningar. För hushåll som inte röker blir effekten givetvis noll, medan den blir väsentligt större än vad som antagits för övriga hushåll. Vi har valt att ta upp något mindre än vad som följer av en genomsnittlig fördelning på hushållen. Höjd egenavgift () Allmän löneavgift (1,) Höjd kommunalskatt () (/mån) (/mån) I regeringens skrivelse berörs överhuvudtaget inte sambandet mellan den förda högskattepolitiken och barnfamiljernas allt mindre marginaler. I stället gör regeringen ett nummer av att den höjt bidrag bidrag som regeringen en gång sänkt. När den socialdemokratiska regeringen tillträdde 1994 var barnbidraget per barn och månad och flerbarnstillägget fanns ograverat. Föräldraförsäkringen låg på . Socialdemokraterna sänkte barnbidraget till , avskaffade flerbarnstillägget och sänkte kompensationsnivån i föräldraförsäkringen till av den sjukpenninggrundande inkomsten. I skrivelsen kan man lätt ges intrycket att det var någon annan som gjorde detta. Till dessa bidragsförsämringar som har genomförts skall läggas de omfattande skattehöjningar som särskilt drabbat landets familjer. Enligt en undersökning som redovisades i tidningen 19/1997 har andelen familjer med fler än två barn, som har inkomster under socialbidragsnormen, stigit från 1996 dvs. i det närmaste en fördubbling. Andelen gifta och sammanboende med två barn som har inkomster under socialbidragsnormen har mer än fördubblats . Orsakerna till detta är naturligtvis till del att söka i massarbetslösheten. Men det förklarar långt ifrån allt. Hushållens marginaler är så snäva och bidragsberoendet så högt att minsta lilla förändring kan stjälpa all långsiktig planering av den egna ekonomin. Att, som Socialdemokraterna, blunda för sambandet mellan allt högre skatter på enskilda hushåll och kraven på allt högre bidrag, är inte att ta ansvar. I skrivelsen säger regeringen att den, för att förbättra barnfamiljernas ekonomi, har återställt nivån på barnbidraget till vad som gällde när regeringen lämnade över . Dilemmat är dock att barnbidragshöjningen äts upp genom de skattehöjningar som beslutades. Nio av tio familjer med ett barn kommer att få behålla mindre än hälften av barnbidragshöjningen. Resten äts upp av den höjning av egenavgifterna med en procent som tas ut från och med januarilönen, som Socialdemokraterna drivit igenom i . Uppemot hälften av alla hushåll med ett eller två barn, 390.000 familjer, kommer inte att få behålla någonting alls av den barnbidragshöjning som Socialdemokraterna gör ett så stort nummer av. Vi moderater anser, och har allt fler ekonomiska experter på hushållsekonomi med oss, att en av de viktigaste sociala reformer som kan genomföras är skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare. Vi har senast i samband med behandlingen av budgeten presenterat förslag på strategiska skattesänkningar som riktar in sig på de mest utsatta hushållen de med låg- och medelinkomster. Vi kommer i samband med vårpropositionen att upprepa våra förslag på skattesänkningar för de enskilda hushållen. Moderata samlingspartiet föreslog i stället att barnbidraget skulle vara oförändrat per barn och år. Detta skulle kombineras med ett barnavdrag på per barn och år vid den kommunala beskattningen. Netto skulle vårt förslag innebära att en barnfamilj med två barn som bor i en kommun med en kommunalskatt på skulle fått ett stöd som är bättre än de nu får med Socialdemokraternas förslag. Att notera är att vi då inte räknat in de marginaleffekter av de socialdemokratiska skattehöjningarna som vi redovisat ovan. I skrivelsen konstaterar regeringen vidare att extra statsbidrag har tillförts den landstingskommunala sektorn, motsvarande av dess samlade utgifter. Dessa medel skall enligt skrivelsen nu kunna upprätthålla och utveckla en god kvalitet i vården, omsorgen och skolan. Vi vill i detta sammanhang konstatera att regeringen i snart sagt alla sammanhang hänvisar till detta tillskott på totalt och gör sken av att det skall räcka till i princip alla verksamheter, inte bara att upprätthålla utan också att utveckla den. Trovärdigheten i detta påstående minskar i takt med att regeringen hänvisar till dem. Det är trots allt ett begränsat tillskott som knappast gör vare sig till eller från i den totala landstingskommunala verksamheten, något som också påpekats av kommunalpolitiker runt om i landet. Barn med särskilda behov I skrivelsen redogör regeringen kortfattat för vilka åtgärder som vidtagits för att på olika sätt bekämpa sexuella övergrepp mot barn. Det är korta skrivningar som är till intet förpliktigande. Vi anser att skrivningarna om detta problem är alldeles för vaga. Det hade varit av värde om regeringen i sin skrivelse åtminstone antytt om den var beredd att vidta åtgärder för att på ett mer effektivt sätt än bekämpa dessa övergrepp. Som vi moderater ser det är en av rättsstatens viktigaste uppgifter att skydda medborgare mot våld, intrång och andra övergrepp. I detta ligger självklart att statsmakterna har en skyldighet att garantera barnens behov av skydd just mot sexuella övergrepp. Detta förutsätter dock att såväl polis som det övriga rättsväsendet har tillräckliga resurser att avsätta till förebyggande åtgärder och till bekämpning av sexualbrott och andra övergrepp riktade mot barn. Den politik som den nuvarande regeringen bedriver vad gäller rättssäkerheten innebär dock i praktiken att polis och övrigt rättsväsende inte ges dessa resurser för att effektivt kunna förebygga och bekämpa övergrepp mot barn. I samband med att regeringen återkommer till med en proposition om barn som utlovas i skrivelsen, förutsätter vi därför att det återfinns konkreta förslag på hur resurser kan tillföras rättsväsendet för detta ändamål. Vi vill också i detta sammanhang ta upp de problem som finns med socialtjänstlagen. Det har visat sig att dagens lagstiftning vad gäller personals skyldighet att anmäla misstänkta övergrepp inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Tvärtom visar det sig att personal helt enkelt inte vågar anmäla. Det är därför centralt att regeringen återkommer till med förslag på lagändring som kommer till rätta med detta problem. Det är symptomatiskt att den socialdemokratiska regeringen i sin skrivelse inte med en rad berör den politik som bedrivits mot de funktionshindrade barnen. Ej heller nämns att regeringen föreslog att barn som förlorat en eller båda sina föräldrar skulle få sin pension halverad. Att helt utesluta en beskrivning av de funktionshindrade barnens situation i en skrivelse om arbetet med de allmänna barnfrågorna är enligt vår mening minst sagt anmärkningsvärt. Den moderatledda regeringen 19911994 lovade redan vid tillträdet att satsa på förbättrade villkor för funktionshindrade. Den viktigaste beståndsdelen i denna satsning var tillkomsten av lagen om vård och stöd för vissa funktionshindrade (LSS) och lagen om assistansersättningen (). De bärande tankarna bakom reformen var valfrihet, självbestämmande, integritet och att väsentligt underlätta det dagliga livet för de funktionshindrade. Före reformen var det kommunernas socialtjänst som försåg den funktionshindrade som behövde hjälp och stöd i sitt dagliga liv med den hemtjänstpersonal som för tillfället fanns tillgänglig. Den funktionshindrade hade ingen som helst möjlighet att påverka vem som skulle komma till honom eller henne och hjälpa till med ibland mycket personliga och intima saker som till exempel att gå på toaletten eller duscha. Tack vare reformen blev det möjligt för den enskilde funktionshindrade att själv bestämma vem som skulle assistera honom eller henne. Alltsedan regeringsskiftet har den socialdemokratiska regeringen urholkat reformen med stora försämringar för de funktionshindrade som följd. På regeringens förslag beslutade att rätten till personlig assistans under skoltid och vid vistelse på dagcenter skulle avgränsas. Kommunerna fick ansvaret för den personliga assistansen . I numera vanlig ordning kompenserades givetvis inte kommunerna för den ökade kostnaden. Detta är ett i raden av många exempel på hur /staten ålägger kommunerna uppgifter, utan att ge mer resurser för det. Sådana beslut gör nästan undantagslöst att enskilda medborgare kommer i kläm i detta svartepetterspel mellan olika myndighetsnivåer. Många reagerade mycket kraftigt på denna förändring. I påpekades att det finns en uppenbar risk att enskilda funktionshindrade hamnar i kläm mellan och de enskilda kommunerna. Farhågorna avfärdades, men det går dock nu att konstatera att de i högsta grad var välgrundade. Runt om i landet drabbas barn och ungdomar som har funktionshinder av att det nu finns två olika huvudmän för LSSlagen. Det finns t.ex. många exempel på att funktionshindrade barn inte kunnat gå i skolan beroende på att kommunen och är oeniga om vem som har betalningsansvaret. Vi accepterar inte denna situation. Regeringen har också föreslagit en rad andra mindre, men för de enskilda funktionshindrade barnen och deras anhöriga väl så kännbara, försämringar. Vi kan till exempel inte förstå varför Socialdemokraterna anser att stödet till rekreationsanläggningar för funktionshindrade skall halveras och varför man mitt under ett verksamhetsår kraftigt kan minska bland annat stimulansbidragen till rehabilitering av funktionshindrade. Hur resonerar Socialdemokraterna när de kommer fram till ett förslag som i praktiken innebär att funktionshindrade barn och ungdomar inte ges möjlighet att få komma iväg på sommarläger på till exempel Mättinge som drivs av RBU? Hur resonerar Socialdemokraterna när de medvetet ser till att projekt i för funktionshindrade barn i förskolan, i för hörselträning för vuxna och i för habilitering av hörselskadade och döva förskolebarn skjuts i sank? Som om dessa försämringar för de funktionshindrade barnen inte vore nog beslöt en majoritet i ledd av Socialdemokraterna att avlösning för föräldrar som vårdar t.ex. funktionshindrade barn i hemmet inte längre skulle vara en rättighet. I stället är det från upp till varje enskild kommun att avgöra om den vill ställa upp med avlösning till föräldrar som ägnar all sin tid och kraft att vårda exempelvis sitt autistiska barn eller ett barn med ryggmärgsbrock. Föräldrarna kan inte längre räkna med att kunna få koppla av, ladda sina batterier för att kunna ge all den vård, omsorg och kärlek som krävs, som vården av ett funktionshindrat barn innebär. Vi måste spara i de offentliga utgifterna. Vi måste också sänka skatterna för låg- och medelinkomsttagarna så att bidragsberoendet kan minska. Men vi kan inte förstå varför Socialdemokraterna med pedantisk noggrannhet försämrar just för en redan utsatt grupp funktionshindrade barn. Tyvärr är det ett klart mönster som kan skönjas. De allra svagaste drabbas hårt. Så har Socialdemokraterna agerat ända sedan de återkom till regeringsmakten . Har det inte varit de funktionshindrade så har det handlat om änkor, föräldralösa barn och fattigpensionärer. Det är en prioritering som vi inte ställer upp på. I ett anständigt samhälle skall alla funktionshindrade och då särskilt barnen och deras anhöriga kunna lita på att trygghet, vård och omsorg alltid prioriteras högt. Fakta i fråga om en sådan prioritering är att i regeringsställning var med och genomförde handikappreformen. Fakta är också att vi motsätter oss alla de försämringar som Socialdemokraterna genomfört i densamma. Vi har dessutom i vårt budgetalternativ anslagit totalt mer än vad regeringen föreslagit till assistansersättning, totalt för bostadstillägg riktade till dem som har behov av handikappanpassade lägenheter och i statsbidrag till vård av psykiskt funktionshindrade. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av komplettering av skrivelsen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skattepolitiken för barnfamiljerna, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att förebygga och bekämpa sexuella och andra övergrepp mot barn, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om situationen för barn med funktionshinder. Det förhöjda basbeloppet som används vid beräkning av egenavgifter är 1998 varför egenavgifter kommer att betalas för månadsinkomster (7,5* 37.100/12).