mot · GM02MJ777 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:MJ777av m.fl. (m)Ägandet inom areella näringarnaInledningDet enskilda privata ägandet är en hörnsten i demokratin.Det är inom ramen för detta enskilda ägande som detdemokratiska, västerländska samhället har utvecklats såvälrättsligt som ekonomiskt och socialt. En demokrati kan heltenkelt inte fungera utan den enskildes ansvar ochförvaltarskap. Välståndsbyggandet och hushållningen medresurser kan inte utan den långsiktighet som detenskilda ägandet ger. Utifrån dessa sanningar är detangeläget att värna och respektera det privata ägandet. FörModerata samlingspartiet har därför denna fråga en myckethög prioritet.Tyvärr utsätts emellanåt det privata ägandet för ifrågasättande. Detta görsdå inte sällan utifrån andra intressen, som i och för sig kan betraktas somangelägna. har inskränkningar i äganderätten till mark och vatten,vilka berört de areella näringarna jordbruk, skogsbruk och fiske, försvaratsmed sådana motiv.Moderata samlingspartiet vill i denna motion lägga förslag som stärkeräganderätten inom de areella näringarna. Vi anser att skyddet av ägande-rätten i dessa fall skall ha företräde framför andra intressen.MiljöbalkenHänsynsreglernas tillämpningRiksdagen har tagit beslut om en miljöbalk. Detta varvälmotiverat och nödvändigt. gjordes dockinskränkningar i egendomsskyddet på flera områden, som ärhelt omotiverade från miljösynpunkt. Vi föreslår attriksdagen skall ändra dessa beslut.De s.k allmänna hänsynsreglerna skall inte vara tillämpbara påverksamheter som faller inom ramen för pågående markanvändning inomjord- och skogsbruket. Dessa verksamheter skall regleras med gällandespeciallagar, och ersättning vid intrång skall utgå i enlighet med de reglersom gäller - före ikraftträdande. I detta ligger också attinte heller lokaliseringsregeln eller stoppregeln skall tillämpas inom ramenför pågående markanvändning inom jord- och skogsbruket. Ersättning skalläven i dessa fall utgå enligt gällande regler i de fall pågåendemarkanvändning inom berörd del av en fastighet försvåras.ErsättningsreglernaMiljöbalkens regler beträffande ersättningsfrågorna ochmiljöbalkens oförenlighet med grundlagen i detta avseendeinnebär en stor brist och orättvisa mot enskilda markägare.Miljöbalken innebär att rätten till ersättning vid ingripandenav det allmänna kringgås i en rad olika situationer på ett sättsom strider mot 2 kap. 18 § regeringsformen. Sedan den 1januari 1995 gäller enligt denna grundlagsbestämmelse ettstärkt egendomsskydd, bl.a. vad gäller rätten till ersättningvid intrång av det allmänna.En omfattande rättsvetenskaplig diskussion har ägt rum i frågan huruvidagrundlagen skall tolkas enligt dess ordalydelse eller enligt uttalanden iförarbetena. I samband med behandlingen av miljöbalksförslaget gjordeLagrådet ett mycket tydligt ställningstagande och uttalade bl.a. att det interåder några delade meningar om att bestämmelsen enligt sin ordalydelseinnebär att rätt till ersättning inträder, oavsett anledningen till att detallmänna inskränkt användningen av mark eller byggnad på angivet sätt.Flera namnkunniga jurister har gjort samma tolkning som Lagrådet. Ettflertal tunga remissinstanser delade dessutom Lagrådets uppfattning attersättningsreglerna i strider mot grundlagen och att frågan ombalkens förhållande till grundlagen borde ha klargjorts innan slutlig ställningtogs.Vi delar uppfattningen att balken strider mot grundlagen såvitt avserersättningsrätten. Ersättningsreglerna måste enligt vår uppfattning ändras såatt de stämmer med grundlagen. Detta förutsätter en principiell omarbetningav på en rad områden. Regeringen bör återkomma medförslag om nödvändiga lagändringar så att de ersättningsregler som gällerföre balkens ikraftträdande även skall gälla fortsättningsvis utifrån begreppetpågående markanvändning.I fråga om inrättande av s.k. biotopskyddsområden föreslår vi dessutom attersättningsrätten skall utlösas i anslutning till beslut enligt 7kap.20 §, oavsett om det handlar om generella föreskrifter eller beslut i enskildafall.Översyn av minerallagenMinerallagens utformning i dagUnder har intresset för mineralletning ochundersökning av mineralfyndigheter varit stort. Detta har fåtttill följd att minerallagstiftningens bestämmelser förundersökning och brytning av alltmer kommit ifokus.Minerallagens huvudregel är att det krävs tillstånd av bergsmästaren förundersökning av ett område där fyndigheter kan finnas (undersöknings-tillstånd), om arbetena kan leda till skada eller intrång för fastighetsägaren.Påträffas fyndighet erfordras enligt samma huvudregel koncession förbearbetning (bearbetningskoncession).Markägaren, eller efter dennes medgivande någon annan person somsaknar undersökningstillstånd, får bedriva undersökning av flertaletkoncessionsmineral, dock inte om någon annan redan har tillstånd ellerkoncession. Under vissa omständigheter får markägaren även bearbetafyndigheter för sitt husbehov utan att ha koncession.Undersökningstillstånd skall avse ett bestämt område som inte får varastörre än att tillståndshavaren kan antas ha möjlighet att undersöka det på ettändamålsenligt sätt. För tillstånd krävs att det finns anledning att anta attundersökningen kan leda till fynd av koncessionsmineral och att sökandeninte uppenbarligen saknar möjlighet eller avsikt att få till stånd enändamålsenlig undersökning. Undersökningstillstånd gäller och kanom det finns synnerliga skäl förlängas till sammanlagt 15 år.Tillståndshavaren får ta mark i anspråk för att uppföra byggnader som äroundgängligen nödvändiga för undersökningsarbetet. I den utsträckning detbehövs, får mark också tas i anspråk för att bygga väg inom området elleranvända väg till och inom området. Arbetet skall bedrivas så att minsta skadaoch intrång vållas.Minst undersökningsarbetet påbörjas skall bl.a. ägaren tillden mark där arbetet kommer att bedrivas underrättas om när arbetet skallpåbörjas. Innan arbetet påbörjas skall tillståndshavaren ställa säkerhet förersättning till sakägare.Skada eller intrång som föranleds av undersökningsarbete eller att mark tasi anspråk för bearbetning och därmed sammanhängande verksamhet skallersättas. Uppstår synnerligt men för fastighet eller del därav skall fastigheteneller fastighetsdelen lösas in om ägaren begär det. Vid beräkning aversättningens storlek tillämpas expropriationslagen.Behovet av en stärkt ställning förmarkägaren i minerallagenMinerallagen och dess nuvarande tillämpning har mötts medstarka protester från markägarhåll på grund av att man anseratt äganderätten kränks.Det är också endast ett fåtal av de fyndigheter som lokaliserats genomprospektering som leder till brytning. Däremot kommer stora områden ochmånga människor att beröras av undersökningstillstånd. Den som harundersökningstillstånd ges stora befogenheter. Det enda markägaren erhålleri kompensation är ersättning för intrång och skada. För övriga olägenheterutgår ingen ersättning.Ännu allvarligare är emellertid att undersökningstillståndet medför attfastighetsägare som vill avyttra sin egendom kan få svårt att finna köparedärför att en presumtiv köpare är osäker på hur fastigheten kommer attutnyttjas undersökningstillståndet gäller eller om den kankomma att tas i anspråk för brytning. Eftersom ett undersökningstillstånd kangälla upp till råder detta osäkerhetstillstånd . Att egen-domens värde under sådana omständigheter minskar torde vara ofrånkomligt.Ägare av bostadsfastigheter eller lantbruksfastigheter som drabbas av sådanaekonomiska förluster får naturligtvis ingen ersättning. Det har också visat sigatt möjligheten att belåna fastigheten har försämrats.Från äganderättssynpunkt har lagen enligt vår uppfattning fått orimligakonsekvenser. Vi anser därför att minerallagen måste ses över i syfteatt stärka markägarens ställning. Detta bör ges regeringen till känna.Lagen om kulturminnenEnligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. är ansvaretför skydd och vård av kulturmiljön en angelägenhet för alla.I verkligheten åvilar dock ansvaret främst fyra slagsadressater, nämligen markägare eller andra markanvändare,kommuner, museer och statliga myndigheter. Ägarens ansvarhar successivt skärpts bl.a. genomkostnadsansvar för arkeologiska undersökningar videxploatering.De arkeologiska undersökningar som här avses aktualiseras huvudsakligennär någon vill utföra ett arbetsföretag som innebär att en fast fornlämningmåste rubbas, ändras eller tas bort. Regler om ingrepp i fasta fornlämningarfinns intagna i kulturminneslagens andra kapitel.I lagen föreskrivs att den som avser att uppföra en byggnad eller enanläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag som berör en fornlämningär skyldig att ansöka om tillstånd hos . får lämnasådant tillstånd endast om fornlämningen medför hinder eller olägenhet sominte står i rimligt förhållande till fornlämningens betydelse (12 §). Omtillstånd lämnas får som villkor ställa skäliga krav på särskildundersökning för att dokumentera fornlämningen och ta till vara fornfyndeller på särskilda åtgärder för att bevara fornlämningen (13 §).Kostnaderna för sådana undersökningar och andra åtgärder som nämns i13 § skall med vissa undantag bestridas av den som ämnar utföra arbets-företaget (14 §). Tanken bakom kostnadsregeln är att eftersom en forn-lämning är att se som en på lag grundad form av servitutsbelastning, är detrimligt att den som vill få bort servitutet även skall stå för de härav för-anledda kostnaderna.För jordbruket har lagen stor betydelse, särskilt inom vissa geografiskaområden. De frågor om kostnader och ersättning med anledning avarkeologiska undersökningar som ställs har tydlig bäring på frågan om denpersonliga äganderätten. Att förena tillstånd till utförande av ettarbetsföretagmed villkor om arkeologisk undersökning som markägaren är skyldig attbetala är att betrakta som en inskränkning i äganderätten. Från äganderätts-liga utgångspunkter kan därför den ifrågavarande ordningen ifrågasättas. Detkan även nämnas att i ett internationellt perspektiv är kostnadsregeln ovanlig,även om det i vissa andra länder förekommer att företagen betalar hela elleren del av den arkeologiska undersökningskostnaden.Regeln om kostnadsansvar i ovannämnda 14 § kulturminneslagen hade enmotsvarighet i den tidigare gällande fornminneslagen. Enligt den lagengällde kostnadsansvaret endast för större arbetsföretag, medan staten betala-de för de mindre.Vi anser att kulturminneslagens regler om kostnadsansvar för arkeologiskaundersökningar bör ses över från äganderättssynpunkt. Vid en sådan översynbör olika finansieringslösningar förutsättningslöst provas. Även ersättnings-frågan för markägarens eventuella kostnader till följd av oskäligt dröjsmålmed den arkeologiska undersökningens verkställande och utförande börägnas uppmärksamhet.ExpropriationslagenFrån markägarhåll har kritik framförts mot attexpropriationslagens ersättningsregler är för snålt tilltagnagentemot den som tvingas avstå mark. Man menar attersättningsreglerna släpat efter samhällsutvecklingen.Utifrån flera olika sektorsintressen åberopas och användsexpropriationslagen med tvångsförvärv som följd. Kritikernahävdar bl.a. att äldre svensk tvångslagstiftning innehöllgenerösare ersättningsregler och likaså att flera utländskamotsvarigheter till expropriationslagen ger generösareersättningar vid expropriation än hos oss.Expropriation av egendom är för den enskilde som drabbas en allvarlig ochbetydande inskränkning i äganderätten. Det är därför angeläget att enskildamarkägare får ersättning för hela den förlust som expropriationen förorsakar.Ersättningen måste enligt vår uppfattning utgå på samma grunder som skulleha skett vid en normal frivillig överenskommelse. Som exempel kan nämnasatt inte enbart den berörda egendomens markvärde bör ligga till grund förersättningen utan även det individuella värdet bör beaktas vid bedömningen.Utifrån den omfattning som expropriationerna fått och mot bakgrund avden kritik som riktats mot ersättningarna anser vi att expropriationslagensersättningsregler bör bli föremål för översyn.AllemansrättenBestämmelsen i att näringsverksamhet på marksom är tillgänglig enligt allemansrätten skall varaanmälningspliktig till , men inte till markägaren,är orimlig. Åsidosättandet av markägaren är i detta fallnärmast stötande. Vi motsätter oss bestämt en bestämmelsemed denna utformning.Icke-ideellt organiserat friluftsliv bör betraktas som ett intrång i ägande-rätten och hanteras därefter. bör besluta att det av miljöbalkeneller annan lämplig lag klart skall framgå att kommersiellt icke-ideelltorganiserade former av friluftsliv ligger utanför allemansrätten.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om tillämpningen av allmänna hänsynsregeln i ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ändrade ersättningsregler,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om översyn av minerallagar,14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kulturminneslagen,25. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om expropriationslagen,36. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om allemansrätten.Stockholm den 27 oktober 1998Göte ()()()()()()()()(m)()()1 Yrkande 3 hänvisat till NU.2 Yrkande 4 hänvisat till KrU.3 Yrkande 5 hänvisat till BoU.