mot · GL02Ju28 · 1998-03-04 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:55 Kvinnofrid 1 Allmänna utgångspunkter 29 3 Ett internationellt perspektiv 31 3.1 Arbetet inom FN 31 3.2 internationella utvecklingssamarbete 32 3.3 Arbetet inom EU 32 3.4 Övriga frågor 33 3.5 Kvinnors asylskäl 34 4 Våldets omfattning 35 5 De sociala myndigheternas insatser m.m. 35 5.2 Sociala utvecklingsinsatser 35 5.3 Barn i misshandelsmiljöer 36 6 Hälso- och sjukvårdens insatser 36 7 Rättsväsendets insatser 36 7.1 Polisens handläggning 36 7.2 Åklagarnas handläggning 37 7.3 Behandlingsmetoder för män som dömts för vålds- och sexualbrott 37 7.4 Elektronisk övervakning 37 8 Myndighetsgemensamma uppdrag 37 9 Frivilliga organisationer 38 9.1 Kvinnojourer och mansjourer och andra mansorganisationer 38 9.3 Andra frivilligorganisationer 39 10 Utbildning och forskning 40 10.2 En förbättrad yrkesutbildning 40 10.3 En satsning på fortbildning genomförs 41 11 Brott mot kvinnofrid 41 11.1 Ett kvinnofridsbrott införs 41 11.2 hot, ofredande och sexuellt ofredande 41 11.3 Kränkningar på grund av kön eller sexuell läggning 41 11.4 Könsneutral lagtext 41 12.1 Våldtäktsbrottet utvidgas 42 12.2 Underlåtenhet att avslöja sexualbrott 42 12.3 Bestämmelserna om sexualbrott ses över 43 13.1 En skärpt lagstiftning 43 13.2 Förebyggande åtgärder 43 14.1 Köp av sexuella tjänster förbjuds 44 15 Jämställdhetslagen sexuella trakasserier i arbetslivet och arbetsgivarens ansvar 44 15.1 Definitionen av sexuella trakasserier i lagtexten 45 15.2 Arbetsgivarens ansvar att vidta aktiva åtgärder 45 välkomnar regeringens proposition om kvinnofrid. Den innebär steg framåt, men vi anser dock att den har brister. En övergripande synpunkt är att regeringen genomgående talar om vuxna kvinnor. De strukturer som gör att män utövar våld mot kvinnor eller utför sexuella övergrepp på kvinnor är desamma som gör att små flickebarn utsätts för sexuella övergrepp. Vi menar därför att regeringens förslag, i de flesta fall, även bör omfatta flickor. En ytterligare övergripande synpunkt är att propositionen genomgående är så svensk. FN:s deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor och därtill hörande resolution om våld mot kvinnliga invandrare borde ha fått genomslagskraft i en proposition om Kvinnofrid. Vi i har därför i våra förslag lyft fram flyktingkvinnor, utländska kvinnor som söker uppehållstillstånd p.g.a. anknytning i och invandrade kvinnor. förslag i motionen skall ses mot bakgrund av den analys av maktförhållandena mellan könen som följer nedan. har i ett internationellt perspektiv nått långt på vägen mot jämställdhet mellan könen. Men vi har ändå långt kvar till ett samhälle fritt från kvinnoförtryck. Vi lever ännu i ett patriarkat där kvinnor är konsekvent underordnade män. Vi definierar patriarkatet som ett system av sociala strukturer vilka innebär mäns kontroll av kvinnors liv, till exempel deras arbete och deras sexualitet. Det patriarkala mönstret byggs in i relationerna mellan könen och återkommer på alla nivåer i samhället, i staten, i företagen, i organisationerna, i arbetslivet och i privatsfären. Det sexualiserade våld som utövas mot kvinnor återspeglar och upprätthåller den manliga maktstrukturen och är ett tydligt uttryck för att det fortfarande råder djupt ojämlika maktrelationer mellan kvinnor och män, även i vårt land. Sexualiserat våld är ett samlat begrepp som innefattar våldtäkt, sexuella övergrepp mot barn, kvinnomisshandel, sexuella trakasserier, prostitution och pornografi. Det är framför allt kvinnor och barn (mest flickor) som utsätts för sexualiserat våld. Det sexualiserade våldet utövas till övervägande del av män och äldre pojkar. Begreppet sexualiserat våld synliggör att det handlar om ett könsrelaterat våld. Aggressiviteten som kommer till uttryck i dessa företeelser måste förstås som ett uttryck för en samhällsstruktur. Just därför är det också möjligt att förändra. Den analysen är nödvändig för att förstå mekanismerna bakom det sexualiserade våldet. Vi konstaterar med tillfredsställelse att den återfinns i regeringens proposition, om än inte konsekvent. I samma andetag kan vi konstatera att denna analys inte är så djupt förankrad i samhället som vi skulle önska. Den strukturella karaktären på det sexualiserade våldet är inte uppenbar för alla. Den allmänna opinionen möter mäns våld mot kvinnor med relativt stort ointresse och detta är en del av problemet. Det förklaras delvis av att brottet fortfarande anses vara ett privat problem. Men andra orsaker kan också finnas. Det sexualiserade våldet drabbar även de kvinnor som inte utsätts direkt. Det skapar ett samhällsklimat där kvinnor är rädda. Det inskränker kvinnors frihet, möjligheter att röra sig fritt, uppträda och klä sig som de vill och att göra fria val. Det påverkar alla kvinnors självbild. Kvinnofrid innebär så mycket mer än att slippa bli slagen eller våldtagen. Det underliggande budskapet från manssamhället är tydligt: Det är vi som har makten. I stället för kvinnofrid erbjuds kvinnor i några kommuner att jogga tillsammans med polisen. Företrädare för rättsväsendet uppmanar kvinnorna att inte gå ut . För kvinnorna innebär detta försämrad livskvalitet som inte syns i statistiken. Det sexualiserade våldet är därför ett effektivt maktmedel för att hålla alla kvinnor på mattan. Det är sannolikt ytterligare en förklaring till avsaknaden av en stark opinion. Att försöka förstå strukturen och mekanismerna bakom det sexualiserade våldet betyder inte att man utesluter alla individuella lösningar. Enskilda män som misshandlar eller våldtar skall naturligtvis kunna få hjälp, inte bara straff. En del av dessa män har sannolikt själva blivit utsatta för övergrepp och att bryta dessa mönster i en enskild människas liv är naturligtvis också ett samhällsintresse. Att män slår kvinnor som de sammanlever eller har sammanlevt med förklaras ofta med alkoholism, arbetslöshet, eller problem i relationen, mäns sämre förmåga att uttrycka känslor och frustration osv. Men kvinnomisshandel förekommer i alla samhällsklasser, i familjer med skilda villkor. Gemensamt för de allra flesta män som misshandlar är att de inte slår andra närstående. Inte heller slår de grannar, arbetskamrater eller chefer. Enskilda mäns problematik räcker alltså inte för att förklara våld mot kvinnor. Att synliggöra maktperspektivet är därför fortfarande en av de angelägnaste uppgifterna i kampen mot det sexualiserade våldet. I våldtäkten ställs maktfrågorna på sin spets. En kvinna skall kunna bete sig hur hon vill, klä sig hur hon vill, leva ett hur promiskuöst liv hon vill, och ändå, när hon blir våldtagen, kunna få sin våldtäktsman fälld. Våldtäkt är näst mord det grövsta brott som man kan utsätta en kvinna för. Det är det effektivaste sättet att krossa en kvinnas integritet och slå hennes värld i spillror. När en kvinna våldtas är budskapet tydligt: Du är inte människa. tvingar manssamhällets myter offren för övergrepp att ta på sig skulden. De senaste årens uppmärksammade våldtäktsdomar visar detta. Prostitutionen är ett syskonfenomen till våldtäkt och kvinnomisshandel. har drivit frågan om kriminalisering av de prostituerades kunder. Vi stöder därför helhjärtat det förslag som regeringen lägger om kriminalisering av de prostituerades kunder. Vi vill gärna citera i , där hon, om prostitutionen som fenomen, utmärkt formulerar: Genom definitionen av problemet, fokuseringen på kvinnan, styrs tanken fel. Svaret på frågan varför hon säljer tillgång till sin kropp handlar om sociala, ekonomiska och psykologiska villkor för kvinnan i samhället. Synliggörandet av männens deltagande väcker frågor om den manliga sexualiteten och maktförhållanden mellan könen. I den heterosexuella prostitutionen köper män tillgång till kvinnor. Att kvinnor köper tillgång till män för sexuella syften är ytterst ovanligt. Mäns och kvinnors olika psykiska och kulturella sexuella inlärning synliggörs i prostitutionen. Tvättar man av det historiska dammet från påståenden om världens äldsta yrke framträder ett mycket tydligt könsmönster som genom tiderna skymts genom fokusering på kvinnorna. Att kriminalisera de prostituerades kunder och inte den prostituerade är en klar markering från samhället, hur man ser på könsköpet. tror inte, till skillnad från en del debattörer, att vi därmed avskaffar eller ens minskar prostitutionen. Vi anser att andra åtgärder också måste vidtas för att minska prostitutionen och hjälpa kvinnor som vill lämna prostitutionen. Vi är väl medvetna om att förhållandet brottsofferförövare är annorlunda när det gäller könsköp än vid andra brott. Få prostituerade kommer att anmäla brott. Men lagstiftning syftar inte bara till att komma åt brottslingar och en lags effektivitet kan inte bara bedömas utifrån hur många lagbrytare som döms. Lagstiftning handlar också om samhällets normer och värderingar. När barnaga förbjöds var det många som hävdade att det var en meningslös lagstiftning eftersom det var svårt att kontrollera om den efterföljdes. Men den lagen har verkat starkt normerande och på samma sätt markerar en lag som kriminaliserar könsköp hur samhället skall se på ojämlika maktförhållanden mellan könen. Mäns våld mot kvinnor måste synliggöras och konsekvenser för kvinnorna uppmärksammas. Det är dags att slå fast att kvinnofrid skall råda för alla kvinnor och att mäns våld mot kvinnor är allvarliga brott. Ett samhälle fritt från könsrelaterat våld är en demokratisk och mänsklig rättighet. 3 Ett internationellt perspektiv 3.1 Arbetet inom FN har internationellt sett ett gott rykte vad gäller jämställdhetsarbete som bör måna om att få behålla. Det är därför bra att regeringen avsätter 2 miljoner för FN:s arbete som rör kvinnors mänskliga rättigheter. bör verka pådrivande för att den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, den internationella konventionen om ekonomiska, kulturella och sociala rättigheter, konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor uppnår universell ratificering och att alla reservationer till dessa konventioner som underminerar deras syfte och ändamål återkallas. Kvinnors mänskliga rättigheter bör integreras i bilateral och multilateral utrikespolitik. Därför bör regeringen i samverkan med andra länder systematiskt använda alla tillgängliga påtryckningsmedel för att bekämpa kränkningar av kvinnors rättigheter, inklusive bilaterala, diplomatiska, handels- och militära relationer. Genom officiella uttalanden och röstning i internationella och regionala finansiella organisationer och genom att offentligt fördöma regeringar som utför eller tolererar sådana kränkningar mot kvinnor visar sin inställning. Regeringen bör verka för att alla FN:s medlemsstater antar och ratificerar det protokoll till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor som medger rätt till kvinnor som uttömt de inhemska rättsmedlen att rikta individuella klagomål till kommittén för avskaffande av diskriminering av kvinnor. Begränsningarna som f.n. gäller för kommittén att behandla individuella klagomål mot stater begränsar effektiviteten i dess arbete på ett allvarligt sätt. Regeringen bör verka för att internationella finansiella institutioner som utvidgar begreppet good governence till att innefatta ett bestämt åtagande att skydda mänskliga rättigheter. Vad som här anförts bör ge regeringen till känna. anser att det är bra att regeringen är aktiv i det internationella utvecklingsarbetet. Regeringen nämner som ett exempel att bidrar till IDB:s studie om vad våldet mot kvinnor kostar samhället i ekonomiska termer. Det är bra. förväntar sig att regeringen publicerar resultatet av undersökningen i . 3.3 Arbetet inom EU I många av Europeiska unionens medlemsstater råder helt andra attityder till sexualiserat våld än i . Inte minst gäller detta prostitutionen. Prostitutionen är där officiellt bara ett problem om det medför tung brottslighet och missbruk. Att som i diskutera prostitutionen i termer av makt och dominans och att se prostitution som ett samhällsproblem och inte ett yrke är ovanligt söder om . T.ex. sade ordföranden för könsköparnas förening i i svensk radio: Så länge män har makten är det lika bra att acceptera att sex kan köpas. I sprids myten om glädjeflickan som själv valt att prostituera sig. Begreppet ofrivillig och frivillig prostitution används flitigt. De som frivilligt prostituerar sig skall ges möjligheter att utöva sitt yrke under trygga förhållanden. Kraven på att legalisera prostitutionen växer sig starka på många håll. I kvinnoutskott sade ordföranden att prostitutionen behövs för att vanliga kvinnor inte skall bli våldtagna, utan att det väckte någon särskild uppmärksamhet. Skall prostitution ses som ett yrke bör vi också fråga oss om vi önskar se våra egna döttrar som prostituerade. Svaret på den frågan blir alltid nej. Man kan också fråga sig hur legaliseringsivrarna ser på pensionspoäng, utbildning, fortbildning och liknande honnörsord och det absurda i dessa krav blir tydliga. Men vi skall inte bara raljera över detta. En pro-prostitutionslobby växer fram i . Det handlar inte bara om liberalism; prostitutionen i är en storindustri. Detta döljs bakom försåtligheter som människors fria val, kontroll av sjukdomar, om att skydda den industri som omsätter miljarder . Och genom att man ger prostitutionen en legitim status är det lättare att acceptera den som ett yrke. Med permanentad massarbetslöshet och kvinnors försvagade ställning, som blir resultatet av den nedskärningspolitik som bedrivs, ökar också uppgivenheten. Men även en annan aspekt måste belysas. Det talas ibland om horifieringen av kvinnan som pågår i vårt samhälle som ett uttryck för att sätta kvinnor på plats, en patriarkatets motattack. Denna horifiering genomsyrar till exempel reklamen, den återfinns i populärkulturen och får sitt starkaste uttryck i pornografin. I det perspektivet är det oerhört viktigt att vi inser att vi i , trots vår officiella syn, måste ha en stark beredskap mot att integrera den internationella könshandeln. EU-parlamentariker, , har på parlamentets uppdrag lagt fram ett betänkande om våld mot kvinnor. Arbetet med rapporten har visat de starka meningsskiljaktigheter som finns runt till exempel prostitution och pornografi. Men betänkandet som sammanfattar de kunskaper och erfarenheter om det sexualiserade våldet som gjorts bl.a. i , inom forskningen, i kvinnorörelsen osv., har också väckt välförtjänt uppmärksamhet och initierat en bred diskussion. En rad förslag har där lagts som den borde driva. Ett förslag var bland annat att göra 1999 till ett EU-år mot kvinnovåld vilket tyvärr inte drevs av den svenska kommissionären. tycker att det är bra att regeringen uppmärksammat den särskilda situation som utländska kvinnor gifta med svenska män befinner sig i. De förslag som lägger innebär bl.a. att man skall kunna vägra uppehållstillstånd om det finns en påtaglig risk för att kvinnan skall utsättas för misshandel eller sexuella övergrepp. anser att det är rimligt, men vi ser en risk för att en sådan bestämmelse i praxis kan gå ut över kvinnors rätt till uppehållstillstånd i . När regeringen lägger en proposition baserad på är det därför viktigt att regeringen föreslår en uppföljning av de nya reglerna. Detta bör ge regeringen till känna. Ett problem som regeringen inte uppmärksammar i detta sammanhang är de utländska kvinnor som misshandlas och utsätts för sexuella övergrepp och som inte vistats i och där maken slängt ut dem. meddelar också misshandlaren () som därefter meddelar avvisningsbeslut. Typfallet är en öm och kärleksfull svensk man som träffar en kvinna utomlands och gifter sig med henne. När paret kommer till förvandlas mannen. Han dricker och börjar misshandla henne. Kvinnan försöker stå ut men efter upprepade gånger av misshandel, lämnar hon mannen eller blir utslängd. I de fall kvinnan polisanmält mannen väljer i de allra flesta fallen åklagaren att inte åtala. ringer mannen själv till och berättar att han slängt ut kvinnan och att han nu förväntar sig att skall visa henne ur landet. När bekräftar avvisningsbeslut, bekräftar också statspatriarkatet. Praxis visar att svenska män har rätt att misshandla utländska kvinnor om det sker inom tvåårsperioden. FN antog 1993 en deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor och en härtill hörande resolution om våld mot kvinnliga invandrare. Deklarationen måste ändå anses omfatta de utländska kvinnor som är gifta eller bor tillsammans med svenska män. anser att den svenska staten har en skyldighet att skydda kvinnor i från att bli utsatta för mäns våld. I de fall staten misslyckats med detta, måste staten anses ha ett särskilt ansvar gentemot dessa kvinnor. anser att vi kan inte vänta på att Kommittén om ny instans- och processordning i utlänningsärenden (NIPU) blir klar med ett betänkande och därefter ytterligare år innan regeringen kommer med ett förslag. Kvinnofrid borde även gälla dessa kvinnor. anser därför att regeringen bör ges i uppdrag att utfärda en tillfällig förordning om hur man skall hantera nämnda kvinnors uppehållstillstånd. Dessa regler bör då träda i kraft . fick en ny utlänningslagstiftning. I 3 kap 3 § 3 finns en ny kategori skyddsbehövande: den som på grund av sitt kön eller homosexualitet känner en välgrundad fruktan för förföljelse. Under det år som förflutit sedan lagen trädde i kraft har endast 10 av nästan 6 000 fått uppehållstillstånd med stöd av denna paragraf. Alla fallen har gällt könsstympning och samtliga kommer från . Det är ett problem för flyktingkvinnor att vinna erkännande av att det som de utsatts för verkligen utgör förföljelse. Alltför ofta anses våldtäkt eller andra sexuella övergrepp på kvinnor som ett isolerat avskyvärt beteende från enskilda män som vill ha sexuellt umgänge snarare än något som har med regeringar att göra. I verkligheten kan det vara just på grund av sitt kön och sin reproduktiva förmåga som kvinnor blir föremål för överfall, något som blev mycket tydligt i samband med den s.k. etniska rensningen i Bosnien. Att förödmjuka kvinnor genom sexuellt våld kan vara ett medel att socialt kontrollera den politiska grupp eller den minoritet de tillhör. Handläggningen av asylärenden kan därför bli orättvis mot kvinnor om inte det fullständiga sammanhanget av deras liv och erfarenheter förstås. har i en motion med anledning av regeringens skrivelse 1997/98:23 Invandrings- och flyktingpolitiken visat på en väg att råda bot på denna, som vi ser det, kunskapsbrist, och hur bättre skall kunna förstå kvinnors asylskäl. I , och har utarbetats riktlinjer för tjänstemän vid immigrationsmyndigheterna som intervjuar flyktingkvinnor och fattar beslut i ärendena. anser att sådana riktlinjer bör utarbetas för . Det finns självklart också behov av sådana riktlinjer för ombud, sjukvårdspersonal, jurister m.fl. Det är mycket angeläget att regeringen ger i uppdrag att inleda ett sådant arbete. Det bör ske genom ett öppet beredningsarbete där , berörda myndigheter, frivilligorganisationer och enskilda inbjuds att delta. Detta bör ge regeringen till känna. I regeringens senaste skrivelse Jämställdhetspolitiken (1996/97:41) framhölls jämställdhetsstatistikens betydelse som underlag för de könsspecifika analyser som krävs inom alla politikområden. Myndigheter omfattas med stöd av 10 § förordningen om den officiella statistiken av skyldigheten att genomgående redovisa sin individbaserade officiella statistik könsuppdelat. Vanliga invändningar vid påpekanden att all individbaserad statistik skall göras könsuppdelad är att den sakansvarige inte bedömer att det har ett värde i detta speciella fall. Det är därför bra att regeringen nu tar ett steg mot att uppfylla statistikförordningens krav. Det är också bra att regeringen ger i uppdrag att skynda på sitt arbete på detta område lika väl som regeringens uppdrag till Riksåklagaren. Bakom t.ex. rubriken döljer sig ofta misshandel av kvinnor och barn ibland med dödlig utgång. 5 De sociala myndigheternas insatser m.m. anser att det är bra att socialtjänstlagen förstärks genom att socialnämnderna får i uppdrag att särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller övergrepp får stöd och hjälp för att förändra sin situation. anser dock att det också klart måste framgå att socialnämndens ansvarsområde även gäller flickebarn som utsatts för sexuella övergrepp lika väl som barn till misshandlade kvinnor. En annan grupp som bör lyftas fram i kommunernas arbete är de invandrade kvinnorna. När kvinnor under täckmantel av familjeheder och kulturella traditioner misshandlas och dödas för att de med all rätt gör motstånd mot förtryckande sedvänjor och normsystem är det ännu ett utslag av patriarkal maktutövning. Kommissionen har föreslagit att kommunerna skall ges i uppdrag att utveckla särskilda handlingsplaner för hur man skall arbeta med kvinnor som misshandlats eller utsatts för sexuella övergrepp. anser att detta är ett bra förslag och att det bör utökas till att även gälla sexuella övergrepp mot barn och barn till misshandlade kvinnor. Det finns ingen anledning att, vad gäller barnen, invänta beredningen av betänkande i denna fråga eftersom kommunerna har ansvar för alla som vistas i kommunen oavsett ålder. Vad som sagts ovan bör ge regeringen till känna. anser att det är bra att får i uppdrag att starta ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor. Vi anser också att det är bra att det utreds hur en central kristelefon för våldsutsatta kvinnor skall komma till stånd. Vad vi dock inte förstår är varför regeringen även här, liksom i fråga om socialnämndernas ansvar, skiljer på kvinnor och flickor. Vi vet genom forskning, att flickor som en gång utsatts för sexuella övergrepp ofta utsätts igen genom att de lärt sig att ge felaktiga signaler. De har genom de övergrepp de utsatts för inte lärt sig att värdera sin egen kropp. När de utsätts för hot igen är det svårt för dem att avvärja hotet. Detta gäller även döttrar till missbrukande kvinnor. Dessa kvinnor har ofta tvingats att prostituera sig för att få pengar till sitt missbruk, vilket gör att de kan överföra ett felaktigt sexuellt beteende till sina döttrar. De flickor som utsatts för sexuella övergrepp erbjuds ofta terapi för att behandla sina upplevelser vilket är viktigt och nödvändigt. Vad som också behövs för dessa flickor är mentala självförsvarskurser. anser därför att regeringen bör ge i uppdrag att leda ett utvecklingsarbete som går ut på att flickor som utsatts för sexuella övergrepp och döttrar till missbrukande kvinnor skall känna värdet av sin kropp och sin rättighet att säga nej. Detta bör ge regeringen till känna. 5.3 Barn i misshandelsmiljöer anser att förändringen i socialtjänstlagen även bör omfatta barn i misshandelsmiljöer (se 5.1, Socialtjänstlagen). 6 Hälso- och sjukvårdens insatser anser att regeringens förslag om insatser inom hälso- och sjukvården är bra. Vi vill dock framhålla kommissionens förslag att kvinnor som utsatts för våld och andra övergrepp bör ges någon form av vårdgaranti vad gäller kristerapi och att regeringen särskilt beaktar detta i det fortsatta arbetet med att ta ställning till om det behövs ytterligare åtgärder för att dessa kvinnor skall få tillgång till psykoterapeutisk behandling. anser att sådan behandling bör vara kostnadsfri, vilket vi föreslår i en motion från allmänna motionstiden (Kvinnofrid). 7.1.1 Åtgärdsprogram/policydokument m.m. anser att det är bra att och polismyndigheterna nu fått i uppdrag att utforma åtgärdsprogram och policydokument. Regeringen anser i propositionen att det behövs en skärpning av lagstiftningen. Vi delar den uppfattningen. Men vi menar att det inte räcker med att utforma åtgärdsprogram och policydokument. Det är fortfarande samma människor som skall arbeta med frågorna, och det har visat sig att det är svårt redan med nuvarande lagstiftning.