mot · GL02Jo62 · 1998-05-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:145 Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart InledningEn stor andel av den plast som används i är av typenpolyvinylklorid (PVC). Användningsområdena för PVC ärmånga tack vare plastens goda egenskaper, t.ex. långlivslängd, motståndskraft mot väder och vind och låg vikt.PVC-branschen är viktig för den svenska arbetsmarknaden,särskilt i Västsverige.PVC har kritiserats ur miljösynpunkt. Två statliga utredningar har före-slagit avveckling, medan viktiga statliga myndigheter som Naturvårdsverketoch Kemikalieinspektionen menat att det inte är nödvändigt att avvecklaPVC. Därmed råder en stor politisk osäkerhet och en otrygghet för företagoch människor som arbetar med PVC.Med tillfredsställelse konstaterar vi att regeringen till stor del delar vår synatt kemikaliesäkerhetsarbetet skall utgå från riskbedömningar. Dock avvikerregeringen från denna grundsyn vad gäller DEHP och andra mjukgörare iPVC, där avveckling föreslås och en bortre tidsgräns har definierats.Tillverkning av PVCPVC tillverkas av vanligt koksalt och naturgas. Koksaltet -natriumklorid - finns i nästan obegränsade mängder i havetoch berggrunden. Naturgas - kolväte - tas från Nordsjönsoljefält. I PVC-tillverkningen används bara 43 procentnaturgas, resten är salt. Ur saltet utvinns klor. Naturgasenskol och väte förädlas till eten. Klor och eten reagerar medvarandra och blir vinylklorid, som under högt tryckomvandlas - polymeriseras - till PVC. Molekylerna bindssamman till långa sammanhängande kedjor som gör att PVClätt kan formas till många olika produkter.Ren PVC är inte ett stabilt material och därför tillsätts metallföreningar vidtillverkningen. De skall stabilisera plasten och hindra att den förstörs vidbearbetning och användning. Plasten är också styv i sig och för att minskastyvheten kan mjukningsmedel tillsättas.Blyföreningar är fortfarande de mest använda stabilisatorerna i PVC -bl.a. för rör och kabel - men tillverkarna övergår alltmer till andra ämnen.Blystabilisatorer används inte i varor som skall vara genomskinliga,ljuståliga eller färgbeständiga. ingick rent bly i PVC, vilketkan jämföras med att det totalt används bly i . Nuersätts blystabilisatorer alltmer av föreningar med barium och zink ellerkalcium och zink. Även användningen av zinkföreningar i PVC är dock liteni jämförelse med andra områden.För att PVC skall bli ett formbart och flexibelt material tillsätts mjuknings-medel. av mjukningsmedlen är ftalater. De tre mestförekommande är DEHP, DINP och DIDP som alla tre utreds inom EU:sprogram för existerande ämnen. Den största delen av ftalatutsläppen kommerfrån PVC-belagd plåt i tak och stuprännor, presenningar samt bilarsunderredsmassa. De produktgrupperna utgör bara en mindre del av PVC-flödet i , och mängderna mjukgörare som kan läcka ut är små ochbryts ned till ofarliga ämnen när de utsätts för luftens syre. I syrefattigamiljöer - sediment - bryts de ner långsammare.Användningsområden förPVCÅrligen används PVC och 400 000 tonandra plaster i . Den totala PVC-användningen ivärlden är ca 18 . PVC-plastens viktigasteegenskaper är: lång livslängd, hög motståndskraft mot väderoch vind, låga krav på underhåll, låg vikt, god tätande ochskyddande förmåga och lätt att färga och forma efter behov.Det måste dock framhållas att det kan vara svårt att ersätta PVC-plastenmed andra material och att det inte alltid är bättre för miljön. Ävenalternativen kan innehålla farliga tillsatser eller ämnen.MiljöaspekterMiljöpåverkan av PVC-plast kan ske vid tillverkning,användning och som uttjänt vara. Vid tillverkningen skerutsläpp av klororganiska föreningar till både luft och vatten.Naturvårdsverket bedömer att utsläppen är så små att de intehar någon inverkan på människors hälsa.Det är framför allt tillsatserna i bly som skulle kunna förorsaka påverkanpå människors hälsa och miljön. Bly är ett ämne som kan ackumuleras ochvara skadligt för människor och miljö. En avveckling av bly som tillsats-material är därför nödvändig trots att plasten endast svarar för en mindre delav den totala mängden bly som används i . Tennföreningar kan varaen möjlig miljörisk lokalt i sjöar och vattendrag. Mjukningsmedlet DEHP äräven en miljörisk lokalt inom vissa stads- och industrinära områden enligtKemikalieinspektionen.Som avfall kan PVC återvinnas, förbrännas eller deponeras. Återan-vändningen och återvinningen av PVC ökar i hela världen. De bästa för-utsättningarna finns inom bygg- och anläggningsbranschen. Ur miljö-synpunkt är det bäst att först återanvända produkterna och därefter brännaavfallet och återvinna energin. PVC går att återanvända upp tillsex gånger utan nya stabilisatorer.Vid förbränning höjer PVC bränslevärdet. Klor är en av orsakerna till attdet bildas dioxiner vid avfallsförbränning, men klor är inte den viktigasteorsaken till hur stor mängd dioxin som bildas. Mängden beror påutformningen och styrningen av förbränningen. PVC ökar inte dioxin-mängden i avfallsförbränning. Om PVC togs bort från avfallet skulleutsläppen av dioxiner inte minska. Vid förbränning bildas väteklorid sombidrar till försurning. Denna måste neutraliseras med kalk som tillsättsrökgaserna. Utsläppen av väteklorid har minskat de senastetio åren.Totalt deponeras i ca 4 avfall på kommunaladeponier, varav PVC-avfallet utgör , vilket motsvarar 0,6 procent.Naturvårdsverket bedömer att PVC som läggs på deponi troligen bryts nermycket långsamt, utom vissa mjukgörare. Vidare anser verket att utsläppenfrån PVC-produkter är mycket små i förhållande till övriga utsläpp fråndeponier. PVC-avfallet bedöms medföra samma risk för föroreningar somhushållsavfall. Utifrån dagens kunskaper är deponering acceptabelt frånmiljösynpunkt.PVC-branschens betydelseför arbetsmarknadenPlastbranschen i består av ca 1 000 företag. Ett av destörsta och mest betydelsefulla företagen i branschen ärHydro Polymers Nordic i som är endatillverkare av PVC-råvara. 1997 producerades 160 000 tonvid företagets anläggning i , varav tvåtredjedelar gick på export.Sverige har ingen egen tillverkning av stabilisatorer för PVC. Oxosom producerar dietylhexylftalat, DEHP, är den enda svenska tillverkaren avmjukningsmedel. 1995 tillverkade i ,varav exporterades.Stenungsund har således en omfattande petrokemisk industri. Här finnsfem petrokemiska anläggningar, med fyra ägare. Företagen har sammanlagtca 2 500 anställda, och till detta kan läggas många hundra företag som ärunderleverantörer av varor och tjänster. Petrokemin är ryggraden i södraBohusläns näringsliv. Bortåt av de förvärvsarbetande iStenungsund har sin utkomst från industriverksamhet.Samarbetet är gott och företagen drar nytta av att ingå i ett integreratpipelinesystem. I och med att råvarubasen finns lokalt stärks företagen såvälsammantaget som enskilt. En obalans i efterfrågan respektive utbud lokaltriskerar att rubba den balans som gett Stenungsundsföretagen god förmågaatt konkurrera framgångsrikt med väsentligt större konkurrenter.Borealis driver en etenkracker. Den kommer att byggas ut under denärmaste åren, främst för att trygga tillgången av eten i . Denstörsta avnämaren av eten är egen polyetenanläggning. Störstaenskilda kunden till är som köper av denpropen tillverkar. Vidare köps vätgas och bränngas av Borealis.Hydro Polymers köper eten till sin PVC-produktion. köper etenför sin tillverkning av etenoxid. AGA driver en luftgasanläggning och denlevererar kvävgas, för säkerhetssystemen, till samtliga ovan nämnda företag.Vidare levererar AGA syrgas till samt Akzo Nobel.Verksamheten regleras av miljöskyddslagen, och övervakaratt besluten efterlevs. Förbättrad process- och reningsteknik har successivtminskat utsläppen. Industrins egna krav är ofta hårdare än myndigheternas,eftersom kunderna blir alltmer miljöintresserade och därmed ställer högakrav på varorna. Industrins målsättning har varit att ligga före och iforskningens framkant.Det finns få kommuner i som har en grundligare undersökt miljöän . Resultatet är mycket tillfredsställande och visar attstenungsundsborna tillhör de friskare i landet. Samarbete mellan kommunenoch industrierna har givit räddningstjänsten förstärkta materiella ochpersonella resurser - till glädje för såväl kommunen som för industrin.Att på miljömässiga icke underbyggda grunder och av ren populismifrågasätta och i termer av förbud diskutera PVC är enligt vår meningorimligt. Självklart skall PVC-plasten utvecklas - ett intensivt arbete pågårockså kontinuerligt - i stället för att av svaga och osakliga skäl avvecklas.Tidigare behandling av PVCFå frågor har fått en sådan symbolmässig innebörd somPVC-frågan. Detta har olyckligtvis medfört att fakta ochsakliga resonemang fått stå tillbaka för populism ochosaklighet. För företagen i plastbranschen och derasanställda har detta inneburit ökad otrygghet.Ett tydligt exempel på den märkliga hantering frågan fått är jordbruks-utskottets betänkande om PVC . Trots att de utredningsuppdragsom regeringen lagt ut på och Kemikalieinspektionen ännuinte var slutförda, ansåg då en majoritet i jordbruksutskottet att PVC "intehör hemma i kretsloppssamhället". Uttalandet var till och med merkategoriskt än det bakomliggande motionsyrkandet om att "materialåter-vinning av PVC med dagens teknik inte kan rekommenderas".Jordbruksutskottet baserade sin argumentation på Kretsloppsdelegationensbetänkande SOU 1994:104 och anslöt sig till dess slutsatser att bl.a. dagensmjukgjorda PVC skall avvecklas, trots att Kretsloppsdelegationensbetänkande tidigare blivit grundligt kritiserat av flertalet remissinstanserinklusive och Kemikalieinspektionen. Dessa ansåg, tillskillnad från Kretsloppsdelegationen, att PVC är möjligt att återvinna samtatt det är klokare att låta utvecklingen av PVC fortsätta än att i stor skalaintroducera oprövade alternativ med okända miljökonsekvenser.Kemikalieinspektionen skrev att det i Kretsloppsdelegationen inte finnsnågot underlag att kräva en avveckling av mjukgöraren , dvs den somproduceras vid i . skrev att det inteär nödvändigt att avveckla "dagens mjukgjorda PVC", PVC-bestruken väv,PVC-belagd plåt samt betonade, helt riktigt, att miljöfarliga stabilisatorer i styvPVC bör avvecklas. En snabbare utveckling i denna riktning är önskvärd.Naturvårdsverket menade trots detta att industrin bör få på sig attfinna alternativa stabilisatorer i exempelvis grova rör, än vad Kretslopps-delegationen föreslagit.Den politiska oklarheten och osäkerheten kring PVC-frågan har docknyligen underblåsts genom betänkande SOU 1997:84 dären majoritet bestående av och Socialdemokraterna uttalade att PVCinte hör hemma i kretsloppssamhället och att PVC bör avvecklas. Utred-ningens sakkunnige, professor , samt representant,reserverade sig dock mot betänkandets syn på PVC. påpekardärvidlag att när det gäller PVC frångått de generellabedömningskriterier som den själv förordar i alla andra sammanhang. Iklartext innebär detta att majoritet inte använder sammamåttstock när man bedömer PVC som vid bedömningen av andra polymereroch konstruktionsmaterial. Det är därmed ingen överdrift att påstå att PVC ärmer en symbolfråga än en miljöfråga för majoritet.MjukgörareRegeringen har i propositionens avsnitt 6.4.9 Ftalater ochandra mjukgörare i PVC m.m. lämnat förslag till frivilligavveckling av ftalater och andra mjukgörare.Inom EU:s arbete för existerande kemikalier pågår riskutvärdering avftalater. Arbetet är fördelat på olika länder där har ansvaret förDEHP. Kemikalieinspektionen har fått uppdraget, och arbetet beräknas varaavslutat under 1998.Vi delar regeringens bedömning, som framgår av avsnitt 6.1, att "alltkemikaliesäkerhetsarbete bör utgå från riskvärderingar". Det är därföregendomligt att regeringen avviker från denna linje när det gäller DEHP. Vimenar att regeringen inte bör föregripa riskbedömningen av DEHP ochmarkera att detta ämne "bör avvecklas" utan föregående riskvärdering.Konsekvenserna av en avveckling måste belysas och alternativen utredasför att säkerställa att de föreslagna åtgärderna verkligen leder till minskaderisker. Vi finner det meningslöst att fasa ut svensk produktion då andraländer fortfarande producerar DEHP. En sådan utfasning av svenskproduktion får endast till resultat att varor med innehåll av DEHP importerastill Sverige.Regeringens förslag till frivillig avveckling utan konsekvensanalyser avalternativ kan innebära att mindre undersökta ämnen kan komma attanvändas.I betänkandet (SOU 1997:84) skriver : "Likartade reglerinternationellt, både vad gäller utsläpp vid produktion och varors innehåll,löser gemensamma miljöproblem och underlättar handeln med varor mellanländerna. De skapar också konkurrensneutralitet mellan olika producenter.Om ett enskilt land har strängare lagstiftning för produktion av varor, sommedför högre kostnader, riskerar landets industri att slås ut av sinakonkurrenter i andra länder. Omvänt kan en industri göra stora vinster om detegna landet har svagare lagstiftning än konkurrentländerna. De lägreproduktionskostnaderna kan därmed slå ut industrin i länder med strängarelagstiftning, kanske till priset av en förstörd miljö." Vi delar detta synsätt.Kemikaliepolitik är i högsta grad en EU-fråga. Enligt Kemikaliein-spektionens rapporter och studier kommer den största delen av emissionerfrån ftalater från användning av utomhusprodukter. Dessa är till stor delimporterade, vilket ytterligare understryker vikten av miljösamarbete inomEU. En särregel mot ftalater i svenskproducerad PVC reducerar endast iringa omfattning emissionerna.SlutsatserPVC-frågan har under ett flertal år varit en symbolfråga imiljödebatten. Vi beklagar att den fått en så osakligbehandling, där hypotetiska och ej kunskapsmässigapåståenden har fått vara vägledande för politiskaställningstaganden. Uttryck som befarad effekt ellermisstanke används för att hänvisa till försiktighetsprincipenoch kräva utfasning eller substitution. En samlad expertis haringet att invända mot PVC i sig. Effekter på hälsa och miljöär väl dokumenterade och motiverar inte ett totalförbud avPVC. Detta utesluter dock inte att för människa och miljöfarliga tillsatser i PVC skall fasas ur och ersättas av ämnenmiljöanpassade till en långsiktigt hållbar utveckling.Exempel på sådana ämnen som är dokumenteratbioackumulerbara, persistenta och giftiga är bly ochkadmium.Vi anser att användningen av försiktighetsprincipen och substitutions-principen är en riktig väg att gå. För att den skall kunna tillämpas där det ärmotiverat är det dock ett oavvisligt krav att tillämpningen sker på kunskaps-mässiga och vetenskapliga grunder och inte på svaga indikationer och lösligtgrundade misstankar om farlighet. Sker inte så urholkas förtroendet förprinciperna och de tappar sin användbarhet.I fallet PVC skulle konsekvenserna av ett totalförbud för PVC, grundadepå osakliga slutsatser, kunna få orimliga följder. Ett material som har en storsamhällsnytta genom goda egenskaper och låga kostnader skulle bytas ut motandra mindre dokumenterade material. Här har mycket lite i debattenframkommit om de alternativa produkternas innehåll av farliga ämnen.Konsekvenserna av ett totalförbud mot PVC skulle även bli stora för enredan mycket ansträngd arbetsmarknad. Särskilt skulle detta drabba bygdenkring som är mycket beroende av de petrokemiska industrierna.PVC-plasten bör utvecklas och miljöanpassas i stället för avvecklas. Destatliga verken Kemikalieinspektionen och bör tillsammansmed PVC-industrin få i uppdrag att utarbeta en plan för att avveckla och bytaut de tillsatsämnen som är skadliga för människa och miljö. I en sådan planbör även en tidsaspekt vara bestämd för genomförandet.Pågående riskbedömningsarbete med mjukgörare i PVC bör avvaktasinnan något ställningstagande görs om avveckling av ftalater. De eventuellaåtgärder som kan föreslås, inom ramen för EU:s program för existerandeämnen, bör genomföras gemensamt inom EU efter avslutade riskbedöm-ningar. Kemikaliepolitik är i högsta grad en EU-fråga. Konsekvenserna av enavveckling av ftalater bör belysas och alternativen utredas för att säkerställaatt föreslagna åtgärder leder till minskade risker.Hanteringen av PVC bör följa den riskhantering för varor och ämnen somgenerellt fastställs av och som gemensamt beslutas i internationellasammanhang. Bedömningen av PVC skall göras utifrån generella kriterier.PVC skall inte särbehandlas. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om PVC-plastens positiva egenskaper,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om PVC-industrins betydelse för arbetsmarknaden i ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om uppdraget att utarbeta en plan för miljöanpassning av PVC,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om bedömningen och hanteringen av PVC,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om riskbedömning av ftalater,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om konsekvensanalyser av alternativ till ftalater,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av samsyn med andra länder inom EU inomkemikaliepolitiken.