mot · GM02So467 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:So467av m.fl. (fp)SjukvårdspolitikenBort med vårdköernaRekordlånga väntetider i vårdenFolkpartiet har uppmärksammat deväxande vårdköerna. Det har skett i arbete i formav frågor, interpellationer, motioner m m. Det har även sketti rapporter. Vid ett flertal tillfällen harFolkpartiet försökt uppskatta vårdköernas utveckling genomegna undersökningar. Slutsatsen är glasklar: vårdköerna harför de flesta diagnoser ökat under den gångnamandatperioden ända fram . Densocialdemokratiska regeringen har misslyckats med att kortaköerna - tvärtemot dess uttalade ambitioner och löften.Folkpartiet kapade köerna förragången vi fick chansen - vårdgarantinviktig förklaringFolkpartiet uppmärksammade tidigt köproblemet ochföreslog i en partimotion från /91 att enhundradagarsregel skulle införas. Den innebar att allapatienter som sökte vård för vissa sjukdomstyper skulle"erhålla behandling efter det att diagnosställts eller erhålla ekonomisk ersättning frånsjukvårdshuvudmannen för behandling eller av annanvårdgivare".1990 medverkade till att genomföra den s k Ädelreformen. Deninnebar bl a att kommunerna fick överta ansvaret för medicinskt färdig-behandlade patienter från landstingen. Ädelreformen innebar att resurser fri-gjordes inom sjukvården när antalet färdigbehandlade patienter överfördestill kommunerna. En del av dessa resurser kunde satsas på att korta vård-köerna.Riksdagen beslöt att stödja motion med krav på en hundra-dagarsregel . Efter maktskiftet kalladeBo Könberg, dåvarande sjukvårdsminister, till enöverläggning som resulterade i att och staten tecknadeett avtal om en vårdgaranti som började gälla den 1 januari 1992.Samtliga landsting beslöt att följa vårdgarantin och fick därmed ta del avdet engångsstöd på som avsattes . Motbakgrund av att bl a köerna inom vårdgarantiområdena minskade under 1992kom regeringen och Landstingsförbunden i de s k Dagmarförhandlingarnaför överens om att rekommendera landstingen att förlänga garantinytterligare . Några centrala medel utgick dock inte . Några landsting harbeslutat att utvidga garantin till andra områden än de centralt beslutade.Effekterna av vårdgarantin visade sig mycket snabbt. Vid vårdgarantinsstart stod omkring 52 000 människor i kö till de behandlingar somomfattades av vårdgarantin. med vårdgarantin hade antaletpatienter som stod i kö till behandlingar som täcktes av garantin minskatkraftigt. De allra flesta kliniker kunde leva upp till vårdgarantins målsättningatt alla som köade skulle få en behandling inom tre månader.Vårdgarantin innebär att alla parter får incitament att koncentrera sig på attkapa vårdköerna. Det mest konkreta uttrycket för detta är de ekonomiskakonsekvenserna av olika prioriteringar. Med traditionell budgetstyrning fården verksamhet som uppvisar störst problem, t ex långa patientköer, lättstörre anslag. Detta ger naturligtvis en felaktig signal. Med vårdgarantinbröts detta olyckliga mönster. Istället uppmuntrades de verksamheter somnådde goda resultat. Utan vårdgaranti blir det viktigare att visa på långa köer(för att få resurstillskott) istället för att förkorta köerna.I mätningar konstaterades följaktligen att köernaminskade drastiskt redan efter beslutet om att införa en vårdgaranti. Självavetskapen om att en vårdgaranti skulle komma att träda i kraft den 1 januari1992 blev alltså ett kraftfullt incitament för sjukvårdsdistrikten och klinik-erna att redan på detta stadium börja korta köerna. Det visar hur effektivttydliga mål kan uppnås med rätt instrument. Men monteras dessa instrumentned och ges felaktiga incitament blir naturligtvis också måluppfyllelsen där-efter, dvs sämre.Regeringen fattade beslut - - om att avskaffa vårdgarantin.Istället införde man en annan sämre variant av vårdgarantin, en behandlings-garanti, med den stora nackdelen att den inte gav patienterna någon garan-terad rätt till att bli behandlade . Därmed försvann också ettviktigt incitament för vårdgivarna att pressa ned kötiden.I "Patienten har rätt", ett delbetänkande av HSU 2000, kritiseras den nyaurvattnade vårdgarantin. Man konstaterar: "Den uppfattas emellertid intesom lika tydlig som den tidigare vårdgarantin eftersom den inte anger närpatienten har rätt att kräva att få behandling. Enligt kommittén är det enuppenbar svaghet att dagens vårdgaranti är otydlig på denna punkt. "Den socialdemokratiska regeringen har också försvårat för de privatavårdgivare som utgör ett viktigt komplement till den offentligt utfördavården.Resultatet av denna politik kan avläsas svart på vitt i köstatistiken. Genomdet socialdemokratiska maktövertagandet är problemet med långa väntetideri vården tillbaka.Inför en heltäckande vårdgaranti!Folkpartiet anser att en nationell vårdgaranti omfattande alladiagnoser och behandlingar ska införas. Enligt vår meningska patienten om han eller hon inte kan påräkna behandlinginom ha rätt att söka annan vårdgivare, privateller offentlig, på hemlandstingets bekostnad. Det är enallvarlig brist att detta inte ingår i statens överenskommelsemed Landstingsförbundet.Det faktum att inte patienterna ges rätten att välja en privat vårdgivareriskerar att göra även det förslag om vårdgaranti som förbereds tandlöst.Pressen på att klara av de tidsgränser som stipuleras i garantinblir helt enkelt inte tillräckligt stor om inte möjligheten att söka icke-landstingsdriven vård finns som ett reellt alternativ.Folkpartiet anser att de växande köerna är ett samhällsproblem som fordraren snabb lösning. Det är därför inte acceptabelt att dra införandet av en nyvårdgaranti i politisk långbänk. Vi anser att förhandlingar mellan staten ochLandstingsförbundet ska inledas så att den nya vårdgarantin kanbörja gälla senast . I det första steget skall denursprungliga vårdgarantin med vissa kompletteringar införas för att därefterskyndsamt utvidgas till att omfatta i princip alla medicinskt motiveradebehandlingar och diagnoser.Sjukförsäkringspengar tillvården (Finsam)Tanken att det finns vinster - både mänskliga ochekonomiska - att göra på att använda sjukförsäkringspengarför att operera bort vårdköer (och därmed korta tiden dåsjukpenning behöver betalas ut) är inte ny.Redan i mitten av åttiotalet föreslog att det skulle fåanvända delar av pengar för att korta operationsköer.Landstinget hävdade att detta till och med skulle minska de totala samhälls-utgifterna för försäkring och vård. Detta initiativ från sidagjorde att man inledningsvis talade om denna typ av samverkan som "Bohus-modellen".Folkpartiet anslöt sig tidigt till idén. Under andra hälften av 1980-taletdrev på hårt, både i och i , för attden s k Bohusmodellen skulle få prövas. Tre socialdemokratiska social-ministrar sade nej. Det skulle dröja till 1991 innan det blev ett genombrottför tanken att försäkringspengar skall få användas i vården. Genombrottetkom med införandet av de s k DAGMAR-pengarna till sjukvården, omkring400-500 miljoner kronor per år.Våren 1992 presenterade det folkpartistiskt styrda ettförslag om lokal försöksverksamhet med en långtgående finansiell sam-ordning mellan socialförsäkring och sjukvård (Finsam). Försöken innebar enavsevärd utvidgning av det som kunde åstadkommas med DAGMAR-pengarna.Finsam har pågått som ett försöksprojekt med finansiell samordningmellan sjukförsäkring och hälso- och sjukvård . Inom femförsöksområden har man haft gemensamt ansvar för kostnaden försjukpenning och rehabiliteringsersättning och möjlighet att disponera delarav dessa till olika åtgärder.Riksförsäkringsverkets och gemensamma utvärdering frånvåren 1997 visade då en besparing på i social-försäkringen (1993-95). Detta ekonomiska resultat äralltså skillnaden mellan de faktiska kostnaderna för sjukpenning ochrehabiliteringsersättning i försöksområdena och de beräknade kostnadernasom skulle ha uppstått om försöket inte bedrivits. Effekten beräknades fördet tredje försöksåret motsvara en besparing på av kostna-derna för sjukpenningen.Utvärderingen visade att det s k ohälsotalet minskat med 2,5 procentmellan 1992 och 1995. ökade ohälsotalet i riket somhelhet . Ohälsotalet beräknas som summan av antalet ersattadagar med sjukpenning, rehabiliteringspenning, förebyggande sjukpenning,sjukbidrag och förtidspension jämfört med antalet försäkrade.Finsamförsöken ledde till en minskning med perperson och och 1996 - en minskning och 26procent jämfört med kontrollkommunerna. Det fanns före försöken ingasignifikanta skillnader mellan dessa och Finsam-områdena. I försöks-områdena har det också kunnat konstateras en större minskning av antaletnybeviljade förtidspensioner och sjukbidrag än i riketsom helhet.Regeringen har sagt uttryckligen nej till att tillåtaFinsami hela landet. Trots den positiva utvärderingen av de fem försöken vårasföreslog regeringen därefter i två propositioner att avvisa tankenpå att då införa Finsam-reglerna i hela riket. Regeringen ville avvakta tillsattutvärderingen av en annan försöksverksamhet som den förra regeringenöppnat för (SOCSAM) förelåg. Detta väntades ske under år2001!Ny resultatsammanställning visar påhögre vinstmöjligheterFörsöksverksamheten med samverkan mellanförsäkringskassor och landsting har avslutats. Resultatetav samarbetet är överraskande positivt. Det visar enresultatsammanställning som ochSocialstyrelsen har gjort efter det att försöksverksamhetenavbrutits. Resultatet har beräknats genom att jämföra deverkliga kostnaderna med förväntade kostnader om försöketinte hade bedrivits.I och nya utvärdering av försökenmed finansiell samverkan (FINSAM) mellan försäkringskassor och landstingvisas att genomsnittet för de län som fortsatte att bedriva Finsam-verksamhetunder 1996 och 1997 är en kraftig kostnadsminskning för sjukförsäkringen. Itvå län sparades ett par procent. I de övriga två - ochGävleborg - sparades (!) jämfört med hurmycket kostnaden hade blivit om försöken inte hade gjorts.Återigen visar med andra ord en utvärdering att en ekonomisk samverkanmellan sjukförsäkring och sjukvård ger stora mänskliga och ekonomiskavinster. Ändå fortsätter regeringen att säga nej till att använda försäkrings-pengar för att korta de växande köerna i vården. Det är obegripligt. Inteminst mot bakgrund av att de senaste siffrorna tyder på att tidigare beräk-ningar om möjliga resursförstärkningar till vården på är iunderkant.Resultatsammanställningarna visar också - vilket enligt vår uppvattninghar visats redan tidigare - att ett vanligt motargument mot finansiell samver-kan, risken för undanträngningseffekter, är felaktigt. Socialstyrelsensgeneraldirektör konstaterar med anledning av rapporten attvården har bedrivits utan att någon grupp trängts undan.Vårt förslag innebär avsevärt merlångtgående samverkan än vad som är tillåtenRiksdagen beslutade efter regeringens proposition att fr.o.m1 ge försäkringskassorna möjlighet att träffaöverenskommelse med kommun, landsting ochlänsarbetsnämnd om samverkan. Beslutet ger dock endastmöjlighet till att medge försäkringskassorna en något friareanslagsanvändning inom begränsade ekonomiska ramar. IFinsam fick sjukvården och ta ett avsevärtstörre ansvar för sjukpenning och andrasocialförsäkringskostnader i området. Riksdagsbeslutet ärsåledes betydligt mindre långtgående.Nu har den mycket begränsade form av samverkan som ställt sigbakom fått gälla i ett drygt halvår, . Mycket tyder på attfarhågorna om att resultatet blir betydligt sämre än i Finsam är på väg attbesannas. , som var projektledare för iSödermanland, anser att "bedömningen att Finsam är mycket kraftfullare ändet som finns står fast".Huvudskillnaden mellan Finsam och den nuvarande formen av begränsadsamverkan beskrivs enligt följande. I Finsam-modellen handlade det om ettgemensamt engagemang där flera olika aktörer arbetade mot ett gemensamtmål med en pott pengar. Med den nuvarande formen av "lösare" samverkanser varje aktör i huvudsak till det egna huvudansvarsområdet då - som detstod i propositionen - "de ekonomiska besluten fattas av respektive myn-dighet eller förvaltning". Det betyder, i ett trängt ekonomiskt läge, att sam-verkan försvåras avsevärt. Det var just för att lösa effekterna av ett sådantkortsiktigt ekonomiskt revirtänkande (som leder till långsiktigt högre totalakostnader) som Finsam kom till. Den huvudinvändning som kom att riktasmot Finsam var att denna form av samverkan skulle kunna leda till negativaprioriteringseffekter, dvs att den prioriteringsordning i vården som riksdagenfastställt sidoställdes. Flera utvärderingar, inklusive den som presenteradesför , visar att den kritiken är grundlös. Den enda effektenav Finsam är att utgifterna för sjukskrivningar, förtidspension m m minskarsamtidigt som lidandet i vårdköerna kortas.Sammanfattningsvis: Finsam innebär långtgående lokal samverkan mellanförsäkringskassa och vård med gemensamma mål och gemensam ekonomiskpott. Denna finansiella samverkan har visat sig mycket framgångsrik. Detbeslut har fattat på grund av regeringens proposition ger endastmöjlighet till att medge försäkringskassorna en något friare anslagsanvänd-ning inom begränsade ekonomiska ramar. Riksdagsbeslutet ger inte de nöd-vändiga redskapen i form av rätt att förvalta betydande belopp gemensamtoch frångå revirgränser, dvs se till helheten och inte bara det egnaansvarsområdet. Detta leder, enligt de landstingsdirektörer som tillämpatFinsam, till avsevärt sämre resultat.Stoppa krisen iprimärvårdenFrån flera håll i landet vittnas om läkarbrist, en orimligarbetsbelastning för personalen och köer till vårdcentralerna.Folkpartiet i har gjort en telefonundersökningbland flera av stadens kvartersakuter och vårdcentraler omfattande Kungs-holmen, och . Frågorna till primärvården som ställdesberörde väntetiderna, arbetsbelastningen och det medicinska ansvaret i äldre-vården. Den bild som tonar fram i intervjusvaren är en bild av en primärvårdi kris med långa köer och tung arbetsbelastning.Endast hälften av mottagningarna klarade av att leva upp till kravet på rätttill besök . Resten hade väntetider på mellan 9 och 21 dagareller mer. Enligt beslut i skall patienten ha rätt attkomma i kontakt med primärvården . Patienten ska dessutom harätt att träffa en husläkare inom åtta dagar.Samtliga mottagningar svarade att arbetsbelastningen har ökat de senastetre fyra åren. Det märktes på flera sätt. Antalet patienter har ökat. Det ärflerpatienter som kommer till mottagningarna och det är fler som ringer tillmottagningarna. Det har också blivit fler hembesök i hemsjukvården.Mottagningarna vittnar också om en ökad press på personalen. Det är mycketövertid, administrationen får skötas , några av de anställda hinnernästan aldrig ta lunch- eller kafferast.Drygt hälften av de tillfrågade mottagningarna säger också att de har sjuk-skriven personal på grund av utbrändhet som orsakats av arbetsbelastningen.En av tre mottagningar har varit tvungen att dra ned på personalen och enfjärdedel har tvingats att minska eller helt upphöra med viss verksamhet föratt arbetsbelastningen varit för hög.De flesta av de undersökta mottagningarna har ansvar för kommunalasjukhem eller andra äldreboenden. De flesta av mottagningarna gör bedöm-ningen att de skulle behöva mer tid för kontakten med sjukhemmen.Undersökningen visade, vad gäller , på följande dystra statistik:? 1 av 5 husläkarmottagningar har långa väntetider.?? De flesta mottagningar har fått större arbetsbelastning.?? 4 av 5 kvartersakuter upplever stor risk för utbrändhet.?? 4 av fem husläkarmottagningar upplever att det finns allt mindre tid förvarje patient.?? 4 av fem kvartersakuter anser att äldre som bor på sjukhem behöver merläkartid. ?I , vid , uppges att omkringhälften av ortopedpatienterna som söker sig till akuten ärprimärvårdspatienter, d v s patienter som borde ha kunnatomhändertas av primärvården.I saknas 6 distriktsläkare och i saknas 4 distriktsläkarevid Hälsocentralen, d v s alla tjänsterna vid denna hälsocentral är vakanta.I , i , och är väntetiden påflertalet vårdcentraler upp till en månad för icke-akuta besvär. Då har ändålandstinget ett beslut på att patienten har rätt att få träffa distriktsläkareinomåtta dagar.I är situationen än mer oroande.? Det råder läkarbrist i .?? Vårdcentralerna håller på att utarmas.?? Antalet privata vårdgivare har minskat.?? avslog s-majoriteten 40 av 46 ansökningar om privatavårdavtal.?? Väntetiden vid vårdcentraler har fördubblats . ?I våras varierade väntetiden vid samtligavårdcentraler från , varav merpartenav patienterna fick vänta . Det är omkringdubbelt så lång väntetid som . Detta trots attdet finns ett politiskt beslut om att väntetiden för att få träffaen läkare inte ska få överstiga . De växande köernakonstateras i en "Akutstudie" som Göteborgsprimärvårdsadministration gjorde . Långaväntetider för icke-akuta fall i primärvården leder till att fleraav dessa patienter istället vänder sig till akutmottagningar,vilket ökar belastningen även där.Situationen har blivit värre i sedan husläkarlagen avskaffades.Sedan dess har antalet privatläkare minskat. Socialdemokraterna har medstöd av så gott som varje gång gått emot att ge läkare som fyllt65 år förlängt vårdavtal. I saknas många specialistläkare i allmän-medicin, men trots detta har s- och v-majoriteten vägrat att ge specialister iallmänmedicin fortsatt vårdavtal. Socialdemokraterna ochVänsterpartiet i är överlag njugga mot privata vårdgivare. Så längeprivatläkare inte får överlåta praktiken är det svårt för nya att etablera sig.Det är också fullt förståeligt att många avstår från miljoninvesteringar imottagningar när man vet att s-majoriteten inte skriver vårdavtal på mer änett par . Bland de vårdgivare som närmar sig är det många somavstår från nya investeringar i form av utrustning, eftersom de vet att deriskerar att inte få överlåta praktiken.Hälso- och sjukvårdsnämnden i har sammanställt de ansökningarom vårdavtal som gjordes av privata vårdgivare . Samman-ställningen visar att s-majoriteten avslagit majoriteten av ansökningarna.Ansökningarna har spänt över de flesta medicinska specialiteter som ögon,invärtesmedicin, psykiatri, öron, näsa och hals, ortopedi, barn- och ungdoms-medicin, gynekologi, m m. Av 46 ansökningar avslogs 40stycken. Skälen var att läkarna var , inte fick överlåta sin praktikm m.Dessa avslag skedde som köerna till de specialiteter somansökningarna omfattade växte och belastningen på personalen ökade. Inteens det faktum att vårdköerna växer kan alltså förmå Socialdemokraterna attrucka på sitt ideologiska motstånd mot privata vårdgivare.Anmälningarna i äldreomsorgen, typ lex , blir allt fler. Det beror ihög grad på att tidspressen blivit hårdare för läkarna i primärvården. Flerläkare långtidssjukskrivs p g a utbrändhet.Primärvården i län är hårt ansträngd. Detta beror främst på de storabesparingarna för att komma tillrätta med de enorma underskotten.Primärvården har tvingats spara som storapatientgrupper har förts över från sjukhusen till primärvården.Detta har inneburit att tillgängligheten till primärvården har minskatdramatiskt. Det är mycket svårt att komma fram på telefon till vård-centralerna.Pressen på personalen har också ökat markant. Långtidssjukskrivningarp g a utbrändhet blir allt vanligare, både bland läkare och övrig personal. "Vikommer inte att orka till om det fortsätter så här" säger distriktsläkareBo Zetterlund i en intervju i 10/6 -98. På Varbergavårdcentral är målsättningen numer att patienterna ska få inom enmånad.- Men det är inte säkert att vi kan lova det . Och det tycker jaginte är rimligt, säger distriktsläkare i samma NA-intervju.-I Adolfsberg har väntetiden gått från en till fem sex veckorunder det senaste halvåret.Problemet med de växande köerna drabbar främst de medelålders ochäldre människorna. Det är den grupp som söker sig till vårdcentralen förallmänna hälsokontroller. Diabetiker och reumatiker är extra utsatta.- Att vissa grupper står i kö gör kanske inget. Men en värkpatient ellerdiabetiker är det värre med. Utan den regelbundna kontrollen är detsvårt att upptäcka om hälsan förvärras, säger som ärvårdcentralschef i Adolfsberg. (NA-intervjun).-- Vi försöker hitta lösningar, men går det inte längre. Måttet är rågat. Distriktssköterskorna på Skebäcksvårdcentral har just fått en snabblunch och i väntrummet finnsmänniskor som vill ha hjälp. Stämningen är pressad ochdistriktssköterskorna tycker att katastrof är ett passande ord för attbeskriva läget på vårdcentralen där väntetiderna är långa. (NerikesAllehanda, )-I bedrivs den dominerande delen av primärvården ilandstingets regi. Det finns endast en handfull privatläkaremed vårdavtal. Väntetiderna vid vårdcentralerna i äräven där ett stort problem.Vid har det skett kraftiga neddragningarsom resulterat i färre vårdplatser . Det har lett ökad tillströmning till vårdcentralerna - som inte fått den resursför-stärkning som varit rimlig.På vårdcentralerna går personalen på knäna. Det finns kroniskavakansproblem i de omkringliggande kranskommunerna. Även när det gällerdistriktssköterskor så finns det uppenbara rekryteringsproblem.I och lider primärvården av en akut läkarbrist. I Skellefteåuppskattas att av långtidssjukskrivningarna bland personalenberor på utbrändhet på grund av den tunga arbetsbelastningen. I Västerbottensaknas omkring 20 distriktsläkare och i länets tre sjukhus behöver detnyanställas omkring 80 sjuksköterskor. Framgent beräknas problemen medläkarbrist bli än mer akut på grund av att flera av dagens aktiva läkarekommer att gå i pension.De långa kötiderna för icke-akuta patienter för att få träffa en läkare har iUmeå och övriga lett till att många patienter med icke-akutadiagnoser istället söker sig till akutmottagningarna vilket resulterat i enorimlig belastning där.Det kan också nämnas att till sjukgymnastiken i är väntetiderna upptill långa. Det förhindrar rehabilitering av patienter som iställetriskerar att bli långtidssjukskrivna. Det är ett slöseri både med pengar ochmänniskor.UnderdimensioneradprimärvårdSverige har i jämförelse med de flesta länder på vår nivå enmycket svagt utvecklad primärvård. Andelen allmänläkareav alla läkare var i medan det i deövriga nordiska länderna låg på . För attnå målsättningen som antagit om en läkare per2000 invånare behövs ytterligare 500 läkare i primärvården(1997). Därtill ska läggas bristen på specialistsjuksköterskor.I finns exempelvis en allmänläkare per 1500invånare. I en per 1850 invånare. Trots behoven avfler läkare i primärvården har regeringen valt att föra enpolitik som reducerar antalet privata läkare.I denna bristsituation har en dramatisk nedgång skett iantalet utbildningstjänster för blivande allmänläkare. av läkar-kåren är enligt . Denna åldersstruktur i allmän-läkarkåren är tillsammans med bristen på läkare ett stort problem som kräverfler insatser för att tillgodose läkarbehovet.Att avskaffa bristen på läkare i primärvården var en av tankarna bakomhusläkarreformen, vid sidan av att öka patientens valfrihet och att ge en näraoch god vård med hög kvalité. Husläkarreformen och den fria etablerings-rätten för specialister i allmänmedicin och sjukgymnaster bidrog till att flerprivata vårdgivare etablerade sig vilket kraftigt minskade allmänläkarbristen.Denna utveckling bröts dock tvärt när Socialdemokraterna avskaffadehusläkarlagen och började försvåra för de privata vårdgivarna.Vid sidan av åtgärder för att häva läkarbristen krävs också åtgärder för attfå igång ett fungerande vidareutbildningssystem som är kompetenshöjandeför personalen i vården. undersökningar av distrikts-sköterskornas arbetssituation har visat att deras arbete under senare årförskjutits alltmer mot sjukvård på bekostnad av förebyggande arbete. Medde nya uppgifter som ålagts primärvården - mer hemvård, patienter medstörre vårdtyngd o s v - krävs en förändring av distriktssköterskornas grund-utbildning samt fortbildning. Ytterst handlar det om att tillgodose en godpatientsäkerhet.