mot · GL02U17 · 1998-03-04 00:00:00 — EU skall främja närmare institutionella förbindelser med VEU inför möjligheten av VEU:s införlivande med unionen. Det slås fast att VEU är en integrerad del av EU:s utveckling och bland annat kan användas för humanitära insatser och räddningsinsatser, fredsbevarande uppdrag och uppdrag för stridskrafter vid krishantering inklusive fredsskapande enligt de så kallade Petersbergsuppgifterna. är positivt till att även EU används för humanitära räddningsinsatser, men det är tämligen uppenbart att den här skrivningen ger EU fördragsmässig rätt att genomföra i stort sett vilka militära åtgärder som helst. menar därför att regeringen har en idealistisk syn på Petersbergsuppgifterna, då den framställer dessa enbart som renodlat humanistiska i fredens tjänst. Det är uppfattning att varje form av fredsbevarande/fredsskapande eller fredsframtvingande insats skall ske på uppdrag av FN. Den gradvisa utformningen av en gemensam försvarspolitik föreslås i Ansterdamfördraget även stödjas av samarbete på krigsmaterialområdet. Vetorätten finns ograverad kvar i alla försvarsfrågor. Men att ett militärt alliansfritt land som helt och fullt ställer sig bakom fördragets alla försvarspolitiska målsättningar, kan av andra medlemsländer uppfattas som att politiskt åtar sig att delta om och när en försvarsallians växer fram inom EU. Regeringen borde därför under regeringskonferensen ha lämnat en förklaring om att militära alliansfrihet består och att inte politiskt förbundit sig till ett deltagande i ett närmare försvarssamarbete. Något mycket anmärkningsvärt är att efter regeringskonferensens avslutning , tillfogades det nya fördraget en förklaring och ett protokoll från . Med ett mycket militaristiskt språkbruk talas det om sunda militära principer, om effektiva styrkor och om behovet av en europeisk krigsmaterialagentur. Vidare skall VEU särskilt befatta sig med verksamheterna på rustnings- och rymdområdet. På flera håll framhålls också nödvändigheten av ett allt närmare samarbete med Nato. anser det förvånande att regeringen inte har haft några invändningar mot tilläggen från VEU. Vad som sagts ovan om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken bör som sin mening ge regeringen till känna. 8 Samarbete i rättsliga och inrikes frågor När det gäller de inrikes och rättsliga frågorna invandring, asyl, yttre gränsskydd, visumregler, polissamarbete och straffrätt så är texterna så komplicerade att till och med EU-ambassadör i , , har kallat avsnittet för en rättslig schweizerost. Det är en snårskog av överstatliga och mellanstatliga EU-regler, mellanstatliga avtal, konventioner och tilläggs- och undantagsprotokoll. Beslutsgångarna blandas med enhällighet, kvalificerad majoritet, övergångsperioder, delvis rådgivningsrätt för , flexibel integration och liknande subtiliteter. Inte ens en expert kan greppa dessa delar, än mindre givetvis den vanlige EU-medborgaren. införlivas i unionen och blir därmed en del av , trots att delar av Schengens tillämpning är hemlig. Den nordiska passunionsmodellen, som kombinerar passfrihet och nationell kontroll vid gränserna, försvinner i och med att gränskontrollerna mellan EU-länderna avskaffas. Vad detta betyder konkret illustreras t.ex. av effekterna på vår alkoholpolitik. En alltmer tilltagande smuggling från och minskar den svenska försäljningen. Staten förlorar skatteintäkter, och kommer svenska priser att tvingas anpassas till den kontinentala nivån. Därmed raseras grunden för vår självständiga alkoholpolitik. har godkänt protokollet om immunitet och privilegier för Europol. förklarade att Europol enligt Amsterdamfördraget endast får rådgivande, samordnande och stödjande funktioner och att det inte blir fråga om någon myndighetsutövning, varför immunitetsfrågan saknade aktualitet. ledamot i reserverade sig mot godkännandet av protokollet och anförde bl.a. att redan den gällande regleringen av Europols uppgifter möjliggjorde ett alltför omfattande skydd mot straffrättsliga sanktioner vid fel och misstag från Europols personal. Med Amsterdamfördraget blir det möjligt att kalla in understödjande enheter från Europol för aktivt polisarbete i t.ex. . Detta arbete är då inte underkastat svenska bestämmelser som begränsar polisens maktutövning och skyddar mot övergrepp. Amsterdamfördraget stadgar i artikel K 2 2 a) att Europol skall ha rätt att utföra operativa insatser av gemensamma grupper som omfattar företrädare för Europol i en stödjande funktion. Det finns ingenstans närmare angivet vad gränserna går för vad som är en stödjande funktion. Om svenska poliser befinner sig i underläge vid en konfrontation med mc-gäng eller nynazister och företrädare för Europol deltar i en stödjande funktion, exakt vilka åtgärder får Europolföreträdarna vidta? anser att inte skall tillåta poliser från andra länder att delta i operativt arbete på svenskt territorium. Detta bör ges regeringen till känna. I Europol ingår ett förspaningsregister där brottslingar och personer som är misstänkta för brott kan registreras. Men det är även möjligt att registrera vittnen som kallas till domstol, brottsoffer eller personer som kan tänkas bli brottsoffer samt kontakter, medhjälpare eller personer som kan lämna uppgifter om brott. Förutom vanliga data som ålder, yrke och bostad kan även uppgifter om rasursprung, religiös uppfattning, politisk ståndpunkt, sexuell läggning och hälsotillstånd registreras. De sistnämnda uppgifterna kan dock inte ensamma vara skäl för registrering. EU-länderna diskuterar även ett förslag att skapa ett heltäckande kontrollsystem av asylsökande. Bakgrunden är att en asylansökan bara får behandlas i ett EU-land. Blir det avslag och flyktingen därefter försöker i annat medlemsland skall datorn meddela detta och direktavvisning ske. Det mesta av denna verksamhet finns i , men parallellt skapas ett annat register som heter Eurodac. I det skall fingeravtryck och personuppgifter på alla asylsökande som är läggas in. Detta kontrollstystem är ett uppenbart hot mot rättssäkerheten och bör därför motarbetas. Detta bör ges regeringen till känna. 8.2 Införlivandet av i fördraget är starkt kritiskt till . Detta finns närmare utvecklat i en partimotion med anledning av regeringens proposition . Vi pekade i den motionen särskilt på att det föreligger allvarliga brister vad gäller den rättsliga och parlamentariska kontrollen av avtalet, att visumregler, transportöransvar och registrering av avvisade asylsökande i strider mot våra åtaganden enligt om flyktingar. Skyddet för den personliga integriteten i samband med datautbytet via är helt otillfredsställande. Föreskrifterna för SIS möjliggör registrering av personer som varken är dömda eller misstänkta för brott. Syftet är att upprätta allmän ordning och säkerhet. Utifrån dessa ganska luddiga och tolkningsbara begrepp skall personuppgifter kunna utlämnas till utländsk polis och säkerhetsmyndighet. SIS-kontrollen riktar i första hand in sig på ej önskvärda utlänningar. Kontrollerna skall inte enbart ske vid gränser utan även inne i länderna. I SIS finns en viss begränsning för vad som får registreras. Den begränsningen gäller dock inte i , som är det mer okända registret inom Schengen. I detta register kan uppgifter som inte får finnas i SIS utbytas mellan . Det kan bl.a. röra information om känsliga personuppgifter. Av föreskrifterna framgår att även ländernas säkerhetstjänster skall delta i samarbetet enligt en särskild procedur. Amsterdamfördraget stadgar att och dess tillämpningsföreskrifter skall införlivas med fördraget. Beroende på vad ämnet gäller skall bestämmelserna införlivas antingen i första eller tredje pelaren. Rådet skall enhälligt avgöra vad som är den rättsliga grunden för var och en av de bestämmelser eller vart och ett av de beslut som utgör . Med tanke på den stora skillnad som föreligger beträffande både demokratisk och rättslig kontroll i första och tredje pelaren kommer dessa beslut att vara av utomordentligt stor betydelse, och det är av yttersta vikt att de nationella parlamenten får en fullständig insyn i denna process. Därför bör protokollet om de nationella parlamenten tillämpas i detta förfarande. Särskilt viktigt är att man överlämnar beslutsförslagen till de nationella parlamenten de antas genom beslut av rådet. Protokollet om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen föreskriver att en period av minst måste förflyta mellan den tidpunkt då kommissionens lagförslag eller förslag till en åtgärd görs tillgängligt för och rådet på alla språken och den dag då förslaget sätts upp på rådets dagordning för beslut. Syftet härmed är särskilt att skapa tid för de nationella parlamenten för insyn och kontroll. I ett betänkande från House of on Communities (Enhancing Parliamentary Scrutiny of the Third Pillar, Session 1997/98, HL Paper 25) föreslås att reglerna i protokollet också skall gälla för tredje pelaren så att tillförsäkras insyn och kontroll. Det innebär att måste förflyta från det att regeringen lämnar ett dokument för yttrande till vederbörande parlamentsutskott till den tidpunkt när regeringen får ge sitt samtycke till ett beslut i rådet. anser att denna modell vore lämplig även för . Detta bör ges regeringen till känna. Vi delar regeringens skeptiska uppfattning till att ändra riktningen i rådet. Vi instämmer i argumenten om att små stater inte generellt står mot de stora vid omröstningar i rådet. Detta är ett teoretiskt resonemang som saknar trovärdighet. Enligt vår uppfattning används dylika argument i det bestämda syftet att fördjupa integrationen i federalistisk mening. Vi anser därför att det var olyckligt att regeringskonferensen enade sig i enlighet med det särskilda utvidgningsprotokoll som innebär att de stora länderna skall avstå var sin komissionär, men som i kompensation för detta skall ges en förstärkt ställning vad beträffar lagstiftningsbeslut i rådet. Andelen majoritetsbeslut i EU:s lagstiftande organ, ministerrådet, ökar också väsentligt på bekostnad av enhällighetsbesluten. Det innebär att länder som hamnar i minoritet tvingas införa lagar mot sin vilja. Det sker inom 11 nya områden, som tidigare bestämts av medlemsstaterna, och inom 5 befintliga områden, där medlemsstaterna har haft vetorätt i ministerrådet. Dessutom förutskickas fler majoritetsbeslut efter vissa övergångsperioder. Det överstatliga ges utökad medbeslutanderätt beträffande 23 nya områden, t.ex. folkhälsa, statistik, yrkesutbildning, forskning och u-landsbistånd. Regeringen skriver i punkt 14: Detta ökar den demokratiska legitimiteten hos sådana beslut. Vi delar inte den uppfattningen. Ifall det skulle vara riktigt borde regeringen i konsekvens med detta verka för att alla majoritetsbeslut, t.ex. jordbrukspolitiken, skulle omfattas av medbeslutandeförfarandet. Men detta har regeringens förhandlare gått emot. Det har också i praktiken visat sig att medbeslutandeproceduren försvagar den nationella självbestämmanderätten. 1996 röstade mot den gemensamma ståndpunkten, alltså innan frågan skulle gå till förlikning med , vid närmare 20 tillfällen. 1997 röstade endast mot den gemensamma ståndpunkten vid fyra tillfällen. Denna påtagliga förändring kan ha sin logiska förklaring. Problemet för länder som hamnar i minoritet är att de inte kan driva sina minoritetsståndpunkter i förlikningskommittéerna med parlamentet. Det innebär att regeringen hellre kan föredra att rösta med majoriteten för att därigenom kunna vara med och påverka i förlikningsprocessen. Men därmed tystnar röst eller dränks i kompromisser bakom slutna dörrar i förlikningskommittéerna. saknar den folkliga och demokratiska legitimitet som de nationella parlamenten har. I deltar mer än dubbelt så många i riksdagsval som i val till . Parlamentets majoritet ligger dessutom ofta långt ifrån svenska värderingar och intressen. Det gäller alltifrån vår restriktiva syn på prostitution och droger som vår önskan att värna alliansfriheten. Den demokratiska legitimiteten kommer för överskådlig tid att finnas på den nationella nivån. har en extremt stark ställning i EU-systemet. Den har monopol på att utarbeta förslag till lagar och har exekutiva befogenheter att övervaka att regelverket följs av medlemsstaterna. Denna starka ställning för en icke folkvald instans saknar helt motsvarighet i andra internationella organ. Under regeringskonferensen framställdes det förslag om att bryta kommissionens monopolrättigheter när det gäller laginitiativ samt att underlätta för rådet att avvika från vissa kommissionsförslag. Dessa förslag avvisades. Hur agerade framgår inte av propositionen. Vår uppfattning är att borde ha stött dessa förslag till förändringar. Domstolens konstruktion lades fast redan i EG-fördraget. Den tolkar inte bara olika reglers förenlighet med fördragen utan den har historiskt varit en aktiv rättsskapande instans i syfte att förstärka integrationen. Kända är utslagen där domstolen utan täckning i fördragen beslutade att EG-lagar står över nationella lagar och har direkt effekt för EG:s medborgare. bär klara och tydliga drag av författningsdomstol, en instans som står över den lagstiftande makten, och som också i praktisk handling har underkänt lagar som fattats av ländernas regeringar. I har det funnits en bred enighet om att inte inrätta en författningsdomstol. Det är därför förvånande att det i propositionens formuleringar uppvisas en så påtaglig förnöjsamhet över domstolens fortsatta starka ställning. Domstolens ställning förstärks också i och med Amsterdamfördraget genom att den utsträcker sin rättskipningsbehörighet, inklusive till delar av den tredje pelaren. Vi anser att det hade varit mer stilenligt av en socialdemokratisk regering (som varit bestämda motståndare till författningsdomstolar av det slag som representerar) att vid konferensen ha verkat för ändringar i mer antifederalistisk riktning. Vad som sagts ovan om institutionerna bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår proposition 1997/98:58 om Amsterdamfördraget, att vid bifall till yrkande 1 som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inhämta Lagrådets yttrande, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att förstärka den demokratiska legitimiteten, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om folkomröstning om Amsterdamfördraget, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjlighet för att binda regeringen vid en viss handlingslinje i EU-arbetet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om öppenhet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om barnens rättigheter, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inte införa skyldighet att underrätta om asylansökningar, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sysselsättning, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samarbete i rättsliga och inrikes frågor, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inte tillåta andra länders polis att arbeta operativt i , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inte utveckla kontrollsystemet Eurodac, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att tillämpa protokollet om de nationella parlamenten också för hela tredje pelar-området, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om institutionerna.