mot · GM02Fi214 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi214av m.fl. (s)Kapitalets fria rörlighetUnder införde industriländerna regleringarpå sina kapitalmarknader. Dessa regleringar behölls efterkriget och började avvecklas först under 1980-talet.Valutaströmmarna reglerades, vilket innebar att finansielltkapital inte fick lämna landet utan tillstånd. Räntenivånbestämdes på hemmamarknaden av det politiska systemet.Svenska förhållandenI sattes räntan lågt för att stimulera investeringar.För att se till att det finansiella kapitalet huvudsakligen gicktill investeringar, infördes placeringstvång för storafinansiella ägare (i bostadsobligationer) ochhushållskrediterna reglerades. Genom valutaregleringen hadedet finansiella kapitalet inget alternativ till att placera isvenska värdepapper med låg ränta.Den låga räntan medförde också låga kapitalavkastningskrav iproduktionen. Kapitalets andel av förädlingsvärdet kunde därför hållas lågtvilket innebar att löneandelen kunde hållas högt.Denna period med reglerad kapitalmarknad innebar att det finansiellakapitalet hade liten ekonomisk makt. Detta har sin förklaring i att denekonomiska makten bestäms av hur behövd man är i produktionssystemetoch hur mycket man själv behöver produktionssystemet. Produktions-systemet behövde det finansiella kapitalet till investeringar som detfinansiella kapitalet genom valutaregleringen var helt beroende av detinhemska produktionssystemet. Genom att det svenska finanskapitalet intehade något placeringsalternativ till den svenska marknaden hade det därförliten ekonomisk makt. Detta förhållande gav det politiska systemet stor maktöver det svenska finanskapitalet.Under valutaregleringens tid bestod valutaströmmarna huvudsakligen avfinansiellt kapital som hade samband med utrikeshandeln eller direkt-investeringar i utlandet. avreglerades valutamarknadensuccessivt vilket medförde att handeln med värdepapper ökade mycketsnabbt. Svenska finanskapitalister började i stor utsträckning placera iutlandet och utlänningar började i stor utsträckning placera i . Dessabruttoströmmar är stora, men genom att de är ungefär lika stora, blir effektenpå kapitalbalansen och valutareserven liten.Den stora handeln med värdepapper innebär stora valutarisker. Detta harbidragit till att derivatmarknaden exploderat för att hantera dessa risker. del av handeln på derivatmarknaden är dessutom spekulation iväxelkursrörelser. Derivathandeln med valutor är nu större än handeln påspotmarknaden, och sammantaget är deras omsättning 30 gånger större änutrikeshandeln. var omsättningen på valuta-marknaden endast ungefär lika stor som utrikeshandeln.Omsättningen på den svenska valutamarknaden (hur stora mängder SKRsom köps och säljs) är av den totala omsättningen på världensvalutamarknader, vilket motsvarar den svenska ekonomins storlek iförhållande till de övriga ländernas.Ett vanligt sätt för finanskapitalet att erhålla hög real avkastning är attkräva ett stabilt penningvärde. Finanskapitalet kräver låg ochlika inflation i industriländernas ekonomier. Annars går räntan upp. Dettakrav har inneburit att industriländerna nu är utsatta för en inflations-restriktion.Staten och nationen har ett stort upplåningsbehov. När staten förlägger endel av sin upplåning i i stället för i utlandet, kommer kapital-marknaden att i stället sköta om nationens utlandsupplåning och därefter lånaut till staten. Finanskapitalet tar då en växelkursrisk i stället för staten,ochtar betalt för detta genom att kräva en högre ränta i Sverige.Genom att svenska staten inte själv lånar upp till hela utlandsskulden,utsätts den svenska ekonomin extra mycket för finanskapitalets krafter.Dessa krafter blir extra stora i orostider och ger då en väsentligt högre räntaän vad som hade blivit fallet om staten i större utsträckning lagt om sinupplåning till utlandet.Kapitalmarknadens avreglering har ändrat maktförhållandena iekonomierna och i politiken. Finanskapitalet har betydligt större makt äntidigare. Denna maktförskjutning blir extra markerad i genomnationens utlandsskuld och den statliga upplåningspolitiken.Denna maktförskjutning, som är en effekt av avregleringen, beror dockhuvudsakligen inte på dessa politiska beslut. Dessa har endast levererat vadandra krafter krävt. Avreglering har skett mer eller mindre på alla områden iekonomin. Marknadskrafterna släpps fram betydligt mer än tidigare somstyrmedel för ekonomin och inslaget av normpolitik är alltför stort.Det finns flera förklaringar till att marknaderna avregleras. En vanligförklaring är att de reglerade ekonomierna visade sin oförmåga , då de ekonomiska problemen bestod av hög arbetslöshet och höginflation, s.k. stagflation. Därmed skulle ekonomiska regleringar ha spelat utsin roll och det ansågs dags för marknadskrafterna att ta över.En annan förklaring är att den tekniska utvecklingen har försvåratkontrollen av kapitalmarknaden och att avregleringen redan i praktiken hadeinträffat.En tredje förklaring handlar om behovet av strukturomvandling. Dennablir särskilt stora ungefär och för att detta ska ske krävs attmarknadskrafterna släpps fram. Regleringar skulle vara ett hinder förstrukturomvandling.En fjärde förklaring handlar om att alla andra länder har avreglerat och dåvar det omöjligt för att ensamt behålla regleringarna.Den internationella aspektenGlobaliseringen, internationaliseringen av ekonomierna, ökarkonkurrensen vilket försämrar möjligheterna förblandekonomins politik. Men det är värre än så. Devärderingar som styr den internationella ekonominsutformning har också blivit mer marknadsinriktade ochfrämjar nu konkurrens mer . Det har skett ettglobalt maktskifte.Efter kriget var den Keynesianska synen förhärskande och blandekonominutvecklades. I det politiska systemet hade full sysselsättning (intern balans)högsta prioritet. har man gått tillbaka till de prioriteringar som rådde före1930-talet, nämligen extern balans. Det innebär att fast penningvärde ochstarka offentliga finanser åter har högsta prioritet. Det har bidragit till attdeflesta industriländer nu har massarbetslöshet, liksom de hade undermellankrigstiden, då de också prioriterade extern balans.Nu är förstås inte hög inflation och dåliga offentliga finanser lösningen påmassarbetslöshetsproblemet. Det viktiga är vad som har högsta prioritet.Efter hade full sysselsättning högst prioritet. Dettamedförde sunda statsfinanser och gick att kombinera med måttlig inflation.När däremot fast penningvärde och starka offentliga finanser har högstaprioritet är risken stor att priset blir massarbetslöshet.Den globala maktbalansen förblev i stort oförändrad under 1950- och1960-talen. Det blandekonomiska systemet i producerade enjämn och hög tillväxt, med både intern och extern balans. Dessa decennierbrukar kallas för de gyllene åren.Den försvagning som genomgick märktes i att den ekonomiskainternationella stabiliteten upphörde. Växelkurssamarbetet i Bretton Woods-systemet bröt samman. OPEC-länderna kunde kraftigt höja oljepriset ochskickade starka inflationsimpulser till västländerna. OPEC:s agerande kanockså ses som ett inslag i det mellan och ochdå riktat mot . , som var en stor oljeexportör, vann ävenekonomiskt på oljeprishöjningarna.Västeuropas blandekonomi kunde inte hantera oljeprishöjningarna ochhöga löneökningar genomdrevs för att försöka bevara reallönerna. Detta varen felaktig politik som endast resulterade i hög inflation och stigandearbetslöshet. De gyllene åren var slut och blandekonomins förmåga attorganisera ekonomin började ifrågasättas.Politikerinflytandet minskades. Marknader avreglerades och marknads-lösningar började släppas fram. I EU:s "enhetsakt" betonadesvikten av att marknaderna avreglerades.Världen var inte längre uppdelad i två block och är nu ensamt om detmilitära herraväldet i världen. I enlighet med den kombinerade makt-resursmodellen påverkar syn därför nu det sätt som den inter-nationella ekonomin organiseras på. Även de olika nationella ekonomiernapåverkades av detta. Marknadslösningar fick alltmer utrymme i både deninternationella och de nationella ekonomierna. Blandekonomin fick alltmindre utrymme.De erfarenheter som kan dras av utvecklingen så här långt är att bankeroch finansmarknad, och i någon mån företagen, inte har förmått hanteraavregleringen på ett bra sätt. Många politiker och vissa centralbankerförsöker nu undvika en finansiell härdsmälta som skulle kunna få sammaallvarliga följder som depressionen . Den rådande ordningen kaninte sägas uppfylla de krav på ekonomisk effektivitet, stabilitet ochdemokratisk legitimitet som är naturliga att ställa i en demokratisk värld.Även marknadens aktörer tycks ha kommit fram till att den helt friamarknaden innebär alltför stor osäkerhet, på något annat sätt kan manknappast tolka det faktum att har inställningen till denanarkistiska marknaden svängt bland världens ledande politiker.Den skadliga labiliteten kan motverkas på flera sätt.- förslag till finansiering av FN kan genomföras. Dettakan ses som en variant av Tobinskatten.-- Genomlysningen av relevanta aktörer kan förbättras.-- Reserveringskrav på bankerna.-- Reservkrav på bankernas valutapositioner.-- Reservkrav på all utlåning i inhemsk valuta till valutautlänning-- Staten omprövar sin upplåningsstrategi med statensövertagande av valutarisken som följd.Tidigare var marknaden massivt regleringsfientlig, men under trycket avden akuta osäkerheten som råder är utrymmet för handling betydligt störreutan negativa förtroendereaktioner från marknaden.I dag kan ingen sägas sitta på den perfekta lösningen, men diskussionenmåste komma igång på allvar med det snaraste. Därför bör regeringen ta deinitiativ som krävs för att fortast möjligt lyfta frågan på alla de inter-nationella mötesplatser där den kan vara relevant.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av stabilisering av kapital- och valutamarknaderna.Stockholm den 28 oktober 1998Bengt-Ola ()Per ()()()