mot · GM02Fi3 · 1998-10-12 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi3av m.fl. (m)med anledning av prop. 1997/98:25 och den ekonomiska och monetära unionenInnehåll1 Bakgrund 81.1 Historisk tillbakablick 81.2 Formella förutsättningar 82 Medlemskap eller utanförskap 92.1 För- och nackdelar med en valutaunion 92.1.1 92.1.2 Samhällsekonomiska effektivitetsvinster 102.1.3 Stabiliseringspolitiska effekter 112.2 Bättre inne än ute 122.2.1 Utanförskap ger effektivitetsförluster 122.2.2 Anpassningen till euron redan påbörjad 132.2.3 Kraven på finanspolitiken 132.2.4 Penning- och valutapolitisk självständighet? 142.2.5 Lönebildningen måste reformeras i vilket fall 152.2.6 Ekonomiska vinster vid ett svenskt deltagande 152.3 inflytande i EU 162.3.1 Påverkan på ramverket för penningpolitiken 162.3.2 Inflytandet på andra områden minskar också 162.3.3 Utanförskapet isolerar och försvårar 163 Konvergenskriterierna 173.1 Allmänt 173.2 Den offentliga skuldkvoten 183.3 och valutastabilitet 194 Propositionen 204.1 Regeringen anför inga sakskäl 204.2 Sifokrati 214.3 Dubbelspel 225 Den moderata ståndpunkten 236 Hemställan 25BakgrundHistorisk tillbakablickEnligt portalparagrafen i EG-fördraget är organisationensövergripande mål "att främja en harmonisk utveckling avden ekonomiska aktiviteten, en kontinuerlig och balanseradexpansion, en ökad stabilitet, en accelererande ökning avlevnadsstandarden och närmare relationer mellan de statersom tillhör gemenskapen".För att uppnå dessa mål skapade en gemensammarknad i form av en tullunion. drabbades såväl EG-ländernasekonomier som EG-samarbetet av stagnation. Regeringarna insåg att något måste göras för attförbättra konkurrenskraften gentemot de mer dynamiska länderna i och . 1987 beslöts därför att skapa en inre marknad med frirörlighet för varor, tjänster, kapital och människor, vilken infördes 1993.Även samarbetet i ekonomisk-politiska frågor, inklusive penning- ochvalutapolitik, syftar till att uppnå EG:s övergripande mål. Tankarna på engemensam valuta har funnits med ända sedan EG:s start och intensifierades ioch med att ramarna för den inre marknaden började ta form. FlertaletEG-länder menade att en inre marknad kräver en gemensam valuta. 1989hade dåvarande ordförande utarbetat ettförslag till en ekonomisk och monetär union (EMU), vilken skulle införas itre etapper och som skulle kräva fördragsändringar.Delors förslag följdes och förhandlingarna till ett nytt fördrag blev klart iden nederländska staden . Det s.k. trädde i kraft och därmed övergick även deeuropeiska gemenskaperna (EG) till den europeiska unionen (EU). Vibefinner oss i EMU:s andra etapp. Den tredje och slutligaetappen inleds , genom att en gemensam valuta- ochpenningpolitik införs.Formella förutsättningarFörhandlingarna om inträde i EU bedrevs i närasamförstånd mellan den dåvarande borgerliga regeringen ochden socialdemokratiska oppositionen. Det förelåg enighetom att inte skulle söka undantag frånbestämmelserna om EMU av det slag som gällde förStorbritannien och . I den av Socialdemokraternagranskade propositionen om medlemskap i : "... vill delta i den framväxandeekonomiska och monetära unionen" (prop. 1994/95, del 1,s. 47).Efter det positiva beskedet i den rådgivande folkomröstningen i november1994 inträdde i EU /95. Anslutningsfördragetinnebar att biträdde fullt ut.Beträffande beslutsprocessen vid inträdet i EMU har klargjort attbeslutet om övergången till det tredje steget skall fattas av . Det haruttryckligen angetts att detta skall ske "i ljuset av den fortsatta utvecklingenoch i enlighet med bestämmelserna i fördraget" (prop. 1994/95 del 1 bil 1s. Även andra blivande EMU-länder som och Nederländernahar gjort liknande uttalanden. Det är naturligt att en så viktig förändring sombyte av valuta bekräftas av ett lands högsta beslutande organ.I den nu aktuella propositionen framhåller den socialdemokratiska reger-ingen att "de medlemsstater som vid urvalstillfället avstats- och regeringscheferna bedöms uppfylla de nödvändiga villkoren harbåde en rätt och en skyldighet att delta i valutaunionen" (s. 9). Regeringentillägger att endast och har rätt att ställa sig utanför.Enligt regeringens egen utsago är således skyldigt att delta iEMU:s tredje fas, om vi uppfyller inträdesvillkoren. I årets budgetpro-position har regeringen redovisat sin bedömning att under 1997kommer att uppfylla samtliga inträdeskrav - de s.k. konvergenskriterierna -utom möjligen det som avser växelkursstabilitet. Regeringen har emellertidsjälv avfärdat det växelkurskriterium i som föreskriveratt den nationella valutan skall ha deltagit i den europeiska växelkurs-mekanismen () utan justering av centralkursen. Den menar attden kraftiga utvidgningen av bandbredden i efter valutakrisen hargjort detta kriterium irrelevant. Det bör observeras att det är det ekonomiskautfallet som skall ligga till grund för urvalsbeslutet våren 1998.Mot denna bakgrund framstår det som synnerligen anmärkningsvärt attregeringen föreslår att inte bör införa EU:s gemensamma valutaeuron, då den tredje etappen av EMU inleds. Det är svårt att undvika slut-satsen att regeringen medvetet förordar att skall begå ett fördrags-brott.Medlemskap ellerutanförskapFör- och nackdelar med envalutaunionCalmforsutredningenUtredningen om och EMU (SOU 1996:158), den s.k.Calmforsutredningen, har analyserat valutaunionensekonomiska konsekvenser utifrån två perspektiv:samhällsekonomisk effektivitet respektivestabiliseringspolitiska effekter.Vad gäller den samhällsekonomiska effektiviteten anser utredningen attfördelarna med ett deltagande överväger nackdelarna såväl för deltagar-länderna i valutaunionen som helhet som för . Flertalet remiss-instanser anser dessutom att utredningen sannolikt underskattar de positivaeffekterna.Vad gäller de stabiliseringspolitiska effekterna är utredningen inte likaentydig. För de länder i som har mest likartad ekonomi ochekonomisk politik antas fördelarna överväga nackdelarna, medan förSveriges del nackdelarna bedöms överväga fördelarna. Flertalet remiss-instanser, liksom regeringen i propositionen, anser dock att utredningenöverdriver de stabiliseringspolitiska riskerna för del.Samhällsekonomiska effektivitetsvinsterMed en gemensam valuta minskar transaktionskostnadernaför valutaväxlingar, valutasäkringar och för företagensadministration i flera valutor. Det är särskilt viktigt för demindre företagen, vars resurser och finansiella kunskaperofta är begränsade. Kommissionen har uppskattat att deresursbesparingar som kan göras motsvarar en årlig vinst på0,17-0,av BNP för EU-länderna som helhet.I en valutaunion försvinner de nominella växelkursfluktuationerna mellandeltagarländerna. Däremot kan konkurrensförhållandena fortfarande för-ändras, bl.a. om länderna har olika inflationstakt (reell växelkursförändring).Förändringar av konkurrensförhållanden är dock inte lika snabba och oför-utsägbara. Avsaknad av nominella växelkursfluktuationer ökar därförförutsebarheten för de företag som har merparten av sin handel och sinainvesteringar inom unionen. Det kan antas få en positiv effekt för handel ochinvesteringar.Med en gemensam valuta underlättas prisjämförelser mellan länderna. Detleder till ökad konkurrens och lägre priser för konsumenterna. Det blir heltenkelt svårare för företag i ett land i valutaunionen att ta ut högre priser änföretag som säljer samma varor i ett annat deltagarland.Att växelkurssvängningarna försvinner mellan deltagarländerna kommersannolikt även att underlätta en avreglering av jordbrukspolitiken i EU.Historiskt sett har försvagningar av konkurrentländernas valutor anförts somskäl att införa olika protektionistiska hinder. En avreglering av jordbruks-politiken i EU skulle leda till såväl besparingar i EU:s budget som lägrelivsmedelspriser och därmed vara en stor effektivitetsvinst för samhälls-ekonomin.En gemensam valuta kräver en gemensam penningpolitik, vilken i EMUkommer att bedrivas av den (). ECB hargenom fått det övergripande målet att värna pris-stabiliteten i valutaunionen samt dessutom fått ett stort oberoende att bedrivaen penningpolitik som leder till låg inflation. Snabb prisstegring är en storsamhällsekonomisk förlust, eftersom den snedvrider företagens och hushåll-ens investeringsbeslut. Stabila priser är på motsvarande sätt en storsamhällsekonomisk vinst.En varaktigt låg inflationstakt leder till varaktigt låga räntor, eftersomlångivarna inte behöver försäkra sig mot att avkastningen skall urholkas avoväntad inflation eller växelkursförsvagningar orsakade av en sådaninflation. Varaktigt låga räntor är avgörande för företagens förmåga och viljaatt investera och därmed för den långsiktiga tillväxten i ekonomin. Ivalutaunionen kommer marknadsräntorna att konvergera till i stort settsamma nivå. Det betyder att räntorna sannolikt kommer att sjunka i de ländersom har högre räntor än genomsnittet och eventuellt stiga något ide länder som har lägst räntor . Sammantaget kan dockräntorna väntas bli lägre i valutaunionen än vad de är i kandidatländerna igenomsnitt i dag.Stabiliseringspolitiska effekterEn möjlig negativ stabiliseringspolitisk effekt av envalutaunion är att deltagarländerna avhänder sig möjlighetenatt bedriva en självständig penning- och valutapolitik. Hurstor nackdelen är beror på risken för att ett deltagarland skalldrabbas av en ekonomisk störning som är landspecifik(asymmetrisk störning). För länder med likheter inäringsstruktur och handelsmönster är sannolikheten stor attkonjunkturförloppet blir likartat och att en ekonomiskstörning drabbar samtliga länder på ett likartat sätt (symme-triska störningar). Sådana länder utgör ett optimaltvalutaområde. Vid en konjunkturnedgång eller en negativstörning av annat slag kan den gemensamma centralbankendå lätta på penningpolitiken (sänka styrräntan) och låta dengemensamma valutan försvagas gentemot omkringliggandevalutor.För ett land med en avvikande näringsstruktur eller ekonomisk politik ärrisken större att drabbas av en landspecifik störning. I valutaunionen kan dåvarken penning- eller valutapolitiken användas för att lindra störningen. Dennegativa stabiliseringspolitiska effekten för ett sådant land av att delta ivalutaunionen beror dels på i vilken mån penning- och valutapolitiken defacto skulle kunna användas för att stabilisera ekonomin vid ett utanförskap,dels i vilken mån andra anpassningsmekanismer finns tillgängliga förpolitiken eller fungerar spontant. Dessa andra anpassningsmekanismer ärframför allt justeringar av löner, arbetsgivaravgifter och priser, arbetskrafts-rörlighet och finanspolitik.Vid en landspecifik störning i form av en lägre internationell efterfrågan påvaror som landet exporterar mycket av har regeringen möjlighet att lätta påfinanspolitiken för att öka den inhemska efterfrågan. Dessutom kan densänka arbetsgivaravgifterna för att öka konkurrenskraften gentemot utlandet.Arbetsgivarna har dessutom möjlighet att sänka priserna och löntagarna attacceptera lägre löner för att öka företagens konkurrenskraft. Därtill kan enuppgång i arbetslösheten lindras om arbetskraften är rörlig, såväl geografisktsom yrkesmässigt. Således behöver arbetstagarna inte flytta till ett annat landi valutaunionen men däremot till en annan stad eller acceptera en annan formav arbete eller vara beredda att gå ned i lön. En sådan flexibilitet påarbetsmarknaden är emellertid nödvändig även i nationella valutaområdenför att hålla nere arbetslösheten.Länderna i norra har en relativt likartad ekonomiskstruktur och har dessutom länge fört en likartad penning- och valutapolitik.För dessa länder är risken att drabbas av en asymmetrisk störning intesärskilt stor och därmed heller inte behovet av att bedriva en avvikandepenning- eller valutapolitik. Behovet av arbetskraftsrörlighet och nominellalönejusteringar ökar heller inte som en följd just av valutaunionen men ärlikväl stort mot bakgrund av de höga arbetslöshetstalen.För länder mer i periferi är den potentiella negativa stabiliserings-politiska effekten större vid ett deltagande i valutaunionen. Risken attdrabbas av en asymmetrisk störning är mer påtaglig, därför att denekonomiska strukturen avviker mer. För del kan det exemplifierasmed en större råvarubaserad industrisektor.Inte heller i de perifera europeiska länderna är arbetskraftens rörlighet ellervillighet att acceptera nominella justeringar av lönerna (nedåt) särskilt stor.Möjligheten att justera arbetskraftskostnaderna via arbetsgivaravgifter ellerandra löneskatter är i stället desto större. Såväl som harockså genomfört s.k. interna devalveringar genom att sänka arbetsgivar-avgifterna och i stället höja andra skatter, som inte belastar exportsektorn, isyfte att förbättra konkurrenskraften.Den negativa stabiliseringspolitiska effekten för de perifera länderna av attdelta i valutaunionen begränsas emellertid även av de kringskurnamöjligheterna att bedriva en avvikande penning- och valutapolitik vid ettutanförskap. är ett av de länder som har uppvisat sämst förmåga attbedriva en stabilitetsorienterad ekonomisk politik, och en avvikandepenning- och valutapolitik skulle därför knappast accepteras av de finansiellamarknaderna.I EMU är finanspolitiken fortfarande framför allt en nationellangelägenhet. Enligt får emellertid den konsolideradeoffentliga sektorns finanser inte uppvisa större underskott än avBNP och den konsoliderade bruttoskulden inte vara större än avBNP. Dessa regler gäller även vid ett utanförskap från själva valutaunionen.Möjligheten att använda finanspolitiken för att lindra anpassningen vid enekonomisk störning är därmed begränsad.Det finns även en positiv stabiliseringspolitisk effekt av ett deltagande ivalutaunionen. Deltagandet kan nämligen förväntas få en disciplinerandeeffekt på regering och parlament och även på arbetsmarknadens parter.Vetskapen om att det inte går att devalvera sig ur framtida kostnadskriser kanväntas leda till en mer långsiktig och återhållsam finanspolitik respektivelönebildning. har inte tagit upp denna positivastabiliseringspolitiska effekt av ett deltagande i valutaunionen i samman-vägningen av för- och nackdelar. Den bör dock väga tungt. Redan iprocessen inför valutaunionens bildande har EU-länderna fört en mer likartadfinanspolitik med inriktning på långsiktig stabilitet. Denna politik kan väntasfortsätta, när valutaunionen väl är ett faktum, inte minst därför att reglerna iMaastrichtfördraget och stabilitetspakten kräver det. Skulle däremot helaEMU-projektet gå om intet, är det inte osannolikt att budgetunderskotten iEU-länderna åter börjar öka.Bättre inne än uteUtanförskap ger effektivitetsförlusterSå länge står utanför valutaunionen går vinaturligtvis miste om de effektivitetsvinster som denna kanväntas generera. De mest omedelbara effekterna är atttransaktionskostnaderna kommer att vara lika höga somtidigare, att växelkurssvängningar kommer att förekommamot euron och att det kommer att föreligga en räntemarginalöver euro-räntan. Den långsiktiga effekten av högre räntor ärlägre privat konsumtion och investeringar.Ett utanförskap kan även komma att medföra färre utländska investeringari och fler svenska investeringar i utlandet. Resultatet blir lägre till-växt och färre nya arbetstillfällen än vid ett deltagande. kalkylerar ien färsk rapport med att BNP kommer att vara lägreår 2005, om bibehåller en flytande växelkurs än om vi inför euronden . Det är framför allt den kunskapsintensiva industrin ochtjänstesektorn som förlorar på ett utanförskap, dvs. den del av ekonomin somhar särskilt stor potential att skapa nya arbetstillfällen. Anledningen är attden privata konsumtionen och efterfrågan på tjänster kan väntas bli lägre ochkunskapsöverföringen via utländska företagsinvesteringar mindre vid ettutanförskap. Den dollarbaserade råvaruindustrin beräknas i analysdäremot vinna på att bibehåller en flytande växelkurs, därför attkronan då förutsätts försvagas. En hög aktivitet i denna del av industrin kanemellertid inte väntas leda till särskilt många nya arbeten.Anpassningen till euron redan påbörjadNäringslivet och särskilt den finansiella sektorn förberedersig för en övergång till euron. Stockholmsfondbörs kommer exempelvis att börja handla i euro från den1 , oavsett om går med i valutaunioneneller ej. Från företagshåll har även uttryckts önskemål om attfå ange aktiekapitalet i euro och att använda euron somredovisningsvaluta . För näringslivet, och särskiltdå den finansiella sektorn, medför övergången till euro enengångskostnad. Delar av denna engångskostnad äremellertid redan tagen. Ju mer utdraget beslutet att gå medblir, desto större blir övergångskostnaden.Även vissa hushåll har påbörjat sin anpassning till en gemensam valutaoch kan väntas fortsätta göra det vid ett eventuellt svenskt utanförskap.Många hushåll har redan sparkonton utomlands och när euron införs i Europaär det sannolikt att flera svenska invånare kommer att vara intresserade av attspara i euro, ta försäkringar i euro och till och med få sin lön utbetald ieuro,även om formellt inte ingår i valutaunionen.Kraven på finanspolitikenVad gäller den ekonomiska politiken kommer kraven påSverige snarare att vara större vid ett utanförskap än om videltar i valutaunionen. Formellt är finanspolitikenkringskuren av samma regler. Den offentliga sektornsunderskott får inte överstiga av BNP ochbruttoskulden inte av BNP.Sanktionsmöjligheterna är emellertid större vid ettdeltagande, om vi bryter mot reglerna. Då kan vi enligtstabilitetspakten få betala böter på avBNP.De informella kraven från de finansiella marknaderna kan dock väntas blihårdare vid ett utanförskap. Anledningen är att dessa inte glömt den svenskastabiliseringspolitikens tidigare misslyckanden. Med några få undantag hadeSverige underskott i statsbudgeten . Denexpansiva finanspolitiken ledde till återkommande perioder av överhettning,inflation, kostnadskris och påföljande devalvering. Vid varje oväntaduppgång i inflationen och devalvering av växelkursen urholkades långivarnasavkastning. För att kompensera för sådana inflations- och valutarisker krävdede en riskpremie i form av högre ränta. De finansiella marknaderna verkarför närvarande räkna med att finanspolitiken kommer att vara tämligen stramnågra år framöver och därmed inte bidra till att driva upp inflationen ochförsvaga kronkursen. Därför är riskpremien för att låna ut till svenska stateninte så hög just . Vid minsta avvikelse från den nuvarande stramafinanspolitiska hållningen kan finansiärerna av den svenska statsskuldenemellertid väntas kräva högre räntor. Toleransen för avvikelser kommer attvara lägre vid ett utanförskap, framför allt därför att långivarna då kan befaraatt regeringen ämnar återgå till den tidigare överhettnings- och devalverings-politiken, som innebär en ökad valutarisk för långivarna. Acceptansen ävenför en kortsiktig avvikelse kan väntas vara mindre vid ett utanförskap ävendärför att regering och riksdag då inte hotas av eventuella sanktioner vid ettalltför stort underskott. De finansiella marknaderna uppfattar sannolikt ensådan sanktionsmöjlighet som en försäkran mot en lössläppt finanspolitik.Penning- och valutapolitisk självständighet?Valutapolitiken skall under alla omständigheter enligtMaastrichtfördraget behandlas som en fråga av gemensamtintresse, och även den penningpolitiska självständigheten är irealiteten kringskuren vid ett utanförskap. Vid ett bortfall iefterfrågan för den del av exportsektorn som är specifik förSverige kommer sannolikt att kunna sänkastyrräntan och låta kronkursen försvagas något. Det är dennamöjlighet som fäster så stor vikt vid attden förordar att skall vänta med ett deltagande ivalutaunionen. En sådan sänkning av styrräntan haremellertid en begränsad effekt på arbetslösheten, eftersomden del av exportsektorn som är specifik för ,exempelvis den råvarubaserade industrin, inte är särskiltarbetskraftsintensiv.Så fort de finansiella marknaderna befarar att en sådan penningpolitik kankomma att driva upp inflationen, kommer de dessutom att kräva högre räntormed följden att aktiviteten åter dämpas. Vid en större försvagning avväxelkursen kan övriga EU-länder dessutom komma att protestera, eftersomdet försämrar deras konkurrenskraft. Den penning- och valutapolitiska själv-ständigheten är med andra ord begränsad även vid ett utanförskap.Vid en historisk tillbakablick visar det sig dessutom att efterfrågan harsvängt på ungefär samma sätt för svensk export som för övrig europeiskexport. Därmed är behovet av en självständig penningpolitik av dennaanledning tämligen litet, vilket även betonas i flera remissvar på betänkande. Däremot har haft flera ekonomiskastörningar orsakade av en destabiliserande och, från resten av ,avvikande finanspolitik. Det tydligaste exemplen är överbryggningspolitikenunder och den expansiva finanspolitik som bedrevs i slutet av1980-talet vilka båda lade grunden för en kostnadskris och påföljandedevalvering. Möjligheterna för penningpolitiken att avhjälpa inhemsktorsakade kostnadskriser via en mer expansiv penningpolitik och försvagningav kronan är försvinnande små även vid ett utanförskap.Ett svenskt utanförskap skulle således inte ge oss större ekonomisk-politiskhandlingsfrihet. Med dagens internationaliserade finansmarknader finns detinget utrymme för ett litet land i utkant att inom den ekonomiskapolitiken göra som man vill. Ett läge där kan anses uppfylla villkorenför deltagande i valutaunionen, men ändå ställer sig vid sidan av, blir på sättoch vis svårare att hantera än om vi inte skulle ha kunnat kvalificera oss.Misstanken uppstår genast att vi håller öppet för att återgå till gamla tidersinflations- och devalveringspolitik. Det leder till misstro beträffande Sverigesvilja och beslutsamhet att hålla nere inflationen, som ställer än större krav påen stram finanspolitik och strukturella reformer, somförutsättningarna för sådana blir sämre med den högre räntenivå och den mersvängiga valuta som följer.Lönebildningen måste reformeras i vilket fallVad gäller lönebildningen krävs en förändring såväl vid ettdeltagande som vid ett utanförskap från valutaunionen för attfå ned arbetslösheten. Låga nominella löneökningar är enförutsättning för att minska arbetslösheten. Det räckeremellertid inte. Det måste dessutom till en ökad flexibilitet ilönesättningen mellan företag som expanderar och företagsom krymper samt mellan individer beroende på utbildningoch kompetens. Detta förutsätter en mer individuelllönebildning.Calmforsutredningen tar upp ett antal andra institutionella förändringar,som kan bidra till en bättre fungerande lönebildning:"Sänkta ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen, t.ex. genom attarbetslöshetsunderstödet successivt trappas ned beroende på hur länge manvarit arbetslös, kan också verka i riktning mot större återhållsamhet ilönebildningen. Detsamma gäller en bortre parentes för hur länge man kanlyfta arbetslöshetsersättning eller ha AMS-sysselsättning. Kortareuppsägningstid, mindre bindande turordningsregler vid friställningar ochkortare period under vilken man har rätt till återanställning bör också öka deanställdas intresse av att beakta arbetsmarknadsläget i sina lönekrav.Begränsningar av konflikträtten eller andra åtgärder som stärkerarbetsgivarnas förhandlingsposition kan likaså leda till större återhållsamhet ilönebildningen och därmed bidra till sysselsättning." (SOU 1996:158 s. 221)Ekonomiska vinster vid ett svenskt deltagandeSammanfattningsvis skulle vid ett deltagande ivalutaunionen få del av effektivitetsvinsterna församhällsekonomin men avhända sig den penning- ochvalutapolitiska självständigheten. Engångskostnaderna förnäringslivet att anpassa sig till euron är sannolikt ungefärlika stora om vi går med som om vi står utanför.