mot · GM02Sf256 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Sf256av m.fl. (fp)FamiljepolitikenVår vision om familjepolitiken hämtar givetvis sin grund i deliberala värderingarna. Den hämtas från den praktiskavardagen . Och den hämtas i vredenöver att vi vuxna inte mäktar med att hävda rätten för alla debarn som lever under hårda förhållanden.För oss liberaler är det självklart att barnen är huvudpersonerna ifamiljepolitiken. De vuxnas ansvar för barnen måste vara grunden. Barnen ärutlämnade till de vuxna. De vuxnas önskemål måste givetvis därför komma iandra hand. Vad som är det bästa för varje enskilt barn går inte att fastställagenerellt. Hur föräldrarna väljer att forma sin vardag och att utöva sittföräldraansvar behövs inga centrala direktiv eller program för, så länge sombarnens integritet och värdighet inte kränks.Två generella utgångspunkter för familjepolitiken måste alltså gå att förena- barnens absoluta rätt och föräldrarnas absoluta ansvar.Barnens absoluta rätt innebär att alla barn är våra barn. Att alla vi vuxnahar ett yttersta ansvar att ge alla barn en uppväxt under värdiga och tryggavillkor. Det betyder att vi har ett gemensamt ansvar att söka skapa godaförhållanden runt våra barn, att vi har ett gemensamt ansvar att gripa in dåbarnens rätt kränks.Föräldrarnas absoluta ansvar innebär att vi som föräldrar alltid ärhuvudansvariga för våra egna barn, oavsett vad som händer runt omkringbarnet. Som förälder kan man inte överlåta ansvaret på den andre föräldern,skolan, förskollärare eller, mer generellt, samhället.Dessa utgångspunkter förenas bäst genom att förälderns huvudansvarkombineras med en stödjande uppgift för samhällsapparaten. Att fungerasom stöd i vårt ansvar som föräldrar. Och där ansvaret inte lämnar föräldernoch övergår till samhället förrän vid den punkt då man kan konstatera attbarnen bevisligen lider skada och att föräldern inte tar det ansvar som krävs.Eller, mer populärt uttryckt, familjepolitikens roll måste vara att skapaförutsättningar för föräldrar att skapa bra levnadsvillkor för sina barn.Vår utgångspunkt är att varje barns föräldrar är de som är bäst skickade attbedöma vad som är bäst för detta barn. Att besluten måste vägledas av vadsom fungerar bäst för just denna konstellation av personer från tid till annan.Familjepolitikens medel, såsom de utformats av riksdag, regering ochkommunalpolitiska beslut, har traditionellt haft alltför mycket karaktär avekonomiska styrmedel snarare än ekonomiska förutsättningar. Inte enbart,men i hög utsträckning. Det är dags att försöka ändra detta förhållande ochge ekonomiska förutsättningar att göra det som upplevs som den bästalösningen för barnen och föräldrarna i just den egna familjen.Länge har (framför allt) kvinnor som önskat vara hemma medan barnen ärsmå känt sig styrda och tvingade av normer uppifrån att förvärvsarbeta ochdå använda barnomsorg. Alternativ inom barnomsorgen såvälsom alternativet att vara hemma har känts fult och fel. Det har till och medfunnits de som hävdat att dagis är bättre för alla barn än att vara hemma medsina föräldrar (läs mamma). Detta är givetvis helt fel. Å andra sidan finns detmånga som menar att dagis är dåligt för de flesta barn och att en brauppväxtmiljö enbart kan erbjudas av föräldrarna i hemmet på heltid. Inteheller detta är rätt. Vad som är bra eller dåligt för det enskilda barnet kanbara föräldrarna veta. Det val man som förälder gör måste respekteras. Allavill vi våra barns bästa, och alla har vi som föräldrar den bästa kompetensenatt utifrån de egna förutsättningarna skapa den bästa tillvaron för våra barnoch oss själva.För att öka småbarnsfamiljernas ekonomiska marginaler och därmedvalmöjligheter är ett extra ekonomiskt stöd under småbarnsåren angeläget.Det mest flexibla sättet att utforma detta är ett rent småbarnstillägg tillbarnbidraget. Då kan föräldrarna själva avgöra om någon ska vara hemma påheltid längre än föräldraförsäkringen räcker, om man vill korta arbetstidenmen ändå utnyttja barnomsorg eller om man vill använda pengarna på annatsätt. Kanske löser man barnomsorgen helt på egen hand.Hittills har vi i haft ett system där bara de riktigt rika har kunnatvälja vilken typ av barnomsorg de velat ha och där inte alla kommit fram ikön till den kommunala. Barnomsorgslagen, med krav på kommunerna atttillse att det finns tillräckligt med platser för alla som så önskar, tar bortköproblemet. Någon form av barnomsorgspeng bör införas i kommunerna,där det kommunala stödet styrs till det barnomsorgsalternativ som önskas avföräldrarna. Förvisso kan många typer av barnomsorg bli betydligt billigareper plats än nu om budgeten ligger hos den enskilda barnstugan (i offentligeller privat regi) eller hos föräldragrupper, föreningar och andra som önskardriva barnomsorgen i egen regi. Att det går att få kostnadseffektivitet såvälsom kvalitetshöjningar visar alla de exempel som växer fram runt om ivårt land.Med barnomsorgslag och barnomsorgspeng kan vi få ett system där alla,inte bara några, kan välja vilken sorts barnomsorg de vill ha. somdet blir en stor förbättring av villkoren på arbetsmarknaden för mångakvinnor så innebär valfrihetsreformerna att tjockleken på plånboken intelängre blir avgörande för barnfamiljerna. Det är bra.Efter valet samlades , och kds kring sammaregeringsförklaring som . Där stod att "familjepolitiken ska främjabåde valfrihet och jämställdhet mellan kvinnor och män. Den som väljer attförvärvsarbeta ska ha ekonomiskt utbyte av detta." Dessa i och för sigkortfattade målsättningar står sig lika bra idag.Vi anser därför att det familjepolitiska stödet utformas efter principerna:? det ska kunna användas så flexibelt som möjligt och kunna användas avbåda föräldrarna,?? det måste löna sig för småbarnsmammor att arbeta och varamöjligt att minska sin arbetstid. Valet får inte bara stå mellan att arbetaheltid eller inte yrkesarbeta alls,?? det måste innehålla en utbyggd barnomsorg över hela landet med reellavalmöjligheter mellan olika omsorgsformer. ?En reformerad föräldraförsäkring, småbarnstillägg ibarnbidragssystemet och ett flexibelt stödsystem tillbarnomsorgen skulle uppfylla ovan ställda krav.Föräldraförsäkringen ger mycket låg ersättning till vissa grupper sominte har någon nämnvärd sjukpenninggrundande inkomst, t e x mångastuderande, föräldrar som varit hemma längre än regelverket tillåter m fl.Den s k 2,5-årsregeln styr många familjer att skaffa barn tätare än manegentligen önskar. Detta är några av de brister som finns i reglerna förföräldraförsäkringen, som därför borde ses över så att de stora fördelarnamed detta stöd kan gälla för fler föräldrar. Regeringen bör utreda effekternaav att höja grundbeloppet rejält och därmed avskaffa 2,5-årsregeln.Folkpartiet anser att ersättningen i de s k mamma-/pappamånaderna böråtergå till och att garantidagarna kan avskaffas.Då ekonomin successivt förbättras för staten anser vi att barnbidraget börhöjas med per barn och månad. Därutöver bör ettsmåbarnstillägg införas i barnbidraget, ett tillägg som skulle ge föräldrarnatill de minsta barnen ökade ekonomiska möjligheter att avstå helt eller delvisfrån förvärvsarbete om de så önskar. Genom att utforma stödet på detta visinförs inga nya marginaleffekter eller fattigdomsfällor, möjligheterna tilldeltidsarbete ökar och föräldrarna väljer själva hur de vill använda stödet.Fullt utbyggt bör ett sådant stöd uppgå till runt för barnmellan 1 och 3 år.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om familjepolitikens inriktning,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en reformerad föräldraförsäkring,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om barnbidrag och småbarnstillägg.Stockholm den 28 oktober 1998Kerstin ()()()()