mot · GL02Fi17 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:150 ekonomiska vårproposition 1.1 måste kunna bättre 4 1.2 En tom framtidspolitik 5 1.3 Uppdraget sex punkter för förnyelsen av 6 1.4 En moderat ekonomisk-politisk strategi 9 2 Den ekonomiska utvecklingen 11 2.1 halkar efter 11 2.2 Decennier av felaktig strukturpolitik 12 2.4 God internationell konjunktur 15 2.5 Prognosen en överskattning av tillväxt och sysselsättning 16 2.5.2 Effekterna av Asienkrisen större för än 2.5.3 Sysselsättningsökningen lägre än regeringen räknar med 18 2.6 Den medelfristiga prognosen en glädjekalkyl 19 2.6.1 Finanspolitisk expansion skall driva upp den privata konsumtionen 19 2.6.2 Snabb jobbtillväxt kräver bättre lönebildning och stora 3 Regeringen står handfallen 21 3.1 En valskröna 21 3.2 Regeringen ignorerar de strukturella problemen 21 3.3 Regeringen klarar inte jobben 22 3.4 Regeringen säger nej till sänkta skatter 22 3.5 En ohållbar politik 23 3.6 Avvecklingen av kärnkraften kommer att kosta 23 3.7 Regeringen bryter mot budgetordningen 23 4 Det moderata alternativet 25 4.1 En ny ekonomisk politik 25 4.2 En finans- och penningpolitik för tillväxt och stabilitet 25 4.2.1 Stabil finanspolitik ger goda tillväxtförutsättningar 25 4.2.2 Statsfinansiell balans över konjunkturcykeln 27 4.2.3 Minskad statsskuld som andel av BNP 27 4.2.4 Minskat offentligt sparande ger utrymme för privat 4.2.5 Budgetprocessen måste stramas upp 28 4.2.6 Strukturfelen kan framtvinga stramare penningpolitik 29 4.2.7 Prisstabilitet målet för penningpolitiken 30 4.2.8 Snabbast möjliga inträde i EMU 30 4.3 Företagande och nya jobb 31 4.3.2 Sänkt skatt på företagande och arbete 31 4.3.3 Sänkt skatt på hushållstjänster 32 4.3.4 En modernisering av arbetsrätten 33 4.3.5 En reformering av arbetsmarknadspolitiken 34 4.3.6 Utbildning i världsklass 34 4.3.7 Säker energiförsörjning genom att kärnkraften bibehålls 35 4.3.8 En avveckling av företagskrånglet 35 4.3.9 Svenskt deltagande i 36 4.4 Att kunna leva på sin lön en social skattepolitik 37 4.4.1 En ny fattigdom 37 4.4.2 Färre försörjer fler 38 4.4.3 Skattepolitikens inriktning 39 4.4.4 Särskilt avdrag för låga och medelstora inkomster 40 4.4.5 Sänkt kommunalskatt 41 4.4.6 Grundavdrag för barn 42 4.4.7 Hälften kvar 42 4.4.8 Sänkt fastighetsskatt 42 4.4.9 Sänkt bensinskatt 43 4.4.10 Sänkt skatt på pensionssparande 44 4.4.11 Effekter av skattesänkningsförslagen 44 4.5 Det gemensamma ansvaret 45 4.5.1 Världens högsta skatter men inte världens bästa välfärd 45 4.5.2 En välfärdsreform 46 4.6 Kommunsektorn kan bättre 48 4.6.1 () i kommunsektorn 48 4.6.2 Krisens orsaker är den förda politiken 49 4.6.3 En politik för självständiga och starka kommuner 50 4.6.4 Effekter för kommunsektorn av våra förslag 51 5 Tillväxtens betydelse 54 5.1 Eftersläpning eller återhämtning 54 5.2 Moderat politik höjer potentiell tillväxt 55 5.3 Hög produktivitet föder hög sysselsättning 56 5.4 Ökat utbud växelverkar med ökad efterfrågan 57 5.5 Effekter av högre sysselsättning för de offentliga finanserna 58 5.6 Högre tillväxt större skattesänkningsutrymme 59 6 Det moderata budgetförslaget 59 6.1 Vår budgetstrategi 59 6.2 Lägre skatt, mindre bidrag, prioriterade kärnuppgifter 60 6.3 Balans på lägre nivå 62 6.4 Förslag till skattesänkningar 64 6.5 Förslag till utgiftstak och utgiftsramar 65 6.6 Förslagen per utgiftsområde 68 1.1 måste kunna bättre var ett av världens mest välmående länder. Tillsammans med delade vi tredjeplatsen i välståndsliga. hade ett välstånd som lät tala om sig. har vi successivt halkat efter våra konkurrentländer. När världsekonomin vuxit så har vi vuxit långsammare, när den fallit har vi fallit hårdare och djupare. Trendmässigt har vi sjunkit bakåt och nedåt. Bara i tre andra EUländer är levnadsstandarden lägre än i . Samtliga nordiska länder är rikare än vi. Fallet från fyra i Världstoppen till fyra i Europabotten beskriver den svenska ekonomins utveckling under . Vi har inte blivit fattigare, men vi har inte hängt med i utvecklingen. Eftersläpningen har inte avmattats . Efter att tillfälligtvis legat över det Europeiska genomsnittet var 1996 och 1997 två mycket svaga år. Tillväxten låg lägre än såväl EUgenomsnitt som i de övriga nordiska länderna. passerade , och i EU:s välståndsliga. De bedömningar som görs av visar att eftersläpningen kommer att fortgå. Såväl som EU visar att den svenska tillväxten kommer att vara svagare än den genomsnittliga i och i . har halkat efter och kommer fortsätta att halka efter. På arbetsmarknaden inleddes mandatperioden med en utomordentligt stark uppgång. växte den svenska arbetsmarknaden mycket kraftigt, men utvecklingen bröts /96. Dramatiken i brottet understryks av att vi haft 150.000 fler riktiga jobb om regeringens politik med återställare och höjd skatt på allt och alla inte hade slagit sönder uppgången. har utvecklingen varit påtagligt svag och 1997 går till historien som det sämsta året för svensk sysselsättning . har antalet företagare minskat med cirka 25.000 (säsongsrensat) . Bakom oss ligger två förlorade år för svensk ekonomi och arbetsmarknad. Regeringen drar i vårpropositionen stora växlar på den ljusning som ändå tycks finnas på arbetsmarknaden. Fallet har dämpats och har en svag uppgång kunnat skönjas. Mot bakgrund av en stark internationell konjunktur är det inte märkligt att sysselsättningen antas stiga . Men trots att nedgången i sysselsättningen just nu har brutits är uppgången betydligt svagare än vad som är nödvändigt om vi skall kunna bryta massarbetslösheten. Regeringens starka tilltro till det så kallade förmåga att pressa tillbaka arbetskraften och därmed den öppna arbetslösheten döljer inte det faktum att sysselsättningen i utgången av kommer att vara lägre än när uppgången från den förra bröts . Om man inräknar de utbildningssatsningar som i huvudsak har arbetsmarknadspolitiska motiv ligger den totala arbetslösheten kvar på under hela prognosperioden . Regeringens egna siffror bekräftar därmed att man inte klarar jobben. Ser man till andra bedömare av sysselsättningsutvecklingen i blir bilden ännu tydligare. Den europeiska kommissionen antar exempelvis en svagare sysselsättningsutveckling i än i EU i genomsnitt. Växtkraften är större där än här. De offentliga kostnaderna för den svenska arbetslösheten har beräknats till . Det skall jämföras med den sammantagna kostnaden för och gymnasiet som uppgår till 70 miljarder och landstingens kostnader för sjukvården som är 90 miljarder . kostar arbetslösheten dubbelt så mycket som skolan och nästan lika mycket som skolan och sjukvården tillsammans. Den bestående höga arbetslösheten tvingar oss att betala hög skatt för något som vi inte vill ha. Ingen annan uppgift är viktigare än att bryta denna trendmässiga stagnation och eftersläpning. Det handlar om vårt framtida välstånd och om förmågan att klara sig i en allt mer internationaliserad ekonomi, men först och främst om att klara en hygglig levnadsstandard för . ekonomiska kräftgång och oförmågan att skapa förutsättningar för tillräckligt många nya riktiga jobb i privat sektor är inte bara ett hot mot en god reallöneutveckling, det är dessutom det enskilt största hotet mot välfärden och skolan. Klarar vi inte att bryta den långsiktiga trend som regeringen fört in på, klarar vi inget annat. 1.2 En tom framtidspolitik Regeringens vårproposition har på goda grunder ifrågasatts för sin starka optimism. Det finns ett påtaglig drag av valfeber i antaganden och beräkningar. Ett problem som understryks av att regeringen dessutom har ett svagt facit för sina tidigare framtidsprognoser. I den uppgång man ärvde 1994 och 1995 valde man att göra mycket ljusa prognoser för . Det ekonomiska utfallet har ställt dessa i en betydande nakenhet. Denna svaghet har varit genomgående . Så sent som antog regeringen en tillväxt på , vilket skulle visa sig vara över utfall. Men vårbudgetens svaghet är inte först och främst dess ekonomiska prognoser hur orealistiska dessa än må vara. Det är inte regeringens bristande förmåga som prognosmakare som är grunden till problem. Det är dess bristande förmåga som regering som driver oss nedåt välståndsligan och som håller oss kvar i den strukturella massarbetslösheten. Vårbudgeten avslöjar med stor tydlighet att regeringen saknar en politik för framtiden. Och det är det som är största problem. På varje område av betydelse är man i princip svarslös inte bara inför dagens problem, utan framförallt om vilken väg skall välja för framtiden. Tillväxt- och jobbpolitiken är mer dikterad av den egna tilltron till en uppåtgående konjunktur, än till en vilja att genomföra strukturella förändringar som stärker konkurrenskraft. Arbetsmarknadens hämmande strukturer, skatterna och lejonparten av företagens regleringsbörda lämnas orörda. I skattepolitiken ser vi högskattepolitikens successiva sammanbrott. Ett närmast fundamentalistiskt motstånd mot sänkta skatter för vanliga löntagare kombineras med oorganiserade reträtter i beskattningen av högrörliga skattebaser. Det väljer hög skatt på fattigt folk, fastigheter och föda man tvingas till sänkt skatt på miljardärer och cigaretter. Vårbudgeten är ett dokument över en orättfärdig skattepolitik. får ingen redovisning av vad regeringen tror att den förtida stängningen av kommer att kosta. Regeringen skriver ut en in-blanco-check, vilket innebär att beslutsunderlag är ofullständigt och dessutom en rad brott mot den nya budgetordningen. I Europapolitiken fortsätter man att ställa vid sidan. tyder allt på att det blir ett stort euro-område med elva länder, men utan ett som frivilligt väljer utanförskapet. Det leder till att vi förlorar jobb i och inflytande i . Inte heller i vårbudgeten redovisar regeringen något annat skäl till detta självvalda utanförskap än att man bedömer opinionen som splittrad i frågan. Hur bryter vi eftersläpningen? Hur skapar vi förutsättningar för ett växande företagande och nya riktiga jobb i privat sektor? Vilken roll skall spela i dagens och framtidens Europasamarbete? Hur blir det med euron? Vårbudgeten är i alla sina delar tom på innehåll. Om framtiden bortom den egna konjunkturprognosen säger den mycket litet på avgörande punkter ingenting alls. 1.3 Uppdraget sex punkter för förnyelsen av Det politiska framtidsuppdrag som regeringen genom vårbudgeten avvisar handlar om en bred förnyelse av för att bryta eftersläpningen och återigen göra till ett samhälle som växer. Där de som kan, vill och borde arbeta har ett jobb att gå till. Där skatten är lägre för alla inte bara för vissa. Där välfärdssystemen är långsiktigt hållbara och där en stark ekonomi orkar bära upp offentliga åtaganden i skola, vård och omsorg. Där vi betalar skatt för den välfärd vi vill ha och inte för den arbetslöshet vi inte vill ha. Företagande och nya riktiga jobb Förnyelsen för företagande och nya jobb handlar om att skapa tillräckligt goda förutsättningar för ett växande näringsliv. ekonomiska problem bottnar till avgörande del i bristande konkurrenskraft. Förutsättningarna för ekonomisk växt och företagande är bättre på andra ställen. Bördorna på företagsamheten är många och stora arbetsmarknaden är inflexibel och styrd av gamla regler och system. behöver en företagsamhetens revolution. Sänkt skatt på företagande och arbete Särskilda skattelättnader riktade mot hushållstjänster En modernisering av arbetsrätten En reformering av arbetsmarknadspolitiken Säker energiförsörjning genom att kärnkraften bibehålls En avveckling av företagskrånglet Lägre och rättvisare skatter Skatterna måste sänkas. Sänkta skatter är en förutsättning för tillväxt och välstånd. Världens högsta skatter hämmar den ekonomiska utvecklingen och tillkomsten av nya riktiga jobb. Det avgörande argumentet för sänkta skatter är dock att människors frihet, trygghet och kontroll över den egna vardagen ökar. Inget bidragsberoende kan ersätta den trygghet som växer ur en egen försörjning. Sänkta skatter för låg- och medelinkomsttagare är den viktigaste sociala trygghetsreformen för . behöver lägre och rättvisare skatter. Ett extra avdrag på för låga och medelstora förvärvsinkomster Ett särskilt grundavdrag per barn på Sänkt skatt på pensionssparande Sänkt skatt på hushållstjänster Välfärdens och den offentliga sektorns förnyelse betalar vi världens högsta skatter men vi har inte världens bästa välfärd, inte heller världens bästa levnadsstandard. Det politiska systemet avhänder medborgarna en rekordstor andel av deras inkomster, men den klarar inte av att leverera den rättstrygghet, den sjukvård och den skola som medborgarna har rätt att kräva. Förnyelsearbetet i den offentliga sektorns organisation är inte bara viktigt för att skattebetalarna skall få ut den kvalitet som de har rätt att kräva för de pengar som de betalar. Om vi inte inleder ett reformarbete kommer dagens system dessutom att få stora svårigheter när kraven på vård och omsorg av demografiska skäl blir större. Dagens vägran att förnya den offentliga sektorn skjuter problemen . behöver en förnyelse av den offentliga sektorn. Kommunernas kärnuppgifter prioriteras. En ovillkorlig vårdgaranti införs. Den medicinska kompetensen i äldrevården stärks. Personalens kompetens utvecklas och tas tillvara möjligheterna till alternativ vidgas. Pensionerna höjs genom att följa basbeloppets förändring fullt ut. Rätten till assistansersättning för handikappade återställs. Stödet till handikappade räknas upp med ca . Inkomstprövningen av änkepensioner upphör. Vårdnadsbidrag och avdragsrätt för barnomsorgskostnader införs. En millenniereform för bästa skola Utbildning kommer vara den viktigaste välfärdspolitiken. En dålig utbildning blir ett svårt handikapp på arbetsmarknaden, men också i samhället i övrigt. Det kommer att bli allt svårare att hantera brister i utbildningssystemet med andra välfärdspolitiska åtgärder. Misslyckas vi med förnyelsen av skolan kommer det svenska samhället stå inför mycket stora problem. En fungerande skolpolitik måste vara tydlig i sina mål och öppen i sina medel. Skolans mål skall vara kunskap medlen dit måste få variera med olika förutsättningar och pedagogiska idéer. En förnyelse av den svenska skolan skall bygga på kunskap, individualisering och mångfald. Den skall ta vid där den förra borgerliga regeringen slutade. förtjänar bästa skola. En skolpeng för alla Betyg tidigare, oftare och i fler steg Obligatorisk examen i respektive gymnasieskolan. Inför ett nationellt kvalitetsinstitut Ökad valfrihet i gymnasieskolan Höghastighetskommunikation till Internet för alla skolor Den nya informationstekniken påverkar arbete, företagande, fritid och kultur. Geografiska avstånd blir allt mindre relevanta, miljardvärden skapas i branscher som inte fanns , den elektroniska handeln ritar om konsumtionsmönster och förändrar förutsättningarna för sociala och kulturella yttringar. Här skall ha en framskjuten roll vi skall vara ett av de bästa länderna vad gäller användning och spridning av IT. behöver en politik som gör oss till en ledande ITnation. Höghastighetskommunikation till Internet för alla skolor En fortsatt politik för avreglering och spridning av kunskap och teknik. Staten återtar den fyrtornsroll som den hade under den borgerliga regeringsperioden. Medborgarna skall om de så önskar kunna sköta sina kontakter med myndigheterna genom elektronisk kommunikation. IT som en drivkraft för regional utveckling. Ett svenskt engagemang i skall spela en framträdande roll i det europeiska samarbetet. Det är där vi har merparten av vårt ekonomiska och sociala utbyte och där har vi ett oavvisligt ansvar för att vara med och påverka utvecklingen. kommer inte att vara med när den gemensamma valutan etableras . Det bygger inte på att vi inte skulle kunna kvalificera oss, utan på att regeringen valt att ställa utanför. Beslutet är såväl ekonomiskt som politiskt skadligt för . Utanförskapet kostar välstånd och jobb i och inflytande och påverkan i . bör därför gå med i valutaunionen . behöver en Europapolitik. 1.4 En moderat ekonomisk-politisk strategi Den moderata ekonomiska politiken strävar efter att genomföra strukturella reformer som stärker långsiktiga konkurrenskraft. Politiken skall möjliggöra en tillväxt som under den kommande mandatperioden för upp till en genomsnittlig europeisk tillväxttakt och som under den därpå följande mandatperioden placerar i en tillväxtbana som ligger över genomsnittet i EU. Politiken skall också skapa förutsättningar för en utveckling på arbetsmarknaden som till mitten av nästa årtionde avskaffar arbetslösheten som samhällsproblem. För att detta skall vara möjligt måste det netto tillkomma 500.000 nya riktiga jobb. Det förra målet förutsätter att det senare uppfylls och tvärtom. Prisstabilitet och balans i de offentliga finanserna är grundläggande förutsättningar för varje framgångsrik ekonomisk politik. Turbulens och osäkerhet i finans- och penningpolitiken kommer att leda till högre räntor och därmed till en sämre ekonomisk utveckling. Mot bakgrund av detta är det svenska medlemskapet i det europeiska valutasamarbetet en självklar hörnsten i en politik för stabilitet i den svenska ekonomin. Om känsligheten i de offentliga finanserna skall kunna minskas behövs det såväl en politik för att upprätthålla långsiktig stabilitet i de offentliga budgeterna som en politik som minskar statsskuldens andel av BNP. Lika avgörande som lösningen på de omedelbara balansproblemen är arbetet med att skapa en långsiktigt hållbar struktur i de offentliga finanserna. Den stora omslutningen i de svenska offentliga finanserna gör dem unikt känsliga för svängningar i konjunkturen vilket har visats av bl.a. . Det enda verkligt effektiva sättet att minska detta problem är att minska budgetens storlek, dess andel av BNP. Det är mot denna bakgrund tydligt vilket har påpekats i en rad sammanhang från ett stort antal bedömare att regeringens metod för att uppnå balans i de offentliga finanserna riskerar ställa saneringen på lösan sand. Sänkta skatter och sänkta utgifter är därför grundbulten i såväl den övergripande strategin för att skapa förutsättningar för ett som växer som för att skapa långsiktig reda i de offentliga finanserna. Det moderata budgetförslaget innebär utgiftsminskningar på 1999 och närmare 54 respektive 2000 och 2001 i jämförelse med regeringens politik. Därmed kan utgiftstaket fastställas till 1999, 2000 och 2001. Vi utnyttjar respektive av det utrymme på och för ytterligare överföring till hushållen som regeringen angivit . Våra besparingar och det ianspråktagna utrymmet för ytterligare överföringar gör det möjligt för oss att sänka skatterna med 1999, 2000 och 2001 i förhållande till regeringen. Det offentliga finanserna bör vara i balans över konjunkturcykeln. Eftersom vi sannolikt har några goda år framför oss bör vi budgetera för ett överskott i de offentliga finanserna. Då kan dessa tillåtas försvagas när konjunkturen vänder nedåt. Givet regeringens kalkyler över de offentliga finanserna innebär vårt budgetförslag att det offentliga finansiella sparandet ökar till 1999, 2000 och 2001, dvs med mer än i regeringens förslag. Såväl skatte- som besparingspolitiken inriktas på att stärka förutsättningarna för arbete och tillväxt och på att öka människors möjligheter till eget ansvar över den egna vardagen. Skatten sänks på arbete, på sparande och företagande. Framförallt vidgas den vanlige löntagarens bestämmanderätt över sina egna inkomster rejält. Skattepolitikens övergripande mål är att det skall gå att leva på sin lön. Besparingspolitiken är därför också tydligt inriktad på dem som är långtidsfriska. De som klarar ett ökat enskilt ansvar och som genom den moderata skattepolitiken ges betydligt större möjligheter att bära detta ansvar. Lägre ersättningsnivåer och ytterligare en karensdag kan bäras av dem som kan tillgodogöra sig effekten av sänkta skatter. Flera av besparingsförslagen kan heller inte sägas påverka någons personliga ekonomi, eftersom det exempelvis handlar om pensioner som skjuts upp eller förtidspensioner som inte förverkligas. Att vi skapar förutsättningar för ett samhälle där fler kan sluta arbeta senare är inte en välfärdsförlust det gör vårt samhälle rikare. Delar av besparingspolitiken är även en viktig del av strukturpolitiken. Företagsstödet minskar, vilket i lika hög grad är en reform för att få den svenska ekonomin att fungera bättre. Svenska företag skall ha bästa tänkbara konkurrensmöjligheter inte subventioner. Å andra sidan avvisas en rad av de socialt negativa besparingar som regeringen genomför. I den moderata budgeten skapas det utrymme för att värna änkor och handikappade, som regeringen inte anser sig ha råd med. Det är anmärkningsvärt att regeringen i sin tilltagande fiskala slapphet inte finner utrymme att ge dessa grupper det stöd de behöver. Besparingspolitiken skall bäras av dem som genom arbete, studier eller företagande kan förbättra sin situation. Inte av dem som har det offentliga som den avgörande eller till och med enda källan till trygghet. Förnyelsen av är ett långsiktigt och strukturellt reformarbete i kontrast till vårbudgeten som till stor del är ett kortsiktigt och konjunkturellt prognosarbete. I denna motion presenteras ett ekonomiskt alternativ som kan bryta trettioåriga eftersläpning, som skapar förutsättningar för nya riktiga jobb i privat sektor och som gör det möjligt för vanliga löntagare att försörja sig själva. Det är en politik för lägre skatter för alla, mindre krångel för företagen, förnyelse i välfärden och ett starkt svenskt engagemang i . 2 Den ekonomiska utvecklingen räknades som ett av de rikaste länderna i världen. och därnäst hade störst bruttonationalprodukt räknat per invånare. och kom på delad tredje plats med en BNP per capita som var högre än genomsnittet i . 1997 hade halkat ned till 18:e plats bland de 24 ursprungliga medlemsländerna med en BNP per capita som låg under genomsnittet i . Bland EUländerna är det nu bara , och som ligger efter i välståndsligan. Välståndsligan - rankning av BNP per invånare Under 1970- och var den årliga tillväxttakten närmare en procentenhet lägre i än i övriga . Detta har givetvis påverkat de svenska medborgarnas relativa levnadsstandard. Om vi hade haft en lika snabb BNP/capita-tillväxt som genomsnittet i , skulle vår BNP per invånare i ha varit större 1997. BNPutveckling i , EU och 2.2 Decennier av felaktig strukturpolitik Att trots goda förutsättningar halkat efter jämförbara länder har inte varit ödesbestämt. Det är tvärtom resultatet av en serie ekonomiskpolitiska misstag. Under 1950- och fattades en rad långtgående politiska beslut, som steg för steg vred den svenska utvecklingen mot ökande inslag av planekonomi. Avvikelserna mot andra industriländer blev allt större under 1970talet, och det var också då vi började se deras negativa effekter. Expansionen av den offentliga sektorn krävde en kraftigt ökad beskattning. Tillsammans med 1970talets många regleringar av arbetsmarknaden undergrävde skattehöjningarna näringslivets utvecklingskraft. Villkoren för arbete, sparande och nyföretagande försämrades radikalt. Investeringstakten och produktivitetstillväxten sjönk. Den långsammare produktivitetsutvecklingen tillsammans med ett lönebildningssystem som var anpassat efter tidigare rådande förhållanden betydde högre inflation och försämrad konkurrenskraft. Detta ledde till återkommande devalveringar som förvärrade situationen. Under 1980talet genomfördes två viktiga strukturella reformer för att förbättra ekonomins funktionssätt: avregleringen av kredit- och valutapolitiken samt skatteomläggningen. Tyvärr genomfördes de i fel ordning och dessutom med mellanrum. Långivningen expanderade så länge de höga marginalskatterna gjorde räntekänsligheten låg. Tillsammans med en slapp finanspolitik ledde detta till fortsatt inflation och överhettning i ekonomin och därefter till en spekulationsbubbla. KjellOlof skriver i sin bok: Vi hade nu kommit därhän att Den tredje vägens ekonomiska politik höll på att bryta samman. Vid nästa anhalt väntade arbetslösheten. (: Alla , s. 451)