mot · GL02Fö11 · 1998-04-15 00:00:00 — Vårt förslag är samhällsekonomiskt försvarbart därför att det ryms inom tillgänglig ekonomisk ram och inte heller är behäftat med sådana konsekvenser som följer av regeringsförslagets ekonomiska önsketänkande. Om nu gällande försvarsbeslut hade uppföljt de i ovanstående avsnitt beskrivna kraven så hade vi haft ett verkligt flexibelt försvar som utan tvekan i vart fall hade minimerat nuvarande allvarliga problem för försvaret. 4 Modernt svenskt försvar Även om det inte går att närmare precisera några militära hot mot , är det ställt utom allt tvivel att vi även behöver en militär försvarskomponent. Ett modernt försvar bygger på grundförutsättningen om flexibilitet som i sin tur förutsätter uppväxlingsbar försvarsorganisation, elastiskt utbildningssystem och variabel försvarsindustri. I det följande preciseras närmare hur dessa krav bör beaktas dels i det ekonomiska beslut som nu skall fatta, dels i ett perspektiv allt i avsikt att skapa ett modernt svenskt försvar. 4.1 Det moderna kriget Den globala satsningen på IT framförallt i västvärlden bidrar till att sudda ut de traditionellt sett tydliga gränserna mellan fred kris krig. Informationskrigföring respektive ledningskrigföring har lanserats som samlande begrepp för en rad moderna tekniker och metoder som tar sin utgångspunkt i olika psykologiska aspekter av mänskligt beteende, där det ytterst handlar om kontrollen över informationen. Det kan gälla att komma åt, påverka eller utnyttja någon annans information, men i lika hög grad om att skydda den egna informationen från påverkan. I försvars- och säkerhetspolitiskt hänseende kan avsiktliga manipulationer av vital information vara av avgörande betydelse när det gäller att försvåra eller förhala ett beslut om återtagning. I totalförsvarssammanhang motsvaras informationskrigföringen av ledningskrigföringen, där syftet är att påverka en motståndares förmåga att formulera, uttrycka och utöva sin vilja det vill säga att förlama beslutsapparaten. Genom desinformationskampanjer kan motståndaren ges ett felaktigt beslutsunderlag, vilket i sin tur påverkar hur han använder sina resurser. För en angripare är medlen relativt billiga, medan kostnaderna för den som försöker skydda sig ofta är mycket höga. Att det med lätthet går att genomföra framgångsrika desinformationskampanjer på elektronisk väg, till exempel via Internet, visade en reklambyrå i . På en hemsida lade man ut ett "nyhetstelegram" som lät antyda att den vietnamesiske diktatorn filmats i . utbröt betydande aktivitet på världens nyhetsredaktioner sedan ansedda Reuters nyhetsbyrå förmedlat det som i själva verket visade sig vara ett practical joke. pågår arbete inom försvaret med att utarbeta en nationell strategi mot informationskriget/ledningskriget. En ökad IT-användning i samhället i stort gör att frågan inte enbart handlar om försvars- och säkerhetspolitik. Det ligger därför i samhällets intresse att i ökad utsträckning skapa en bred medvetenhet inte bara om de möjligheter som informationstekniken medför, utan även om de problem och risker som ett informations- och kunskapssamhälle kan medföra. Ett sätt att skapa god mental förberedelse för informationskriget är därför att låta ett källkritiskt arbetssätt genomsyra utbildningen såväl inom grund- och gymnasieskola som inom högre utbildning. Det moderna kriget är till skillnad från de krig som vi har lärt känna från historieböckerna inte bundet varken till tid eller rum. Det finns ingen klar och tydlig handbok där angriparen vidtar åtgärder i kronologisk ordning för att uppnå sina syften. Angrepp kan ske var som helst i landet utan att angriparen först har tillförsäkrat sig luftherravälde. Ökad förmåga att slå till med små specialutbildade förband mot viktiga samhällscentra understryker ytterligare dessa förändringar. Av största betydelse för det framtida krigets karaktär är emellertid den revolutionerande utvecklingen av nya underrättelsemedel, som möjliggör att områden av storlek kan övervakas i realtid och med fjärrverkande precisionsvapen. Detta innebär förmåga hos de makter som förfogar över både underrättelseorgan med lång räckvidd och dito precisionsvapen att selektivt och precist slå ut mål på stort avstånd och möjlighet till att "ekonomisera" bekämpningen. Jämfört med attackflyg bortfaller kostnader för omfattande flygbaser, personal bl.a. dyrbar pilotutbildning och drift. Endast en bråkdel av den mängd sprängämnen, som attackflyget måste transportera fram till relativ närhet av målet för att få avsedd verkan, behövs i fjärrverkande vapensystem med motsvarande underrättelsestöd. Denna militärtekniska utveckling har olika innebörd för stormakter och småstater. En resursrik stormakt kan snabbt slå ut motståndarens stationära och basbundna tunga system. Ett exempel på detta är den USA-dominerade alliansens mycket snabba utslagning av flygvapen under . Denna förmåga hos en rik stormakt innebär emellertid inte att en småstat med begränsad försvarsekonomi är chanslös, om den förstår att för sin del rätt utnyttja den tekniska utvecklingens möjligheter. Denna bedömning grundas på två iakttagelser. För det första har en stormakt även om de med fjärrverkande precisionsvapen kan slå ut vitala mål inte förmåga att betvinga en stat med självbevarelsedrift. Återigen kan tas som exempel. Trots vetskapen om mycket stora bekämpningskapacitet trotsade dess med fjärrverkande precisionsvapen understödda hot. Ännu har ingen sådan stat betvingats med mindre än att angriparen ockuperar staten ifråga. För det andra kan även en småstat vidta verksamma och med den tekniska utvecklingens hjälp förbättrade åtgärder för att försvåra en stormakts underrättelsetjänst och minska dess förmåga att upptäcka "bekämpningsvärdiga" mål. Det krävs dock att småstaten, i det här fallet , utvecklar i förhållande till stormakterna "asymmetriska" metoder och däremot svarande vapensystem och förbandstyper (se generalmjor i 1996 nr. Det moderna kriget påverkas naturligtvis i hög grad av denna (militär-) tekniska utveckling och måste därför få stor styrkraft på verksamheten inom de delar av försvarsindustri och försvarsorganisation, som har att utveckla prototyper av moderna vapensystem och förband. Kännetecken för det flexibla försvaret är förmågan att bemästra de krav, som den tekniska, ekonomiska och sociala utvecklingen efterhand ställer. Vad som tidigare anförts (se avsnitt 3.3, 3.4 och 3.5) om uppväxlingsbar försvarsorganisation, elastiskt utbildningssystem och variabel försvarsindustri är i princip gällande även vid skapandet av ett modernt svenskt försvar. Däremot måste särskilt utvecklas de nya krav på flexibilitet som ställs vid modern krigföring. Detta gäller speciellt på försvarsindustrin men även försvarsorganisation och utbildningssystem. flexibilitet skapas genom dess olika förbandstyper, alltså kuppförsvars-, operativ-, återtagnings- och tillväxtförband (se avsnitt 3.3). Det angivna förbandsantalet och den beräknade insatsförmågan får naturligtvis anpassas till vårt behov. En grundmodell skulle beredskapsmässigt kunna innebära följande : kuppförsvarsförbanden (610 jägar-/stadsskyttebataljoner) är kontinuerligt beredda att försvara de för strategiskt överfall mest känsliga objekten, operativförbanden (35 brigader jämte understödsförband) kan förstärka försvaret mot strategiskt överfall, återtagningsförbanden (75 brigader jämte understödsförband och territoriella förband) skall kunna vara insatsberedda inför hot om väpnat angrepp mot nationens existens, tillväxtförbanden (cirka 10 brigader jämte understödsförband och territoriella förband) skall kunna vara insatsberedda inför samma uppgifter som återtagningsförbanden. Denna modell innebär på brigadsidan att följande antal brigader kan vara krigsdugliga inom respektive tidsperiod, nämligen 5 brigader och minst 10 brigader samt totalt upp till omkring 20 brigader . De olika krigsförbanden har skilda uppgifter inom förbandsproduktionen och dessa uppgifter måste jämte beredskapskraven vara styrande för verksamheten i fred. Därvid bör betonas att de operativa förbanden är av särskilt stor betydelse. Dessa brigader är huvudbas för rekrytering av förband för internationella uppgifter men har också den vitala uppgiften att utveckla prototyper av moderna förband för serieproduktion och upprustning av återtagnings- och tillväxtförbanden. Det flexibla försvaret förutsätter ett elastiskt utbildningssystem byggt på en allmän totalförsvarsplikt. Detta utbildningssystem kräver utbildningsplattformar, som har kapacitet att både vidmakthålla och vidareutveckla en sund utbildningskultur och att i fall av upprustning snabbt öka utbildningsvolymen. Den tidigare beskrivna totalförsvarsutbildningen (se avsnitt 3.4) är mycket betydelsefull för tillväxtförmågan och bör därför integreras i det totala utbildningssystemet. Repetitionsutbildning genomförs av de operativa förbanden med hög frekvens och med återtagningsförbanden med längre tidsintervaller. Tillväxtförbanden repetitionsövas inte i normal fredstid, eftersom de i regel endast är bemannade med befäl i nyckelställning och utrustade med vissa prototyper av materiel. Den inhemska försvarsindustrin spelar en nyckelroll för vårt försvars framgång i det moderna kriget. Av strategisk betydelse är den försvarsindustriella utvecklingskompetensen. Denna kompetens måste alltså värnas på alla möjliga sätt. Så kan ske genom att fastställa en försvarsindustriell policy och en preciserad återtagningsplan (se avsnitt 3.5), men därutöver krävs ytterligare åtgärder. Fördjupad och breddad kontakt inom forskningsvärlden och med de slutliga mottagarna av forskningens resultat är angelägen. Särskilt viktiga är forsknings- och utvecklingsprojekt som direkt eller indirekt behandlar det framtida kriget. Sådana projekt eller studier pågår på skilda håll, på den militära sidan såväl i Högkvarteret som inom Försvarshögskolan och . Liknande studier pågår också inom den inhemska försvarsindustrin, inte sällan i samverkan med olika civila akademiska institutioner. Försvarsindustrin måste ges vida möjligheter att bedriva rullande teknikprogram genom prototyping. Härigenom kan framställas demonstrationsexemplar av försvarsmateriel som vid behov kan komma att bli föremål för produktion. Nyttan av sådan prototyping ökar om man förbättrar samordningen mellan tillverkare och konsumenter. Detta kan uppnås genom att inrätta ett eller flera särskilda "spetsteknologiförband" inom armén, förslagsvis av bataljons storlek där erfarenheter från internationella uppdrag tas tillvara och utvärderas och där forskningsetablissemanget och försvarsindustrin ges möjlighet att i stor skala testa nya vapensystem och teorier om det framtida kriget. Spetsteknologiförbandet bör lokaliseras i anslutning till operationsförband (se avsnitt 3.3) men bör spetsteknologisatsningen cirkulera mellan dessa förband. Med den snabba teknikutveckling som pågår måste man satsa på en fortlöpande digital uppgradering av försvarsmaterielen. Härigenom utnyttjas och vidareutvecklas försvarsindustrins utvecklingskompetens. Ett kompletterande sätt att vidmakthålla försvarsindustrins utvecklingskompetens kan vara att överföra det underhåll av försvarets materiel som utförs inom Försvarsmaktens egen verkstadsfunktion (miloverkstäder motsv.) till försvarsindustrins företag. En ytterligare lämplig möjlighet är att statsmakterna stimulerar svensk försvarsindustri till fortsatt utveckling av civila applikationer ur sådana teknologier som utvecklats genom framtagning av nya militära system. Sist men inte minst måste med utgångspunkt från vad som anförts tidigare (se 3.5) om vikten av ett välutvecklat europeiskt försvarsindustriellt samarbete tilläggas att inom EU pågår arbete med utarbetande av en strategi för försvarsindustrin. Utgångspunkten för detta arbete är både den inre marknaden och utrikes- och säkerhetspolitiken. Därvid är inriktningen att uppnå ökad integrering mellan civil och militär forskningsverksamhet, att använda civil standard även på det militära området, att främja överföring av militär teknologi och underlätta civil användning. Dessutom gäller det att harmonisera exportpolitiken och då stegvis med början beträffande så kallade dual use-produkter. Sammantaget måste alltså många åtgärder inom försvarsindustrin genomföras med målet att säkerställa det flexibla försvaret och ytterst för att framgångsrikt förhindra ett tänkt angrepp mot i av modern krigföring. Vad slutligen gäller den fungerande beslutsmekanismen är det utomordentligt viktigt att betona betydelsen av att inrätta ett nationellt säkerhetsråd med en viktig strategisk roll särskilt för att garantera flexibiliteten inom försvaret. Det är slut och östvästkonflikten som en väpnad konflikt mellan två maktblock synes inte vara någon säkerhetspolitisk realitet. Den europeiska säkerhetspolitiska arkitekturen har genomgått betydande förändringar, där Nato inte minst genom påtryckningar från har kommit att ta en ledarroll i det säkerhetspolitiska vakuum som uppstod i och med , upplösning och . I samband med i bildades () som en ram för samverkan och konsultationer mellan NATO och de länder som deltar i PFF. Trots dessa ansträngningar vilar emellertid den internationella säkerheten på bräcklig grund. har konflikterna på avlöst varandra. Till detta skall läggas flera mindre, regionala konflikter med betydande politisk sprängkraft i det forna Sovjetimperiets utkanter. Även om konflikterna inte berör vårt direkta närområde, måste vi vara medvetna om att drastiska säkerhetspolitiska omsvängningar även kan ske i vår omedelbara närhet. I detta perspektivet framstår även fortsatt som säkerhetspolitiskt intressant. Så är till exempel i händelse av militär konflikt för många stater ett militärt attraktivt område med sin hangarfartygsfunktion. Detta innebär att även framgent över hela landets yta måste ha en god beredskap för att kunna möta plötsliga framtida hot. Blotta vetskapen om att besitter sådan förmåga kan i många lägen verka konfliktavhållande och kan därigenom spela den viktiga roll för säkerhet som bland annat och i olika sammanhang har pläderat för. pågår det en snabb säkerhetspolitisk utveckling i . I samband med Natos toppmöten har ett ökat ansvar för säkerhet kommit att överföras på de europeiska Natostaterna. Dessutom har man tagit beslut om en utvidgning av alliansen österut. I första omgången har , och erbjudits medlemskap. Därvid underströks bland annat att Natos dörr även framgent skulle komma att stå öppen för nya ansökarländer, vilket har tolkats som att såväl de baltiska staterna som länder i sydöstra kan bli aktuella. För att markera de baltiska staternas betydelse har man fördjupat och breddat förbindelserna med de baltiska staterna genom att uppgradera Baltic Action Plan till ett US-Baltic Charter. Ett motsvarande program har lanserats för sydöstra genom South East European Action Plan. Sedan FB 96 fattades har det svenska engagemanget i ett alleuropeiskt säkerhetspolitiskt samarbete stegvis ökat. valde redan från början att vara en synnerligen aktiv partner i PFF, ett engagemang som ytterligare har ökat i och med att vi valde att ingå i . har också valt att ingå i en snabbinsatsstyrka som har organiserats inom FN:s ram. Det breda svenska engagemanget i internationella operationer måste rimligtvis innebära att Försvarsmakten organiseras på ett sådant sätt att man uppnår rätt struktur i ett alleuropeiskt säkerhetspolitiskt perspektiv. Detta har stor betydelse inte minst för den framskjutna roll som har valt att ta på sig när det gäller att stödja den demokratiska utvecklingen i de nya Östersjödemokratierna. kan inom ramen för åtaganden inom FN och Nato:s fredsskapande arbete anordna utbildning av multinationella enheter till internationella operationer. utbildas enheter till FN:s snabbinsatsstyrka SHIRBRIG vid Försvarsmaktens internationella centrum i . Ett svenskt deltagande i fredsbevarande och fredsskapande operationer är betydelsefullt, inte minst mot bakgrund av det goda rykte som svenska fredsmissioner utomlands har. För svensk del innebär deltagandet också att Försvarsmakten i sin helhet befäl liksom värnpliktiga vinner erfarenheter som är av största betydelse för det nationella försvaret. bör tilläggas att det är nödvändigt att påpeka att internationella insatser aldrig kan ersätta behovet av direkta satsningar på det nationella försvaret. Ekonomisk stabilitet är nödvändig även beträffande försvarsbeslut. Att det annars uppkommer allvarliga problem framgår nu med all önskvärd tydlighet. Detta är möjligt att uppnå med vår modell som innebär omfattande förändringar genom neddragning av försvarsorganisationen, omprioritering av utbildningssystemet och omstrukturering av försvarsindustrin. Dessutom bör kostnaderna för alltmer omfattande internationella operationer inte bäras i sin helhet av Försvarsdepartementet utan delas med UD. I tillämpas en modell som i korthet innebär att försvarsmakten tilldelas en ram i ramen för internationella operationer. Kostnader utöver denna ram bekostas över utrikesministeriets budget. Det nu löpande försvarsbeslutet måste uppenbarligen revideras. Försvarsmaktens problem är till sin grundläggande natur strukturella, och de åtgärder som regeringen nu föreslår förmår inte lösa dessa problem endast skjuta dem . Det skulle inte förvåna om det efter höstens riksdagsval krävs drastiska åtgärder i syfte att långsiktigt försöka förhindra uppkomsten av nya "svarta hål". Sannolikt kommer detta att föranleda nya förbandsavvecklingar, ytterligare reduceringar inom ramen för pliktlagstiftningen och senareläggning/avveckling av vissa materielprojekt med åtföljande omstruktureringar inom försvarsindustrin som konsekvens. Därför framstår det inte som särskilt meningsfullt att fortsätta att laga och lappa på ett försvarsbeslut som i praktiken redan har havererat. Ett nytt försvarsbeslut är således ofrånkomligt för att långsiktigt lösa försvarets problem. Detta är också innebörden av ÖB:s förslag till "ominriktning" av försvaret och försvarsministerns förslag att ändra det övergripande målet för försvaret. Men till skillnad mot både ÖB:s förslag och försvarsministerns förslag måste detta nya beslut dels bygga på ovannämnda principer om flexibelt försvar, internationell anpassning och hållbar finansiering, dels utformas så att genomförandet garanteras. Beslutet måste tillskapas skyndsamt och utan att invänta nuvarande planeringsperiods utgång, alltså . Därutöver krävs direkt ett riksdagsbeslut om att inrätta ett nationellt säkerhetsråd. Det tidigare framförda kravet på nationellt säkerhetsråd (se motion 1996/97:Fö31) avslogs visserligen som obehövligt, men numera torde behovet framstå som uppenbart efter det att regeringen struntat i att genomföra den av beordrade kontrollstationen. Akut behov av omedelbara åtgärder föreligger således uppenbarligen och det erfordras noggrann analys för att utröna vilka åtgärder som är de rätta i detta prekära läge. Därför bör följande två grundläggande krav ställas, nämligen att åtgärderna inte får försvåra utan helst underlätta inför nytt försvarsbeslut och att åtgärderna skall vara tillräckliga för att undvika ekonomiskt återfall. Därvid är det viktigt att prioritera stoppandet av FB 96 i de delar som ännu inte har genomförts om det är i överensstämmelse med de ovan nämnda kraven. Regeringens förslag till åtgärder enligt propositionen uppfyller inte dessa grundläggande krav på åtminstone nedanstående punkter. Regeringen sänker kraven på Försvarsmaktens beredskap genom en ökning av återtagningstiden från ett till . Detta är i och för sig acceptabelt och till och med positivt i den meningen att resurser kan frigöras för att skapa den i tre propositioner krävda stabila och trovärdiga grunden för anpassning "uppåt". Men regeringens agerande verkar ytterligare försämra förutsättningarna för en sådan grund och därmed förlänga uppväxlingstiden. Så sker genom att regeringen dels trots att förflutit ännu inte har någon klar uppfattning om grundutbildningstidens längd, om vilka som skall omfattas av obligatorisk grundutbildning av olika längd och om hur utbildningssystemet ska utformas, dels att regeringen tillåter tvärtemot egna uttalade ambitioner att befälskårens kompetens nedgår och kompetenshöjande utbildning utgår. Vidare är regeringens förslag ett allvarligt hot också mot försvarsindustrin dels kortsiktigt när det gäller dess utvecklingskompetens, dels långsiktigt när det gäller dess förmåga att säkerställa uppväxling i ett skärpt säkerhetspolitiskt läge. saknar regeringen en tydlig linje när det gäller den inhemska försvarsindustrins möjligheter till utvecklings- och försäljningssamarbete främst i ett all-europeiskt sammanhang. I propositionen sägs visserligen att "den inhemska utvecklingskompetens som är av betydelse för anpassningsförmågan inte bör tillåtas nedgå innan resultatet av den försvarsindustriella översynen i samband med kontrollstationen föreligger. "Problemet är dock att man föreslår stoppåtgärder , medan kontrollstationen är framskjuten . Sett mot bakgrund av ovanstående bör istället följande åtgärder vidtas med omedelbar verkan. Försvarsmaktens krigs- och fredsorganisation En första åtgärd bör vara att i avvaktan på principbeslut om framtida krigsorganisation och utbildningsorganisation stoppa de avvecklingsåtgärder, som styrs av en "överspelad organisationsmodell" i FB 96. Den nya organisationen bör mycket skyndsamt utredas med utgångspunkt i vad som ovan anförts (se avsnitt 3.3, 3.4 och 4.1). Det innebär för arméns del att minst 13 "utbildningsplattformar" bibehålls och efterhand reorganiseras för att kunna producera krigsförband enligt redovisad kategoriindelning, alltså kuppförsvars-, operativ-, återtagnings- och tillväxtförband. För att markera övergången från närtidsinriktad till framtidsinriktad "vardagsverksamhet" bör dels verksamhetsidé 90 (VI 90) upphävas, dels ett produktionsinriktat värderingssystem ersätta nuvarande krigsduglighetsvärderingssystem (KDU). Resultatet av dessa förändringar kan visserligen inte förväntas förrän men det är väsentligt att riktlinjer för förändringarna utarbetas . Därutöver måste en noggrann översyn för revidering av FB 96 av planerade men ej genomförda beslut avseende mark, anläggningar och lokaler göras. Vidare bör möjligheterna att bygga in samma typ av flexibilitet i flygvapnets flottiljstruktur undersökas, bland annat för att medge ökad anpassning i fråga om produktionen av till exempel basbataljoner. En omstrukturering av främst arméförband enligt denna modell bör förutom förväntade ekonomiska besparingar ge ökad flexibilitet, vilket i sin tur innebär att en generell beredskapssänkning kan undvikas. Regeringens strävan att dels upprätthålla illusionen av en allmän totalförsvarsplikt, dels genomföra nödvändiga besparingar innebär att en nödvändig reformering av pliktlagstiftningens tillämpning förhalas. Under avsnittet 3.4 ovan konstateras att totalförsvarsplikten är starkt reducerad av flera skäl. är det enbart den manliga delen av befolkningen som i realiteten åläggs att utföra plikten och endast en del av männen genomför någon form av pliktutbildning. Genom att påbörja övergången till en modern försvarsmaktsstruktur med flera olika förbandskategorier, där endast kuppförsvars- och operativförbanden (enligt modellen i avsnitt 3.3 ovan) bemannas, bör en kraftigare minskning av kostnaderna för pliktutbildningen kunna åstadkommas främst . Antalet värnpliktiga som genomgår grundutbildning inklusive kortutbildning ökar visserligen, men antalet utbildningsdagar minskar, i synnerhet sådana som medför höga dagskostnader. Detta bör även i det korta perspektivet ge utrymme för besparingar. I ett längre perspektiv måste emellertid hela plikttjänstgöringssystemet ses över, inte minst i ett totalförsvarsperspektiv. I ett sammanhang där det moderna kriget varken begränsas eller rum är det av största vikt att samtliga medborgare får genomgå en grundläggande totalförsvarsutbildning med tonvikten på överlevnad.