mot · GM02So230 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:So230av m.fl. (m)En modern äldrepolitikInledningAtt ta tillvara äldre människors kunskap, erfarenheter ochkompetens är centralt för ett samhälle som tar individuellahänsyn och som sätter den enskildes bästa i centrum. Så skerinte i Socialdemokraternas . Tvärtom har människorsom fyllt helt plötsligt satts på undantag och räknasinte som den resurs och de mogna och erfarna människor defaktiskt är. Detta är en inställning som Moderatasamlingspartiet vänder sig emot. För många är åren närmastefter pensioneringen en mycket lycklig tid. Många reser,studerar och är över huvud taget mycket aktiva. De lever ettrikt liv.Vi har anledning att ställa oss frågan hur vi tar tillvara de äldres kunskap,kompetens och erfarenhet. Vi föreslår förändringar av villkoren för de äldreså att beslut flyttas från politiker till de enskilda människorna. En grund-läggande analys av problemen inom äldreomsorgen redovisas, somförslag på alternativa lösningar presenteras.Ökningen av antalet mycket gamla ställer stora krav på såväl akutvårdensom på dem som svarar för mer långvarig vård och omsorg. Moderatasamlingspartiet kan aldrig acceptera vanvård eller nonchalans mot gamla.Anhöriga och frivilliga gör mycket stora insatser för att vårda våra äldre.Detta vill vi uppmärksamma, liksom nödvändigheten av ökad valfrihet ochstörre mångfald i äldreomsorgen.Demens blir en allt viktigare fråga i takt med att vi får allt fler i högreåldrar. Moderata samlingspartiet har under en följd av år uppmärksammatdenna sjukdom, som ibland benämns "århundradets sjukdom". Förre parti-ordföranden gjorde en stor insats för de demenssjuka genomatt föra upp frågan på den politiska agendan. Förslag rörande vård ochomsorg av våra demenssjuka presenteras, liksom en strategi för forskning,samt förbättrad utbildning av personal.Moderata utgångspunkterSverige har under detta sekel genomgått stora förändringar.Från att ha varit ett bondesamhälle har det övergått till att bliett högindustrialiserat samhälle och är nu raskt på väg att bliett IT-dominerat kunskapssamhälle. Givetvis har dettapåverkat människorna. Från att ha varit ett samhälleuppbyggt på familje- och bygemenskaper präglas dagenssamhälle av andra gemenskaper som inte på samma sätt harsitt ursprung i familjen eller hembygden, utan mer ärbaserade på arbets- och ålderstillhörighet.Gårdagens äldre växte upp då verklig fattigdom var en realitet. Mat fördagen var inte en självklarhet. Två världskrig har våra äldsta upplevt på mereller mindre nära håll. Det var långa arbetsdagar, fyllda med hårt kropps-arbete. Fritidsproblem var ett okänt begrepp. Sjukdomar som är lätt-botade ledde ofta till döden.Dagens nyblivna pensionärer har helt andra erfarenheter och helt andravärderingar. Förvisso har många av dem levt under svåra förhållanden.Mycket av den bakgrund som de riktigt gamla haft, har delvis denna yngregrupp också som sin. Men det som gör skillnaden mellan dessa tvåäldregrupper stor är att de riktigt gamla är alltför gamla för att kunna dranytta av det goda den nya tiden fört med sig. Det gäller t.ex. arbetetsutformning, inriktningen på en bättre fysisk och psykisk miljö, bättreutbildning och ekonomi. Det gäller framsteg inom medicinens område. Detfinns nu en forskning inriktad på att slå hål på alla de fördomar som omgeråldrandet.Det fanns drygt 1,5 miljoner människor i vårt land somvar . Antalet äldre kommer att fortsätta att öka de närmastedecennierna. Detta innebär att vi i vårt land har en mycket stor gruppmänniskor som genom sina erfarenheter, kunskap och kompetens är en i alltför hög utsträckning outnyttjad resurs.Det är en självklarhet att samhället behöver de äldre. Människan "växer"hela sitt liv. Den erfarenhet, den livskompetens som tiden givit behövs för attge allsidighet och balans åt bedömningar och beslut. För att samhället skallupplevas som en helhet, måste alla åldersgrupper spela en aktiv roll.Traditionens betydelse för samhällsutvecklingen kan aldrig tydliggöras förde yngre om inte de äldre, de främsta traditionsbärarna, deltar i samhälls-debatten och i överförandet av kunskap och värderingar till de nyagenerationerna. Vårt samhälle skulle bli andligen fattigare om inte de äldretog del i dess utveckling.En av de mer omfattande studierna "70-åringar i - H70" är ettbrett tvärvetenskapligt projekt som fortfarande ger oss ny kunskap. Dagensäldre har blivit och blir allt mer vitala till kropp och själ och har därförgodamedicinska och biologiska förutsättningar för att långt upp leva ett riktliv.Att garantera alla en god ålderdom är inte endast en fråga om vård ochomsorg utan gäller också hur vi skall kunna ge alla dessa vitala äldre denkänsla av tillhörighet i samhället som de så ofta känner sig sakna.I talar man om vördade gamla, i om människor i den godatredje åldern, medan vi i alltför ofta något nedvärderande talar omgamla pensionärer. Denna inställning till en femtedel av vår befolkning äroacceptabel. Man brukar säga att ett gott samhälle visar sig genom det sätt påvilket man värderar sina äldre. Skall vi kunna berömma oss av det godasamhället så fordras en attitydförändring visavi våra äldre.Den stora resurs som den äldre människan är måste tas tillvara. Vilkenannan grupp äger en så gedigen kunskap, lång erfarenhet, gott om vilja ochtid att göra en insats för sig själv och sina medmänniskor? Att höra till, attvara behövd, att ha goda förväntningar på sig är något som alla människor ialla åldrar strävar efter. Men kanske är målet svårast att uppnå av egen kraftför den som är gammal. Därför måste det vara varje gott samhälles plikt atttillfredsställa dessa behov genom att ta tillvara den gamla människans viljaoch möjligheter.Dessutom är det ett nationalekonomiskt slöseri att inte ta tillvara ett landssamlade resurser. Man kan fråga sig vilket samhälle som egentligen har rådatt inte utnyttja den kunskap och erfarenhet som av dessbefolkning besitter. Vilket samhälle har råd med de drastiskt ökade kostnaderi det offentliga försäkringssystemet som blir följden av de äldres känsla avutanförskap i ett samhälle som inte längre förmår se dem som den resurs deär? Och framför allt - vilket samhälle kan ta ansvar för att en stor grupp avdess invånare känner sig icke behövda? anser attSverige inte har råd att avstå från att nyttja den erfarenhet som våra äldrebesitter.Vi vill gå i spetsen för den attitydförändring till åldrandet och därmed tillde äldre som vi anser är nödvändig. Kunskapen om åldrandet, såväl detfriska som det sjuka, måste alla ta till sig. Inställningen till de äldre måstepräglas av respekt för den kunskap och livserfarenhet de besitter. Viljan att tatillvara de äldres erfarenheter måste genomsyra alla delar av samhällslivet.Först när vi nått dessa mål kan de äldre i vårt land känna berättigad stolthetöver vad de kan uträtta just i kraft av sin ålder och också känna att de harsamhällets goda förväntningar på sig. Först då får vi ett värdigt samhälle därvar och en av oss, oavsett ålder, kan känna sig efterfrågad och behövd.Antalet äldre blir allt fler de kommande decennierna. förblir deockså allt friskare och har möjlighet och kapacitet att leva ett aktivt livlängreän någon tidigare äldregeneration. Ofta framställs detta som ett ekonomisktproblem. Självfallet innebär ett ökat antal mycket äldre att kostnader förvård, omsorg och pensioner stiger. Men inträder behovet av vårdoch omsorg väsentligt senare än vad som varit fallet med tidigaregenerationer. Våra äldre kommer således att spela en aktiv roll i samhälletbetydligt längre. Detta har redan uppmärksammats av marknadsförare ochreklamproducenter. De äldre kommer att utgöra en stark ochframför allt stor konsumentgrupp med inflytande och betydelse.Denna inställning som redan finns på "marknaden" måste också fågenomslag i yrkeslivet och inom andra sektorer i samhället. Hinder ochstelbenta regler måste tas bort och goda förutsättningar för starka gemen-skaper skall skapas. Förändringar i arbetsrätten och i vårt socialförsäkrings-system kan leda till att det blir lättare också för dem som är äldre att få enny"chans" med större variation vad gäller kunskap, kompetens, ålder ocherfarenhet.Ett exempel på hur man på ett bra sätt kan ta tillvara den kompetens ocherfarenhet som äldre arbetskraft har samlat på sig under ett långt yrkesliv,som det skapar möjlighet för äldre att ha kontakt medarbetsmarknaden även efter pensionen, är de mentorsprojekt som finns pånågra håll. De innebär att den äldre generationen fungerar som stöd ochrådgivare till den yngre yrkesverksamma generationen inom olika branscher.Vi anser att denna typ av verksamhet bör uppmuntras och stödjas.Men det är också väsentligt att de äldres erfarenhet och kompetens fårutrymme i samhällsdebatten. Alla, även politiker, måste lyssna och ta till sigde synpunkter och åsikter som de äldre har. Politiken får inte bli ettprivilegium för ett fåtal aktiva, utan alla samhällsgrupper måste känna sigdelaktiga. I det spänningsfält som kan skapas i mötet mellan olikagenerationers erfarenhet kan vi finna lösningar till allas bästa.Moderata samlingspartiet accepterar inte att människor bara för att de fyllt65 år skall hänvisas till välmenande aktiviteter som ger sysselsättning ochofta även god behållning, men som inte utnyttjar de äldres erfarenhet ochkompetens. I stället måste samhället och politiken anpassas efter det faktumatt människor är mer aktiva och vill delta mer i samhällslivet högre upp iåldrarna än vad som tidigare kanske var fallet. Fixerade åldersgränser tillhördet förgångna. Vi ser detta som ett första steg i riktning mot en mindrereglerad syn på när och hur man skall arbeta.Alla gamla har inte lyckan att uppleva ett gott åldrande. Ensamhet ochsjukdom förmörkar tillvaron för många. Det handlingsprogram somModerata samlingspartiet då vill förverkliga har följande utgångspunkter.En bättre välfärdModerata samlingspartiet vill förbättra välfärden. Det skallske genom att den enskildes ställning stärks inom ramen fördet gemensamma ansvaret. Den nya välfärdspolitiken måstebygga på den enskildes val och resurserna skall följa de valsom den enskilde själv träffar. Därmed kombineras valfrihetmed det gemensamma ansvarets rättvisa och solidaritet. Detallmännas viktigaste uppgift blir att säkerställa att även desom av olika skäl ej själva kan föra sin talan eller fattameningsfulla beslut, garanteras med andra jämbördigaförhållanden.En välfärdspolitik med denna inriktning kommer att möjliggöra en bättreservice och ge helt nya möjligheter såväl för dem som arbetar inom vård,omsorg och utbildning som för dem som är beroende av dessa tjänster. Ettökat inslag av konkurrens leder till bättre utnyttjande av resurserna och attköer och brister i dagens system kan angripas. Vårt förslag till allmänhälsoförsäkring ger alla rätt till valfri sjukvård utan att det kostar denenskilde något extra.Även svårt sjuka och handikappade måste få bestämma över sin vardaggenom att på lika villkor få välja mellan olika former av service, vård ochboende. Så långt detta är ekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mestvårdbehövande också få behålla ett eget hem i äldrevården - även sedan manflyttat till institution. Här måste särskild uppmärksamhet ägnas de personersom behöver särskilt stöd för att föra sin talan och få sina intressentillgodosedda. En gammal människa som vill flytta till ett äldreboende i enannan kommun för att komma närmare barn och barnbarn skall inte kunnaförvägras detta. Det är nödvändigt att riva ned huvudmannaskaps- ochrevirgränser inom vård och omsorg. Samarbetet inom vårdkedjan måsteförbättras så att den äldres behov och medbestämmande sätts i centrum.Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö inklusive vården i betydligtstörre utsträckning än vad som sker i dag.Att tvinga helt främmande människor att bo tillsammans i flerbäddsrumoch sedan ta hyra som för egen bostad är inte rimligt. Människors egna valmåste respekteras. Ett första steg på vägen mot en god äldrevård måste varaatt erkänna att sjukhemmen inte kan likställas med boende. Det är bådeokunnigt och cyniskt att kalla en gammal, till kropp och själ sjuk människasom bor i ett flerbäddsrum i ett sjukhem för hyresgäst och av henne utkrävahyra kompletterad med kostnader för mat och omvårdnad liksom för medicinoch läkarbesök.Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskravskall ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligtbedrivna verksamhet.Vi blir allt äldreSvenskarna blir allt äldre. 1983 fanns det i Sverige1,4 miljoner människor . 1997 hade antalet stigittill drygt 1,5 miljoner eller av befolkningen.1983 fanns det 290 000 människor i . 1997hade det antalet stigit till drygt 400 000, en ökning medomkring . Andelen personer kommeratt öka med till år 2010.Svensken förblir frisk och därmed allt äldre. Behovet av vård kommer alltsenare i livet. Majoriteten klarar sig långt upp utan hjälp av ålderspensionärerna bor i sitt eget hem. Men när det väluppstår behov av hjälp är det större och mer omfattande och ianspråktar enallt större del av de offentliga utgifterna. Personer svarar av de totala utgifterna för sjukvården. De som är och äldrehar 38 gånger fler vårddagar än de som är och yngre. avsjukvårdens resurser och av slutenvårdsplatserna används för vårdav 75-åringar och äldre. av resurserna används under det sistalevnadsåret. Ålderspensionärerna utgör en knapp femtedel av befolkningenmen tar i anspråk ca två tredjedelar av samtliga vårddagar inom sjukvården.Bara befolkningsförändringarna kommer att medföra att det medoförändrade resurser uppstår ett gap mellan behov och resurser förkommunernas äldrevård om eller ca . Dettabelyser de problem vi står inför då vi skall slå vakt om en värdig äldre-omsorg.Även om våra äldre är friskare i den tidiga ålderdomen så blir behovet avstöd och hjälp allt större och allt mer kostnadskrävande för den växandegruppen mycket gamla. Det ställer helt nya krav på politiken och på deprioriteringar som måste göras.Pensionärernas ekonomiskasituationÄnda sedan skattereformen harpensionärernas ekonomiska situation varit allvarlig. Ävenom allt fler ålderspensionärer har ATP somkomplement till folkpensionen, finns det fortfarande mångaäldre som har låg eller ingen ATP alls. För dessa människor,i de allra flesta fall handlar det om ensamstående kvinnor, ärden ekonomiska situationen ytterst ansträngd. Ett av skälentill detta är att basbeloppet, i och med skattereformen,urgröptes med cirka tio procent.Till de försämringar som har skett genom förändrade beräkningsgrundervad gäller basbeloppet, skall läggas andra förslag och beslut som direktpåverkar våra äldre. har socialdemokraterna konsekvent riktatsina besparingar mot äldre, handikappade och andra utsatta grupper. Vimoderater har lika konsekvent avvisat denna politik.I samband med att regeringen höjt egenavgifterna i läkemedels-försäkringen har Moderata samlingspartiet i stället föreslagit att Apoteks-bolagets monopol skall avvecklas och andra administrativa besparingarvidtagas som sparar mer pengar utan att det går ut över äldre och kronisktsjuka. Tyvärr kan vi konstatera att Socialdemokraterna sagt nej till dessaförslag, vilket direkt har slagit mycket hårt mot framför allt våra äldre.I kommuner och landsting har avgifter höjts liksom skatten, vilket ocksåpåverkar enskilda pensionärers ekonomi. Detta har medfört att allt fler avlandets pensionärer nu tvingas söka socialbidrag för att få ekonomin att gåihop. Särskilt är detta tydligt när det gäller tandvårdskostnader. I och med attSocialdemokraterna vid ett flertal tillfällen ändrat och justerat itandvårdsförsäkringen på ett sätt som i praktiken innebär att de med storatandvårdskostnader betalar mer och de med friska tänder betalar förhållande-vis mindre, har ansökningar hos landets socialkontor från äldre som inte harråd att gå till tandläkaren ökat. har dessutom de ökadekostnaderna för sjukvård och läkemedel skapat ytterligare svårigheter för deäldre att klara sin ekonomi.Regeringen har i och med budgetpropositionen 1998/99:1 numera anslutitsig till Moderata samlingspartiets uppfattning om att bostadstilläggen skallhöjas till och att basbeloppet inte längre skall reduceras utan följaprisutvecklingen fullt ut från . Det är bra men fortfarandelever många pensionärer under knappa omständigheter. Fastighetsskattenriskerar dessutom att komma som en otrevlig överraskning för många. Denfrysning av taxeringsvärdena som regeringen genomfört för 1998 och 1999skall nämligen återtas , enligt direktiven till kommittén som skall seöver reglerna om fastighetsskatten. Totalt ackumuleras potentiella skatte-höjningar på genom de bägge frysningarna avtaxeringsvärdena. Den senarelagda höjningen kommer att innebära en rejälskattechock. har beräknat effekten till 30 procenthögre skatt i . I skulle skatten, enbart avdenna orsak, höjas . För genomsnittsvillan i denna kommuninnebär det en höjning med till totalt i barafastighetsskatt . Det innebär att många gamla riskerar att få sälja ochflytta ifrån sina hem då de inte har råd att betala fastighetsskatten.Föreningsbankens avdelning för marknadsanalys redovisade ioktober 1998 uppgifter som visar att många pensionärer saknar en ekono-misk buffert för oväntade utgifter. av pensionärerna har inte enbuffert på . Det är allvarligt med tanke på att deras behov avtrygghet är stort.Äldreomsorgen - ettvårdsystem i krisÄldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Bristerna i vård ochomsorg kvarstår. Målsättningen - en meningsfull vardag förgamla och sjuka - är långt ifrån uppfylld i det särskildaboendet. Bristande kontinuitet i den medicinska vården ochavsaknad av kontinuerlig läkartillgång, brister iläkemedelshantering och smärtlindring samt bristanderesurser för god vård i livets slutskede är tyvärr inte ovanligainom svensk äldrevård. En god och säker sjukvård måstegaranteras och det kräver en ansvarig läkare i det särskildaboendet som också har ansvar för vårdplanering ochutbildning av personal. Det hindrar inte att patienterna haregna av dem själva valda läkare.Rehabiliteringen av äldre liksom avsaknaden av adekvata diagnoser viddemens är otillfredsställande. Hemsjukvård och hjälpmedelsförsörjningbrister. Gamla människor far illa av att vårdas och bo på fel sätt. Detta berortill stor del på att ädelreformen inte löste de organisatoriska problem somhängde samman med gränsdragningen mellan huvudmännen utan baraflyttade gränserna. Moderata samlingspartiet påtalade vid beslutet myckettydligt att risken var stor att de nu beskrivna problemen skulle uppkomma.Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ett kollektivistiskttänkande. För liten hänsyn tas till de enskildas önskemål. Äldre är oftasthänvisade till den boendeform eller den vård som det offentliga anvisar.Riskerna är uppenbara att kommunerna återgår till att se som ettkommunalt monopol, där valfriheten inskränker sig till att de som önskartjänsten kan tacka ja eller nej till den service som erbjuds. har deanställda ingen möjlighet att förverkliga egna idéer eller välja en annanarbetsgivare om man blir oense om hur vården bäst kan eller skall bedrivas.Socialstyrelsen redovisade uppgifter om att harantalet vårdplatser på akuta- och geriatriska avdelningar minskat med11.000, vilket motsvarar av det totala antalet vårdplatser.Vårdtiden har 1995 gått ner till ett genomsnitt . De sjuka äldreåtervänder allt snabbare till hemmet eller särskildt boende. Detta avspeglasockså i att resurser ändrats så att de med få hjälptimmar blivitfärre, medan de med många blivit fler. Det har blivit allt mindre tid för annatän det absolut nödvändiga.Socialstyrelsen studerade 1997 i ett projekt de äldres näringsintag. Manundersökte 872 personer i äldreboende och fann att varundernärda, i riskzonen och välnärda. De flestafanns på sjukhem. Orsakerna är flera, inte minst sjukdom. Men genom attregelbundet väga de boende kan undernäring snabbare upptäckas ochförebyggas. Vanvård och nonchalans är otillständigt i ett modernt samhälle.GränsdragningsproblemenkvarstårI och med ädelreformen fick kommunerna ansvaret för alläldreomsorg, utom den sjukvårdande verksamheten.Detta innebar att kommunerna fick ta över sjukhemmen och ocksåbestämma avgiften för boendet. har detta lett till orimliga avgifter.Sjukhemsboende kan inte likställas med ett vanligt äldreboende. Vårutgångspunkt är att avgifterna måste sättas med hänsyn tagen till om man påsjukhemmet delar rum, om man har möjlighet att komma hem eftersjukhemsvistelsen och/eller om man har en kvarvarande make i bostaden. Ensammanvägning av vilka effekter de samlade vårdavgifterna får måste göras.Moderata samlingspartiet har föreslagit att avgifterna inombarnomsorgen skall vara enhetliga, eftersom man vid högre inkomster redanbetalar progressiv skatt och att det är orimligt att man skall behöva betala"skatt" två gånger. Vi anser att liknande principer bör gälla inomäldreomsorgen. Den senaste tidens debatt om att många äldre inte ens fårbehålla sitt förbehållsbelopp aktualiserar detta än mer. Vi vill därförreformera avgiftssystemen så att avgifterna håller sig inom ramen för rimligaförbehållsbelopp.I detta sammanhang vill vi poängtera att frågan om hemmavarande makesekonomiska situation måste få en lösning som är oberoende av varvederbörande är bosatt. råder nämligen stora skillnader kommunernaemellan och i vissa kommuner kan ekonomin totalt raseras för denhemmavarande maken som inom äktenskapet har exempelvis enfritidsfastighet eller ett sparkapital. Pensionärsorganisationerna harföreslagitatt makar genom ett "underhållsavtal" skulle kunna komma överens om attunderhåll enligt tidigare regler skall fortsatt gälla även när makarna intelängre har gemensamt hushåll. Men för att sådana avtal skall tjäna sitt syftefordras att varje kommun godkänner dessa, något som inte är fallet i dag.Detta kan vara en möjlighet för att komma till rätta med de ekonomiskaproblemen för de hemmavarande makar som har anhörig bosatt påexempelvis sjukhem. Man skall emellertid inte behöva tillgripa särskildaåtgärder för att få skäliga villkor i sin vård och boende.Det finns en gräns där en gammal människas boende med olika grader avservice, omsorg och sjukvård övergår till att bli rent sjukvårdandeverksamhet. Den gränsen kan, som våra sjukhem fungerar, sättas vidövergången till sjukhemsvård. Dagens sjukhemsvård är inte i första handboende utan vård och borde därför likställas med annan sjukvård. För mångamänniskor kommer det alltid att vara så att slutet av livet mer är en fråga omvård än om boende.Det finns skäl att fastställa en definition av begreppet äldreboende medhänsyn tagen till behovet av sjukvårdande insatser vid dagens sjukhem.Varje svensk medborgare har en självklar rätt att få en "egen" läkare.Utvecklingen har visat att det kan uppstå praktiska problem för boende vidsjukhem. Varje boende har även där rätt att ha en egen läkare, varför ettsjukhem kan betjänas av många läkare. Ingen känner då ansvar försjukhemmet som helhet eller för att personalen bibringas den utbildning somsituationen kräver. Lösningen med en medicinskt ansvarig sjuksköterska() har visat sig bara lösa smärre delar av detta problem. Vi menar att detbör finnas läkare som har det övergripande ansvaret för hemmet, antingen engeriatrisk specialistläkare eller en allmänspecialist som har möjlighet tillnäraoch täta konsultationer med en geriatrisk eller psykogeriatrisk expertis. Dettafår inte hindra att enskilda patienter kan välja och ha en egen läkare somhåller nära kontakt med den övergripande medicinskt ansvarige.Nödvändiga förändringarHuvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgen är överfört till kommunerna men gränsdragningarna ärsvåra i fråga om vad som skall hänföras till sjukvårdrespektive äldreomsorg. utvärdering liksomSocialutskottets äldreutfrågning omädelreformen, understryker att problemen fortfarandekvarstår. Många människor far illa medan kommun ochlandsting diskuterar vem som ansvarar för vad, exempelvisrehabiliteringen av de gamla.