mot · GM02L503 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:L503av m.fl. (s)Friköp av historiska arrendenFriköpsfrågan för den berörda befolkningsgruppen är enmedborgarrättslig angelägenhet och en samhällsfråga mer änen arrendefråga. har befolkningen underhistoriska arrenden varit bestulen rätten att äga sin jord. Denhar tvingats till flera hundra årliga hoveridagsverken, körsloroch avgifter till adliga slottsherrar. De som inte orkade medblev vräkta från hem och jord, som de i generationer brukat.De fortfarande i flera avseenden livegna torparna till dekvarvarande godsen har i vissa fall genom sina dagsverkenoch arrendeavgifter i själva verket betalat arrendestället ettoändligt antal gånger.Den rättshistoriska bakgrunden är i korthet den, att kronan på 1700-taletoch även tidigare till frälsemän, adel och institutioner förlänade, sålde ellermot gentjänster upplät rätten till beskattning av bondejorden i betydandelandområden. Systemet innebar ett rent husbondevälde med kontroll överbefolkningen - en stat i staten som sträckt sig in . Befolkningensmöjligheter till frigörelse och oberoende har bl a blockerats av instiftandet avfideikommiss i adelsätternas hand, vilket innebär oavytterlig egendom.Ännu finns exempel på att 1700-talets privilegiesamhälle alltjämt utgörjuridiskt hinder för arrendatorernas rätt till friköp vid ej avveckladefideikommiss.Att avskaffa den sista resten av ett feodalt system är ett led i en politik förökad social och ekonomisk rättvisa och ett fullgörande av samhällets främstaplikt att se till att medborgarna i alla delar av landet ges en rätt tillsjälvständighet och en frigörelse från ett tidsfrämmande förmynderi. En lagom friköpsrätt för jordbrukarbefolkningen under de historiskt betingadeägarsystemen kränker ingen enskild äganderätt till någon jord som någonägare aktivt brukat, bebott eller är beroende av för sin utkomst. Dethistoriska arrendejordägarsystemet, särskilt under fideikommissen, har ocksåpå ett förödande sätt hämmat landsbygdens utveckling. Det har bromsatrationalisering och företagsutveckling och är därför till nackdel även förkonsumenterna och samhällsekonomin i stort. förekommeri ökande utsträckning också indragning av till storgodsen frånarrendeställen även med välutrustade ekonomibyggnader i det uppenbarasyftet att komma i åtnjutande av bidrag från EU.Att en friköpsrätt har en stark förankring hos såväl folkmajoriteten somdess företrädare i riksdag torde också stå utom alla tvivel. Underhela detta sekel har frågan om friköp varit aktualiserad ett otal gånger. Barasedan 1976 har ett drygt 20-tal motioner från fem olika partier väckts iSveriges riksdag med yrkanden om friköpsrätt för jordbrukarbefolkningenunder historiskt betingade arrendesystem. fattaderiksdagen med stor majoritet det historiska beslutet att en sådan friköpsrättborde införas. I sin motivering för beslutet skriver lagutskottet (bet.1989/90:LU6) bl.a.:Enligt utskottets mening måste de krav på en friköpsrätt vid historiskaarrenden som framförts ses mot bakgrund av att det i dagsaknas generella regler som ger en jordbruksarrendator rätt till ersättning förde investeringar som gjorts på arrendestället. - - - Det värde somarrendegårdarna representerar för jordägarna har således till stor del skapatsgenom det arbete som arrendatorerna och deras släkt utfört och deekonomiska uppoffringar som de gjort. Det är därför inte svårförståeligt attarrendatorerna önskar att genom en friköpsrätt få trygghet för att de gjordainvesteringarna kommer dem och deras familjer till gagn. - - -För alla jordbruksarrendatorer gäller generellt sett att de - i den mån annatinte avtalats med jordägaren - själva får svara för investeringarna och förhela riskkapitalet och därmed bära den totala företagsekonomiska risken förväxtodling och djurhållning.Utskottet vill vidare hänvisa till vad utskottet anförde vidfrågans behandling (LU 1982/83:27), nämligen atten friköpsrätt kan bidra till fortsatt allsidigbefolkningssammansättning på landsbygden. Utskottet villäven peka på att en friköpsrätt ligger i linje med denjordbrukspolitiska målsättningen att ägande och brukande avjordbruksmark bör vara förenat. Det finns således enligtutskottets mening starka skäl som talar för att en friköpsrätttill historiska arrenden bör införas.Dåvarande justitieministern (s) tillkallade efter riksdagsbeslutet årsarrendekommitté med uppgift att "i vissa avseenden se över arrendelag-stiftningen". Friköpsfrågan behandlades på det ansvariga statsrådets initiativmed förtur.I sitt delbetänkande Historiska arrenden, Förslag till friköpslag, (SOU1991:85) framlade kommittén enhälligt en lag om rätt att friköpa historiskaarrenden. I sin motivering skriver kommittén bl.a.:Grunden för den föreslagna inlösenrätten kan i korthet beskrivas så, att i ettfall där arrendestället i generationer bebotts och brukats av arrendatorertillhörande samma släkt har arrendatorerna och deras familjer fått mycketstarka såväl ekonomiska som personliga bindningar till arrendestället, medanmotsvarande bindningar typiskt sett är betydligt svagare för jordägarsidan,varför förhållandena på brukarsidan motiverar att den nuvarande arrendatornges rätt att få nyttjanderätten omvandlad till äganderätt.Härefter har vid fyra tillfällen avstyrkt motioner omfriköpsrätten från (s) och (c), vid två av dessa tillfällen med knappamajoriteter. Sedan avslagit motioner om friköpsrätt tillhistoriska arrenden har utvecklingen för den berörda jordbruksbefolkningenunder godsen tagit en ny och oroväckande vändning. somgodsägarna framhärdar i att slå vakt om det otidsenliga feodala systemet,öppnar kyrkan och i allt större utsträckning möjligheter tillfriköp. Troligen övertygade om att friköpsfrågan en gång för alla avförtsfrån den politiska dagordningen och möjligheten att påverka genomdemokratiska beslut i riksdag har jordägarna på flera håll chockhöjtarrendeavgifterna. Krav om både och höjning av arrende-avgifterna har förekommit. Arrendetvister sysselsätter arrendenämnder ochfastighetsdomstol i inte ringa omfattning.Såsom lagutskottet anförde har det värde arrendegårdarna repre-senterar till stor del skapats genom arrendatorernas i generationer nedlagdaarbete. Själva arrendereformen och juridiken omkring dessa värden skaparen rättsosäkerhet kring de historiska arrendena som inte finns i sammaomfattning vid annat jordbruksarrende och aldrig vid självägande. Dettatillsammans med en ökande tendens till indragningar hotar landsbygds-befolkningens intressen och rätt att värna om sitt eget kulturarv.Många unga som vill ta över efter sina föräldrar känner olust att gå in i ettsystem, som de anser hör det förgångna till. De har växt upp och utbildat sigtill lantbrukare med vetskap om klara ställnings-tagande 1989, om att friköpsrätt äntligen skulle genomföras. Skulleriksdagen utsläcka deras hopp om rätt till friköp, så skulle detta ocksåutsläcka deras framtidstro.Sedan senast behandlat motioner om friköp (bet. 1997/98:LU8)har i några fall träffats överenskommelse mellan godsägare och arrendatorerom friköp av ställets byggnader och närliggande mark. Den tillhörandeåkerarealen i övrigt har inte fått friköpas utan förblivit arrende till gården.Samtidigt fortsätter och kyrkan att visa en positiv inställningtill friköp. Detta innebär att diskrimineringen mot den grupp kvarståendearrendatorer, som i generationer kämpat för att få friköpa sina gårdar ochfortfarande ser friköp som en livsuppgift, framstår som allt klarare. Det ärhelt enkelt ett godtycke som avgör om friköp på frivillig väg skall godtaseller inte. På ett gods i , där arrendatorerna fört en mångårigkamp för friköp, finns bara ett fåtal kvar, men deras sakliga ochmoraliska skäl för att få till stånd ett friköp är desto starkare. Fleraarrendatorer har förklarat sig villiga att acceptera en "minimilösning"innebärande att friköpet endast skall omfatta byggnader (för vilka man i regelsvarat för praktiskt taget hela investeringskostnaden själv) och omkring-liggande tomt. En sådan lösning inom lagförslagets ram torde underlättafrivilliga uppgörelser.Såväl sociala som medborgarrättsliga och politiska skäl talar fortfarandestarkt för införande av laglig rätt till friköp av historiska arrenden i vissafall.Det handlar ytterst om fullvärdig medborgarrätt för jordbruksbefolkningenunder publika ägoslag och adelns fideikommiss . Det handlarom generationers kamp för friköp av sina fädernegårdar. Det handlar ombrukarna i de bygder som ställdes utanför de skatteköpsreformer som ärgrunden för nästan all enskilt ägd jordbruksmark sedan århundraden tillbaka.Att här föreligger ett angeläget allmänt intresse att lösa upp ett kvarvarandegammalt ståndsbaserat politiskt jordmonopol över vissa bygder och dessbefolkning torde stå i öppen dag. I sammanhanget finns det också anledningatt påpeka att den feodalt grundade fideikommissen i och övriganordiska länder kunnat avlösas genom lagar som inneburit självständighet förjordbruksbefolkningen.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om friköp av historiska arrenden.Stockholm den 21 oktober 1998Bengt Silfverstrand (s)()()()()