mot · GM02Ub205 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Ub205av ()Nationell handlingsplan mot mobbning och våld i skolanSkolan måste ha en genomtänkt strategi för att förebygga,hindra och bemöta våld och mobbning. Det är endast alltförtydligt att det finns svåra brister i dessa avseenden idag.100 000 svenska barn är drabbade av mobbning. Dessa barn har syskon,föräldrar och andra anhöriga som också lider när barnen far illa. Totalt ärkanske upp emot en halv miljon svenskar löpande berörda av mobbning.Det är fullständigt oacceptabelt att så många barns självbild,självförtroende och framtid skall tillåtas formas av kränkningar i skolan. Vihar skolplikt i . Vi ålägger därmed tusentals barn att vistas ien miljö där de far illa. Eller tydligare uttryckt: vi politiker ålägger barnattvistas i en miljö där vi inte kan garantera deras trygghet.Ingenting tyder på att problemen har minskat i omfattning de senaste åren.Däremot finns tecken på att klimatet i skolan blivit tuffare och attmobbningen förgrovas. Mobbning och våld hör till de allvarligaste hälso-problemen bland barn och ungdomar och måste ges en uppmärksamheti proportion till detta.Det senaste året har det rena våldet i skolan blivit mer synligt i media.Mobbningen i vidare bemärkelse har dock skildrats endast i mindreutsträckning.Våld är ett yttersta uttryck för den mobbning som kan yttra sig i allt frånsystematisk utfrysning, via verbala kränkningar, till gruff och våld. Menvåldet i skolan är också en sak för sig, en spegling av samhället utanför.Problemen är med andra ord delvis, men inte helt, sammanfallande.Det har förekommit en betydande valhänthet i politikens och skolansförsök att hantera våld och mobbning. Politiken och skolan måste finna enkonsekvent handlingslinje vad gäller dessa båda problem. Det är inte minsten ledarskapsfråga. Annars blir insatserna inte mer än spridda nedslag utanstörre effekt.Sverige behöver en tydlig nationell handlingsplan mot mobbning och våldi skolan. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma till med ensådan. Ett drygt tiotal åtgärder måste genomföras för att förbättra skolanförmåga att bemöta mobbning och våld. Till dessa åtgärder - som utvecklasomfattande i motion 1997/98:UB202 - hör bl.a.:? Löpande utbildning av hela skolans personal i hur mobbning förebyggs,upptäcks och bemöts.?? Kvalitativa handlingsplaner mot våld och mobbning på alla skolor - i dagsaknar - enligt vissa undersökningar så många som 20procent - av skolorna planer trots att de är ålagda att ha dem.?? Undersökningar om hur vanligt mobbning är i våra skolor runt om ilandets kommuner. är det en minoritet av kommunerna somverkligen vet något om omfattningen.?? Nätverksbyggande på skolorna där alla personalgrupper samt elever ochföräldrar utbildas och engageras.?? En öppen diskussion om problemen. Det faktum att mobbning ärförknippat med skuldkänslor gör att problem ofta döljs istället för attlösas.?? Ytterligare en nödvändig åtgärd är införande av anmälningsplikt för våldi skolan. ?Polisanmälan är på intet sätt ett alternativ till annat arbete,det är heller inte så att poliser i mängd skall tåga in iskolorna för att ta över fostran av eleverna. Däremot äranmälan av våld en yttersta reaktion när andra åtgärder interäcker. Syftet är inte minst preventivt - att sända signalen attvåld inte accepteras.I den här motionen väljer jag att koncentrera mig på anmälningsplikten förvåld i skolan.Är mobbning ett brott?Det vi vardagligt kallar för mobbning är långt ifrån alltidbrottsligt, men det kan vara det. Allt beror på vilket uttryckden tar sig. Många av de företeelser som kallas mobbning ärenligt svensk lag brottsliga beteenden. Det är mycket viktigtatt inse detta.Misshandel, olaga hot och förtal är exempel på brott som kan döljas bakombegreppet mobbning. Enligt polisen finns en påfallande kunskapsbrist iskolan om vilka beteenden som är brottsliga.Det får inte finnas skilda rättssystem i samhället. Misshandel och olaga hotär just misshandel och olaga hot också när det äger rum i skolan. Våld skalldärför polisanmälas. Det sänder fel signaler när våld på gator och torgpolisanmäls, men samma våld i skolans korridorer inte gör det.Redan nu vill jag understryka att det naturligtvis inte handlar om attpolisanmäla småsaker och vardagligt smågruff. I grunden är det knappastsvårare att veta när en handling i skolan skall anmälas än en händelse iövriga samhället. Var gränsen går är och kan knappast vara annat än enomdömes- och bedömningsfråga, men baserad på ett i förväg väl genomtänktförhållningssätt. Ingen oroar sig för att för mycket av våldet på gator och torgeller i hemmen skall polisanmälas. Där beskrivs problemet snarare vara detomvända, att det finns stora mörkertal. Så är det förmodligen i skolan också.Barnombudsmannen menar "att det är viktigt att det klargörs att denlagstiftning som gäller i övriga samhället också ska tillämpas i skolan. Det ärrektor som bör polisanmäla brott som sker i skolan. "Antalet polisanmälningar av unga människor för våld i skolan ökar, enligtuppgifter i . Ändå är det så att de flesta våldsbrott som begåsi skolan inte anmäls av skolan själv. Istället är det föräldrar och barn sompolisanmäler våldet.Varför anmälningsplikt förvåld i skolan?Skolan har enligt socialtjänstlagen anmälningsplikt tillsocialnämnden om ett barn far illa i hemmet. Skolan hardock inte anmälningsplikt till polisen om barnet far illa ochutsätts för våld i skolan.Barnombudsmannen hävdar att det "både i skolornas handlingsprogrammot mobbning och i kommunernas skolplaner (bör) framgå hur skolan skallagera när det gäller polisanmälningar och när mobbningen ska anses haövergått till brottsliga gärningar. "Så är det inte och därför försöker skolan ofta hantera våld internt. Detär ovanligt att handlingsregler finns med i skolornas planer och kanske änovanligare att det reds ut i de kommunala skolplanerna. Och, som nämndesovan, kanske upp emot av alla skolor saknar den ålagdaarbetsplanen.Det är ett politiskt ansvar att lägga fast grundläggande regler för skolansverksamhet. Det är ett politiskt ansvar att diskutera reglerna med väljarnaoch ansvara för den linje som valts. Det politiska ledarskapet har varitbristfälligt vad gäller synen på polisanmälan av våld i skolan. Det är orimligtatt vi politiker duckar och överlåter svåra principiella avgöranden tillenskilda lärare och rektorer.Enskilda skolor och lärare skall inte tvingas till svåra och ibland kontro-versiella principiella avgöranden, som t.ex. om våld skall polisanmälas.Skolorna hamnar då i en mycket svår situation. Rektorer vet att om de gör enpolisanmälan riktas medias ljus på skolan och man riskerar kritik. Å andrasidan vet man också att om man inte gör en polisanmälan kan man kritiserasför undfallenhet.Skall skolans arbete mot våld och mobbning bli effektivt krävs det attförhållningssättet är konsekvent. Det vore en fördel om alla skolor ageradelikadant. Det är svårförklarligt om den ena skolan i en kommun beslutar sigför att anmäla våld och grannskolan inte gör det.Skolorna bör åläggas att polisanmäla rena våldshandlingar. En an-mälningsplikt bör införas genom en ändring av skollagen. Regeringen böråterkomma till med förslag om en sådan lagändring. I avvaktan påen lagändring kan kommuner gå före och i skolplanen föreskriva hurskolorna skall agera.Det är i skolan som samhället tidigast kan sätta gränser när någon ger sigpå andra. är det viktigt att understryka att det är samhället som itidkan hjälpa ungdomar som hamnat på glid rätt igen.Mobbning är en inkörsportför kriminalitetDet finns ett samband mellan mobbning och mer synligtungdomsvåld på gator och torg. Barnombudsmannenhänvisar i "Blunda inte för mobbningen" till enundersökning från , som visar att de som mobbarandra är överrepresenterade i våld på fritiden.Naturligtvis finns också andra faktorer bakom våldet, t.ex. alkoholintag,dåliga hemförhållanden och bristande kontakt med vuxna. Men det finnsockså andra uppgifter om att de som mobbar senare i livet är över-representerade i annan kriminalitet.Polisen menar att mobbning är ett första tecken på att en person håller påatt komma på glid. Man bedömer att risken för kriminalitet och drog-missbruk är "betydligt förhöjd" för dem som mobbar andra i skolan.Dessutom tenderar mobbning att urarta om den tillåts fortgå. Det sombörjar med gliringar kan sluta med våld och misshandel. Det är därförnödvändigt för den som drabbas att skolan verkligen griper in , men detär viktigt också för mobbaren.Det är i skolan som samhället tidigast kan sätta gränser när någon ger sigpå andra. Undfallenhet eller passivitet ger problem både på kort och långsikt.De ungdomar som polisen träffar på stan sena kvällar har många gångerinte börjat sin stökiga bana där. En negativ utvecklingen har gått att märkatidigare, i skolan.En ung människa kan upprepade gånger ha gett sig på andra i skolan innannågon sparkas ner på stan. I polisens ögon kan ungdomarna dock vara"blanka" när någonting inträffar, eftersom tidigare händelser inte anmälts.Som sagt, detta trots att den unge kan ha en lång rad allvarliga händelser påsitt samvete.Anmälningsplikt för våld i skolan är viktigt för att polis och socialtjänstskall få information om de ungdomar som har problem och som ocksåorsakar problem för andra. Polisen och måste kunna veta medvilka de har att göra och känna till personernas bakgrund. Det kan bidra tillatt forma en bättre bild av ungdomsbrottsligheten.Därför måste även ungdomar och som är skäligen misstänktaför brott kunna registreras av polisen.Är en polisanmälan ettmisslyckande?Det sägs också ofta att det skulle vara ett misslyckande avskolan att polisanmäla våld.Grundproblemet är dock inte att unga människor polisanmäls - som detibland framställs i debatten. Grundproblemet är att unga människor begårvåldshandlingar som är så allvarliga att de måste polisanmälas.Misslyckandet ligger , när en elev tillåts att halka snett utanatt tillräckliga åtgärder vidtas. Det är däremot att upprepa misslyckandet omskolan inte polisanmäler våldshandlingar.Skolans möjlighet att stänga av våldsamma elever måste ses över. Detfinns en påtaglig osäkerhet i skolan om när och om alls detta kan ske.Resultatet blir att elever som hotat och bråkat blir kvar i skolan också efterallvarliga händelser. Det sänder en signal om att det inte händer värst mycketoavsett vad man gör och kan tolkas som ett klartecken för andra att släppaloss.Inte minst bidrar detta till att demoralisera lärarna och de skötsammaeleverna, som naturligtvis utgör den dominerande delen av alla elever.Det måste vara möjligt för skolan att stänga av elever som uppenbartmissköter sig och utgör ett hot mot andra. Regeringen bör se över detta ochåterkomma till riksdagen.Skall man polisanmäla 7-åringar?Det är symptomatiskt för hela skolvåldsfrågan att denreduceras till att en 7-åring polisanmälts och attpolisanmälan tydligen därför alltid är fel.Att en sjuåring polisanmäls hör till det extremt ovanliga. Den alltöverskuggande delen av skolvåldet äger rum i betydligt senare årskurser. Attavfärda principen om polisanmälan av misshandel som äger rum i skolan,blott med hänvisning till undantagsfallet, är att sticka huvudet i sanden.Visst var 7-åringens situation verkligen värd att uppmärksamma. Denpekade på en del oklarheter. Men den var värd att uppmärksamma mer somett unikum än såsom varande representativ för våldet och hanteringen av våldi landets skolor.Reaktionen i allmänhet mot polisanmälan bottnar förmodligen i att det ärsmärtsamt att tvingas inse att barn kan begå också svåra våldsbrott mot andrabarn. I stället för att se detta med öppna ögon, att det är ytterligt ovanligtattbarn under tonåren gör sådana saker, så blir problemet i debatten självapolisanmälan.Det är svårt att se att det skulle kunna finnas någon annan princip än att detär handlingens art - inte förövarens ålder - som måste vara avgörande för ompolisanmälan skall ske. Många av de fall av våld och misshandel som ägerrum i skolan är av sådan art att det vore orimligt att inte anmäla dem. Riskenär uppenbar att det annars skapas skilda rättssystem i samhället.Dessutom kan åldersgränser ge problematiska effekter. Om man t.ex.beslutar sig för att anmäla våld begånget av 15-åringar - dvs. straffmyndigaelever - men inte av yngre kan effekten bli att 15-åringarna skickar fram 14-åringar när våld skall begås.Bilden av våldet i samhället blir likaså snedvriden när våld begånget avunderåriga inte kommer till polisens kännedom.Regeringen vacklar omvåldetRegeringen har varit passiv och vacklande iinställningen till hur mobbning och våld i skolan skallhanteras. I all synnerhet har detta vacklande gällt denföreslagna anmälningsplikten.Den tidigare skolministern grundhållning var länge attavvisa tanken på anmälningsplikt för våld i skolan. Sedan ändrade hon sigoch sade sig vara för polisanmälan och någon form avanmälningsplikt i skolan. "Jag utesluter inte att det kan bli aktuellt mednågon form anmälningsplikt," sa ministern bland annat.Ministern sa vidare: "Det är rätt att polisanmäla brott som sker i skolorna.Brott och kriminalitet som förekommer i skolan ska behandlas på samma sättsom i övriga samhälle." Det var ett välkommet ställningstagande, men detborde ha resulterat i tydliga direktiv till skolan. Det gjorde det dock inte.Ministern försvarade polisanmälan: "Polisen kan inte göra något om det ärett minderårigt, icke straffmyndigt barn. Men man kan behöva utreda vadsom har hänt och om andra än eleven är inblandade. Då är polisen proffs. "I ett skriftligt frågesvar meddelade ministern senare att hon trots sinauttalanden inte avsåg att föreslå en anmälningsplikt.Ministern insåg uppenbarligen att en anmälningsplikt behövdes menförmådde - trots upprepade påstötningar - inte att lägga förslag i frågan.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en översyn av skolans möjligheter attstänga av elever som utgör ett hot mot elever och lärare i enlighet med vadsom anförts i motionen,2. att hos regeringen begär förslag om sådan ändring avskollagen att en anmälningsplikt för våld i skolan införs i enlighet med vadsom anförts i motionen,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en nationell handlingsplan mot mobbning och våld iskolan,4. att hos regeringen begär förslag som möjliggör för polisen attregistrera brottsmisstänkta ungdomar i enlighet med vad somanförts i motionen.1Stockholm den 13 oktober 1998Sten Tolgfors (m)1 Yrkande 4 hänvisat till JuU.