mot · GL02U35 · 1998-03-25 00:00:00 — med anledning av skr. 1997/98:122 i förändring - En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet 1.1 Sammanfattning av skrivelsen 23 2 Kristdemokratiska synpunkter 23 2.2 Avbrutet bistånd 24 2.3 En uppförandekod för partnerskapet 24 2.4 Regionalt samarbete 25 2.5 Handel och investeringar 26 2.8 Kvinnors situation 28 2.9 Stora sjöregionen 29 1.1 Sammanfattning av skrivelsen Skrivelsen beskriver utvecklingen i söder om samt kontinentens ekonomiska och politiska utvecklingsförutsättningar . Dessutom redogörs för den svenska Afrikapolitiken fram tills samt . Det framgår tydligt av skrivelsen att det finns ett stort och ökande behov av bistånd till regionen för att de senaste årens försiktigt positiva ekonomiska utveckling för regionen i stort ska kunna fortsätta. Skrivelsen beskriver också förtjänstfullt olika regioner och de mycket varierande förutsättningar som finns för en positiv politisk och ekonomisk utveckling. Naturresurser, graden av reell demokrati, frånvaro av inbördeskrig eller andra konflikter samt respekt för etniska och språkliga minoriteter är några av de faktorer som ökar möjligheterna till utveckling. Ett begrepp som används flitigt i regeringens skrivelse är partnerskap. Ett mer jämbördigt samarbete mellan och ska ligga till grund för den framtida Afrikapolitiken. Dessutom ska samarbetet breddas. Den traditionella biståndsverksamheten ska gradvis kompletteras och i vissa fall ersättas med mer jämbördiga relationer som finansierar sig själva. Handel, kultur, turism och utbildning är några av de områden där utbytet ska öka. Vi kristdemokrater välkomnar de slutsatser som dras i skrivelsen om att den positiva utvecklingen i inte får leda till att biståndet från omvärlden trappas ned. Tvärtom är det nu viktigt att underhålla denna utveckling och se till att den fortsätter. Det är dessutom tydligt att den positiva utvecklingen på makronivå inte har lett till förbättringar i samtliga regioner och för all befolkning. Fattigdomen ökar snabbare i (söder om ) än i någon annan världsdel. Skrivelsen pekar även på andra stora problem, som delvis också är orsaker till fattigdomen; konflikter, miljöföroreningar, aids-spridningen och korruption. Vi delar också skrivelsens slutsats att länder som inte uppnått FN:s biståndsmål på av varje nations BNI och som sänker biståndsnivån agerar irrationellt. Däremot tvingas vi åter en gång konstatera att regeringen skönmålar den egna politiken. I skrivelsen heter det: av nedskärningar ökar återigen biståndet. Visserligen är det anmärkningsvärt att man nu talar om de nedskärningar som gjorts. Ändå bör påpekas och understrykas att det rör sig om historiskt stora nedskärningar som drabbat ett stort antal fattiga och nödställda. har förlorat sin roll som föregångsland som generös biståndsgivare och man kan inte utesluta att det även påverkat andra länders biståndsnivåer negativt. Dessutom är det direkt felaktigt att säga att bistånd ökar, eftersom skrivelsen här talar i termer av procent av BNI. Faktum är att biståndsnivån enligt regeringens budget ligger still på av BNI för att först öka med . Regeringen säger också att biståndet ska uppnå enprocentsmålet när de statsfinansiella förutsättningarna så tillåter. Trots att regeringen gång på gång talar om att man nu lyckats sanera statsbudgeten och kan använda egna och inte lånade pengar tycker man alltså att är en lämplig ökningstakt för att nå enprocentsmålet! Man frågar sig hur stort överskottet måste vara för att ambitionen om enprocentsmålet ska leda till en faktisk och tydlig höjning av biståndsnivån. säger man även att andel av det svenska biståndet ska öka. Det ställer vi kristdemokrater oss naturligtvis bakom. Vi har dessutom finansierat detta i vårt budgetförslag där vår budgetram för biståndet är högre än regeringens för de tre närmaste åren. Regeringens förslag om att öka andel av biståndsbudgeten innebär däremot att man vill minska andra regioners andel. Hur det ska ske sägs inte i skrivelsen, men vi utgår från att det kommer att redovisas i vårens tilläggsproposition. Under rubrik 1.4 Partnerskap beskrivs grunderna som ska prägla de svensk-afrikanska relationerna. En gemensam värdegrund och respekten för de mänskliga rättigheterna ska gälla som utgångspunkt och som riktlinjer för samarbetet. Om villkoren inte uppfylls av endera parten, måste samarbetet kunna förändras eller avbrytas. Detta kan synas rimligt men man måste fråga sig vilka premisser som ska gälla för att ett samarbete ska avbrytas. I en annan aktuell regeringsskrivelse, 1997/98:76 Demokrati och mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbete, säger man: Sanktioner av olika slag, till exempel avbrutet bistånd, har sin roll att spela, men är ofta trubbiga instrument. Budskapet blir härmed något svårtydbart. Vi kristdemokrater vill här framföra åsikten, att varje relation och situation har sin specifika lösning. Generellt bör dock gälla , att när villkoren i relationen inte längre uppfylls av ena parten så måste en omförhandling ske. En sådan omförhandling kan dock aldrig få tillåtas ändra de villkor som bygger på den gemensamma värdegrunden eller respekten för de mänskliga rättigheterna. Däremot kan andra villkor diskuteras och omförhandlas. Skulle förhandlingarna stranda så måste det i förlängningen leda till att samarbetet avbryts. 2.3 En uppförandekod för partnerskapet Ett visst antal regler bör gälla generellt för det framtida samarbetet. Skrivelsen redogör förtjänstfullt för flera viktiga aspekter av en sådan uppförandekod, som framför allt handlar om parternas tydliga roller och åtaganden, samordningsvilja bland givarna och hänsyn till den lokala situationen och miljön. Dessutom nämns bekämpning av korruption, en förstärkt redovisning samt en ökad öppenhet i lokala beslutsprocesser, men tyvärr inte bland de punkter som nämns som lämpliga för en kod utan bara som områden som kan ... vara exempel på ytterligare punkter. Vi anser att de är grundläggande förutsättningar för ett effektivt partnerskap och därför nödvändigtvis ska ingå i en uppförandekod. Som en del i den nya Afrikapolitiken ska biståndsverksamheten i högre grad ske under mottagarlandets ledning. Vi ser detta som en positiv utveckling, men bara i den mån mottagarlandet faktiskt har de förutsättningar som krävs för ett effektivt ledarskap. Det kan bara ske i länder som har utvecklat en reell demokrati, som respekterar de mänskliga rättigheterna och eventuella minoriteter och där ett effektivt mottagande av biståndet minskar risken för korruption. Om inte dessa förutsättningar finns är risken att biståndet inte når fram till sitt mål, vilket lätt kan underminera den svenska biståndsviljan. kan detta få negativa konsekvenser för andra möjlighet att utöva ledarskap för sitt eget erhållna bistånd. En växande andel av samarbetet med sker genom kontinentens regionala och subregionala organisationer. Allteftersom dessa organisationer växer och finner sina arbetsformer så växer också deras betydelse för utveckling. Därför ska givetvis stödja det regionala samarbetet och bidra till dess effektivisering. kan man fråga sig hur mycket man känner till om organisationernas förvaltning och revision. Stora svenska resurser kanaliseras redan genom organisationerna, men det framgår sällan hur de arbetar och redovisar sina resultat. Vi kristdemokrater vill i detta sammanhang lyfta fram behovet av en oberoende myndighet för analys och utvärdering av det svenska biståndet. utvärderar Sida sin egen verksamhet, vilket bland annat har påpekat är orimligt utifrån objektivitetssynpunkt. Vi vill därför än en gång framföra vårt krav på ett återinrättande av det oberoende sekretariat för analys och utvärdering som inrättades under föregående mandatperiod av fyrpartiregeringen och som sedan lades ned av den socialdemokratiska regeringen. I skrivelsen nämns området kring som lämpligt för ett ökat regionalt samarbete inspirerat av det framgångsrika Östersjösamarbetet, men det är en mening som hänger i luften eftersom det inte alls framgår på vilken grund parallellen görs. Utan att för övrigt gå in på regionala samarbetsmöjligheter vill vi här ge ett exempel på ett område där bör verka för ett större regionalt samarbete, nämligen . Floden utgör en viktig resurs men är en potentiell hotbild för bilaterala motsättningar. Antalet länder som är beroende och påverkas av förändringar av flodens flöden direkt eller indirekt är många, bl a , , , , , och . bör enligt vår mening med sina många och långa biståndsrelaterade relationer med de inblandade länderna på ett mer aktivt sätt kunna fungera som en konstruktiv brobyggare bl a genom sin position i Global Water Partnership. Genom förebyggande åtgärder bör med sitt goda rykte som biståndsgivare kunna bidra till att framtida konflikter undviks. 2.5 Handel och investeringar Kapitalflödet till har dominerats av bistånd. Från länders och företags sida har intresset för substantiella investeringar i varit starkt begränsat. Trots tillgången till naturresurser i form av olja, olika metaller, billig arbetskraft m.m. har många företag mer fokuserat på riskerna (väpnade konflikter, nationaliseringar m.m.) än på möjligheterna. Trots avsaknaden av bistånd och investeringar till småföretagarverksamhet har i de flesta länderna en informell marknad växt upp och blivit helt avgörande för många afrikaners existens och möjlighet till ett drägligt liv. Denna informella sektor har givetvis i mycket begränsad omfattning genererat skatteintäkter. Dessutom är det denna sektor som riskerar att drabbas mest vid avregleringar i ekonomin. Det finns ingen garanti att den informella sektorn vid en avreglering kommer att utvecklas till en exportinriktad sektor. Istället är risken stor att denna sektor missgynnas av en handelsreglering. Viktigt bör därför vara att genom bistånd och investeringar stödja regional och lokal handel under mer organiserade former. Att skapa en mer strukturell småföretagarverksamhet har av länge hävdats vara en nödvändighet, dels för att skapa arbetstillfällen, dels för att generera skatteintäkter. Det är därför glädjande att regeringen nu svängt och starkt pläderar för en ökad inriktning på handel vid sidan av reguljärt bistånd och ett mer utvecklat samarbete mellan det svenska näringslivet och staten. En underlättande faktor för en kraftfull utveckling av handelsrelationerna med de afrikanska länderna är den integration av Sidas och UD:s ambassader som fyrpartiregeringen beslutade . Från svensk sida är det av vikt att vi inte står vid sidan om när den övriga världen nu upptäcker . bör därför utnyttja den svenska resursbasens erfarenhet och kompetens med inriktning på småföretagarverksamhet. Ökade utländska investeringar och ett större handelsutbyte kan bidra till en positiv ekonomisk utveckling i . För att de ska bidra även till bättre förhållanden för befolkningen och för att undvika alltför stora påfrestningar på miljön krävs dock tydliga etiska regler som även ställer vissa krav på företagen och investerarna. Även om den internationella frihandeln bidragit till att höja välståndsnivån i världen så har den också inneburit en snedfördelning av vinsterna. Klyftorna fortsätter att öka mellan fattiga och rika regioner samt mellan fattiga och rika befolkningar. Därför krävs i vissa fall att frihandeln begränsas till förmån för mindre utvecklade länder och regioner vars ekonomier är instabila och vars inhemska produktion behöver skyddas. måste verka för att internationella förhandlingar om handelsvillkor och frihandelsavtal inom ramen för och tar en större hänsyn till utvecklingsmål för att inte avregleringar ska drabba fattiga länder med skör ekonomi orimligt hårt. Multilateral Agreement on Investment är ett investeringsskyddsavtal som förhandlas fram av men som får stor betydelse även för utvecklingsländerna. I skrivelsen anges att verkar för att ett sådant avtal ska komma till stånd. Vi kristdemokrater finner det dock anmärkningsvärt att man å ena sidan talar om ett partnerskap där parterna ska vara jämbördiga, men å andra sidan förespråkar ett avtal som får oerhörda konsekvenser för en part utvecklingsländerna men som inte alls erbjuder denna part något inflytande över avtalets utformning. måste verka för att ett globalt regelverk för investeringar utvecklas i enlighet med de principer och mål om demokratifrämjande, respekt för mänskliga rättigheter, miljöskydd m m som ska gälla i övrigt för den svenska Afrikapolitiken. För att utländska investerare i högre grad ska söka sig till krävs tydliga riktlinjer och regler för deras placeringar. Ett multilateralt investeringsavtal är därför angeläget. Att länder som i mycket hög grad kommer att påverkas av avtalet bara ges möjlighet att acceptera avtalet i sin helhet eller ej, och alltså inte kan påverka dess innehåll, är däremot oacceptabelt. Pressen på dessa länder att acceptera avtalet lär dessutom bli stor, eftersom inget land har råd att förlora potentiella investerare. Att flytta förhandlingarna till WTO skulle öka möjligheterna till insyn och påverkan, men även där dominerar klart . När det gäller innehållet framgår tydligt att det är investerarnas rättigheter som ska skyddas. Detta inskränker klart regeringarnas möjligheter att främja lokal produktion. Bland annat innebär det att det blir svårare för regeringar att trygga livsmedelssäkerheten utan att riskera att dras inför domstol av ett utländskt företag som ser sig som missgynnat. Avtalet kommer att omfatta investeringar inom i stort sett alla samhällsområden. Generella och landspecifika undantag kommer dock att förhandlas fram, men det är ännu för tidigt att förutse vilka områden som blir föremål för undantag. Överhuvudtaget är det svårt att få en helhetsbild av detta oerhört omfattande och väldigt breda avtal. Det är också oklart i vilken mån avtalet beaktar andra ingångna internationella avtal och konventioner, till exempel på miljöområdet, och om vilket avtal som ska gälla vid konflikt. Slutligen innebär avtalet att de länder som skriver under binder upp sig för en mycket . Första möjliga datum för att lämna avtalet är efter att det trätt i kraft. Dessutom gäller avtalets regler efter det datum då ett land sagt upp det för investeringar som gjorts innan detta datum. Vi ser alltså många frågetecken och tveksamheter med . Vår slutsats blir att det krävs ett bättre underlag för beslut, lämpligen i form av konsekvensutredningar som belyser de olika aspekter som nämnts ovan. bör även verka för att sådana utredningar sker på internationell nivå, vilket i sin tur förutsätter att man verkar för förlängda internationella förhandlingar och ett senarelagt beslutsdatum. Försiktighetsprincipen bör alltså tillämpas, liksom största möjliga öppenhet och insyn både för riksdag och för allmänheten. Det kan i sammanhanget vara värt att erinra om att som första parlament tagit ställning till i en resolution. Ett nästan enhälligt parlament (437 röster mot 8) uttryckte i resolutionen stark kritik mot avtalet på flera punkter. Bland annat sägs i resolutionen att bör innehålla tydliga regler som förbjuder socialdumpning och miljödumpning som ett medel för att attrahera investeringar. Man anmodar dessutom Europeiska kommissionen att utreda avtalets kompabilitet med andra internationella avtal och konventioner. Kommissionen har också visat sig villig att i förhandlingarna försvara vad som åstadkommits i EU beträffande miljöstandarder och sociala standarder. En av de absolut viktigaste aktörerna i utvecklingsarbetet i är . Banken fick motta mycket kritik för sitt burdusa sätt att försöka styra mottagarländerna enligt sin egen strategi och uppfattning, exempelvis vid genomförandet av de så kallade strukturanpassningsprogrammen. Dessa program har i stor utsträckning tvingats på de fattiga länderna oavsett om det funnits behov av dem eller inte. I takt med att banken nu förändrat sina samarbetsformer från att ha varit enväldigt styrande till att mer fokusera på dialog och öppenhet har dock kritiken tonats ned. Denna attitydförändring innebär en bättre samstämmighet i val av strategier och samarbetsformer med andra biståndsgivare, exempelvis . En fråga som diskuterats mycket är ansvarsfördelningen och samordningen mellan , och avseende den svenska policyn gentemot IMF och . har vid ett flertal tillfällen hävdat att ansvaret för , IMF och de regionala utvecklingsbankerna bör ligga hos det departement som har det finansiella ansvaret och den största kompetensen av biståndssamarbete, nämligen hos . En bättre samordning och koordinering av det svenska inflytandet bör leda till ett mer effektivt bistånd kanaliserat via , IMF och de regionala utvecklingsbankerna. Detta är av särskild vikt vad gäller den svenska framtida Afrikapolitiken eftersom kommer att vara den största mottagaren av globalt såväl som svenskt bistånd under en överskådlig framtid. Kvinnor i bär en större börda än på många andra håll i världen. av livsmedelsproducenter är kvinnor. Vid sidan om detta har de ansvaret för att fostra barnen och ta hand om hemmet. Trots detta eller på grund av detta är deras inflytande i samhällsutvecklingen med få undantag starkt begränsat. Avsaknaden av en egen social och ekonomisk plattform leder allt för ofta till att kvinnor inte kan fullfölja sin utbildning, engagera sig i arbetslivet och därmed skapa en egen ekonomisk bas. Ett mycket intressant och lyckat landsbygdsprojekt i är som ger krediter till fattiga människor. Projektet är framgångsrikt och har bidragit till att låntagarna är kvinnor fått säkrare inkomster och en bättre levnadssituation. Möjligheter för att starta liknande projekt i bör enligt vår mening prövas. Skrivelsen påpekar: Partnerskap bör ses som ett förhållningssätt i ett samarbete som bygger på gemensam värdegrund och ömsesidigt förtroende. Ett av de områden i som gått igenom en våldsam kris är Stora sjöregionen. Enligt den fempunktsplan som presenterat för att lösa krisen i området skall en internationell konferens analysera problemen och föreslå lösningar. Såväl det internationella samfundet som den afrikanska enhetsorganisationen har arbetat med lösningen av krisen i , inte minst efter president maktövertag. Det finns all anledning att trycket på från de omgivande afrikanska staterna fortsätter för att man åter skall kunna ha demokratiska val i . Förtroendet för FN, som inte lyckades förhindra folkmordet i , och för gamla kolonialmakter, som anses delaktiga i vapenförsäljningen till hela Stora sjöregionen är inte särskilt stort. Det samma gäller en del av de afrikanska staterna, som inte förhållit sig neutrala vare sig i , eller under maktskiftet i den . har en stor fördel, eftersom vi inte misstänks drivas av egna intressen eller av bindningar till den ena eller andra parten. Sedan många årtionden tillbaka har ett humanitärt arbete bedrivits både i provinsen , i östra , i och i svensk och norsk missions regi. Kyrkor med förgreningar i snart sagt varje kommun, som styrs av de infödda, har uppstått som en följd av missionsarbetet. har många olika projekt understötts av Sida och även av norska biståndsorganisationer. Detta långsiktiga arbete har med all säkerhet varit förtroendeskapande. har ett parlamentarikersamarbete med deltagare från olika nordiska länder för att stärka fredsprocessen i , och har haft en person på plats i i samma syfte. Genom detta arbete har parlamentariker och regeringsrepresentanter från de båda parterna haft tillfälle att mötas och samtala. Frågan är om det tryck utifrån och uppifrån som världssamfundet och afrikanska stater försökt utöva på parterna i konflikten på grund av gamla bindningar har svårt att vinna förtroende. Hur som helst skulle det kanske behöva kombineras med ett tryck underifrån och inifrån. Detta skulle möjligen kunna uppstå om den débat national, det nationella samtal, som både regering och parlament talar om kunde komma till stånd och utvecklas. Vanliga människor, kvinnor, ungdomar och män borde inspireras att samlas i små grupper i sina byar för att tala försoningens språk med varandra. Allt för länge har hatets och oförsonlighetens språk spridits bland de tusen kullarna. För att detta skall kunna ske behövs en strukturerad insats under sakkunnig och oberoende ledning. Här skulle, enligt vår mening tillsammans med kunna spela en roll i partnerskap med för ett försoningsarbete på det lokala planet, tack vare det förtroende som byggts upp. En organisation som Liv och fred med erfarenheter från fredsskapande arbete på gräsrotsnivå skulle kunna användas i ett kunskapsuppbyggande skede. Det civila samhället kyrkor, människorätts- och andra ideella organisationer skulle kunna delta i detta arbete, som i bästa fall skulle kunna ta fart och få god spridning. Ett sådant arbete, där alla skulle kunna delta, har förutsättningar att utveckla demokratin inifrån och göra det möjligt för kvinnor och män från de olika folkgrupperna att vara med på samma villkor. Dessa erfarenheter skulle sedan kunna användas i det fortsatta samhällsbygget. I bästa fall skulle en liknande modell vara användbar också i och i Kivu. Även där har och genom mångåriga insatser ett grundmurat förtroende. föreslår att förutsättningarna för en freds- och försoningsinsats av detta slag till att börja med i med medverkan av och undersöks. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reell ambition att nå enprocentsmålet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om finansiering av en ökad andel av det svenska biståndet till , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avbrutet bistånd, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om innehållet i en uppförandekod för partnerskapet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om granskning och utvärdering av regionalt samarbete, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett oberoende sekretariat för analys och utvärdering, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bör verka för ett större regionalt samarbete kring , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att genom bistånd och investeringar främja regional och lokal handel under mer organiserade former, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om småföretagarverksamhet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skall ansvara för den svenska policyn gentemot , IMF och de regionala utvecklingsbankerna, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvinnoprojekt, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bör verka för ett försoningsarbete på det lokala planet i Stora sjöregionen. Skånberg (kd)