mot · GL02Fi65 · 1998-04-29 00:00:00 — med anledning av skr. 1997/98:155 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 1 Skrivelsens innehåll 2 2 Utvecklingen inom den kommunala sektorn en tillbakablick 2 3 Kommunsektorns ekonomi 3 3.3 Utjämning av intäkter och kostnader 4 3.4 Det föds färre barn förändrad befolkningsstruktur 4 4 Hälso- och sjukvård 6 4.1 Sjukvård och omvårdnad 6 4.2 Hälsa, en klass- och könsfråga 7 4.3 Primärvård folkhälsa 7 7 Individ- och familjeomsorg 10 7.2 Barn- och ungdomsvård 11 8 Barnomsorg, skola och vuxenutbildning 12 8.2 Det offentliga skolväsendet för barn och ungdom 13 10 Kommunerna och sysselsättningen 15 11 Medborgaren i den lokala demokratin 16 11.1 Lokal demokrati 16 Regeringen lämnar i skrivelsen en sammanställning av utvecklingen inom den kommunala sektorn. Det gäller dels den ekonomiska utvecklingen där man redogör för kommunsektorns andel av samhällsekonomin, dels av det finansiella sparandet, resultatutvecklingen och effekter av det nya utjämningssystemet. I avsnittet redovisas preliminära utfall för . I skrivelsen görs också en genomgång av i första hand de obligatoriska verksamheterna i kommuner och landsting. Syftet är att göra en avstämning mot de nationella mål som formulerats för respektive verksamhet. Vidare görs en redovisning av sysselsättningsläget och av hur den kommunala demokratin och det internationella samarbetet utvecklats. Redovisning av verksamheterna avser i första hand förhållandena till och med . För det ekonomiska avsnittet redovisas även preliminära utfall för . Det finns därför möjlighet att bedöma effekter av de ökade statsbidragen . I den mån information om utvecklingen inom de olika verksamheterna finns att tillgå, från i första hand och , har vi från sida valt att redovisa detta under respektive rubrik. 2 Utvecklingen inom den kommunala sektorn en tillbakablick Den kommunala sektorn expanderade kraftigt . Efterfrågan på kommunala tjänster steg och kvinnor gick från hemarbete och ekonomiskt beroende till lönearbete och ekonomiskt oberoende. Expansionen inom den offentliga sektorn hade stor betydelse för kvinnors möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. ökade antalet anställda i kommuner och landsting med ca 15 000 personer . har kommunernas och landstingens ekonomi påverkats negativt av massarbetslöshet och en svag ekonomisk utveckling. Den ekonomiska krisen har ökat trycket på utgifterna som intäkterna hållits tillbaka. Det har fått till följd att den kommunala verksamheten minskat . Mätt i antal anställda har det inneburit en minskning med ca 155 000 personer mellan dessa år. När detta skrivs uppgår antalet anställda till ca 993 000 personer, varav är kvinnor. Saneringspolitiken har fått direkt inverkan på verksamheterna i kommuner och landsting och därmed också på en för kvinnor viktig arbetsmarknad. budget innehöll viss förstärkning till kommuner och landsting. Men de högt ställda förväntningarna förbyttes i besvikelse. De nya jobben uteblev. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökning minskade istället antalet anställda. En vanlig förklaring hos många kommuner och landsting var att det fanns många stora hål att stoppa de nya pengarna i. Även inledningen av 1998 ser dyster ut. SCB redovisar ett färre antal anställda även . Inte heller de s.k. resursarbetena som man ställde stor förhoppning till blev den framgång man väntat. Ett avsnitt i skrivelsen behandlar kommunsektorns ekonomi. De flesta uppgifter är hämtade från nationalräkenskaperna. Kommunsektorn utgör en stor och viktig del av välfärden i . Den kommunala sektorns andel av bruttonationalprodukten (BNP) minskar dock. Knappt en femtedel av BNP bestod av utgifter för verksamhet. Den är en klar minskning jämfört med . En hög arbetslöshet innebär att skatteunderlaget minskar. Det förhållandet tillsammans med växande sociala kostnader i kommunerna har försämrat ekonomin. Budgetsaneringen, med bl.a. höjda egenavgifter och lägre nivåer i socialförsäkringarna, har också haft betydelse. De ekonomiska underskotten i kommunsektorn blev stora . Det finansiella sparandet, förhållandet mellan kommunernas totala inkomster och utgifter, uppgår för preliminärt till -7,för sektorn som helhet. Uppdelat på kommuner och landsting blir siffrorna -4,7 miljarder respektive -2,5 miljarder. är det fortfarande drygt 200 kommuner som uppvisar negativt resultat. Det finansiella sparandet har varit negativt undantaget åren 19921993 och 1996. Orsakerna går att finna eftersläpning i det gamla utbetalningssystemet för kommunalskattemedel och i låga nettoinvesteringar och avräkningar av tidigare års skatteinkomster . har de ekonomiska resultaten varierat kraftigt mellan de enskilda kommunerna. Enligt preliminära siffror gäller det även . Prognosen visar på en positiv förändring av det egna kapitalet till som nästan uteslutande beror på stora extraordinära intäkter. Utan dessa skulle resultatet vara negativt. De ekonomiska resultaten har försämrats i kommunerna . Även är det fortfarande drygt 200 kommuner som uppvisar ett negativt resultat. Resultaten varierar dock kraftigt mellan kommunerna. I skrift Kommunernas ekonomiska läge befästs också bilden av stor variation mellan kommunerna. Om man liksom i kommunerna räknar bort effekterna av del- och slutavräkningarna för kommunalskatten, har resultaten i den löpande verksamheten försämrats . Enligt preliminära beräkningar fortsätter resultatet att försämras. För landstingen handlar det om en förändring av det egna kapitalet med - för . Precis som i kommunerna finns också här olikheter mellan landstingen. Variationen är dock inte lika stor. finns det bara ett landsting som visar ett positivt resultat. 3.3 Utjämning av intäkter och kostnader Vårt nuvarande utjämningssystem infördes . Syftet var att ge kommunerna likvärdiga ekonomiska förutsättningar oavsett strukturella förhållanden. är det långt fler kommuner som kommer att erhålla utjämningsbidrag än som betalar. Det visar sig också att bland de 40 kommuner som betalar störst utjämningsavgift är 29 förortskommuner till storstäderna. är av de 40 kommuner som erhåller störst utjämningsbidrag gles- och landsbygdskommuner. Det nya utjämningssystemet har inte i någon nämnvärd omfattning lyckats påverka de kraftiga skillnader som är ett faktum bland landets kommuner och landsting. sitter en parlamentarisk kommitté som senare kommer med en utvärdering och eventuella förslag till förändringar. 3.4 Det föds färre barn förändrad befolkningsstruktur beräknas befolkningen öka med 10 00015 000 personer . Det är en väsentligt lägre ökningstakt jämfört med då befolkningen ökade med 50 00060 000 personer . Minskad nettoinvandring och lägre födelsetal är förklaringen. skedde en gradvis föryngring av befolkningen. Barnen blev fler jämfört med andra åldersgrupper. En annan grupp som också ökade sin andel av befolkningen var de . Den förskjutningen i åldersstrukturen väntas hålla i sig , med den avgörande skillnaden att det föds färre barn, men att åldersgruppen växer kraftigt. Det betyder att behoven inom och äldreomsorgen ökar mest . Enligt skulle tillfredsställande av dessa behov innebära att den kommunala konsumtionen skulle behöva öka med 0,70,. Det ska jämföras med att befolkningen som helhet växer med 0,10,. Man kan med fog säga att de behov som finns i verksamhet växer snabbare än de resurser som ställs till förfogande. Mot bakgrund av den här utvecklingen och inte minst mot bakgrund av de senaste årens kraftiga besparingar anser att kommuner och landsting är i behov av ytterligare resurser, utöver de s.k. Perssonpengarna. Inför budgeten 1998 föreslog att kommunsektorn skulle tillföras ytterligare resurser. Vi fördelade tillskottet dels genom en riktad sänkning av arbetsgivaravgiften med , dels genom att föra över a-kassemedel till kommunsektorn. A-kassemedlen, , beräknades ge 25 000 arbetstillfällen . Det var ett sätt att omvandla passiva bidragsersättningar till aktiva insatser för fler jobb. välkomnar den ytterligare ökning av statsbidragen som regeringen föreslår i vårpropositionen. Vi ser det som att regeringen till viss del går oss till mötes i de krav vi ställt för . Vi ser det också som att regeringen delar vår uppfattning att kommunsektorn är i behov av förstärkta resurser. Den viktning av bidraget efter olika åldersgrupper som föreslås i den ekonomiska vårpropositionen tror vi kan vara en bra åtgärd. Mot bakgrund av förändringen i åldersstrukturen och de stora skillnader som råder mellan kommuner, kan detta vara en framkomlig väg att på ett mer precist sätt fördela resurserna. I konsekvens med vårt tidigare resonemang kommer att i budgeten för och kommande år föreslå att kommunsektorn får ytterligare . Trots ökade statsbidrag fortsatte antalet sysselsatta inom kommunsektorn att minska , och nedgången i den kommunala konsumtionen blev större det året än vad man trodde då beslutet om 1998 års budget togs. Den kommunala konsumtionens andel av totalkonsumtionen fortsätter också att minska. Vi kommer därför att föreslå en riktad sänkning av arbetsgivaravgiften i kommuner och landsting med för att stimulera nyanställningar. kommer också att föreslå en omvandling av ca 1314 000 resursarbeten, ALU-placeringar m.m. inom den offentliga sektorn till anställningar med lönenivåer enligt avtal. Detta möjliggörs genom en överföring av a-kassemedel till kommunsektorn. har tidigare motsatt sig de ingrepp i det kommunala självstyret som regering och riksdag beslutat om. Det gäller bland annat kravet på budget 2000. Det har i debatten förts fram krav om att de extra pengar som regeringen nu vill ge till kommunsektorn ska öronmärkas just till vården, skolan och omsorgen. Vi tror att man i de flesta kommuner delar uppfattningen att det är vård, skola och omsorg som är i störst behov av resurstillskott. Det bekräftas också i skrift , att kommunerna huvudsakligen använder det ökade statsbidraget till satsning på skolan och vården. Mot bakgrund av detta uppfattar vi att kommunerna kan bedöma vilka behov som ska tillgodoses. är dock villigt att medverka till översyn och vissa justeringar i systemen för att trygga resurser till vård, omsorg och skola. Möjligheten att öronmärka eller styra pengar från statens sida till vissa verksamheter försvåras dock betydligt och kan omöjliggöras genom det av lagstadgade balanskravet för kommuner och landsting. Vi menar att detta är ytterligare ett skäl till att ompröva det s.k. balanskravet för kommuner och landsting. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. I vårpropositionen föreslår regeringen en förlängning av nuvarande lag för att motverka skattehöjningar . Att på detta sätt beslagta hälften av en eventuell skattehöjning anser vi är ett grovt intrång i den kommunala beskattningsrätten. Vi motsätter oss även ett sådant lagförslag. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett växande problem i många kommuner är att kommunala bostadsföretag försämrat kommunernas redan dåliga ekonomi. Av regeringens föreslagna tillskott av medel till kommunsektorn avsätts för särskilda insatser i kommuner och landsting. Regeringen skriver nu att en betydande del av dessa pengar behövs för att lösa de kommunala bostadsproblemen. Vi befarar att kommunernas åtaganden i bostadsbolag kommer att bli ett växande problem. Regeringen har i skrivelsen gjort en redovisning av utvecklingen inom de obligatoriska verksamheterna i kommuner och landsting. Syftet är att beskriva hur dessa utvecklats i förhållande till de nationella mål som ställts upp inom respektive område. I följande avsnitt kommenteras och värderas några av resultaten i regeringens redovisning. 4 Hälso- och sjukvård Enligt hälso- och sjukvårdslagen ansvarar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård som skall vara av god kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen. Vården ska vara lättillgänglig och bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. En god hälso- och sjukvård ska också främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. har dessutom anslutit sig till de mål som () angivit för hälsoutvecklingen i programmet Hälsa 2000. I skrivelsen konstateras att hälften av de mål som satts upp av WHO kommer att vara infriade i . Men det finns två viktiga mål som med all säkerhet inte kommer att infrias. Det gäller dels minskning av skillnader i hälsotillståndet mellan olika socioekonomiska grupper, dels människors möjlighet att utveckla och använda sin egen hälsopotential. Antalet anställda inom hälso- och sjukvården minskade med 133 000 personer. Ca 70 000 personer hänför sig till Ädelreformen. Antalet landstingsanställda läkare och tandläkare ökade från 21 200 till 24 500 personer. Den största minskningen har skett av omvårdnadspersonal. minskade antalet anställda med 7 300 personer som antalet läkarbesök minskade . Mellan dessa år minskade också kostnaderna för den offentliga hälso- och sjukvården i fasta priser. har kostnaderna minskat med . Både antalet intagningar och antalet vårddagar per invånare har minskat. Primärvårdens andel av läkarbesöken har dock ökat. 4.1 Sjukvård och omvårdnad Den strukturomvandling bland annat till följd av besparingar som sjukvården genomgått har inneburit att omvårdnaden minskat. Kärnverksamheterna har inte reducerats i samma utsträckning. Men även den kapaciteten har minskat vilket inte minst visar sig i de växande vårdköerna. De minskade satsningarna på omvårdnad har också bidragit till att patienter i äldrevården försummats. Även läkarinsatserna har minskat, delvis som en följd av Ädelreformen. Den senaste Ädelrapporten visar att läkartiden nu minskat och patient. När det gäller vård i livets slutskede lyfter bland annat fram detta som en särskilt viktig angelägenhet för den svenska sjukvården. menar att alla måste ha rätt till ett värdigt slut på livet. I regeringens skrivelse konstateras också att bedömer att landstingen inte fullt ut levt upp till sitt hälso- och sjukvårdsansvar för personer i livets slutskede inom äldreomsorgen. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.2 Hälsa, en klass- och könsfråga Ett stort folkhälsoproblem är de växande klyftorna mellan olika grupper av människor. Ohälsan följer ett klassmönster. Det är belagt att t ex arbetslöshet föder ohälsa. Hälsotillståndet hos befolkningen redovisas bland annat i återkommande folkhälsorapporter. Där konstateras att det finns stora och bestående sociala skillnader i ohälsa som är genomgående oavsett om man mäter sjuklighet eller dödlighet. Hälsa kan också ses ur ett könsperspektiv. Vissa sjukdomar drabbar kvinnor mer än män och tvärtom. Tydligt är också att hälsa och sjukdomstillstånd mäts enligt manlig norm och att kvinnors hälsoproblem inte uppmärksammas tillräckligt. Vid forskning vid har framkommit att kvinnors hälsa försämrats jämfört med männens. Man drog slutsatsen att kvinnor drabbats hårdare av nedskärningar i välfärdssystemet. För att tillgodose människors behov av en god och tillgänglig vård är det viktigt att utvecklingen av primärvården fortsätter. Att utveckla primärvården och folkhälsoarbetet kommer att innebära ekonomiska och mänskliga fördelar. Det är kostnadseffektivt att förebygga ohälsa, och det är mindre kostsamt för sjukvården om patienterna på ett tidigt stadium fångas upp av en effektiv primärvård. I sin förlängning bör detta leda till minskade kostnader inom sjukhusvården och att vissa resurser inom denna verksamhet då kan omprioriteras. Enligt skrivelsen visar den nationella besöksstatistiken just på att besök överförs från sjukhusvård till primärvård, även om skillnaderna är stora mellan olika landsting. Denna utveckling anser vi vara positiv. Det är också viktigt att patienter vårdas på rätt nivå inom sjukvården. Folkhälsoarbete måste få högre prioritet. Det måste utvecklas inom en rad områden: Områdesbaserad bevakning av ohälsa där man följer hälsotillståndet inom olika grupper av befolkningen som kan ha samband med yttre faktorer. Arbete i syfte att kartlägga riskmiljöer som hälsofarliga arbetsplatser och lokaler, luftföroreningar, buller, miljöer med hög olycksrisk etc. Målinriktade insatser i syfte att förebygga stora folksjukdomar som cancer, allergier, diabetes, beredskap för smittskyddsverksamhet etc. Aktiv hälsoupplysning som vänder sig till alla grupper i samhället Klarare ansvarsfördelning på central nivå när det gäller folkhälsofrågor. Antalet anställda har successivt minskat (se ovan). Medelåldern bland vårdpersonalen blir allt högre. Yngre människor får svårare att få arbete inom vårdyrket. Intresset för vårdyrket har därmed minskat, och det är svårt att rekrytera till omvårdnadsprogrammet. Arbetslösa sjuksköterskor och undersköterskor har minskat. Inför sommarledigheten väntas det bli stor brist på vårdpersonal. Det är en utveckling som har gått snabbt. som vi står inför en akut brist på vårdpersonal är risken också stor att vi tappar kompetens. ser det som angeläget att regeringen snabbt vidtar åtgärder för att lösa denna för sjukvården så viktiga fråga. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. En grundläggande princip för äldreomsorgen handlar enligt 19 § socialtjänstlagen om äldre människors rätt att själva bestämma över sitt liv, att behålla sin integritet och identitet. Äldre människor ska känna trygghet och ha möjlighet att välja på vilket sätt de ska få vård och omsorg. Kommunerna har här ett ansvar för erbjuda en god vård i hemmet, i dagverksamhet eller i särskilda boendeformer. Med en förändrad åldersstruktur där vi får allt fler äldre ökar också behovet av vård och omsorg. Besparingar har gjort det svårt att möta det ökade vårdbehovet. Inom akutsjukvården har antalet vårdplatser minskat . Det har dels ställts ökade krav på primärvården men också gett upphov till ökad vårdtyngd i äldreomsorgen. Vård i livets slutskede har alltmer kommit att bli kommunernas ansvar. Andelen som avlider på sjukhus av alla som avlider har minskat från år . Inom hemvården och inom det särskilda boendet saknas resurser och kunskaper för att på ett tryggt och säkert sätt ge en god vård i livets slutskede. Detta har också föranlett kritik från . Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. Antalet platser i särskilt boende ökade . P.g.a. nedskärningar har platserna nu börjat minska. 1996 översteg antalet personer i särskilt boende antalet personer som får hjälp i ordinärt boende. Det beror på att äldre utgör en allt större andel av vårdtagarna men också på att hjälpen i ordinärt boende minskat kraftigt. utgjorde andelen av samtliga omsorgstagare och av dem i särskilt boende. hade andelen äldre av samtliga omsorgstagare stigit till , och i det särskilda boendet utgjorde personer . Allt färre äldre får hjälp genom . Besparingar men också avgiftshöjningar har bidragit till detta. Hjälpinsatserna koncentreras oftast till de allra äldsta och mest vårdbehövande. För att få äldreomsorg krävs allt oftare att man är mycket vårdkrävande, ensamboende och utan närboende anhöriga. När allt färre erhåller hjälp i ordinärt boende innebär det att allt fler blir i behov av kostsamma insatser i särskilt boende. Om denna tendens håller i sig kommer den enskildes möjlighet att själv välja på vilket sätt man ska få sina behov av vård och omsorg tillgodosedda att minska. Därmed rubbas också grundläggande principer för äldre människors möjlighet att själva bestämma över sina liv. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. Patientavgifterna har på många håll stigit kraftigt inom den öppna hälso- och sjukvården. För många pensionärer med låga inkomster uppstår ofta ekonomiska problem när kostnaderna för sjukbesök, läkemedel och tandvård skall betalas. Högkostnadsskyddet är uppdelat i två poster en för medicin där avgiftsbefrielse inträder efter och en för sjukvård där avgiftsbefrielse inträder efter . Trots möjlighet att göra avbetalningsplaner på avstår många äldre av ekonomiska skäl från att hämta ut sin medicin. avsätter i årets budget för att låginkomstpensionärer skall få frikort för medicindelen i högkostnadsskyddet. I övrigt hänvisas under detta avsnitt till motion med anledning av regeringens proposition Nationell handlingsplan för äldrepolitiken. Som helhet ser vi det som positivt att regeringen föreslår en förstärkning av tillsynsansvaret, att man satsar på forskning och kompetenshöjning, att man ser över regler för avgifter och att man lägger förslag om förebyggande insatser mot ohälsa. Vi tycker dock att kommunsektorn är i behov av ytterligare resurser för att kunna leva upp till de mål vi bland annat ställer upp för en bra äldreomsorg. Vägledande principer i det handikappolitiska arbetet är alla människors lika värde och lika rätt. Målet är full delaktighet och jämlikhet i levnadsvillkor. I en tidigare skrivelse från regeringen framhåller man att handikappaspekterna skall beaktas inom varje samhällsområde och att inriktningen ska vara den att ge stat, kommuner, organisationer m.fl. förutsättningar att utveckla tillgängligheten inom olika samhällssektorer och verksamheter. I denna skrivelse konstaterar nu regeringen att olika levnadsnivåundersökningar visar att vuxna personer med funktionshinder har sämre levnadsförhållanden än befolkningen i övrigt vad gäller t.ex. boende, fritid, arbete, utbildning, ekonomi, hälsa och sociala relationer. Detta gäller speciellt personer med psykiska funktionshinder. I rapporter har tillgängligheten i kommunerna kartlagts. 1996 kunde man påvisa brister både i tillgänglighet till byggnader som i möjlighet att erhålla information. föreslog en enig parlamentarisk kommitté () en lag mot diskriminering av funktionshindrade. är också av den uppfattningen att åtgärder, exempelvis genom lagstiftning, måste vidtas för att förhindra diskriminering av funktionshindrade. Det gäller många områden t.ex. samfärdsel, ekonomi, arbete, tillgång till varor och tjänster, till ny teknik och teknikutveckling, bostäder, offentliga miljöer och deltagande i arvoderad verksamhet så som ideella eller fritidspolitiska uppdrag. Enligt FN:s standardregel 15 sägs att all diskriminering av människor med funktionshinder måste undanröjas. Regeringen bör därför förelägga förslag till förändringar som skall förhindra diskriminering av funktionshindrade. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. 7 Individ- och familjeomsorg Detta avsnitt i skrivelsen inleds med att understryka vad som sägs i 1 § socialtjänstlagen där det slås fast att verksamheten under hänsyn till människans ansvar för sin och andras sociala situation skall inriktas på att frigöra och utveckla enskilda och gruppers egna resurser. Genom förändringar i socialtjänstlagen har man försvårat för människor att få rätt till vård, omvårdnad eller behandling. Vi vill ge exempel på detta. När det gäller att upphöra med ett missbruk är det viktigaste att missbrukaren själv kommer till insikt och vill sluta med droger. Även efter ett sådant beslut krävs stora ansträngningar och stöd för att lyckas. En lyckad rehabilitering grundar sig oftast på den enskildes erfarenheter där önskemålet av behandlingsform är avgörande. Framgången ligger i att detta respekteras. arbetar med ett stort mått av frivillighet. Tvång tillhör en förfluten tid utom när det gäller missbrukare. Med det perspektivet är det rimligt att ta hänsyn till missbrukarens val och vilja. Denna rättighet måste kunna överklagas om ställer sig negativ och avslår önskemålet om vård- och behandlingsinsats. Vi anser också att det strider mot socialtjänstlagens portalparagraf om att Verksamheten ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet. Regeringen bör alltså för framtiden se till att missbrukaren har möjlighet att styra mot den vård och behandling som gagnar dennes rehabilitering. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. anser att socialtjänstlagen har en allvarlig brist när den inte tar upp stöd åt anhöriga till missbrukare.