mot · GM02K336 · 1998-10-28 00:00:00 — Samordnad lagstiftning mot diskriminering Moderata utgÃ¥ngspunkter Moderata samlingspartiet vill forma samhÃ¤llet sÃ¥ att den enskilde medborgarens tillvaro prÃ¤glas av frihet, oberoende och trygghet. VÃ¥r politik utgÃ¥r frÃ¥n att varje mÃ¤nniska Ã¤r unik och har ett eget vÃ¤rde. Alla mÃ¤nniskor har dÃ¤rfÃ¶r rÃ¤tt att ses som individer och bedÃ¶mas efter sina erfarenheter, kvalifikationer och ambitioner. Alla avvikelser frÃ¥n detta Ã¤r diskriminering, vare sig den av politiker anses vara positiv eller negativ. FÃ¶r att Ã¥stadkomma att mÃ¤nniskor betraktas som enskilda individer oavsett urÂsprung finns i grunden bara en vÃ¤g, ett tÃ¥lmodigt och lÃ¥ngsiktigt opinionsÂarbete. Det Ã¤r i grunden en attitydfrÃ¥ga. MÃ¥nga mÃ¤nniskor rÃ¥kar ut fÃ¶r diskriminering. Dessa mÃ¤nniskor har en oavvislig rÃ¤tt att fÃ¥ skydd och stÃ¶d. Ett modernt samhÃ¤lle ska inte acceptera att mÃ¤nniskor behandlas som om de vore mindre vÃ¤rda bara fÃ¶r att de kanske har sina rÃ¶tter i ett annat land, Ã¤r homosexuella eller lever med ett funktionshinder. En sjÃ¤lvklar utgÃ¥ngspunkt Ã¤r att var och en har rÃ¤tt att bli bemÃ¶tt med respekt fÃ¶r den hon Ã¤r. DagslÃ¤get Enligt 1 kap. 2 Â§ regeringsformen (RF) skall det allmÃ¤nna âverka fÃ¶r att demokratins idÃ©er blir vÃ¤gledande inom samhÃ¤llets alla omrÃ¥den. Det allmÃ¤nna skall tillfÃ¶rsÃ¤kra mÃ¤n och kvinnor lika rÃ¤ttigheter samt vÃ¤rna den enskildes privatliv och familjeliv. Etniska, sprÃ¥kliga och religiÃ¶sa minoriteters mÃ¶jligheter att behÃ¥lla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bÃ¶r frÃ¤mjasâ. Religionsfriheten garanteras i 2 kap. 1 Â§ RF och i 2 Â§ samma kapitel garanteras den enskilde medborgaren skydd âmot tvÃ¥ng att ge till kÃ¤nna sin Ã¥skÃ¥dning i politiskt, religiÃ¶st, kulturellt eller annat sÃ¥dant hÃ¤nseendeâ. I 2 kap. 15 och 16 Â§Â§ RF stadgas att ingen lag eller fÃ¶reskrift fÃ¥r innebÃ¤ra att en medborgare missgynnas âdÃ¤rfÃ¶r att han med hÃ¤nsyn till ras, hudfÃ¤rg eller etniskt ursprung tillhÃ¶r minoritetâ eller âpÃ¥ grund av sitt kÃ¶nâ. Enligt 1 kap. 9 Â§ och 11 kap. 9 Â§ RF och lagen (1994:260) om offentlig anstÃ¤llning skall saklighet iakttas vid anstÃ¤llning till statliga och kommunala tjÃ¤nster. SÃ¤rskilda bestÃ¤mmelser mot kÃ¶nsdiskriminering finns i jÃ¤mstÃ¤lldhetslagen (1991:443) och sÃ¤rskilda bestÃ¤mmelser mot etnisk diskriminering Ã¥terfinns i lagen (1974:134) mot etnisk diskriminering. Den senare lagstiftningen Ã¤r inte begrÃ¤nsad till att endast gÃ¤lla arbetslivet. Slutligen finns regler i (BrB). SÃ¥lunda stadgas i 16 kap. 8 Â§ BrB om hets mot folkgrupp och av 16 kap. 9 Â§ framgÃ¥r att det utgÃ¶r olaga diskriminering om en nÃ¤ringsidkare i sin verksamhet âdiskriminerar nÃ¥gon pÃ¥ grund av hans ras, hudfÃ¤rg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekÃ¤nnelseâ. De nu aktuella propositionerna tar sikte pÃ¥ diskriminering av tre grupper, nÃ¤mligen etniska minoriteter, funktionshindrade och homosexuella. Av dessa grupper torde de etniska minoriteterna Ã¥tnjuta det bÃ¤sta skyddet med nu gÃ¤llande lagstiftning. Funktionshindrade och homosexuella har med nu gÃ¤llande lagar ett mer knapphÃ¤ndigt skydd. Samtliga tre propositioner begrÃ¤nsas till att gÃ¤lla fÃ¶rhÃ¥llandena pÃ¥ arbetsmarknaden. I dagslÃ¤get rÃ¥der dessvÃ¤rre knappast nÃ¥gon tvekan om att diskriminering utgÃ¶r ett problem i det svenska samhÃ¤llet. Detta gÃ¤ller ocksÃ¥ i arbetslivet. Vi noterar Ã¤ven den kraftiga Ã¶kning av anmÃ¤lningarna till som har rapporterats. Funktionshindrades problem att komma ut pÃ¥ arbetsmarknaden Ã¤r vÃ¤l dokumenterade och det rÃ¥der heller knappast nÃ¥gon tvekan om att homosexuella utgÃ¶r en utsatt grupp. Diskriminering Ã¤r â i alla sina former â ett uttryck fÃ¶r mÃ¤nskliga fÃ¶rdomar. MÃ¶jligheterna att pÃ¥verka mÃ¤nskligt beteende med politiskt beslutsfattande Ã¤r begrÃ¤nsade. Icke desto mindre Ã¤r det en grundval fÃ¶r ett humanistiskt och demokratiskt samhÃ¤lle att varje mÃ¤nniska bemÃ¶ts med respekt fÃ¶r den han eller hon Ã¤r. Moderata samlingspartiets slutsats blir dÃ¤rfÃ¶r att lagstiftning kan vara befogad fÃ¶r att hÃ¤vda den enskildes rÃ¤tt och okrÃ¤nkbarhet. Propositionernas fÃ¶rslag uppfyller emellertid inte de krav som bÃ¶r stÃ¤llas pÃ¥ en sÃ¥dan lagstiftning. RegeringsfÃ¶rslagens nackdelar En fÃ¶rsta iakttagelse Ã¤r att diskriminering fÃ¶rekommer pÃ¥ olika samhÃ¤llsomrÃ¥den. De nu fÃ¶religgande fÃ¶rslagen tar sikte uteslutande pÃ¥ arbetsmarknaden, vilket Ã¤r en begrÃ¤nsning. BetrÃ¤ffande den etniska diskrimineringen Ã¤r detta till yttermera visso ett steg tillbaka, eftersom den nuvarande lagen â vilken fÃ¶reslÃ¥s upphÃ¤vas â inte har denna begrÃ¤nsning. En andra iakttagelse Ã¤r att propositionerna tar sikte pÃ¥ tre specifika diskrimiÂneringsgrunder. Ãven om dessa sannolikt Ã¤r de vanligaste kan fÃ¶rfaringssÃ¤ttet bidra till att ge intryck av att diskriminering pÃ¥ andra, godtyckliga grunder Ã¤r godtagbart. I sammanhanget kan erinras om den pÃ¥gÃ¥ende debatten om s.k. genetisk diskriminering d.v.s. diskriminerande fÃ¶rfaranden pÃ¥ grundval av genetiska undersÃ¶kningsresultat. Med en vid tolkning av begreppet diskriminering kan sÃ¤gas att ingen Ã¤r sÃ¥ sÃ¤rbehandlad som den som Ã¤r hÃ¤nvisad till arbetslÃ¶shet och avsaknad av egna utkomstmÃ¶jligheter. Det gÃ¤ller med andra ord att en lagstiftning som syftar till att minska en âspecifikâ diskriminering inte ges en sÃ¥dan utformning att den fÃ¶rsvÃ¥rar start och vidareutveckling av fÃ¶retag. har en krÃ¥nglig och svÃ¥rÃ¶verskÃ¥dlig lagstiftning pÃ¥ arbetsrÃ¤ttens omrÃ¥de. Regeringens utformning av de nya lagarna medfÃ¶r betydande risker fÃ¶r att ytterligare sten lÃ¤ggs pÃ¥ bÃ¶rdan, sÃ¤rskilt fÃ¶r smÃ¥ arbetsgivare. SÃ¤rskilt bestÃ¤mmelserna om diskriminering under rekryteringsprocessen ter sig tveksamma. Den omstÃ¤ndigheten att en tjÃ¤nst utlyses kan inte medfÃ¶ra att en viss arbetssÃ¶kande automatiskt har rÃ¤tt till anstÃ¤llning. Det fÃ¶religger trots allt en fri anstÃ¤llningsrÃ¤tt liksom det fÃ¶religger en fri rÃ¤tt fÃ¶r en arbetssÃ¶kande att acceptera ett anstÃ¤llningsfÃ¶rhÃ¥llande. Inte heller Ã¤r anstÃ¤llningsfÃ¶rfarandet â sÃ¤rskilt inte i smÃ¥ fÃ¶retag â den formaliserade, sakliga och pÃ¥ strikt objektiv meritvÃ¤rdering grundade procedur som propositionerna indikerar. LagfÃ¶rslagen skulle ofrÃ¥nkomligen byrÃ¥kratisera varje anstÃ¤llningsfÃ¶rfarande. Det skulle, kort sagt, bli svÃ¥rare att anstÃ¤lla. Andra egendomligheter i regeringens fÃ¶rslag Ã¤r att lagarna tvingar arbetsgivare att pÃ¥ olika sÃ¤tt gardera sig mot anklagelser fÃ¶r diskriminering, vilket leder till risk fÃ¶r andra integritetskrÃ¤nkningar. frÃ¥gar sig t.ex. om en arbetsgivare skall behÃ¶va utreda vilken sexuell lÃ¤ggning en viss anstÃ¤lld har fÃ¶r att senare kunna bemÃ¶ta pÃ¥stÃ¥enden om diskriminering pÃ¥ sexuell grund. Det kan ocksÃ¥ ifrÃ¥gasÃ¤ttas om det Ã¤r rimligt med en ordning dÃ¤r nÃ¥gon kan Ã¥dÃ¶mas skadestÃ¥nd trots att han varken direkt eller indirekt har avsett att diskriminera. Med den utformning propositionerna har fÃ¥tt kompliceras den arbetsrÃ¤ttsliga lagstiftningen ytterligare. Till detta bidrar naturligtvis ocksÃ¥ att regeringen valt att fÃ¶reslÃ¥ tre parallella lagar, i stÃ¤llet fÃ¶r att sammanfÃ¶ra fÃ¶rslagen i en gemensam lag. Till yttermera visso kompliceras det redan rÃ¶riga rÃ¤ttslÃ¤get ytterligare, nÃ¤r det gÃ¤ller olika diskrimineringsbrott. Vi fÃ¥r en ordning dÃ¤r skyddet mot diskriminering bÃ¥de omfattar olika omrÃ¥den av samhÃ¤llslivet och Ã¤r olika lÃ¥ngtgÃ¥ende. Vissa sorters diskriminering regleras dessutom civilrÃ¤ttsligt och andra straffrÃ¤ttsligt. NÃ¤r det gÃ¤ller skydd mot kÃ¶nsdiskriminering finns bara jÃ¤mstÃ¤lldhetslagens fÃ¶rbud mot diskriminering i arbetslivet, medan diskrimineringsgrunder som rÃ¶r etnisk tillhÃ¶righet ocksÃ¥ omfattas av bestÃ¤mmelser. diskriminering enligt omfattar Ã¤ven homosexuella men inte funktionshindrade. I den civilrÃ¤ttsliga lagstiftningen Ã¤r det bara fÃ¶r arbetsÂgivare som det Ã¤r fÃ¶rbjudet att diskriminera medan i princip bara omfattar nÃ¤ringsidkare och anstÃ¤llda i offentlig fÃ¶rvaltning. Tillsynen skiljer sig ocksÃ¥ mellan de olika slagen av diskriminering. Den fÃ¶rfÃ¶rdelade skall ibland vÃ¤nda sig till polisen och ibland till nÃ¥gon av ombudsmÃ¤nnen. pÃ¥gÃ¥r eller planeras en Ã¶versyn av jÃ¤mstÃ¤lldhetslagen, en utvÃ¤rdering av likheter och olikheter mellan verksamhet och Ã¶vriga ombudsmÃ¤ns samt en Ã¶versyn av om brottet olaga diskriminering enligt ocksÃ¥ skall utstrÃ¤ckas till att omfatta funktionshindrade. NÃ¶dvÃ¤ndig samordning Vi konstaterar att ansett att en lagstiftning om mÃ¤nskliga rÃ¤ttigheter Ã¤r att fÃ¶redra framfÃ¶r en separat lag mot etnisk diskriminering. Verket varnar fÃ¶r att en sÃ¥dan lag i praktiken riskerar att leda till en institutionaliserad etnisk kategorisering som kan bli grogrund fÃ¶r rasism. Statskontoret avvisar fÃ¶r sin del att lagfÃ¶rslag lÃ¤ggs fram som inte innebÃ¤r samordning av alla de diskrimineringsregler som bÃ¶r gÃ¤lla. Vi delar den uppfattningen och anser att det Ã¤r nÃ¶dvÃ¤ndigt att fÃ¥ till stÃ¥nd en samordnad lagstiftning. bÃ¶r dÃ¤rfÃ¶r inte nu fatta beslut i enlighet med de tre propositionerna. En samordning bÃ¶r syfta till att fÃ¥ en sÃ¥ enhetlig och generell lagstiftning om mÃ¤nskliga rÃ¤ttigheter som mÃ¶jligt. I vad avser arbetsmarknaden Ã¤r en sÃ¥dan samordning nÃ¶dvÃ¤ndig om parterna pÃ¥ ett vettigt sÃ¤tt skall kunna tillÃ¤mpa lagstiftningen. En samordning Ã¤r dÃ¤rmed Ã¤gnad att minimera de skadeverkningar som eljest kan uppkomma fÃ¶r framvÃ¤xten av nya jobb. Samordningen bÃ¶r ocksÃ¥ omfatta de fyra ombudsmannainstituten â (JÃ¤mO), Ombudsmannen mot etnisk diskrimiÂnering (DO), () och den fÃ¶reslagna OmbudsÂmannen mot diskriminering pÃ¥ grundval av sexuell lÃ¤ggning. OmbudsÂmannaÂinstituten bÃ¶r lÃ¤ggas samman till ett gemensamt ombudsmannaÃ¤mbete direkt under . antog fÃ¶r fem Ã¥r sedan de s.k. Parisprinciperna, vari sÃ¤rskilt betonas betydelsen av att organ fÃ¶r skydd av de mÃ¤nskliga rÃ¤ttigÂheterna Ã¤r rÃ¤ttsligt och politiskt sjÃ¤lvstÃ¤ndiga sÃ¥ att ingen del av en regering kan lÃ¤gga sig i deras arbete. Enligt principerna skall nationella institutioner ges ett sÃ¥ brett mandat som mÃ¶jligt och slÃ¥s fast i konstitutionell text eller lagtext. Mot denna bakgrund synes det mindre lÃ¤mpligt med dagens ordning dÃ¤r JÃ¤mO, HO och DO lyder under regeringen. Det kan heller inte accepteras att regeringen, som fÃ¶reslÃ¥s i prop. 1997/98:177 reglerar DO:s uppgifter pÃ¥ andra omrÃ¥den Ã¤n arbetslivet genom fÃ¶rordning. Enligt vÃ¥r mening fÃ¶ljer av de nÃ¤mnda Parisprinciperna att sÃ¥dan reglering skall ske i lag. HemstÃ¤llan Med hÃ¤nvisning till det anfÃ¶rda hemstÃ¤lls att som sin mening ger regeringen till kÃ¤nna vad i motionen anfÃ¶rts om en samordning av lagstiftningen mot diskriminering, att som sin mening ger regeringen till kÃ¤nna vad i motionen anfÃ¶rts om en samordning av ombudsmannavÃ¤sendet fÃ¶r frÃ¥gor rÃ¶rande diskriminering, att som sin mening ger regeringen till kÃ¤nna vad i motionen anfÃ¶rts om ombudsmannavÃ¤sendets sjÃ¤lvstÃ¤ndighet. () () () () () (m) () ()