mot · GL02Fi17 · 1998-04-29 00:00:00 — Kollektivtrafiken är i många fall inget alternativ. Det är då nödvändigt att använda bilen. Dessutom krävs ofta biltransporter för privata ändamål för att det skall vara möjligt att bo kvar i mindre tättbefolkade områden. Denna situation kräver särskilda avvägningar när det gäller att utforma också skattepolitiken. Höjd bensinskatt (i kombination med andra kostnadsökningar) försvagar hushållsekonomin och innebär mindre intresse att ta arbete på större avstånd från hemmet. Det minskar rörligheten på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund bör bensinskatten sänkas med (med inkl. moms) till den nivå som gällde före den höjning som genomfördes . Dessutom bör avdraget för resor till och från arbetet höjas till per mil och inkludera resor till barnomsorg. Det inte avdragsgilla beloppet, som främst berör kollektivresor, bör sänkas från 7.000 till . 4.4.10 Sänkt skatt på pensionssparande Regeringen har försämrat förutsättningarna för det enskilda, frivilliga pensionssparande som för många har varit en möjlighet att skapa bättre trygghet inför ålderdomen med den osäkerhet som gäller beträffande de offentliga pensionerna. De löften som ställdes ut av Socialdemokraterna i samband med att ATPsystemet infördes har visat sig inte hålla. En stor reformering av pensionssystemet har därför tvingats fram. En överenskommelse träffades 1994 mellan de flesta av partier. Den socialdemokratiska regeringen har emellertid haft svårigheter att driva fram frågan till en lösning, vilket skapat osäkerhet hos många medborgare. Dessutom står det nu klart att för många kommer den offentliga pensionen att bli lägre än vad som tidigare utlovats. Det är därför av stor vikt att det skapas tillräckligt bra förutsättningar för ett enskilt pensionssparande. Det långsiktiga och bundna sparandet skapar dessutom bra förutsättningar för ett enskilt sparande som kan bidra till riskkapitalförsörjningen. Ett väsentligt led i att skapa förutsättningar för detta var införandet av det individuella pensionssparandet 1994. Socialdemokraterna har försvagat förutsättningarna för enskilt pensionssparande genom att minska den avdragsrätt som motsvarar avdragsrätten för inbetalningar av ATPavgifter. Man har dessutom höjt avkastningsskatten på pensionssparandet. Det försvagar intresset för pensionssparande som det lett till ett utflöde av sparande till utlandet där denna beskattning är lägre. Avdragsutrymmet för pensionsförsäkringar bör återställas till ett basbelopp. Avdrag bör dessutom medges för pensionssparande för makes räkning. 4.4.11 Effekter av skattesänkningsförslagen Sammantaget föreslår vi skattesänkningar som uppgår till , till och till . Skattesänkningarna kommer huvudsakligen låg- och medelinkomsttagare till del. I tabell 4.4 redovisas effekterna av de skattesänkningar som direkt påverkar ekonomin för det hushåll vars skattesituation åskådliggörs i tabell 4.2. Beräkningarna av effekterna av förvärvsavdrag, sänkt kommunalskatt och höjt grundavdrag har utförts av budgetkontor. Skattesänkningar för en normalfamilj Förvärvsavdrag, sänkt kommunalskatt och höjt grundavdrag Sänkt bensinskatt vid normal körsträcka Utöver detta tillkommer bl.a. högre avdrag för resor till och från arbetet, sänkt skatt på hushållstjänster, sänkt skatt på pensionssparande, avdrag för barnomsorgskostnader och sänkt energiskatt. finansieras skattesänkningarna av besparingar som delvis påverkar hushållsekonomin. Det gäller främst en ny läkemedelsförsäkring som uppgår till per hushåll, högre egenavgift till arbetslöshetsförsäkringen som uppgår till av den försäkrade inkomsten, kostnaderna för trafikolycksfall överförs till trafikförsäkringen, vilket motsvarar ca i ökade kostnader räknat , en ytterligare karensdag i sjukförsäkringen (med högkostnadsskydd) samt bibehållen ersättningsnivå på i socialförsäkringarna. Eftersom ersättning från socialförsäkringarna är skattepliktiga omfattas de dock av de skattesänkningar vi föreslår. Det gäller såväl förvärvsavdraget som pensionsgrundande inkomst och sänkt kommunalskatt. De ökade kostnader för hushållen som följer av dessa besparingar täcks emellertid mer än väl av skattesänkningarna, eftersom dessa till stor del finansieras av bl.a. minskat företagsstöd, sänkt partistöd och slopat presstöd, lägre kostnader för energiåtgärder eftersom kärnkraften inte förtidsavvecklas, mindre kostnader till följd av en effektivare arbetsmarknadspolitik och oförändrad nivå på statsbidragen till kommunerna . 4.5 Det gemensamma ansvaret 4.5.1 Världens högsta skatter men inte världens bästa välfärd Det viktigaste i den svenska samhällsförändringen är att medborgarna i kan och vill ta allt större personligt ansvar. Självständigheten, den värdemässiga mångfalden och den individuella frimodigheten ger många människor nya möjligheter. Det innebär att krav kan ställas på ett större personligt ansvarstagande. Men detta får inte skymma det gemensamma ansvar vi har för människor som av sociala eller åldersskäl inte själva förmår ta ett sådant ansvar. Den välfärdspolitik vi förordar sätter också dessa människors möjligheter till en värdig tillvaro i centrum. Den politik Socialdemokraterna fört har givit ett annat resultat. För många familjer har de ekonomiska marginalerna snävats in så kraftigt att inkomsterna efter skatt inte längre räcker till. behövde fler än 750.000 människor socialbidrag. Trots de höga skatterna växer köerna inom sjukvården, trots de höga skatterna finns stora brister inom äldreomsorgen och trots de höga skatterna förmår inte skolan leva upp till de höga krav som elever och föräldrar har rätt att ställa. Ett grundläggande fel är att välfärd i kommit att bli synonymt med offentlig verksamhet. Välfärd i egentlig mening måste i stället definieras med utgångspunkt i den enskilde medborgaren. Sedan urminnes tider har människan strävat efter välstånd och trygghet. Grunden för detta är den egna utvecklingen, det egna arbetet och det egna sparandet. Det måste sedan kompletteras i ett samhällsbygge där samverkan mellan individerna möjliggör fungerande yttre försvar, rättstrygghet och ett socialt ansvar som ger trygghet när den egna förmågan inte räcker till. Vår politik grundas på övertygelsen att ju fler som i verklig mening kan försörja sig själva och som utan bidrag kan leva på sin lön, desto bättre är det. Ingen som har rätt till bidrag skall tvingas betala skatt. Och ingen som har så hög inkomst att hon betalar skatt borde vara berättigad till bidrag. Den reform vi vill genomföra syftar till att medborgarna skall bli mindre beroende av det offentliga och mer kunna förlita sig på det egna arbetet, den egna kompetensen, det egna sparandet och de egna sociala nätverken. De principer en sådan välfärdsreform måste bygga på är generella och därmed lätta att överblicka och förstå. Vår reformstrategi har några viktiga utgångspunkter: äger tre fjärdedelar av alla offentliga transfereringar rum inom livscykeln för varje enskild person. Bara en fjärdedel av alla inkomstöverföringar sker mellan olika människor. Den stora majoriteten som både kan och vill försörja sig själv över livscykeln skall behandlas annorlunda än den lilla och ömtåliga grupp människor som alltid kommer att behöva det gemensammas omsorg. Statens grundläggande ansvar skall slås fast. Ansvaret gäller dels för människor som föds med eller drabbas av allvarliga handikapp eller sjukdomar eller annat som gör att de får ett permanent behov av det gemensammas försörjning, dels människor som av andra skäl inte kan försörja sig själva. De sociala trygghetsanordningarna skall baseras på ett rimligt mått av utjämning, så att ingen själv skall behöva bära de fulla konsekvenserna av att bli sjuk eller att få lägre arbetsförmåga. Vår moral säger att staten bär ett yttersta ansvar för att medborgarna inte far illa. Staten har också en moralisk förpliktelse gentemot alla medborgare att försäkra sig om att de som behöver statens stöd blir så få som möjligt. behöver ett större individuellt sparande och högre tillväxt. Det vill vi främja. Möjligheterna att flytta ansvaret för kostnaderna till andra, och själv inkassera förmånerna, skall minimeras. som de allra flesta har goda möjligheter att ta ansvar för sin egen trygghet, finns det andra som har stort och permanent behov av gemensam hjälp. De människor som och utan egen förskyllan inte kan försörja sig själva skall kunna räkna med hjälp i så generella former som möjligt. Vår norm är att staten här skall vara generös. Den humanitära plikten är stark. En stor välfärdsreform, som inkluderar skatterna, socialförsäkringarna, och sjukvården, är nödvändig. Vi tror att den kommer bygga på en kombination av offentliga och privata försäkringar och enskilt sparande. Försäkring passar vid situationer som är ovanliga eller omöjliga att förutse. Svåra långvariga sjukdomar och olyckor är några exempel. Sparandet passar bättre vid normala situationer som inträffar för de flesta, eller t.o.m. är önskade, som att få barn. På kort sikt är det uppenbart att de resurser som finns i den offentliga sektorn i dess helhet och i den kommunala sektorn är fullt tillräckliga för att utföra kärnuppgifterna väl. Det som krävs är politiker som förmår prioritera och se till att de resurser som finns utnyttjas effektivt. På är det sannolikt att den demografiska utvecklingen gör det nödvändigt med större resurser till sjukvård och äldreomsorg. Om inte ännu större skattebördor skall läggas på de förvärvsarbetande , måste sysselsättningen öka rejält från dagens rekordlåga nivå. Följande åtgärder bör genomföras med utgångspunkt i de övergripande prioriteringar vi angivit: I partimotion 1997/98:So43 föreslås åtgärder för en kvalitetspräglad och värdig äldreomsorg, där den medicinska kompetensen stärks och personalens kompetens utvecklas och tas tillvara. En ovillkorlig vårdgaranti införs. Den innebär att en patient skall ha rätt till behandling från det undersökningstillfälle då behovet konstaterades. Alla skall erbjudas besök hos husläkare eller motsvarande inom . Besök hos specialist skall erbjudas inom en månad. Pensionerna höjs genom att följa basbeloppets förändring fullt ut. Rätten till assistansersättning för handikappade återställs. Stödet till handikappade räknas upp med ca . Inkomstprövningen av änkepensioner upphör. Förutsättningarna för skolan reformeras för att stärka undervisningens kvalitet, som redovisats i avsnitt 5.3.6. Föräldrarnas valfrihet ökar som barnomsorgen kan bli bättre och effektivare genom vårdnadsbidrag, som kombineras med avdragsrätt för barnomsorgskostnader. Inom statens budget omprioriteras så att rättsväsendet tillförs ytterligare resurser för att stärka rättstryggheten. skärps kraven på polisens resursutnyttjande. 4.6 Kommunsektorn kan bättre 4.6.1 () i kommunsektorn Socialdemokraterna har regeringsansvaret i landet och innehar dessutom makten i cirka 200 av landets 288 kommuner. Landstingen styrs med ett undantag av Socialdemokraterna. Ansvaret för de brister som uppmärksammats inom kommunala kärnverksamheter ligger således på Socialdemokraterna. De har inte förmått prioritera inom ramen för de stora resurser som finns i den kommunala sektorn. Bristen på ledarskap har inneburit att personalens kompetens inte tagits tillvara. Följden har blivit att de svenska medborgarna betalar världens högsta skatter men inte får världens bästa välfärd. Aktuella undersökningar av verksamhet visar tydligt att det inte finns något rakt samband mellan en verksamhets kostnader och kvalitet. I detta perspektiv ter sig regeringens politik sorgligt kortsynt när man av valtaktiska skäl ger sken av att problemen kan lösas genom ytterligare statsbidrag i stället för genom reformer och en prioritering av de viktigaste verksamheterna. Genom att staten ständigt ändrar kommunernas förutsättningar försvåras en långsiktig politik. I förlängningen skymtar åtgärder där kommuner som inte ägnat sig åt vidlyftiga projekt straffas. Regeringens politik hindrar den nödvändiga förändringen av gamla strukturer i kommunsektorn som hotar eller tränger ut den primära verksamheten och förhindrar nödvändig omprioritering. Regeringens metod att undvika kraven på förnyelse motverkar dessutom den utveckling som är nödvändig för en god och stabil ekonomi, nämligen en tillväxt i skattebasen genom fler och nya jobb. Det är i själva verket så, vilket framgår av regeringens proposition, att de ökade statsbidragen äts upp av minskade kommunala skatteintäkter. Oförmågan att prioritera och kontrollera resursanvändningen i kommunerna är i många fall uppenbar. Det gäller utgifter som knappt kan anses motivera verksamhet, det gäller förmågan att prioritera skolan samt vården och omsorgen men också affärsverksamhet och kommunala bolag som ger upphov till förluster som är mycket stora. Ledande företrädare för flera fackliga organisationer inom sjukvårdssektorn skrev i att de från olika utgångspunkter dragit slutsatsen att en helt annan och friare organisation än den nuvarande har mycket stora välfärdsvinster att erbjuda en bättre fungerande vård till samma eller lägre kostnad. Men Socialdemokraterna saknar viljan och förmågan att göra nödvändiga organisationsförändringar. Priset för denna brist på ledarskap betalas av de människor som får hålla tillgodo med sämre service i vård och omsorg och med en skola som inte ger tillräckliga kunskaper. Den kommunala sektorn har 1998 enligt vårpropositionen inkomster på . Av de totala utgifterna, som beräknas till , avser ca verksamheterna, ca investeringar och knappt 90 miljarder transfereringar. av utgifterna går således till annat än verksamheterna, främst vård, omsorg och skola. Den kommunala politiken i sig kan, liksom utformningen av skatteutjämningssystemet, motverka ökad sysselsättning. visade i en ESOstudie (Ds 1998:15) att låg kommunalskatt ger högre sysselsättningsgrad. gäller naturligtvis det omvända. Hög kommunalskatt ger en lägre sysselsättningsgrad. Att öka antalet sysselsatta i riktiga jobb borde vara ett prioriterat politiskt mål. Socialdemokraternas ovilja mot sänkta skatter är dock kompakt. Därmed blir också sysselsättningsutvecklingen negativ, vilket urholkar grunden för den kommunala ekonomin. Det inomkommunala utjämningssystemet ger mycket märkliga effekter för enskilda kommuner. Det är den höga arbetslösheten som urholkar kommunsektorns fasta skattebas, men ändå blir kommunens intäkter i de flesta fall högre när andelen arbetslösa är hög. Kostnadsstrukturtillskottet växer nämligen med arbetslösheten, som i sin tur betalas med statliga arbetslöshetsersättningar. Först när utflyttning sker påverkas kommunens ekonomi negativt. Situationen leder till att kommunerna inte har incitament att medverka till en ekonomisk tillväxt genom att nya jobb skapas. Däremot har de tydliga incitament att förhindra utflyttning till andra kommuner med jobb. Med färre invånare blir bördan på återstående skattebetalare större. Det utjämningssystem som finns har sålunda direkt skadliga effekter för samhällsekonomin. Kommuner med hög förvärvsfrekvens straffas. Kommuner där nya jobb skapas straffas. Kommuner som kommer in i en negativ utvecklingsspiral får inte högre intäkter även om kommunen ansträngde sig och vände sin utveckling. Det är inte mer bidrag som löser dessa problem utan strukturella reformer som leder till att fler människor i hela landet arbetar och betalar skatt. 4.6.2 Krisens orsaker är den förda politiken Den kommunala sektorn har expanderat kraftigt sedan 1960talet. Till traditionellt kommunala uppgifter har fogats nya. 1960 arbetade drygt 270.000 människor i den kommunala sektorn. Antalet sysselsatta har fyrdubblats och drygt 1.000.000 människor arbetar kommunalt . Kommunsektorn motsvarar av bruttonationalprodukt. De faktiska möjligheterna för privata lösningar i tjänstesektorn urgröptes successivt genom politiska beslut under en lång följd av år. Detta ledde till offentliga monopol på flertalet områden som direkt berör enskilda människors välfärd. Socialdemokraterna har länge hävdat att det är omoraliskt att tjäna pengar på t.ex. omsorg av barn. Inställningar som denna har förhindrat förverkligandet av nya idéer och verksamhetsformer. Följdriktigt hade den kommunala sektorn en mycket låg eller rent av negativ produktivitetsutveckling nästan alla år utom just under 1990talets första hälft. Då steg produktiviteten som en direkt följd av den borgerliga regeringens valfrihetsrevolution. Endast genom att utsätta även offentlig tjänstesektor för konkurrens kan en positiv produktivitetsutveckling åstadkommas, dvs. mer fås ut av varje skattekrona. Regeringen har skrivit ned sina prognoser för skatteunderlagets tillväxt mellan höstpropositionen och vårpropositionen. Det visar att den politik regeringen för inte leder till en ökning av den fasta bas som kommunernas långsiktiga finansiella stabilitet vilar på. Det är också ett bevis på att regeringens kalkyler inte i första hand bygger på en tillväxt av nya jobb utan snarare på en högre konsumtion. Den högre konsumtionen förbättrar statens, men inte kommunernas, finanser. Jämförelse mellan skatteinkomsterna i kommunsektorn, miljarder kronor -0,2 -6,0 -8,2 Finansieringen har skett med allt högre skatter när behoven ökat genom höjda ambitioner och demografiska förändringar. Den låga produktiviteten och svårigheten att prioritera har lett till ökade kostnader. Nya uppgifter har därutöver tillförts kommunerna, såväl genom beslut av statsmakten som genom en frivillig kommunalt beslutad expansion. Många kommuner har på så sätt kommit att bedriva verksamhet helt vid sidan om sina kärnuppgifter. Kommunernas inhopp på verksamheter utanför kärnuppgifterna har ofta inneburit effektivitetsförluster. En konsekvens av detta är att medborgarna har fått en sämre service på de viktigaste kommunala serviceområdena. 4.6.3 En politik för självständiga och starka kommuner Vi har tidigare föreslagit en översyn av de uppgifter kommunerna bör ha ansvar för i syfte att åstadkomma en renodling till de egentliga kärnuppgifterna. En sådan översyn bör göras bl.a. för att minska kommunernas obligatoriska åtaganden. Vidare bör också tydligare fastställas vilka uppgifter en kommun får ha. En mer distinkt rollfördelning ger förutsättningar för den privata tjänstesektorn att växa och skapa nya jobb och säkerställer en bättre valfrihet för medborgarna. Det kommunala självstyret får inte gå före medborgarnas frihet att välja och deras möjligheter att styra sina liv. Subsidiaritetsprincipen, dvs. att beslut skall fattas på lägsta effektiva nivå, måste gälla. Viktiga frågor, som t.ex. val av daghem, skall avgöras av familjen vid köksbordet och inte genom ett förvaltningsbeslut i en kommun. Den översyn som vi menar måste genomföras skall också sätta tydliga gränser för vad en kommun skall kunna få ägna sig åt med skattebetalarnas pengar. Grunden för relationen mellan stat och kommun måste vara att det som uppburits i kommunalskatt alltid går till den kommun där skatten erlagts. Då får den lokala beskattningsrätten också legitimitet i medborgarnas ögon. Regeringens brott mot detta samband är ett grundskott mot den kommunala självstyrelsens grundläggande princip. Kommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig egen skattekraft skall erhålla statsbidrag, enligt ett system som stimulerar till förbättrad egen skattekraft. Vi har tidigare presenterat förslag på ett sådant och föreslår en snar översyn av dagens skatteutjämningssystem i enlighet med detta. Just nu är det viktigaste att kommunerna fortsätter ett förändringsarbete som innebär att medborgarna kan få mer för varje skattekrona. Genom avregleringar och konkurrensutsättning i förening med tydlig prioritering av kärnuppgifterna finns goda möjligheter till detta. Det krävs långsiktiga reformer för att åtgärda systemfel i den offentliga sektorn: En kraftfull prioritering till vård och omsorg för att inom ramen för den kommunala ekonomin säkra kvalitet och service. Skolpeng för alla garanterar familjens rätt att välja skola och säkra skolans resurser. Kvalitet blir konkurrensmedlet; nya lösningar och metoder kommer att prövas och resultaten blir bättre. Vårdgaranti ger patienten en ovillkorlig rätt till vård när den behövs. Konkurrensutsättning ger bättre kvalitet och valuta för pengarna. Kundval ger mer makt direkt till medborgarna; det blir deras val som styr verksamhetens inriktning och omfattning. Det är det lokala skatteunderlaget som är kommunernas viktigaste inkomstkälla. Alltså måste det föras en politik som leder till att fler företag startas, att de små vågar anställa och att de stora inte flyttar utomlands. Endast så kan fler människor få nya riktiga jobb och kommunerna därmed en starkare skattebas. Om kommunerna kunde bedriva sin verksamhet friare och mer anpassat till de lokala förutsättningarna som de handlade upp produktionen i konkurrens skulle medborgarna få mer för varje skattekrona och utrymme för fler skattesänkningar skapas. 4.6.4 Effekter för kommunsektorn av våra förslag Basen för ekonomi är skatteintäkterna. Ungefär tre fjärdedelar av kommunernas inkomster utgörs av skatteintäkter. Löneinkomsterna svarar för huvuddelen av skatteunderlaget, även om olika lönerelaterade inkomster, t.ex. sjukpenning, också är beskattningsbara för skatt. När det går bättre för svensk ekonomi och när fler får nya riktiga jobb ökar kommunens skatteintäkter utan att skattesatsen behöver höjas. Om den ekonomiska tillväxten är god skapas automatiskt ett utrymme för skattesänkningar. När den socialdemokratiska regeringen lämnade över makten befann sig ekonomin i fritt fall. Skatteunderlaget föll med 45 miljarder . prisnivå kostade en misslyckad socialdemokratisk politik kommuner och landsting ett enskilt år. Den borgerliga regeringen lyckades vända trenden. Men den dåliga sysselsättningsutvecklingen och de höjda egenavgifterna har inneburit att skatteunderlaget utvecklats svagt. Egenavgifterna leder t.ex. 1998 till att skatteunderlaget i reala termer inte växer jämfört med . Socialdemokratisk politik undergräver alltså i själva verket basen för service. De höjningar av statsbidragen som föreslås är i grunden ett bevis på att regeringens kommunpoltik har misslyckats. Den ekonomiska politik Moderata samlingspartiet förordar skapar förutsättningar för ett växande skatteunderlag. Genom en avreglering av arbetsmarknaden, en bättre fungerande och mer flexibel lönebildning och lägre skatt på investeringar och arbete skapas betydligt fler arbetstillfällen i företagen runt om i . Det leder bl.a. till att kommunernas kostnader för socialbidrag och arbetsmarknadsåtgärder kan sjunka. I regeringens prognos ökar kommunernas skatteintäkter med i fasta priser. Detta gäller förutsatt att kommunalskatten inte höjs. Det är inte sannolikt att regeringens politik kommer att skapa de arbetstillfällen som ligger till grund för kalkylen. Med moderat politik förbättras emellertid villkoren för företagande och jobb vilket ökar skatteunderlaget. Därmed stärks basen för service. I tabell 4.6 redovisas hur en förbättring av skatteunderlag och produktivitetsutveckling men en procent i kombination med minskade kostnader skulle förbättra den kommunala ekonomin. I flertalet kommuner ger en sådan utveckling utrymme för sänkt utdebitering. Kommunalekonomiska effekter av en bättre ekonomisk utveckling, miljarder kronor Ökade skatteintäkter för kommunsektorn vid en procent snabbare ökning av skatteunderlaget Minskade kostnader för socialbidrag Minskade kommunala kostnader för arbetsmarknadsåtgärder Lägre utgifter för kommunsektorns konsumtion vid en procentenhets snabbare produktivitetstillväxt Förbättring av den kommunala ekonomin Genom en kombination av att den kommunala verksamheten renodlas och effektiviseras och att tidigare tillskott till statsbidraget utnyttjas och ekonomin utvecklas starkare skapas utrymme för att sänka den kommunala utdebiteringen. I vissa kommuner kommer skattesänkningar att kunna genomföras på kort sikt.