mot · GL02U37 · 1998-03-25 00:00:00 — med anledning av skr. 1997/98:122 i förändring - En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet 2 Optimistisk analys och ekonomiska reformer 41 3 Samtidighet i ekonomiska reformer och sociala framsteg 43 4 Samordning och enhetlighet av svenska myndigheters bedömningar 43 5 Arbetsdelningen mellan IMF och 43 6 Demokratiska aspekter på Världsbankspolitiken 44 8 Frihandel på ojämlika villkor 45 9 Andra följder av avregleringar i handeln med 46 11 Svenskt bistånd och 47 Det är utmärkt att regeringen presenterar en skrivelse om som inte ger den sedvanliga mörka bilden av utveckling. Regeringen ger en komplex och mer differentierad bild istället för att visa upp en dyster helhet en kontinent på väg mot avgrunden. Skrivelsen pekar på möjligheter, lämnar förslag till lösningar på en del problem och visar på framsteg som gjort i olika delar av . Likafullt har vi kritiska kommentarer att göra. Denna skrivelse som i hög grad handlar om möjligheterna till en demokratisk utveckling i och dess förutsättningar läggs fram tillsammans med två andra skrivelser om demokratins problem, Demokrati och mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbete och Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik, som regeringen för presenterar en skådad mängd propositioner och skrivelser att behandla. Det är beklagligt att viktiga skrivelser om demokratifrågor och om Afrikapolitiken skall behandlas under ur demokratisk synpunkt så bristfälliga förhållanden. Inledningsvis vill vi också rikta viss kritik mot ett allmänt drag som inte bara kännetecknar denna skrivelse utan även går igen i de två nämnda. I alla tre skrivelserna tecknas en bild av hur en demokratisk våg svept över världen. Denna generella beskrivning ter sig för oss en smula överdriven när man sedan längre fram i texten beskriver konkreta förhållanden i olika delar av världen eller i olika delar av . Svårigheterna att skapa en demokratisk kultur och tolerans för oliktänkande är betydande i flera . Otvivelaktigt är det ett stort framsteg att apartheidregimen störtats i , men är det skrämmande att folkmordet i kunnat ske. Den ekonomiska utvecklingen tycks gå i rätt riktning i som man nu förmår upprätthålla fredliga förhållanden i landet, medan förhållandena när det gäller mänskliga rättigheter i utvecklas i förfärande riktning. 2 Optimistisk analys och ekonomiska reformer Regeringen ät optimistisk i sin syn när det gäller den ekonomiska tillväxten för del. Man visar att den genomsnittliga tillväxten för del 19941997 uppgått till , vilket motsvarar per capita. Det är första gången som tillväxten per capita ökat. Regeringen noterar en vändning när det gäller den afrikanska ekonomins utveckling. Man gör en helhetsbedömning när det gäller kontinentens ekonomiska framtid och skriver (s. 26): Det verkar således som om de ekonomiska reformerna nu börjar ge effekt och förutsättningarna för en period av hållbar tillväxt är relativt goda. Regeringen gör dock vissa reservationer: måste betonas att de afrikanska länderna är mycket sårbara för klimatfaktorer, ändringar i världsmarknadspriser och andra omvärldsförändringar, liksom för inre konflikter. Trots detta är regeringens helhetsbedömning av ekonomiska utveckling ljusare än tidigare och det beror i stor utsträckning på de ekonomiska reformerna strukturanpassningsprogrammen. På en annan nivå och i annat sammanhang skriver man: för att lyckas med reformerna och åstadkomma en hållbar produktionsökning krävs att hänsyn tas till institutionella och sociokulturella faktorer på mikronivå, inte minst vad gäller kvinnors och mäns skilda situation. Kunskaperna om vad som krävs på denna nivå för att uppnå en hög ekonomisk tillväxt är fortfarande mycket begränsade och även där dessa kunskaper finns tillåts de påverka reformprocessens utformning. Klart är att många misstag i utformningen av tidigare strukturanpassningsprogram och även missnöjet bland ländernas befolkningar hade kunnat undvikas om programmen i högre grad varit resultatet av inhemskt styrda och väl förankrade processer och beslut. Citatet är vackert formulerad men innebär ytterst en förödande kritik av de tidiga strukturanpassningsprogrammens utformning och innehåll . Vad som sägs är att dessa program saknat förankring och gehör, att de bestått i en mekanisk modell som inte tar hänsyn till de förhållanden som råder i de länder där de skall tas i bruk och att dess skapare varit okunnig om det viktiga och välkända förhållandet som är så typiskt för att det är kvinnorna som står för merparten av det produktiva arbetet. Det är uppenbart att regeringen delar denna kritik av strukturanpassningsprogrammens utformning. Med detta anser vi inte att strukturella reformer är obehövliga. (Se biståndsmotion från allmänna motionstiden , där vi framför en detaljerad och nyanserad syn på strukturanpassningsprogrammen.) Vidare är det alltför enkelt att dra slutsatsen att strukturreformerna efter 1994 och framåt är huvudorsaken till de senare årens goda tillväxt. Det är t.ex. viktigt att hålla i minnet att de senaste årens ekonomiska tillväxt mycket väl har sin grund i den allmänna högkonjunktur som rått . Regeringen pekar själv på andra faktorer som kan ha inverkat på den ekonomiska utvecklingen när man nämner klimatfaktorerna. Sådana kan vara såväl meteorologiska som politiska. Höga oljepriser har gynnat , och i södra har rått ett tillstånd av relativ fred, som bidragit till ekonomisk stabilitet. Andra länder har drabbat av svårigheter. , och () har drabbats av inbördeskrig och politiska konflikter. Regeringen understryker dock på ett flertal ställen i sin skrivelse att de ekonomiska reformerna måste utformas så att de svarar mot de institutionella, sociala och kulturella förhållanden som råder i olika . Detta instämmer vi i, även om regeringen har en benägenhet att inte helt klart se alla de negativa effekter som har att brottas med. I spåren av strukturanpassningsprogrammen har man kunnat se en kraftig avindustrialisering. Jordbruksproduktionen har trots förbättrade marknader inte ökat. Fattigdomen har inte visat några tecken till att minska. Ett stort problem är också att investeringar och sparande har minskat såväl på statlig som privat nivå. 3 Samtidighet i ekonomiska reformer och sociala framsteg ifrågasätter, förutom en del bedömningar, regeringens något egendomliga syn på ordningsföljden när det gäller reformerna. Regeringen talar om en första omgång av reformer, som syftar till låg inflation, realistiska växelkurser etc. som tidsmässigt skall föregå en andra omgång reformer. Erfarenheter från , och andra delar av världen liksom aktuell forskning av dagens som genomgått tillväxtperioder visar att en utveckling av humankapitalet, en förbättring av människors villkor och en politik som innebär social jämlikhet och jämlikhet när det gäller produktiva resurser måste komma åtminstone som en ekonomisk stabilisering genomförs. Det sistnämnda vill vi ge regeringen tillkänna. 4 Samordning och enhetlighet av svenska myndigheters bedömningar I regeringens skrivelse görs på flera ställen skilda bedömningar av olika delar av samma frågekomplex. På en mer övergripande nivå prisar man resultaten av de strukturella reformer som gjorts som man är mer kritisk på sektorsnivå. Varför dessa olika bedömningar? Kan det vara så att olika delar av statsförvaltningen gjort sina analyser var för sig? I så fall är detta olyckligt. Regeringen bör stärka samordningen och samarbetet mellan , och när det gäller den svenska politiken gentemot och . Detta vill vi ge regeringen tillkänna. 5 Arbetsdelningen mellan IMF och Vi påpekade ovan att staten, humankapitalet och socialt kapital spelar en viktig roll när det gäller att åstadkomma ekonomisk tillväxt. Av de två Bretton Woods-institutionerna är det tveklöst som tagit till sig mest av denna aspekt när det gäller ekonomisk utveckling. Det förefaller därför märkligt att regeringen i avsnittet De internationella finansiella institutionerna och skuldbördan (s. 94) förespråkar en strikt arbetsdelning mellan och , där IMF skall arbeta med regeringarna utifrån ländernas specifika förutsättningar och formulera grundläggande makroekonomiska mål och bidra till kapacitetsuppbyggnad inom sina specialområden medan skall ha en dominerande roll som finansiär och bör i första hand koncentrera sin verksamhet till sektorprogram som samordnas med andra givares program... Regeringen bör istället verka för att båda institutionerna hittar sina specifika och avgränsade roller i förhållande till samtliga faktorer och sakområden och se till att de samverkar så att ekonomisk utveckling blir möjlig i . 6 Demokratiska aspekter på Världsbankspolitiken Betydelsen av demokratiska värden liksom genomskinlighet och insyn påtalas upprepade gånger i skrivelsen. Medborgarna i afrikanska stater ska veta vad olika samhällsinstitutioner gör och vad de arbetar med. Denna omtanke om den demokratiska utvecklingen i står i kontrast till regeringens agerande i Världsbanksfrågor. har svenska folkvalda begärt att få större insyn i vad som händer i och hur och svenska representanter agerar i förhållande till banken och dess politik. Detta krav har också ställts av utrikesutskott. Det påpekas också i utredningen med att IFI:s (de internationella finansiella institutionerna) stora betydelse för den svenska Afrikapolitiken gör det viktigt med en politisk förankring av det svenska agerandet i dessa institutioner. saknas enligt vår uppfattning denna förankring. En sådan förankring genom exempelvis regelbundna föredragningar i skulle förmodligen bidra till en mer sammanhållen svensk Afrikapolitik. (s. 35) Regeringens skrivelse förbigår denna rekommendation från utredningen med tystnad. Vid åtskilliga tillfällen har motionerat om avskrivningar av de fattiga ländernas stora skulder till den rika världen. Skuldkrisen är mot bakgrund av välståndets och rikedomarnas fördelning i världen frukten av en kolonialistisk och imperialistisk världsordning och ytterst en absurditet. Därför menar vi att det är bra att regeringen i sin skrivelse tar så tydlig ställning för att skuldkrisen måste lösas. Regeringen skriver att HIPC (Heavily Indebted Poor Countries) måste få stöd, men att också andra former av skuldlättnader bör ges. HIPC-initiativet är vällovligt men klart otillräckligt eftersom alltför få länder omfattas av det. Regeringen välkomnar 2000. Om som land ställer sig bakom den här kampanjen skulle det vara en betydelsefull markering gentemot de stora kreditgivarna. Vi föreslår att på det internationella planet verkar för skuldavskrivningar som går längre än HIPC-initiativet. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. I sin skrivelse förklarar regeringen att man skall arbeta för ökad lyhördhet och förståelse för låntagarländernas egna processer och ett ökat lokalt ägarskap av de projekt och program som finansieras och att dessa måste förankras både i regeringen och i det civila samhället i låntagarländerna. Det är skrivningar som förpliktar. Utifrån dessa bör regeringen fortsätta att verka för ökad öppenhet i informationshantering och i förhandlingsprocesser inom internationella organ. Den bör verka för ett större utrymme för det civila samhället när det gäller förhandlingar i makroekonomiska frågor. Det gäller HIPC, IMF, , WTO med flera organ. Det finns mycket att göra i detta avseende. Det visar turerna kring det multilaterala investeringsavtalet , där insynen fram tills nu varit minst sagt bristfällig. 8 Frihandel på ojämlika villkor Det är viktigt att öka handeln med . Ett välkänt slagord i biståndssammanhang är Trade not aid. Men ökad handel och ökade investeringar är inte något mål i sig. Ökad handel och ökade investeringar kan vara till gagn för och för de afrikanska länderna, men bara om de medför att fattigdomen minskar. Ökat välstånd för alla är målet och ökad handel och ökade investeringar är medel. Historien visar dock på att det inte finns någon automatik i förhållandet mellan växande välstånd och ökad handel. De senaste årtionden visar inte heller på något direkt samband mellan ökad handel och ökat välstånd, trots att man haft frihandel. som världshandeln ökat kraftigt har klyftorna mellan rika och fattiga förstärkts för att inte tala om klyftan mellan rika och fattiga inom länderna. åtnjöt den fattigaste femtedelen av jordens befolkning av inkomsterna. hade dess andel sjunkit till . har den rikaste femtedelen ökat sin andel av världens inkomster från . Den rikaste femtedelen hade 30 gånger så hög lön som den fattigaste femtedelen. Denna inkomstklyfta har blivit dubbelt så djup. har rika 61 gånger mer i lön än de fattiga. har man ansträngt sig för att införa allt liberalare handelsregler i de fattigaste länderna. Genom att liberaliseringar i handeln med utvecklingsländerna genomförts, har dessa jämställts med de rika länderna. Resonemanget påminner om den gamla fabeln och sköldpaddan, där man kommer till den logiska slutsatsen att sköldpaddan har samma chanser som haren i kapplöpning. Med andra ord: Lika spelregler för ojämna parter har visat sig öka snarare än minska klyftorna. De 48 minst utvecklade ländernas, MUL-ländernas (där det bor 570 miljoner människor, vilket motsvarar av världens befolkning), andel av världshandeln har minskat till hälften. De står för av världshandeln. I utredningen med betonades behovet av skydd för de afrikanska länderna av i första hand livsmedelsproduktion. Någon diskussion kring detta finns inte med i regeringens skrivelse, vilket måste anses anmärkningsvärt. Det är uppenbart att det i vissa länder är nödvändigt att acceptera ett visst skydd när det gäller ömtåliga och bräckliga ekonomier i och tredje världen. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. Ett krav på skydd av inhemsk livsmedelsproduktion och ömtåliga ekonomier strider naturligtvis mot den förhärdande frihandelsdoktrinen, där man antar att frånvaron av subventioner och handelshinder skall lösa världsekonomins framtidsproblem. Frihandelsdoktrinen är emellertid förbunden med en stor svaghet. Den består till stora delar av ett teoretiskt resonemang som blivit otidsenligt. Den tar inte med i beräkningen att en tredjedel av den växande världshandeln sker internt inom transnationella företag och inte på den fria marknad, som den etablerade frihandelsdoktrinen förutsätter. Förutom att en tredjedel av världshandeln äger rum inom ett och samma transnationella företag äger ytterligare en tredjedel av handeln rum mellan olika transnationella företag. Det blir med andra ord inte så värst mycket fri marknad kvar för verklig frihandel. För att skapa positiva yttre förutsättningar för ekonomisk utveckling för kan i vissa fall nya initiativ i utvecklingsländerna behöva skyddas mot ojämlik extern konkurrens. Det kan bland annat ske genom stöd till nya former av regionalt samarbete. Det är också nödvändigt att avskaffa en del av de direkta eller indirekta subventioner som EU ger till sin egen livsmedelsproduktion. Den subventionerade europeiska livsmedelsproduktionen kan ofta slå ut inhemsk afrikansk produktion. Initiativet från bl.a. EU att ge handelsfördelar för MUL-länderna bör uppmuntras. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. 9 Andra följder av avregleringar i handeln med Det betonas ofta att den informella ekonomin i är mycket stor och att man inte vet hur stor den i verkligheten är. Oavsett omfattning står det dock klart att den betyder mycket för människors överlevnad. Ökade handelsavregleringar skulle antagligen slå ut stora delar av den informella ekonomin. Samma informella ekonomi bidrar sannolikt till att behålla den biologiska mångfalden. Inskränkningar i den informella ekonomin skulle få negativa miljömässiga konsekvenser. EU borde istället för generella avregleringar skapa ett regelverk för handel och utveckling, i enlighet med de intentioner som förespråkas i en rad olika sammanhang i regeringens skrivelse, där man betonar nödvändigheten av ta hänsyn till de specifika förhållanden som råder på det ekonomiska, sociala och kulturella området i olika länder i . Det krävs inte generella avregleringar som slår mycket olika på olika platser utan specifika konkreta åtgärder av varierande slag. Detta vill vi regeringen tillkänna. I regeringens skrivelse sägs att de afrikanska länderna motvilligt anpassat sig till . Det sägs att de fattigaste länderna åtnjutit de tullsänkningar som gjorts inom /WTO:s ram utan att krav ställts på att liberalisera sin handel. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. Det sägs att utvecklingen mot handelsliberaliseringar främst är ett resultat av de med IMF och framförhandlade strukturanpassningsprogrammen. Detta är inte hela sanningen. Strukturanpassningsprogrammen har kritiserats hårt i många och av folkrörelser i i-länder. Sanningen är att strukturanpassningsprogrammen i hög grad påtvingats . De har tillämpats även i länder där behovet av sådana varit ringa. Regeringen erkänner vidare i sin skrivelse att borttagandet av tullar inte lett till den ökning av investeringar och handel som man väntat sig. Ökade investeringar och ökad handel var tänkta att ersätta bortfallet av tullinkomster. I detta sammanhang är ett avtal, , som skall ge investerarna ännu större fördelar i form av ökat skydd av deras rättigheter anmärkningsvärt. I ett gemensamt uttalande från bland annat , , och sade man: Det är oklart hur ett multilateralt regelverk för investeringar påverkar nationella regeringars möjlighet att reglera investeringsflöden så att det gynnar utvecklingen. Generalsekreteraren för SADC (Southern Development Community) förklarade : Det är inte acceptabelt att bara stärka investerarens rättigheter. Vi måste även se till statens och medborgarnas rättigheter. begärde att hela frågan inte skulle behandlas inom WTO-systemet utan inom FN-systemet. har bristande demokratisk förankring i och möter motstånd i och i andra delar av u-världen. Konsekvensutredningar av vad skulle innebära för och i allmänhet har inte gjorts. Sådana måste komma till stånd. Likaså måste tidtabellen för förhandlingarna anpassas så att processen blir öppen och demokratisk med reella möjligheter att påverka. Det vill vi ge regeringen tillkänna. Avtal av typ innebär att storföretag och internationella investerare får en mycket hög grad av frihet. Friheten för regeringar i utvecklingsländerna att skydda sin befolkning mot till exempel svältkatastrofer beskärs dock ytterligare genom ett sådant avtal. Regeringar som t.ex. gynnar lokala producenter för att höja livsmedelssäkerheten i landet kan av transnationella företag som känner sig missgynnade dras inför domstol och tvingas att ge avkall på livsmedelssäkerheten. Avtal enligt typ kan skapa en situation där svältkatastrofen ständigt ligger på lur. Det är välkänt att flera vänt sig mot . I spåren följer inte sällan politiska oroligheter, samhällsupplösning och krig. På den här punkten står i direkt motsättning till hela den svenska utrikespolitikens inriktning när det gäller konfliktförebyggande och fredsbefrämjande åtgärder. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. 11 Svenskt bistånd och Svenskt utvecklingssamarbete med bör inrikta sig på ökade insatser i södra , på att bekämpa fattigdomen. Svenskt bistånd kan användas för att påverka utvecklingen och stärka demokratin. Man kan även göra det på det sätt som skett i . På grund av att man funnit att den senaste tidens utveckling strider mot demokratins huvudprinciper har biståndet till stoppats. Det finns mycket att säga om utvecklingsamarbetet mellan och . I det avseendet hänvisar vi bland annat till vår biståndsmotion från allmänna motionstiden . Här har vi endast tid och möjlighet att något mer ingående inrikta oss på en konkret fråga och ett enda land, som vi dock anser vara en prövosten när det gäller svenskt utvecklingssamarbete och den praktiska tillämpningen av partnerskapstanken. har , genom Sida, stött utvecklingsansträngningar i det västafrikanska landet . Den gick stödet till befrielserörelsen som kämpade för nationell självbestämmanderätt. Efter det att det portugisiska kolonialväldet föll samman blev en självständig stat. Självständigheten har dock inte löst självständighetsproblemen. Ännu är ett av världens fattigaste och mest biståndsberoende länder. tillhör fortfarande de största givarna (28 miljoner 1998, varav 12 miljoner till skolundervisning). Men regeringen vill upphöra med sitt bistånd till landet. Biståndet är mindre . Även om väl uppfyller fattigdomskravet går utvecklingen trögt. Sida påstår att det saknas politisk vilja. Man föreslår att praktiskt taget hela det bilateral samarbetet skall läggas ner, med undantag för några miljoner till demokratistöd, hälsolaboratorium och . I stället skall 30 miljoner betalas ut för Guinea-Bissaus räkning till en internationell fond för skuldlättnader till de mest skuldbelastade . På villkor att den guineanska regeringen genomför strukturreformer och satsar på skola och hälsovård, skall de svenska fondpengarna sedan användas för att skriva ner utlandsskulden och därmed göra det möjligt för guineanerna att sköta sig ännu bättre. Den biståndsfinansierade ambassaden i huvudstaden i läggs ned. beslöt regeringen att följa Sidas förslag. Man beslöt att skjuta något på ambassadens nedläggning som man förklarade att skulle vara ett programland för svenskt bistånd. Men kan man verkligen stänga representationen i ett programland? Eller är det verkligen fråga om att är ett programland när man har så lite konkret kontakt med det? Sida har förklarat att sjunkit in i alltför stort biståndsberoende, att biståndet varit ineffektivt o.s.v. Men detta är något som inte bara gäller för . Självklart skall biståndet vara effektivt. Att så inte skett beror det endast på förhållanden i ? Misslyckanden i biståndsarbetet kan rimligen inte duga som motivering till att man ger upp. Resonerar man på det sättet ligger det snubblande nära att man skjuter skulden för sitt eget misslyckande på andra på förhållandena i och då har man snart övergivit hela tanken med det som kallas för partnerskap och är tillbaka i ett gammalt paternalistiskt biståndstänkande. Förändringarna i biståndspolitiken gentemot har karaktären av prövosten vad beträffar de nya idéerna när det gäller svensk biståndspolitik. I fallet förefaller den förda politiken strida mot själva partnerskapstanken, satsningen på som rekommenderas i utredningen med och den allmänna inriktningen på fattigdomsbekämpning. Detta vill vi ge regeringen tillkänna. I avsnittet Partnerskap (s. 68) redogörs för hur den nya Afrikapolitiken skall utformas i enlighet med denna princip. Där redogörs för utbyte mellan och på en rad områden. Det talas mycket om kulturutbyte, idrottsutbyte, om ökad handel och export, import och större investeringar m.m. Allt detta är i och för sig utmärkt men vi saknar ett viktigt element i skrivelsens beskrivning av vad partnerskap innebär. Såvitt vi kunnat uppfatta begreppet handlar det inte bara om att , som en del av den rika världen, har mycket att ge de fattiga afrikanska länderna. Det handlar om att har mycket att ge och övriga världen. Vi tänker sällan på att är mänsklighetens urhem, att högtstående kulturer där avlöst varandra flera av de senaste dock illa skadade eller förstörda av brutala europeiska kolonialistiska och imperialistiska äventyr förklädda till civilisatoriska gärningar. Men mycket av de afrikanska kulturerna har levt kvar och utvecklas i dagens . Där finns mycket att lära när det gäller historia, styrelseskick flera av dem med institutioner som inte sällan var minst lika avancerade som motsvarande institutioner i vetenskap och kulturliv m.m. är inte bara rikt på metaller och mineraler utan har också en kultur som fortfarande för många européer är okänd. Men med tanke på hur mycket utrymme som gått åt till att beskriva och ge exempel på åtgärder som är planerade att påverka den afrikanska utvecklingen, kunde det i skrivelsen varit på sin plats med några exempel i motsatt riktning. Intentionerna finns måhända underförstådda i skrivelsen.