mot · GM02A710 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:A710av m.fl. (v)Moderniserad arbetsrätt1 InledningDet finns ett stort behov av att förstärka vår arbetsrättsliga lagstiftning.Samtidigt finns det knappast någon fråga som är så kontroversiell somarbetsrätten och dess framtida utformning. Det visar inte minst de senasteårens debatt om och nedrustning av arbetsrätten.Från arbetsgivarsidan vill man avveckla arbetsrätten. Man påstår att densvenska arbetsrätten skulle vara ett hinder för sysselsättningen trots att detinte finns något belägg för detta. All tillgänglig forskning visar i stället att iländer som avreglerat arbetsrätten så minskar antalet tillsvidareanställningarmedan visstidsanställningarna ökar. Vad som hänt är att man växlat tryggaanställningsformer mot otrygga.Från löntagarorganisationerna finns en stark och uttalad vilja att bevaraarbetsrätten i sin nuvarande form. Man vill inte röra arbetsrätten. Bortsettfrån återställarna 1994 har i huvudsak varje förändring av arbetsrätten somgjorts haft sin udd riktad mot löntagarna. Det har inneburitsämre anställningstrygghet för arbetstagarna och ökat arbetsgivarnas makt,detta oavsett om förändringarna administrerats av en borgerlig ellersocialdemokratisk regering.1.1 Förstärk arbetsrättenVänsterpartiet menar att man i stället måste se behovet av en ny ochförstärkt arbetsrätt mot bakgrund av de stora förändringar som skett isamhället och i näringslivet . Det handlar omförändrade produktions- och organisationsmönster, om nyaanställningsformer, om internationalisering och EU-medlemskap.Utvecklingen har också gått i riktningen mot ett utökat antal atypiskaanställningsformer, dvs. korta och lösa anställningsformer, främst på kvin-nornas arbetsmarknad. Det är en angelägen uppgift att gå igenom det arbets-och socialrättsliga regelsystemet och se till att personer som arbetar inomsådana anställningar, främst kvinnor, inte gör oskäliga rätts- ellervälfärdsförluster. Det är också en angelägen uppgift att utveckla incitamentför arbetsgivaren att omvandla atypiska jobb till heltids- och tillsvidare-anställningar där så är möjligt.Den nya uppsplittringen av arbetsmarknaden där anställda "utkontrakteras"och formellt görs till egna företagare, skapar ett behov av att inlemma demsom faller utanför den arbetsrättsliga lagstiftningens skyddsnät ochlagstifta om rättigheter som kan åberopas.Det finns också en rad andra områden där löntagarnas rättigheter behöverutvecklas:- yttrande- och meddelarfrihet,- skydd vid arbete som innebär fara för hälsa och liv,- rätt till personlig integritet på arbetsplatsen,- medbestämmande i arbetslivet,- utbildning och praktik i arbetslivet,- rätt till icke-diskriminering,- anställningsförhållanden som avslutas utan saklig grund,- provanställningar och visstidsanställningar.Internationella Arbetsorganisationen () har under desenaste åren ofta fått påtala att svensk lagstiftning inte varit förenlig medILO:s konventioner. Det har gällt rätten att fritt sluta avtal, t. ex.minskningsregeln i sjukförsäkringen. Det har också varit påtagligt att detfunnits problem med att införa EU:s arbetsrättsliga lagstiftning i svensklag. Ett aktuellt problem är frågan huruvida begränsningen fördeltidsarbetande, de flesta kvinnor, i arbetslöshetsförsäkringen ärförenligt med EG-direktivet 1979/7 om likabehandling av kvinnor ochmän. Det är hög tid att börja utreda hur den svenska lagstiftningen kangöras förenlig med internationella konventioner och andra bindandeåtaganden.2 Utvecklad arbetsrätt2.1 DemokratiDagens arbetsrättsliga lagstiftning har sitt ursprung i ett samhälle somdominerades av industriell massproduktion, med hierarkiskaarbetsorganisationer och där arbetskraften skulle övervakas. Dettakommer tydligast till uttryck i grundtesen om arbetsgivarens oinskränktarätt att leda och fördela arbetet. Arbetsgivarens rättighet har sinmotsvarighet i att arbetstagaren har en lydnadsplikt som i stort barabegränsas av fara för liv och hälsa. Arbetsgivaren kan ensidigt förändraarbetsvillkoren, t.ex. omplacera den anställde eller ensidigt genomföraolika slag av kontrollåtgärder. Arbetsgivaren behöver inte visa någrasakliga skäl för sina arbetsledningsbeslut.Huvudregeln i svensk arbetsrätt utgår alltså fortfarande från den oinskränk-ta lydnadsplikten. Arbetsdomstolen har också i ett antal domar visat att envägran att lyda order från arbetsgivaren i allmänhet anses utgöra arbets-vägran och leder till uppsägning.Arbetsgivaren behöver inte motivera sitt beslut eller höra den berördaarbetstagaren (med några få undantag, t.ex. förläggning av föräldraledighetoch semesterledighet). Detta blir otidsenligt i ett samhälle där verksam-heternas konkurrenskraft bygger på aktiva och självständiga löntagare somtar ett utökat ansvar och som kräver motiverade och engagerade medarbetareför att nå ett bra resultat.För är arbetsrätten en omistlig del av demokratin. Denarbetsrättsliga lagstiftningen är till för att säkra ett visst mått avinflytande iarbetslivet. När lagen om medbestämmande kom var tanken att denna ramlagskulle fyllas ut med lokala utvecklingsavtal eller medbestämmandeavtal föratt fördjupa löntagarnas inflytande. Detta har inte skett inom alla områden.Det är dags att introducera en ny arbetsrätt som stöder en dialog och ettsamarbete i en rad frågor som traditionellt definierats som arbetslednings-frågor. En arbetsrätt där arbetsgivaren har skyldighet att motivera sina beslutoch samråda med löntagaren och där arbetstagaren alltid kan begära fackligtstöd och förhandling. En arbetsrätt där vägran att lyda omotiverade order inteskall ge påföljd. En "inflytandelag" som sätter fokus på individens behov avinflytande över sin egen arbetssituation, arbetsinnehåll och planering avarbetet. Den måste också fylla kollektivets behov av inflytande över budget-beslut och långsiktig strategisk planering när det gäller investeringar, beman-ning, kompetensutveckling, arbetsorganisation m.m. Inom vissa områdenmåste vetorätt för arbetstagarna övervägas.Demokrati i arbetslivet handlar också om alla människors lika värde. I en segregering i arbetslivet som inte enbart kan härledas till formellameriter eller till andra objektiva kriterier. Olika villkor för kvinnor och mänsåväl som invandrarnas situation måste uppmärksammas.2.2 ArbetstagarbegreppetArbetstagarbegreppet är "inkörsporten" till hela den arbetsrättsligalagstiftningen. Om man definieras som arbetstagare eller inte avgör omman skall ha de rättigheter och det skydd som LAS, MBL och andraarbetsrättsliga lagar och kollektivavtal ger. Det har också betydelse förrätten till förmåner enligt socialförsäkringslagstiftningen. Dagensarbetstagarbegrepp utformades i ett samhälle där tillsvidareanställningvar den helt dominerande anställningsformen. utgörkorttidsanställningar, uthyrning av arbetskraft, entreprenörer samtkonsulter som arbetar som "inhyrd" arbetskraft i företag och inomoffentlig sektor en stor och växande del av svensk arbetsmarknad. Dennautveckling kommer alltmer att påverka arbetslivet och skapa problemeftersom de nya anställningsformerna inte regleras fullt ut i våraarbetsrättsliga lagar.På många arbetsplatser finns det arbetskamrater som gör samma jobb, menden ena är arbetstagare och anställd och den andra konsult eller uppdrags-tagare, alltså inte anställd. De sistnämnda omfattas aldrig av kollektivavtaletpå arbetsplatsen och betraktas inte som arbetstagare. De saknar rättigheter iförhållande till sin dagliga arbetsledning.Vänsterpartiet anser att arbetstagarbegreppet måste utvidgas så att allalöntagare omfattas av arbetsrätten. Det krävs en ny lagstiftning som stärkerdessa gruppers rättigheter på den dagliga arbetsplatsen och i förhållande tillden dagliga arbetsledningen. Denna lagstiftning skall också omfatta reglerför företrädesrätt likväl som den skall säkra rättigheter enligt socialför-säkringslagstiftningen.2.3 KompetensutvecklingEtt av de viktigaste redskapen för att öka tryggheten i ett föränderligtarbetsliv är kompetensutveckling. För individen är kompetensutvecklingen förutsättning både för att få behålla och utvecklas i sitt arbete menockså för att kunna få ett nytt arbete om arbetsbrist uppstår. ärkompetensutveckling en förutsättning för ett konkurrenskraftigtnäringsliv och en väl fungerande offentlig sektor.Den personalutbildning som finns är inte tillräcklig och inte hellerrättvist fördelad. Olika utredningar visar alla på samma resultat, att perso-nalutbildning snarare förstärker än utjämnar olikheter i utbildningsbakgrund.LO pekar i sin rättviseutredning på att mer än dubbelt så många högskole-utbildade som de som endast har grundskola deltar i personalutbildning.Medelålders deltar i större utsträckning än yngre och äldre. Heltidsarbetandedeltar mer än deltidsarbetande och offentliganställda mer än privatanställda.Möjligheten till personalutbildning styrs av både lön och kön. Ju högre lön,desto mer personalutbildning. Män erbjuds personalutbildning i långt störreutsträckning än kvinnor.Arbetstagare med kunskaper och kompetens får en stark ställning påframtidens arbetsmarknad. Det innebär att satsningar på utbildning minskarrisken för arbetslöshet. Dessutom stärks konkurrenskraften. Både av rättvise-och effektivitetsskäl är det avgörande att alla får del av en ökande utbildningsom ger kompetens. Om utbildningen och kompetensen bara kommer någratill del blir insatserna mindre effektiva och klyftorna i samhället ökar.Arbetsgivarna har ett ansvar att skapa förutsättningar för den kompetens-utveckling som verksamheten kräver i och . Det är Vänster-partiets uppfattning att huvuddelen av den kompetensutveckling somframtidens arbetsliv kräver måste skapas på arbetsplatserna.I dag står samhället för kostnaden för en grundutbildning för allamänniskor. Arbetsgivaren får i regel tillgång till en välutbildad arbetskraft.Det måste sen vara arbetsgivarens ansvar att arbetstagarna får reella möjlig-heter att upprätthålla sin kompetensnivå. Sker inte detta riskerar människoratt sparkas ut ur arbetslivet bara för att de inte fått möjlighet att följa mediutvecklingen när produktionen förändras.Rätten till kompetensutveckling för alla anställda måste regleras i enlagstiftning där arbetsgivarnas tydliga ansvar för kompetensutveckling lyftsfram och där de fackliga organisationerna får möjlighet att påverka så att denfördelas rättvist bland alla grupper av anställda och mellan könen.2.4 YttrandefrihetVänsterpartiet har upprepade gånger motionerat om att yttrandefrihetenpå arbetsplatsen måste säkras. Vi har hänvisat till regeringsformens 2kap. 1 § punkt 1: "Varje medborgare är gentemot det allmännatillförsäkrad yttrandefrihet: Frihet att i tal, skrift eller bild eller på annatsätt förmedla upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. "Yttrandefriheten har ett starkt skydd i samhället men skyddet gäller barapå fritiden och på semestern. På arbetsplatsen är yttrandefrihetenbegränsad. Man hänvisar till den lojalitetsplikt som ligger i självaanställningsavtalet. Enligt Arbetsdomstolen är detta en tyst klausul ochden behöver inte öppet utsägas. har denna "tystaklausul" i praktiken förstärkts i och med att allt fler börjar lyfta in"lojalitet" som ett kriterium i den individuella lönesättningen. Juridiskthar den grundlagsfästa yttrandefriheten upphört när löntagarna passerardörren till arbetsplatsen. Konsekvenserna har varit förödande för mångaanställda. i och ambulansförare iStockholms län är bara två exempel på personer som tvingats från sinaanställningar bara för att de använt sig av en rätt de trodde sig ha,nämligen rätten att yttra sig fritt. Detta är inte rimligt i ett demokratisktsamhälle.Naturligtvis skall det inte vara möjligt att säga upp en arbetstagare bara föratt hon eller han utnyttjat sina demokratiska rättigheter. Den lojalitetspliktsom ligger i anställningsförhållandet måste begränsas till illojalitet iegentligbemärkelse. Det får inte innebära några ingrepp i den grundlagsfästayttrandefriheten, det innebär att den interna kritikrätten skall lämnas orördliksom rätten att lämna anmälan till myndigheter och att arbetstagarna ocksåskall ha rätt att yttra sig om verksamheten utanför arbetsplatsen. Den endabegränsning som kan vidkännas är röjande av affärshemligheter eller andrasekretessbelagda uppgifter.Arbetsdomstolen har i en rad domar visat att regeringsformens stadgandeom yttrande- och tryckfrihet inte gäller på arbetsplatsen, ett exempel är AD1994:79:Arbetsdomstolen utgår dock i sin bedömning av om saklig grund förelegatför uppsägning av K från vad som varit den förhärskandeuppfattningen, nämligen att tryckfrihetsförordningen och grundlagen omyttrandefrihet inte reglerar förhållandet mellan enskilda, t ex som iförevarande mål - arbetsgivare och arbetstagare på den privataarbetsmarknaden. Det finns nämligen knappast något stöd förarbetstagarsidans uppfattning att reglerna i dessa författningar, och för övrigtinte heller de andra författningsregler som arbetstagarsidan åberopat, skullekunna utgöra ett hinder mot uppsägning eller avskedande av en arbetstagaremed anledning av brott mot den tystnadsplikt som anses vara förenad med enanställning på den privata arbetsmarknaden.Arbetsdomstolens dom innebär att vi inte kan vänta oss någraförändringar i synen på yttrandefriheten på arbetsplatsen utanlagändringar. Arbetsdomstolen menar att anställningsförhållandet sätterde medborgerliga rättigheterna ur spel och det tycks som omArbetsdomstolen utgår från att den anställde kan avtala bort sinakonstitutionella rättigheter.Yttrandefrihet är en förutsättning för demokrati och utveckling. Utanyttrandefrihet stannar allt upp. har tystnaden brett ut sig påarbetsmarknaden, dels beroende på en utbredd arbetslöshet som skrämt tilltystnad men också p.g.a. nya individuella lönesystem som innehåller uttaladeeller outtalade krav på lojalitet. Tidningen visade i en enkät att40 % av de tillfrågade företagen hade uppmanat de anställda att vara lojala. Isamma enkät redovisades att protesterna vid obekväma beslut hade minskat.Det krävs en lagstiftning som garanterar yttrandefriheten för arbetstagareoch som inte tillåter att den inskränks i anställningsavtalet.2.5 UtredningVänsterpartiet föreslår att ger regeringen i uppdrag att tillsättaen parlamentarisk utredning som har att utveckla arbetsrätten enligt vadvi anfört under rubrikerna demokrati, arbetstagarbegreppet,kompetensutveckling och yttrandefrihet. Utredningen skall bedrivasskyndsamt och i nära samarbete med arbetsmarknadens parter.3 Övriga områden att förändra3.1 Förstärkt förlikningsmannainstitutStrejkrätten är en demokratisk rättighet som är helt nödvändig för att deanställda skall kunna uppnå rimliga löner och anställningsvillkor. Statenhar alltid försökt lägga bojor på denna rättighet, eftersom det är detviktigaste medlet de anställda har för att uppnå fackliga mål. Så sent som1990 fick den socialdemokratiska regeringen avgå sedan man lagt förslagom strejkförbud.I har vi ett väl fungerande medlingssystem som bygger påfrivillighet och där nästan alla tvister som går till medling löses införförlikningsman innan stridsåtgärder blivit utlösta. I budgetpropositionenaviserar regeringen att man avser att återkomma med ett förslag om ettförstärkt förlikningsmannainstitut.Regeringen har tillsatt en utredning (dir 1997:66) om förstärkt förliknings-mannainstitut. Förlikningsmannen skall kunna kalla till överläggningar,avbryta konflikter eller skjuta upp dem i ett visst antal dagar. Förslagetinnebär att stridsåtgärder skall uppskjutas och stämmer väl överens med tvåtidigare utredningar (SOU 1984 och Ds 1988:2). Det stämmer också överensmed SAF:s krav på att stridsåtgärder skall kunna skjutas upp.I de fall regeringens förslag på ett förstärkt medlingsinstitut innebär attkonfliktåtgärder skall kunna skjutas upp innebär det att de fackligaorganisationernas möjlighet att vidta stridsåtgärder naggas i kanten. Det bliren maktförskjutning till arbetsgivarens fördel.SAF har länge drivit en propaganda för att individens inflytande överstridsåtgärder skall förstärkas. Man vill avskaffa möjligheterna att ta utnyckelgrupper och möjligheterna till sympatiåtgärder. Man ställer krav påmedlemsomröstning och vill hindra samhällsfarliga konflikter m. m.Anledningen till dessa krav är alltså att arbetsgivaren vill kunna genomdrivaen ny modell för lönesättning där arbetsgivaren själv skall kunna bestämmalönen. På grund av den fackliga styrkan i lyckas inte detta om maninte först luckrar upp reglerna om stridsåtgärder.Redan i dag finns avtal om hur konflikter skall hanteras, vilket innebär attreglerna är förankrade hos parterna. Det s.k. är ett nyttövergripande partsavtal som reglerar förhandlingsordning m.m. Vänster-partiet menar att det finns anledning att bygga vidare på dessa avtal.3.2 En internationell jämförelseEricssons nedläggning av fabriken i har tydligt visat attSverige, i en internationell jämförelse, har en alltför "liberal"lagstiftning. Det är mycket billigare att lägga ned fabriker i än iandra EU-länder. Alla andra EU-länder (de nordiska undantagna) har enlagstiftning som gör att ägarna får betala stora skadestånd om fabrikenflyttar. Dessutom kan de fackliga organisationerna förhandla framskadestånd till arbetstagarna.I , och får ägaren enligt lag betala två årslönertill alla anställda. I och handlar det om 90 veckors lön.IBelgien och får de anställda lagstadgad ersättning och kompen-sation enligt kollektivavtal. I handlar det om cirka en halv årslöntill varje anställd. I och får man enligt lag en månadslön förvarje anställningsår och dessutom ungefär lika mycket enligt kollektivavtal.När lade ned sin fabrik i fick man betala 440 000 krper anställd. Hade samma regler gällt i hade fått betala450 miljoner för att lägga ned sin fabrik i företag rationaliserar och koncentrerar sin verksamhet stimulerar vårlagstiftning till att verksamheterna i läggs ned och flyttas utomlands.Svenska storföretag är närvarande i hela och övriga världen.Det är inte acceptabelt att skall medverka till social dumpning, detskall inte vara billigare att lägga ned verksamhet i jämfört medövriga . föreslår att företag med verksamhet i flerländer skall vara skyldiga att enligt lag betala skadestånd till anställda närdelägger ned sin verksamhet i . Skadeståndet bör vara i storleks-ordningen två årslöner och gå till de anställda som drabbas. skallge regeringen i uppdrag att senast presentera ett förslag till en lagsom reglerar detta.3.3 KollektivavtalsrättenDen svenska arbetsrätten är i stort sett dispositiv, dvs. parterna kanersätta lagarna med avtal. För att garantera att avvikelser inte utnyttjas påett otillbörligt sätt har det funnits en regel om att avvikelser från lagenskall vara träffade eller godkända på förbundsnivå. Dispositiviteten harbyggt på de centrala parterna som sedan kan delegera nedförhandlingsrätten till den lokala fackliga organisationen.Den socialdemokratiska regeringen genomförde enlagändring som innebär att avvikelser från reglerna om tidsbegränsadeanställningar, turordningsregler, regler om företrädesrätt m.m. får träffas avden lokala organisationen. Det innebär att arbetsrätten inte kommer att varalika för alla. På arbetsplatser med svaga fackliga organisationer kan helalagen om anställningsskydd komma att avtalas bort. Det lokala facket kanockså hamna i rena utpressningssituationer. Arbetsgivarna kan ställa krav påförsämringar av anställningsskyddet som villkor för att nyanställa eller för attfler skall få behålla sitt arbete.När lagen om anställningsskydd infördes var den primärt en skydds-lagstiftning där arbetstagarna, som den svagare parten, ges ett skydd motgodtycke vid anställningens ingående och avslutande. Det är därför viktigt attmöjligheten att göra avvikelser från dessa regler är restriktiva. JämO harockså pekat på att forskningen visat att kvinnor blivit sämre behandlade änmän när avsteg görs från den legala turordningen och s.k. avtalsturlistorupprättas. Inte bara kvinnor i fertil ålder väljs bort, det gäller ocksåinvandrare och funktionshindrade. Tendensen att välja bort dessa grupperbrukar förklaras med att det lokala facket ställs inför risken att se driftennedlagd eller flyttad till annan ort. Förhandlingspositionen blir då intesärskilt god när det gäller att slå vakt om arbetstagare som p.g.a. fördomaroch schablontänkande anses vara "riskfaktorer" i verksamheten. Detta visar,enligt JämO, att det finns ett större intresse och kompetens hos förbunden påcentral nivå att vara "grindvakt" mot diskriminering p.g.a. kön.Vänsterpartiet anser att den gamla huvudprincipen skall gälla, dvs. attgrundskyddet i lagen om anställningsskydd inte skall kunna avtalas bort.Branschanpassningen av vissa bestämmelser skall enbart kunna ske genomöverenskommelser på central nivå. Sedan kan förbunden delegera nedförhandlingsrätten till lokal nivå utifrån de lokala organisationernas styrkaoch önskemål. Vi anser att hänvisningen till central arbetstagarorganisationskall återinföras i lagen om anställningsskydd.3.4 Visstidsanställningar ökar kraftigtI dag kan arbetsgivare visstidsanställa i stor omfattning.Vikariatsanställningar, provanställningar, projektanställningar,anställningar vid arbetsanhopning och säsongsanställningar har längevarit vanliga, främst på kvinnors arbetsmarknad. Fr.o.m. den 1 januari1997 får dessutom arbetsgivaren visstidsanställa fem personer utan attförhandla eller motivera varför. En socialdemokratisk regering harbidragit till att urholka anställningsskyddet.En visstidsanställning innebär alltid en urholkning av arbetstagarensrättigheter. Det handlar om varseltid, saklig grund för uppsägning, upp-sägningslön och annat som är förbundna med en tillsvidareanställning. Förden enskilde innebär också en visstidsanställning att man inte kan planera sinekonomi, man får t.ex. inga lån om man inte har en tillsvidareanställning. Ivissa kommuner får man inte bli hyresgäst hos allmännyttan om man ärvisstidsanställd. För att en visstidsanställd skall få ett telefonabonnemangkräver att någon med tillsvidareanställning går in och tecknar borgen.Den socialdemokratiska regeringen har skärpt kvalifikationsreglerna iarbetslöshetsersättningen så att det har blivit svårare för visstidsanställdaattkvalificera sig för rätten till ersättning.I dag är varannan LO-kvinna visstidsanställd och antaletvisstidsanställda ökar. Det innebär att en allt större del av de anställdasaknaranställningsskydd men också möjligheter att planera sin ekonomi, sitt liv ochsin fritid. De som har de osäkraste anställningsvillkoren, kvinnorna, är ocksåöverrepresenterade i den kortaste och mest otrygga anställningsformen:behovsanställning. De är underrepresenterade i den längre och arbetsinne-hållsmässigt mer kvalificerade formen projektanställning.En allt vanligare form av anställning är timanställning med uppgift attrycka in vid arbetsanhopning. Ofta har arbetsgivaren ett stort antal anställdasom denne kan välja och vraka bland. Arbetsgivaren kan kalla in denanställde med mycket kort varsel, t.ex. . En del får olika schemanvecka för vecka, eller inget schema alls. För att privatlivet skall fungerahandlar det om att med korta varsel kasta om t.ex. dagis- och skoltider vilketinte alltid är så lätt.Man är också utlämnad till arbetsgivarens godtycke när det gäller att fåfortsatt anställning. Det missgynnar kvinnor. En graviditet innebär t.ex.ökade kostnader för arbetsgivaren bl.a. i form av semesterersättning som intemotsvaras av någon arbetsinsats. Det innebär att arbetsgivare ofta inteförnyar en visstidsanställning för gravida kvinnor.Visstidsanställda får dessutom mindre del av personalutbildning eftersomarbetsgivaren inte vill kosta på dessa någon utbildning. Så formas ett A- ochB-lag på arbetsmarknaden där särskilt kvinnors arbetsmarknad kännetecknasav en hög andel anställningar utan anställningstrygghet och rättigheter.Vänsterpartiet menar att huvudprincipen för en anställning skall varatillsvidareanställning. Andra anställningsformer skall motiveras i förhand-lingar, dvs. godkännas av facklig organisation.