mot · GM02MJ249 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:MJ249av och ()BiodlingÅderlåtningen inom svensk biodling är nu så stor att farhågorna ökar omhuruvida tillgången på bigårdar och bisamhällen räcker till för att klaradet pollineringsbehov som finns i Sverige.För att utnyttja arealen och tillfredsställa pollineringsbehovet behövs enstark utökning från dagens ca 70 000-80 000 bisamhällen, till ca 140 000.Behovet - nära nog en fördubbling - av antalet bisamhällen är mycketsvårt att täcka med tanke på varroakvalstrets spridning i landet.Många biodlare vill inte fortsätta med sin verksamhet när de tvingasanvända kemiska preparat för att hålla nere kvalsterangreppen. Risken äruppenbar att kemikalierester kan finnas kvar i den utvunna honungen.Läget för svensk binäring är alltså f.n. mycket allvarligt. 1998 innebär avallt att döma bottenrekord i honungsproduktion. De ekonomiskapåfrestningarna som drabbat praktiskt taget alla biodlare, riskerar att ledatill att antalet bigårdar och bisamhällen ytterligare kommer att minska.Katastrofen är nära och regeringen bör vidta nödvändiga åtgärder för attkomma till rätta med näringens problem - inte minst vad gäller varroa-kvalstrets spridning.I 1974 års bisjukdomslag (SFS 1974:211) centraliserades bekämpningenav bisjukdomarna, som legat under respektive länsstyrelse, till Lantbruks-styrelsen.Förändringen vidtogs på förslag av Lantbruksstyrelsen. Den motiverades iförarbetena (prop. 1974:24) med fördelen av samordning av åtgärderna vidsmitta, som berör flera län . Vidare framhölls att Lantbruksstyrelsen"numera förfogar över egen veterinärexpertis". Generaldirektören framfördealltså åsikten att utbrott av allvarlig bisjukdom borde jämställas med epizootioch att bekämpningen borde ledas av veterinärexpertis. Uppfattningen vanngehör och lagförslaget antogs enligt propositionen.Tyvärr kom dessa kloka tankar aldrig att tillämpas. Ett typiskt exempel påhur lätt en välmotiverad omorganisations effekt kan bli förvanskad ochhamna i byrålådan, om den inte sätts på pränt i den nya lagen. Både vidLantbruksstyrelsen och nuvarande behölls biodlingen avVäxtskyddsavdelningen. Inom ogräsbekämpningen har begreppet bekämp-ning alltid en retarderande innebörd. Inom epizootin syftar begreppet normalttill förhindrande av spridning och helst till utrotning. Detta har påverkatJordbruksverkets skrivning av förordningen för varroabekämpning. Sålundaföreskriver man i SJVFS 1992:38 42 § ett antal s.k. bekämpningsåtgärdersom syftar till att förhindra parasitens massförökning i bisamhället utan attutrota den. Metoden överensstämmer helt med vad som tillämpas vid ogräs-bekämpning. Inom veterinärmedicinen skulle åtgärderna närmaste betecknassom medicinering av sjukdom. Då det emellertid här rör sig om kronisksjukdom är den normala åtgärden att man väljer avlivning av djur medobotlig sjukdom.Regeringen tog upp frågan om bekämpning av varroaparasiten våren 1992.I förordningen SFS 1992:855 stadgas att bisamhälle som måste förintas pågrund av varroa skall ersättas med . uttalade regeringenmed : "Att varoaparasiten och andra bisjukdomar måste bekämpaspå ett ändamålsenligt och effektivt sätt. "Den generösa ersättningen (ersättning i motsvarande situation vidamerikansk yngelröta är fr.o.m. tredje samhället) och detallvarliga uttalandet borde rimligtvis ha lett till omedelbar aktion ochutslagning av de ca 300 bisamhällen, som då var kontaminerade.Svaret på frågan varför så inte blev fallet är följande: BisjukdomslagenSFS 1974:211 liksom förordningen SFS 1974:212 har dispositiv form.Förord går alltså före lag. avstyrkte bekämpning genomstamping out. Det allvarliga uttalandet från statsmakten borde ha använts avJordbruksverket som påtryckning, men då det inte var bindande, och då manpå växtodlingsenheten låtit sig övertygas om att varroakvalstret var likaomöjligt att utrota som kvickroten, kom SFS 1992:855 aldrig att tillämpas.Detta är, som vi ser det, förklaringen till att imodern tid låtit en smitta från kontinenten få sprida sig utan att vi ensförsöktatt förhindra det. Det är ett lågvattenmärke på en i övrigt anmärkningsvärdtradition av framgångsrika mått och steg, som hållit fritt från en långrad betydligt mer svårbekämpade epizootier, som med jämna mellanrumblossar upp på kontinenten. Vårt insulära läge och vår relativt glesapopulation i förening med ett strikt förhållningssätt vid epidemiska utbrotthar gjort framgången möjlig. Då bin inte flyger över öppet vatten står osssamma fördelar till buds mot återinfektion av den här parasiten som påkontinenten utan hinder passerar nationsgränserna i alla riktningar. Varroanslångsamma spridning och dess fullständiga beroende av honungsbiet för sinöverlevnad borde ha gjort den till ett skolexempel på en relativt lättbekämpadparasit. Risken för återinfektion begränsar sig till människan som vektor.Om verkligen vill att varroaparasiten skall utrotas, anser vi attdet enda som leder till det resultatet är en lagändring och ett klart angivetuppdrag till regeringen att utfärda en tvingande förordning att gälla till dessatt lagen kunnat ändras. Den skulle som exempel kunna ges formen av entidsbegränsad , där det skulle kunna heta: "Att varroaparasitenskall bekämpas i syfte att utrotas samt att den skall jämställas med epizootioch därför jämlikt intentionerna i gällande lags förarbeten skall omhänderhasav veterinärexpertis. "En utslagning av kvalstret kan kombineras med tillvaratagande avvärdefullt avelsmaterial. Avelsdrottningar kan föras norr ut och ersättamindre värdefulla "systrar". Uppförökningen av den decimerade bistockengår att genomföra så snabbt att den redan året efter saneringen passerar detutslagna antalet. Metoden heter att göra avläggare.Alternativet att fortsätta på uppgivenhetens väg måste framöver leda tillbetydande satsningar från statens sida i syfte att återuppbygga en livskraftigbinäring i . Det ankommer på regeringen att till återkommamed förslag om hur binäringen i ska återvinna styrka ochframtidstro.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om binäringen i Sverige.Stockholm den 28 oktober 1998Ingvar ()()