mot · GM02N336 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:N336av m.fl. (v)Sysselsättningspolitikens inriktning och AP-fonderna1 En vänsterpolitik för sysselsättning och uthålligtillväxt1.1 InledningFler arbetstillfällen är svaret på dagens och morgondagens problem - detmå handla om allt från behovet av att stärka statsfinanserna, underlättasocialförsäkringarnas finansiering till att förbättraförsörjningsmöjligheterna för enskilda individer. Om detta är flertaletpartier i överens. Det är också bakgrunden till attSocialdemokraterna, i åretsbudgetproposition formulerat ett nytt övergripande mål för denekonomiska politiken: ska förvärvsfrekvensen i uppgåtill . Det är ett djärvt och ambitiöst mål som förutsätter närmare400 000 nya arbetstillfällen. är av samtliga svenskar iarbetsför ålder - dvs. från 20 till - sysselsatta på arbetsmarknaden.1970 var siffran . Det stora fallet beror på arbetslösheten, mennaturligtvis också på att arbetsmarknadsinträdet har förskjutits uppåt iålder p.g.a. att antalet utbildningsår har ökat successivt. Om man bortserfrån en betydande kvinnlig deltidsarbetslöshet är skillnaden mellankvinnor och män är ganska försumbar. Ser vi på andra jämförbara länderutanför framkommer ett helt annat mönster. Förvärvsfrekvensenär generellt sett betydligt lägre än i ; 1996 låg EU-genomsnittetpå lite . EU:s statistik är inte helt jämförbar med uppgiften omförvärvsfrekvensen i eftersom EU-siffran anger andelensysselsatta i åldrarna . Men det är inte bara en mindre andel avden vuxna befolkningen som förvärvsarbetar, andelen kvinnor somförvärvsarbetar är betydligt lägre än andelen män: mot ("Employment in Europe". Employment & Social Affairs, EuropeanCommission 1997).Sverige har haft en större andel av den vuxnabefolkningen i förvärvsarbete jämfört med EU-genomsnittet, det gäller alltsåsåväl jämförelser av förvärvsfrekvenser för kvinnor som för män. Den högasysselsättningsnivån har skapat förutsättningar för jämlika sociala villkor,mer jämställda relationer mellan könen och en större delaktighet i sam-hällslivet. En aktiv arbetsmarknadspolitik och en progressiv familjepolitikhar möjliggjort för kvinnor och män att kombinera förvärvsarbete och för-äldraskap. Skatte- och bidragssystemen har konstruerats på ett sådant sätt attockså gifta kvinnors förvärvsarbete uppmuntrats. menar att detär viktigt att ta fasta på dessa traditioner. Den nuvarande arbetslöshets- ochsysselsättningskrisen bör mötas med en politik som uppmuntrar bådekvinnors och mäns förvärvsarbete. är det naturligtvis viktigt att fåbort ofrivilligt deltidsarbete och att över huvud taget minska den starkakönssegregeringen på arbetsmarknaden.Arbetslösheten har vittgående följder på samhällslivets alla områden:inkomstskillnader ökar, marginaliseringen tilltar och levnadsvillkor försäm-ras. När samhällsklyftorna ökar påverkas hela samhällsklimatet. Oro ochosäkerhet om framtiden sprider sig, något som i sin tur påverkar benägen-heten att bekämpa orättvisor - i närmiljön, på arbetsplatsen och i samhället istort. Med växande arbetslöshet följer tystnad och resignation inför ett alltmer ojämlikt och klasskiktat samhälle. Ekonomisk osäkerhet uppmuntrarfrämlingsfientlighet och politiska mörkerkrafter.Vänsterpartiet menar att den fulla sysselsättningen är det helt överordnadepolitiska målet . Genom att återställa full sysselsätt-ning skapar vi också förutsättningar för ett mer jämställt och jämlikt ,ett där kvinnors och mäns arbete värderas lika och där ungdomarsvalfrihet i arbetslivet ökar. I den här motionen presenterar vi några riktlinjerför de framtida årens sysselsättningspolitik. Vi behöver en politisk kraftsam-ling kring en ekologiskt uthållig tillväxt. En miljömässigt och socialt avvägdtillväxt förutsätter en politik präglad av den "produktiva rättvisan". Bådesocialpolitiken och arbetsmarknadspolitiken skall vägledas av arbets- ochkompetenslinjen.I en borgerlig idévärld är stora inkomstskillnader avgörande förutsätt-ningar för att individer skall agera ekonomiskt rationellt. Höga skatter ochlångtgående inkomstutjämning anses hämma tillväxt och leder till högarbetslöshet. Vänstern delar inte denna uppfattning. Vi menar istället att eneffektiv marknadsekonomi förutsätter en rättvis fördelning. Inkomstutjäm-ning och offentliga trygghetssystem möjliggör högre investeringar, en merfunktionsduglig arbetsmarknad och en stabilare produktions- och konsum-tionsnivå.2 En översikt av Vänsterpartietssysselsättningspolitik i fem punkter2.1 Ekonomisk politik och sysselsättning i EuropaEn uthållig tillväxt förutsätter en finanspolitisk beredskap för att mötakommande konjunktursvängningar, både på nationell och mellanstatlignivå. Det finns goda förutsättningar för ett mellanstatligtefterfrågestimulerande samarbete i i syfte att skapa fler jobb ochen socialt progressiv politik. Reglerna för den monetära unionen utgördäremot ett hinder för tillväxt och försvårar möjligheterna för ettsamarbete för nya arbetstillfällen i . Konvergenspolitiken hartvingat fram en ensidig inflationsbekämpning och en omotiveradfinanspolitisk åtstramning i EU:s medlemsländer. Låg inflation ochstabila offentliga finanser är viktiga ingredienser i en stark svenskekonomi. Men en inflationsbekämpning som skapas genomnedmonterade offentliga trygghetssystem är ingen garant förmakroekonomisk stabilitet. Åtminstone på kort sikt finns det uppenbaramålkonflikter mellan inflations- och arbetslöshetsbekämpning. Varkenprisstabilitet eller statlig budgetpolitik kan följaktligen diskuteras utan tar upp sambandet med avseende på växt- och sysselsättningsmål.2.2 Fördelningspolitik och skatterKonsumtionsutrymmet måste omfördelas. En fördelningspolitik somgynnar låg- och medelinkomsttagare kräver en progressiv skattepolitikoch riktade fördelningspolitiska insatser som stärker de utsatta hushållensekonomi. En högre konsumtionsnivå är en nödvändig förutsättning förflera jobb. En växande välfärdssektor ger möjlighet till omfördelning avresurser till dem som bäst behöver det. I takt med ökat budgetutrymmeges möjligheten att förstärka arbetslösas, sjukas och barnfamiljersekonomi. Möjligheten att kombinera en rättvis fördelningspolitik med enstimulanspolitik för de nya jobben finns med en allt starkaresamhällsekonomi.En framgångsrik sysselsättningspolitik förutsätter också en skattepolitiksom är både grön och röd. Miljöanpassningen är inte bara en restriktion förden framtida ekonomin utan också en möjlighet för svenskt näringsliv attutnyttja komparativa fördelar, inte minst vad gäller kunnande och teknik-utveckling. En skatteväxling som innebär lägre skatter på lönearbete ochhögre skatter på miljöbelastande verksamhet är en central beståndsdel i ensysselsättningsfrämjande politik. På motsvarande sätt måste företagsbeskatt-ningen skapa utrymme för en omfördelning - från stora och vinstrika bolagtill små och växande företag.2.3 Den offentliga sektorns rollDen offentliga sektorn är viktig i en sysselsättningsstrategi som byggerpå jämlikt fördelad välfärd och regional balans. Den offentliga sektornskapar en effektiv samhällelig infrastruktur som ger godatillväxtmöjligheter som inte marknaden klarar. En effektivsamhällsservice och goda välfärdsinstitutioner spelar en stor roll försysselsättningstillväxten. Genom den demokratiskt styrdavälfärdssektorn ställer samhället människors behov i centrum för deekonomiska prioriteringarna och därmed var jobben kommer till stånd.Den offentliga sektorn är också viktig för att skapa möjligheter förkvinnors rätt till ett aktivt arbetsliv. Kommuner och landsting är också tradi-tionellt stora arbetsgivare för kvinnor och har varit en förutsättning förkvinnors höga sysselsättningsgrad i . Den kraftiga sysselsättnings-minskning som drabbat både kommunsektorn och staten måstevändas i en stabil expansion för att upprätthålla en socialt och regionalthållbar utveckling.2.4 Näringspolitiken och sysselsättningenDen ekonomiska politiken bör i större utsträckning än inriktas påatt stärka näringslivets "utvecklingskraft" - inte bara företagens"konkurrenskraft". Framtida tillväxt förutsätter omvandling ochförnyelse; nya företag, nya produkter och slutligen nya samarbetsformer inäringslivet - mellan enskilda företag och offentliga institutioner. Ettviktigt mål måste bli att stimulera framväxten av fler och växande"tillväxtföretag" med god regional spridning. har för få nya ochväxande företag på områden där vi kan konkurrera : ihögförädlande, kunskaps- och arbetsintensiv verksamhet. Ekonomiskastyrmedel skall bidra till en ekologiskt hållbar utveckling.Det finns utrymme för ett mer intensivt och kraftfullt samarbete mellanoffentliga myndigheter, forskning och näringsliv för att skapa bättre förut-sättningar för produktförnyelse och nyföretagande. Offentliga institutionerkan spela en större roll för att möjliggöra en bredare och kompetensinriktadriskkapitalförsörjning.2.5 ArbetsmarknadsreformerI dag står mer än en halv miljon människor utanför arbetsmarknaden iarbetslöshet eller i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessutom finnsflera hundratusen deltidsarbetslösa, de flesta kvinnor, som önskar gå uppi arbetstid. Massarbetslösheten är till stor del strukturell och kommer inteatt utplånas av högkonjunkturen. Fler medel behövs för att ökasysselsättningen och nödvändiga inslag är begränsning avövertidsuttaget och en arbetstidsförkortning som leder till attarbetslösheten minskar och till att fler får arbete. Sysselsättningsskälet ärett viktigt argument för att omfördela arbetstiderna inom ramen för entotalt växande arbetstidsvolym.Den produktiva rättvisan skall prägla utformningen av både arbetsmark-nadspolitiken och socialpolitiken. Arbetslinjen måste återupprättas. Åtgärdersom leder till kompetenshöjande insatser och meningsfull sysselsättningmåste prioriteras framför passivt bidragstagande. Arbetsmarknadspolitiskamedel bör utnyttjas för att möjliggöra och medfinansiera jobb, bl.a. i kom-munal verksamhet. Vi ställer oss positiva till att arbetsmarknadspolitiskafunktioner decentraliseras inom ramen för ett övergripande statligt ansvar.Nya förutsättningar för lönebildningen skapas genom en aktiv fördelnings-politik och successiva steg mot sänkt arbetstid. En balanserad och samhälls-ekonomiskt avvägd lönebildning är naturligtvis en viktig förutsättning föruthållig tillväxt och högre sysselsättning. kan inte i längden ha enhögre prisökningstakt än länderna i vår omvärld. Inte heller kan vi i längdenklara oss ur återkommande kostnadsproblem genom successiva försvag-ningar av kronkursen. Men detta betyder inte att en varaktigt lägre inflationbara beror på de fackliga organisationernas agerande. Regeringen har ettavgörande ansvar och måste bedriva en ekonomisk politik som möjliggörnominella löneökningar i nivå med produktiviteten. Fördelningspolitikenspelar en mycket viktig roll. Höga vinstnivåer, stor inkomstspridning ochlönediskriminering tenderar att leda till inflationsdrivande löneökningar.3 Historisk bakgrundSverige har under större delen av efterkrigstiden präglats av fullsysselsättning och hög ekonomisk tillväxt. Den påtagliga förnyelse inomsvenskt näringsliv som påbörjades lade en grundför historiskt sett oöverträffade tillväxttal efter , under1950- och 60-talen. Svensk vitvaruindustri, bilindustrin ochvarvsindustrin kunde expandera på snabbt växande marknader - inomSverige, men framför allt utanför. Den "svenska modellen" med sittursprung i 1920- och 30-talens samhällsdebatt hade nu sitt genombrott.De stora industriföretagen stärkte sin ställning parallellt med attlöntagarnas fackliga och politiska organisationer fick ett betydandeinflytande över hur produktionsresultatet fördelades. De högatillväxtnivåerna och den fulla sysselsättningen möjliggjorde ettharmoniskt samarbetsklimat mellan parterna på arbetsmarknaden,som allt större resurser kunde omfördelas via offentlig sektor:till transfereringar och vård, omsorg och utbildningsverksamhet.Vid 1970-talets mitt var de gyllene åren till ända. Efter oljekrisen fölltillväxtkraften drastiskt, industrin drabbades av svåra avsättningsproblem ochtillväxttakten sjönk. Arbetslösheten motverkades genom omfattande före-tagsstöd, nedskrivningar av kronkursen - dvs. devalveringar - och en ökadsysselsättning i offentlig verksamhet. Den låga produktiviteten i kombinationmed den höga sysselsättningsnivån jämfört med andra europeiska länderbidrog till att fick en högre inflation relativt omvärlden. De storanedskrivningarna av kronan inledning ledde visserligen tillökade investeringar och en viss tillväxt av industrisysselsättningen, men baraså att produktionsnivån kunde återställas. De stigande vinst-nivåerna i kombination med avregleringarna på kapitalmarknaden bidrogockså till en improduktiv finansiell spekulation, främst i värdepapper ochfastigheter. Den depression som drabbade svensk ekonomi under 1990-taletsförsta hälft avslöjade svagheterna högkonjunktur; dess brist-fälliga realekonomiska förankring. första år föll prisernasnabbt, det samlade produktionsvärdet minskade somarbetslösheten steg till nivåer som inte skådats sedan 1920- och 30-talen.3.1 Orsaker till den nuvarande sysselsättningskrisenDen nuvarande sysselsättningskrisen har både ekonomiska och politiskaorsaker. Delar av sysselsättningskrisen kan tillskrivas faktorer inomSverige, andra faktorer beror på yttre omständigheter, dvs. förändringar ivår omvärld. dominerade fortfarande i flertaletvästerländska länder en ekonomisk politik som var inspirerad av Keynestankar. kom den nyliberala linjen att få ett allt störreinflytande. Denna omläggning av politiken hade flera orsaker: mångaekonomer kritiserade den traditionella makroekonomiska keynesianskateorin från marknadsliberala utgångspunkter. Vidare var den stagflationsom inträffade , d.v.s. att arbetslöshet och inflationuppträdde , inte förenligt med den keynesianska teorin. Ettalternativt synsätt, den s.k. monetarismen och normpolitiken, växte fram.Denna innebar också en alternativ ekonomisk politik.I fanns en tendens att anamma en nyliberal ekonomisk politik ibörjan av , men fram till sysselsättnings-krisen hade den ekonomiska politiken i övrigt en klartkeynesiansk prägel. Den förda ekonomiska politiken präglades av starkoptimism när det gällde dess möjligheter att påverka sysselsättningen, där deviktigaste inslagen utgjordes av näringspolitiska åtgärder, devalveringar, denoffentliga sektorns tillväxt och en aktiv arbetsmarknadspolitik.3.2 AvregleringarnaInternationaliseringen och avregleringarna på kapitalmarknaden ikombination med en kraftig lågkonjunktur, en strukturell kris, storabudgetunderskott och höga räntor minskade Sverigesmöjligheter att föra en självständig ekonomisk politik. I praktikenövergavs nu en ekonomisk politik som hade full sysselsättning somfrämsta mål till fördel för en normbaserad ekonomisk politik medprisstabilitet och statlig budgetbalans i främsta rummet.Makroekonomisk stabilitet - och inte aktiv konjunkturpolitik - sågs somavgörande förutsättningar för högre ekonomisk tillväxt.Ett tecken på det politiska omslaget i var de avregleringar sominleddes . Regleringar av bl.a. kredit- och valutamarknader hadevarit väsentliga inslag i efterkrigstidens doktrin om statlig ekonomiskkontroll i syfte att garantera full sysselsättning, balans i handelsutbytet medomvärlden och stabila priser. Avregleringarna av kredit- och valutamark-naderna (1985 och 1989) får ses som ett svar på de svenska företagensfinansiella internationalisering och den internationella utvecklingens krav,där inte minst samarbetet inom krävde att avskaffaderegleringarna, och att det sena 1970-talets och tidiga 1980-talets deval-veringsväg övergavs. Men avregleringarna får också ses mot bakgrund avbehovet av att finansiera de stora bytesbalansunderskotten under 1980-taletoch framväxten av ny finansiell teknik som försämrade regleringssystemenseffektivitet. Syftet med avregleringarna var att förbättra industrins villkor,men i praktiken blev effekterna de motsatta. När krisen kom i början av1990-talet innebar avregleringen att man inte längre kunde använda dekonjunkturpolitiska medel som använts tidigare.Det finns flera orsaker till att 1990-talets ekonomiska kris blev så djup ochatt sysselsättningstappet på ca en halv miljon arbetstillfällen blev så stort.Eftersom inflationen i var snabbare än iomvärlden, produktivitetsutvecklingen sämre och de positiva effekterna avdevalveringarna var uppätna förväntade sig många valutaspekulanter nyadevalveringar. Räntorna tvingades därför upp på en internationellt sett högnivå. Den redan stora tillgången på betalningsmedel i späddes pågenom lån utomlands, något som ledde till ett mycket stort utbud på krediterfrån banker och finansbolag. Låntagarna utgjordes i viss mån av hushållen,men främst av aktörerna på finans- och fastighetsmarknaderna. En spekula-tionshysteri i snabbt stigande priser på fastigheter och andra tillgångarutbröt.Kraschen kom 1990 med mycket stora kreditförluster för bankerna, finans-och fastighetsbolagen och en helt avstannad nybyggnation som följd.Kreditutbudet minskade drastiskt, vilket försvårade läget för industrin, sär-skilt för de små och medelstora företagen.Dessa händelser inträffade som den långa högkonjunktur sompågått första år bröts. Denna konjunkturnedgång kom attförstärka den finansiella kraschen och den låga byggverksamheten. Denoförlösta strukturella kris som funnits latent och bl.a. togsiguttryck i utslagningen av basindustrier blev ännu mer uppenbar i sambandmed lågkonjunkturen. Krisen förvärrades också av att finanspolitiken var förexpansiv . Det skedde en snabb tillväxt avoffentliga utgifter, som inte motverkades av några restriktioner för att hållatillbaka efterfrågan, och en kraftig upplåning utomlands.3.3 RäntechockenSom ett resultat av den tyska återföreningen steg de internationellaräntorna på upp mot 10-procentsnivån. En bristandetrovärdighet beroende på den svenska devalveringsbenägenhetenresulterade i att räntorna blev ännu högre i . Uppgångenförstärktes också av skatteomläggningen, som innebar att den realalånekostnaden efter skatt steg markant. När inflationen sjönkfrån 1992 drabbades av en s.k.realräntechock, som fick som konsekvens att hushållens sparande ökademarkant, som efterfrågan på konsumtionsvaror ochinvesteringar dämpades. Realräntechocken är sannolikt den enskiltviktigaste orsaken till sysselsättningskrisen , till atttiotusentals företag slogs ut och till att 300 000 arbetstillfällen försvann inäringslivet.Både den socialdemokratiska regeringen och den borgerliga regering somtillträdde efter valet valde att föra en åtstramnings- och besparings-politik för att få ner räntorna, för att stoppa inflationen och för att stärkaväxelkursen (först genom att knyta kronan till ecun och därefter för attstabilisera den flytande växelkursen). Både Socialdemokraterna och deborgerliga partierna strävade också efter att sänka de offentliga utgifterna,bl.a. genom att införa karensdagar och sänka ersättningsnivåerna i social-försäkringarna. I praktiken bidrog det senare till att öka medborgarnasosäkerhet och otrygghet, vilket inverkade ännu mer negativt på den samladeefterfrågan.Utan de kraftiga underskott som drevs fram i den statliga budgeten underförsta hade med stor sannolikt arbetslösheten blivitännu större. De statliga underskotten parerade delvis det efterfrågebortfallsom följde på den snabba skuldreglering och sparandeökning som följde ihushåll och företag. finns det en gräns för hur stort underskottetkan bli utan att den expansiva effekten går förlorad. Denna gräns uppnåddessannolikt , då statens upplåning drev upp marknadsräntorna,försvagade kronkursen och därigenom påverkade både investeringar ochkonsumtion negativt.3.4 Budgetsaneringen och den ekonomiska återhämtningenDen budgetsanering som inleddes av den socialdemokratiska regeringenefter valet , och som i sina huvuddelar genomfördes i samverkanmed , drog in ytterligare köpkraft från hushållen, delsgenom skattehöjningar, dels genom besparingar i de socialatrygghetssystemen. gjorde emellertid en annan bedömningvad gäller den totala saneringsvolymen än Socialdemokraterna ochCentern, särskilt vad gäller sysselsättningseffekterna. Allmänt settförsvårades en sysselsättningsuppgång genom att såväl den offentligasom privata konsumtionen begränsades. Men hade med störstasannolikhet en mindre restriktiv ekonomisk politik också verkatåtstramande på ekonomin, framför allt genom stigande räntenivåer ochökade utgifter för att finansiera statsskulden.Det kraftiga räntefallet, stabilisering av kronkursen och uppgången iinvesteringarna är i sig en bekräftelse på att bud-getsaneringen varit lyckosam. Med reservation för den aktuella turbulensenpå de internationella finansmarknaderna, och den osäkerhet som sprider siggenom kriserna i och de asiatiska ekonomierna, talar det mesta föratt den tudelning som präglat svensk ekonomi - dvs. med enexpansiv exportsektor och en svag hemmamarknad - är på väg att över-vinnas. Budgetsaneringen är i stort sett avslutad och en tydlig konsumtions-uppgång kan väntas ge effekter i form av relativt kraftig sysselsättnings-ökning i privat sektor . De extra överföringar tillkommunerna som presenterats av Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet i årets budgetproposition skapar också förutsättningar för en vissökning av sysselsättningen i offentlig verksamhet under kommande år.4 Sysselsättningskrisens karaktärVåra trygghetssystems omfattning och standard hänger till syvende ochsist på att så många som möjligt i arbetsför ålder är sysselsatta.Kostnaderna för att garantera en hög kvalitet på skola och omsorgkommer dessutom att stiga ytterligare framöver. ökarantalet elever i grundskola och gymnasium somantalet åldringar ökar med . Allt detta sätternaturligtvis press på de kommunala ekonomierna. För svenskar iarbetsför ålder ligger andelen sysselsatta på , för utrikesfödda på . 1995 utgjorde antalet personer i åldrarna 16-64år av den totala befolkningen och av dessa var sysselsatta. Nuhar som sagt målet höjts till år 2004.I den politiska debatten har vi av fullt förklarliga skäl en tendens att talaför mycket om arbetslöshet och för lite om sysselsättning. Vi utgår dessutomvanligen från att begreppen är åldersneutrala. Ingenting kunde vara merafelaktigt. första hälft sjönk i själva verket sysselsättningenbetydligt mer än arbetslösheten ökade. sjönk syssel-sättningen med 540 000 personer som antalet arbetslösa ökade med260 000. Det är framför allt sysselsättningsraset som sätter press på statensoch kommunernas ekonomier - skatteunderlaget försvagas somutgifterna stiger. med stigande arbetslöshet (t.ex. 1975-78och 1980-83) förändrades knappast de totala sysselsättningsnivåerna alls.1990-talet har framför allt kännetecknats av en sysselsättningskris.Ett annat särdrag jämfört med tidigare krisår på 1970- och80-talen är sysselsättningskrisens åldersmässiga sammansättning. Arbetslös-hetsnivåerna har alltid varit högre i de yngre åldrarna. Så har det varit alltsedan fackföreningarna började registrera antalet arbetslösa (1911). Mengivet denna högre utgångsnivå för yngre har arbetslöshetens relativa ökningvarit ungefär lika stor bland såväl yngre, medelålders som äldre arbetareunder . Sysselsättningsraset har däremot varit helt koncentrerat tillde yngre åldrarna. Antalet sysselsatta i åldrarna föll ,medan sysselsättningen i åldrarna minskade och i denäldsta arbetsstyrkan . I absoluta tal har antalet sysselsattai åldrarna minskat med ca 400 000 personer mellan 1988 och 1997.I åldrarna ligger sysselsättningsminskningen påknappt 50 000 personer per åldersgrupp.Det finns naturligtvis flera aspekter på arbetslösheten och sysselsättningensom påverkar utformningen av sysselsättningspolitiken . Fördet första handlar det om arbetslöshetens könsfördelning. Fram till 1993ökade arbetslösheten betydligt mer för män än för kvinnor (det var ocksåframför allt jobb inom privat sektor som slogs ut). Därefter har mönstretförändrats. De nya jobben som har skapats har framför allt gått till män,medan antalet arbetslösa kvinnor inte förändrats nämnvärt.