mot · GL02A21 · 1998-03-25 00:00:00 — En bättre samordning och samsyn på de olika aktörernas roller och verksamhet gör det även lättare att följa upp effekterna av de insatser som görs. Det är lokalt man känner behoven och vet önskemålen. Ett alltför tungrott och stelt regelverk inom arbetsmarknadspolitiken hindrar lokala lösningar. Som ett led i att öka flexibiliteten föreslår regeringen försöksverksamhet med en friare användning av de arbetsmarknadspolitiska medlen i , , och . Tyvärr förmår regeringen bara genomföra en halvhjärtad reform. Regeringens passiva agerande i denna fråga är svårbegriplig. Situationen på arbetsmarknaden är allvarlig. Det är uppenbart att dagens arbetsmarknadspolitik inte fungerar särskilt väl i rådande konjunktur. Därmed borde det vara enkelt att låta den ökade friheten omfatta hela landet. Ett minimikrav är att den friare användningen bör omfatta de regionalpolitiskt prioriterade områdena. De arbetslösa har inte råd att vänta på försöksverksamhet och utvärderingar. Vad som ovan anfört om en friare användning av de arbetsmarknadspolitiska medlen bör ges regeringen till känna. Utvecklingen och tillväxten inom tjänstesektorn har gått snabbt. Främst är det inom den industrinära tjänstesektorn som de nya företagen och de nya arbetstillfällena kommit. Även inom andra sektorer ökar tjänste- eller kunskapsinnehållet i produktionen. Dessa företag är oftast relativt oberoende av avstånd. Möjligheterna att använda IT är ofta det avgörande. förslag om bredbandsutbyggnad underlättar för dessa företag. Tjänsteföretag och kunskapsföretag har andra problem. Investeringar i humankapital måste värderas efter samma principer som investeringar i realkapital. Möjligheterna att starta företag skulle avsevärt förbättras om det infördes en möjlighet till skattefritt sparande för att starta eget. Även inom vårdområdet och s.k. hushållsnära tjänster finns en stor sysselsättningspotential. Detta bör ges regeringen till känna. Inte minst inom vård- och omsorgssektorn har det utvecklats många kooperativ. Ofta har dessa startats för att behålla exempelvis barnomsorgsverksamhet. Kommunerna kan här bidra till förbättrad service och nyföretagande genom att stötta sådan privatisering. Många nya kooperativ växer fram som ett svar på lokala behov och fyller en stor och viktig funktion på landsbygden. Samhället har ett ansvar att stödja dessa former av samverkan och kan genom detta nyttja gemensamma resurser på ett bättre sätt. har både i den förra regeringen och genom samarbetet med nuvarande regering bidragit till att stärka den kooperativa rådgivningen. har visat sig vara särskilt attraktiva för kvinnor. Det kooperativa företagandet har expanderat kraftigt . Ett sätt att snabbt öka kvinnors företagande och därmed skapa fler arbetstillfällen är att uppmuntra och utveckla det kooperativa företagandet. Den kooperativa företagsformen måste därför stödjas och utvecklas med bland annat bättre rådgivning och genom projektinriktade åtgärder. De särskilda lån för kvinnor som infördes under förra mandatperioden hade stor betydelse och har lett till många nya arbetstillfällen. Det visar sig att efterfrågan på lån till kvinnor är stor. Även den arbetsmarknadspolitiska åtgärden att starta eget har visat sig mycket populär bland kvinnor. Dessa stöd måste bevaras och utvecklas. På många håll i landet finns en uppbyggd samverkan mellan privat, offentlig och ideell sektor, i dagligt tal kallad den sociala ekonomin. Den sociala ekonomin tar ofta ansvar för arbetsuppgifter som den privata sektorn inte vill satsa pengar i och där den offentliga sektorn inte tycker sig ha råd men som ändå behöver utföras för att medborgarna skall må bra. Genom samarbete kan många viktiga uppgifter utföras, inte minst inom det sociala området, som stärker det lokala samhället. anser att den sociala ekonomin bör stärkas och därför är det viktigt att offentligt stöd ges till olika rådgivningscentrum runt om i hela landet. anser att mer måste göras för att satsa på kvinnors företagande. Det arbete som inleddes av förra regeringen med () i spetsen har gett mycket goda resultat. Pengar anslogs bland annat till kvinnliga affärsrådgivare, kvinnliga resurscentrum, lån till kvinnor och starta-eget-bidrag. Den nuvarande regeringen har fortsatt detta arbete med bland annat förlängt starta-eget-bidrag för kvinnor. Resultaten låter inte vänta på sig. Av de nya företag som startas ägs nu av kvinnor. Ökningen bedöms fortsätta. hade knappt 4 000 arbetslösa kvinnor fått starta-eget-bidrag. är siffran närmare 6 500. Kvinnor startar och driver företag annorlunda än män. För många kvinnor är möjligheten att starta eget ett sätt att utveckla en idé eller att bryta arbetslösheten. Med bra stödsystem och målmedvetet arbete kan kvinnors företagande utvecklas än mer. De kvinnliga affärsrådgivare som finns i 111 kommuner är en viktig resurs. Kommunerna måste tydligare stärka deras funktion och arbete. Kvinnliga affärsrådgivare måste vara en naturlig del i kommunernas arbete med näringslivsutveckling. Deras arbete måste integreras i kommunernas näringslivskontor. ALMI-Företagspartner skall stärka och utveckla kvinnors företagande. Arbetet med detta har kommit olika långt i de olika regionerna. behöver tydligare och mer målmedvetet arbeta med att utveckla kvinnors företagande. För att öka resurserna för lån till kvinnors företag föreslogs i den så kallade tillväxtpropositionen att skall avsätta en särskild ram inom sin totala kapitalmängd. Erfarenheterna har varit goda och verksamheten bör fortsätta. Inom denna ram bör det även finnas möjligheter för lån till kvinnor som avser att starta kooperativa företag. Satsningarna med kvinnliga resurscentrum på länsnivå måste nu permanentas och vidareutvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. finns det ett nationellt resurscentrum som har till uppgift att samordna länens olika insatser och på central nivå påverka olika verk, myndigheter, organisationer på ett för kvinnorna positivt sätt. Det nationella centrumet bör ha en stark roll för att kunna vara en offensiv och viktig aktör gentemot myndigheter och organisationer. Erfarenheterna är goda. Detta nationella centrum, som ligger inom , bör permanentas. bör detta centrums självständighet garanteras. Detta bör ges regeringen till känna. har alla möjligheter att utvecklas som turistland. Kultur och natur är efterfrågade, båda finns rikligt i . Naturturism eller ekoturism ökar. allemansrätt och vår vidsträckta natur ger stora förutsättningar. Turismen ger nya möjligheter för landsbygden. Med ökade satsningar kan detta mycket väl generera ökad sysselsättning. Ofta är det här fråga om mindre företag. näringspolitik med inriktning på de mindre och medelstora företagen gynnar en sådan utveckling. För mindre företag inom turismbranschen finns dock flera problem. Samordningen mellan olika aktörer och myndigheter inom turismen måste förbättras. Bristen på samordning är ett av de största hindren för en god utveckling. Små företag har mindre möjligheter och ofta sämre kunskaper om marknadsanalys och marknadsföring. Därför behövs kunskap och kompetensuppbyggnad för dessa. finns forskning och utbildning på flera håll. Det är angeläget att den utbildning och forskning som sker inom området sker i dialog med de mindre företagen. Detta bör ges regeringen till känna. Ett problem som många mindre företag uppger är bestämmelserna om skyltning. Ett stelbent resonemang om att trafiksäkerheten försämras då det sätts upp skyltar har på många håll resulterat i att dessa företag ställer ut bilar eller kärror med text. En översyn av nuvarande regler måste göras med ambitionen att det skall bli lättare att få sätta upp vägskyltar om lokala evenemang och sevärdheter. Detta bör ges regeringen till känna. Även livsmedelslagstiftningen ställer till problem för många mindre företag. Lagstiftningen om livsmedelshantering tar inte hänsyn till exempelvis mindre kaffestugor eller enklare matställen. Det kan inte vara rimligt att belasta dessa med samma krav som gäller för restauranger. Lagstiftningen måste bli mer flexibel inom detta område. Detta bör ges regeringen till känna. Efterfrågan på kulturupplevelser är stor. Den nära och lokala bygdekulturen och naturen vidmakthålls av hembygdsrörelser, utvecklingsgrupper etc. Den ideella sektorn kan med rätt förutsättningar generera entreprenörskap och sysselsättning. anser att medel bör kunna kanaliseras direkt till denna nivå. Det engagemang som här finns för den lokala kulturen ger möjligheter att utveckla besöksnäringen på orten och inom kommunernas turismsatsningar. Entreprenörsandan måste tas till vara. På många mindre orter är det relativt vanligt att kombinera olika verksamheter. En person kan vara både anställd och vid sidan om driva eget företag. Detta mångsyssleri är för många både livskvalitet och en nödvändighet. Mångsyssleri är ett entreprenörskap som ger stor frihet och som är en livs- eller sysselsättningsstrategi. På orter där arbetsmarknaden sviktat har mångsyssleri blivit den enda möjligheten att klara sin utkomst. Mindre näringsidkare har ofta olika verksamheter som kräver tillsyn. Tillsynsavgifter från olika myndigheter kan om de adderas till varandra bli relativt dryga. Transfereringssystemen, exempelvis arbetslöshetsersättning, socialförsäkringar etc., ger små eller ringa utrymme för kombinationssysselsättning. Transfereringssystemen måste i högre grad ta hänsyn till att människor inte är endera anställda eller företagare. Det måste finnas ett skyddsnät även för dem som är mångsysslare. Företagarens sociala situation måste uppmärksammas. På mindre orter är det svårt att få heltidsarbete. Deltidsjobb är det enda som kan erbjudas. är det en förlust för den enskilde att ta dessa, vilket resulterar i att arbetet inte utförs. Arbetslöshetsförsäkringen måste därför utformas på ett sådant sätt att deltidsanställda inte missgynnas. Detta bör ges regeringen till känna. 8.1 Statliga verk, myndigheter och bolag I en statlig utredning, Regionalpolitik för hela , belyses att främst de mindre kommunerna har fått bära en stor del av de statliga besparingarna. Större orter och residensstäder har klarat sig bäst. Besparingar i statliga verk och myndigheter har verkat koncentrerande. Verksamheter i främst de mindre kommunerna har lagts ned. På regionkontoren har verksamheterna bibehållits eller till och med utökats. Därmed har mindre kommuner tappat viktiga servicefunktioner och kompetens. Funktioner som exempelvis polis, åklagare, de mindre domstolarna, kronofogden och lantmäterifunktioner är viktiga för den lokala servicen som dessa funktioner, både direkt och indirekt, svarar för värdefulla arbetstillfällen. I en undersökning, Staten i omvandling, som statskontoret gjorde 1996 framgår det att av alla statsanställda finns i . , , samt län hade tillsammans av de statsanställda. För att regionalpolitiken skall vara framgångsrik krävs en väl fungerande infrastruktur och samhällsservice i alla regioner. De beslut som fattas inom olika samhällssektorer har stor betydelse för bl.a. tillväxt, sysselsättning och service i landets olika delar och därmed för den långsiktiga regionala utvecklingen. Bristen på samordning mellan olika samhällssektorer är påtaglig. Med bolagiseringar, avregleringar och privatiseringar har myndigheter och verk i större utsträckning ett ansvar för organisationen av den egna verksamheten. Ett svåröverblickat lapptäcke av olika organisationer och geografisk indelning har blivit följden. har omorganisationer och regionaliseringar varit till nackdel för kommuner utanför residensstäderna. Detta slår nu igenom med kraft i befolkningsutvecklingen. Den samhällsekonomiska nyttan med flera av de förändringar som skett inom statlig administration kan starkt ifrågasättas. Flera stora regioner har drabbats hårt. Ytterst är det statsmakten som inte förmått ta det regionalpolitiska ansvaret. Myndigheter, verk och bolag måste ha ett tydligare ansvar för den regionala utvecklingen. Beslut om omorganisation eller omlokalisering måste alltid föregås av en regionalpolitisk konsekvensanalys. Beslut om större förändringar av statliga verksamheter i prioriterade områden, stödområden, skall tas av regeringen. För att stärka landsbygdsfrågorna bör regionalpolitiska verksamhet flyttas till ett sammanhållet regionalpolitiskt verk tillsammans med . Detta bör ges regeringen till känna. Med beaktande av den ensidiga koncentrationen av statliga verksamheter bör det läggas fast en plan för utlokalisering av statliga verk, myndigheter och bolag. På detta område krävs ett betydligt kraftfullare agerande från regeringens sida. Formuleringarna i propositionen har använts tidigare och har visat sig vara till intet förpliktigande. De verk och myndigheter som även framgent har sin huvudsakliga verksamhet i storstadsområdena skall utreda vilka verksamheter som kan utlokaliseras. Samtliga bör ha som uppdrag att av arbetsstyrkan skall förläggas till stödområden. Detta bör ges regeringen till känna. Affärsdrivande verk och statliga bolag har en flora av dotterbolag. Exempelvis har och Posten startat ett antal nya bolag . I verksamheter där staten har ett ägarinflytande måste regionalpolitiska hänsyn prioriteras. Huvudregeln skall vara att nya verksamheter utlokaliseras. Detta bör ges regeringen till känna. 8.2 Medborgarkontor/samhällets hus På flera håll har man inom kommunen samlokaliserat olika myndighets- och servicefunktioner. Öppettiderna har förbättrats och servicenivån höjts. Fyrpartiregeringen inledde försöksverksamheten med medborgarkontor/samhällets hus. Det är nu försöket inleddes. Med tanke på de goda erfarenheterna av försöken måste det enligt vara rimligt att nu permanenta verksamheten med medborgarkontor/samhällets hus. I stället föreslår regeringen av någon oförklarlig anledning att försöksverksamheten skall förlängas . Vad som ovan anförts om att permanenta verksamheten med medborgarkontor bör ges regeringen till känna. Den nära och vardagliga servicen är en livsnerv i de mindre samhällena. En bygd som har sin affär kvar har en basservice. Tyvärr har denna möjlighet inte tagits till vara tillräckligt. Lanthandeln kan mycket väl svara för annan samhällsservice som post- och kassaservice, spel etc. driver olika projekt för att olika aktörer såsom bank, post, ATG skall använda samma tekniska system. Detta är exempel på att det med större samordning går att klara service och tillgänglighet. Det är först när flera sektorer samverkar som servicen kan . Alltför ofta har samhällets sektorer gjort förändringar och neddragningar i servicen var för sig. Detta har fått katastrofala följder på landsbygden. Om det finns ett krav på samordning kanske fyra arbetstillfällen kan räddas i stället för att alla åtta försvinner. 9.1 Större regionalt självbestämmande ligger alltför många funktioner och beslut som styr den regionala utvecklingen på nationell nivå. Besluten måste decentraliseras till regioner och kommuner. Statens uppgift är att ha övergripande ansvar, inte att styra i detaljer. Det regionala ansvaret måste bli tydligare. Mycket av det som påverkar den regionala utvecklingen ligger utanför regionalpolitikens domäner. Behoven av att samverka och prioritera är uppenbara, har detta försvårats genom en stark sektorsorganisation. Många av besluten ligger utanför den politiska nivån och därmed utanför politisk debatt och möjligheter att utkräva politiskt ansvar. Frågor om infrastruktur, närings- och arbetsmarknadspolitik, utbildning etc har stor betydelse för den regionala utvecklingen. Tyvärr finns få möjligheter att fatta besluten i de demokratiskt valda församlingarna. Besluten fattas inom respektive sektor utan föregående debatt. Den politiska nivån avkrävs handling för att möta en negativ utveckling. förfogar man inte över alla de medel som är nödvändiga. Knivskarpa gränser mellan olika myndigheter och sektorer är ett effektivt hinder för samarbete. Den sektorsvisa övergången från en länsbaserad organisation till ett färre antal storregioner innebär att ett svåröverskådligt mönster med olika geografiska indelningar uppstår. Möjligheterna till sektorsövergripande samarbete och rationalisering försvåras. Folklig insyn och demokratisk påverkan på regional nivå är näst intill obefintlig. Det föreligger ett demokratiskt underskott i en sektorsvis organisation. Legitimiteten i beslut på den regionala nivån minskas när medborgarna inte har möjlighet att ta del av en öppen och offentlig debatt. Frågor som rör den regionala utvecklingen bör föras från sektorsmyndigheten till en samlad länsförvaltning. Möjligheterna till samordning, flexibilitet och utvecklande av det demokratiska innehållet i regionerna eller länen har allt att vinna på en sådan reform. Denna reform innebär att mer av makt, resurser och ansvar flyttas till ett länsorgan och att det regionala självbestämmandet ökar. 9.2 Regionala utvecklingsplaner/tillväxtavtal Propositionens förslag om att inrätta regionala tillväxtavtal ligger i linje med förslag om regionala utvecklingsplaner. Det är ett steg på vägen mot förstärkt länsdemokrati med direktvalda regionsparlament. Genom att samla mer resurser och ansvar på ett länsorgan ökar möjligheterna för ett samlat utvecklingsarbete som bygger på regionalt/länsvisa framtagna utvecklingsplaner. Framtagande av strategiska utvecklingsplaner skall ske med brett partnerskap där kommuner, landsting, länsstyrelser, sektorsmyndigheter, näringslivets och de anställdas organisationer med flera medverkar. På länsplanet beslutade strategier föreläggs regeringen för förhandling och fastställelse inklusive tilldelning av ekonomiska ramar. Roller, ansvar och gränsdragningar blir härigenom tydligare. Regeringens förslag om tillväxtavtal är ett steg i rätt riktning. anser dock att regeringen inte tillräckligt lagt vikt vid samordning och engagerande av de olika aktörerna. Arbetet måste inriktas på att ge resultat. Nya administrativa dokument och rapporter är ingen betjänt av. Att engagera ungdomar i arbetet med utvecklingsplanerna är viktigt för att få in nya idéer i arbetet för regional utveckling. Genom stärkt sektorssamordning både på regional och central nivå nås ett större genomslag för regionalpolitiskt hänsynstagande. Helhetslösningar blir lättare att genomföra. Det ger också förutsättningar för tidiga avstämningar, vilket innebär effektivare utnyttjande av resurserna. Regionalt utvecklingsarbete kräver resurser. Dessa skall gå till utvecklingsinriktat arbete, inte till onödig byråkrati och onödigt krångel. De medel som ställs till förfogande måste kunna hanteras med stort lokalt självbestämmande. Resurser för att genomföra ett regionalt utvecklingsarbete får inte följas av alltmer komplicerade regelverk och betungande administration. En modell som bygger på regionala utvecklingsplaner får inte leda till att större regioner gynnas på bekostnad av de mindre. Medel måste alltid fördelas efter kriterier som är rättvisa och accepterade. Utvecklingskapital behövs i hela landet. Resursfördelningen måste dock tillmäta den regionala problembilden stor betydelse. 9.3 Samordning mellan olika sektorsorgan Största möjliga regionala och lokala samordning måste eftersträvas för de medel som går ut till olika regioner. Det är på den lokala nivån man bäst känner förutsättningarna och vet vilka åtgärder och insatser som leder till tillväxt och utveckling. Detta gäller såväl medel för arbetsmarknadspolitik, näringslivspolitik, infrastruktur, dvs medel inom den stora regionalpolitiken som medel avsedda för regionalpolitiska satsningar inom den lilla regionalpolitiken. För att mer kunna uppmärksamma och utveckla landsbygdsperspektivet måste det sektorsövergripande arbetet stärkas. De starka sektorsgränserna ger ett snävt perspektiv, som oftast är till nackdel för glesbygden. Dessa sektorsgränser måste brytas ner. Delar av myndigheters och verks funktioner bör förläggas till ett läns- eller regionorgan. Som ett led i att stärka samordningen bör förändringar ske inom . Statsrådet som har det övergripande ansvaret för regionalpolitiken bör ha en stärkt roll. bör det även inrättas ett organ som har ett övergripande ansvar för den regionala utvecklingen. Detta organ kan väl kopplas till statsrådsberedningen och där svara för samordning mellan de olika departementen. Med detta förtydligas den politiska ambitionen. Erfarenheter visar att det är först när samtliga politikområden drar åt samma håll som resultat kan nås. Detta bör ges regeringen till känna. Den så kallade lilla regionalpolitiken omfattar (1998). Området omfattar olika former av regionalpolitiska företagsstöd, medel som länsstyrelserna förfogar över för regional projektverksamhet och för en del av medfinansieringen av EG:s strukturfondsprogram. Även transportstödet räknas som ett regionalpolitiskt stöd och syftar till att kompensera företag för merkostnader som uppstår på grund av långa avstånd. Målsättningar om att vända den negativa befolkningsutvecklingen och skapa tillväxt i hela landet kan inte ensamt av den lilla regionalpolitiken. Denna utgör dock ett viktigt komplement och smörjmedel till den stora regionalpolitiken, dvs åtgärder inom andra samhällssektorer för att skapa förutsättningar och möjligheter till en regional utveckling. Merparten av företagsstöden är inriktade på att främja expansion och ökad sysselsättning i företag i regionalpolitiskt prioriterade områden. I stödet ingår: regionalt utvecklingsstöd, regionalt utvecklingsbidrag och regionalt utvecklingslån landsbygdsstöd, landsbygdsbidrag, regionalt utvecklingslån och bidrag för anställda i hemarbete lån till privata, regionala investmentbolag småföretagarstöd, s.k. Hörnlundpengar kommersiell service, hemsändningsbidrag, avskrivningslån, investeringslån, kreditgarantier och servicebidrag. Företagsstöden är enligt vår mening viktiga då de är tillväxtorienterade och bidrar till landets ekonomiska utveckling. Stöden är en av de viktigaste förutsättningarna för att bibehålla och utveckla servicen, och för att underlätta nya företagsetableringar. Om inte den ekonomiska tillväxten skall stanna i några tillväxtområden utan komma även andra områden till del förutsätter det kompensation för avståndsnackdelar. Det är i huvudsak inom dessa områden som det krävs ökade satsningar. Om den lilla regionalpolitiken skall få avsedd effekt måste hanteringen vara effektiv. Det tämligen rigorösa regelverk som omger de olika stöden försvårar ett optimalt utnyttjande. Det måste blir enklare att hantera dessa medel. Mer av besluten och tillämpningen måste ske lokalt. Därutöver anser vi att de medel som finns inom ramen för den lilla regionalpolitiken är väl motiverade men alltför knappa. anser att mer medel för den regionala utvecklingen måste ställas till förfogande. Totalt handlar det om miljardbelopp som måste prioriteras om mellan olika sektorer. Mycket av detta handlar om omfördelning. När det gäller resurser för regional utveckling och utjämning måste dock den ekonomiska ramen höjas. Vi föreslår därför att anslaget till småföretagarstöd, s.k. Hörnlundpengar, höjs med . Detta bör ges regeringen till känna. De flesta är överens om att det är i den privata tjänstesektorn som de nya jobben ska komma och att den påverkas positivt om arbetskraftskostnaderna kan minskas genom t.ex. avgiftsnedsättningar. De har varit motivet för sänkningen av arbetsgivaravgifterna i inland. Nedsättning av socialavgifter är en regionalpolitisk stödform som syftar till att kompensera företagen i inland för konkurrensnackdelar i form av liten lokal marknad, långa avstånd, ogynnsamma värderleksförhållanden och gleshet. Trots vetskapen om detta föreslår regeringen en höjning av de sociala avgifterna för lokal service samt för jord- och skogsbruk. Förslaget är fullständigt ologiskt och måste avvisas. Förslaget i propositionen om att transportbidrag även skall utgå för sjötransporter är bra. Ur energi- och miljösynpunkt är sjötransporter att föredra framför transporter på landsväg.