mot · GM02Ju907 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Ju907av m.fl. (v)Kriminalpolitiken1 InledningKriminalpolitiken skall verka brottsförebyggande och reparativt, dvs.motverka och "städa upp" det som samhället inte klarat av. Den skall sesamhället i ett helhetsperspektiv och förena ett generelltsamhällsperspektiv med speciella insikter om orsaker till brott. Vibehöver kriminalpolitik som dels är human med utgångspunkt i ennoggrann analys av de sociala villkor människor lever under, dels ärprogressiv och samverkar med en generell och solidarisk välfärdspolitiksom syftar till ökad delaktighet och minskade klassklyftor.Hårdare straff har aldrig löst problem med ökad brottslighet. I stället är detviktigt att se orsakerna och satsa på förebyggande insatser. Det handlar ombarn som far illa, en felaktig kvinnosyn, droger, segregation mellan invand-rare och svenskar, ökade klassklyftor och växande fattigdom i samhället -dvs. fördelnings- bostads-, arbetsmarknads- hälso- och socialpolitik. Grupperav människor som inte känner samhörighet med samhället och som leverunder svåra förhållanden med arbetslöshet etc. är en grogrund och rekryte-ringsbas för olika gäng som blir eller är kriminella.2 BrottsofferBrottsoffer är en grupp som varit bortglömda. Under desenaste åren har brottsoffrens situation uppmärksammats alltmer. har bildats och en mängd förbättringar har gjortsinom rättsväsendet när det gäller praktiska frågor. Brottsofferjourerna hari utfört ett mycket betydelsefullt arbete genom att vara stöd tillde människor som utsatts för brott. Här vill vi också nämna attkvinnojourerna utför ett oerhört betydelsefullt arbete för utsatta kvinnor.Den senaste brottsofferjouren är en jour för homosexuella. blir1000-tals homosexuella misshandlade. RFSL har därför beslutat attöppna en brottsofferjour för att försöka ge emotionellt stöd, lätta påbördan, hjälpa till med polisanmälan, intyg m.m.Behovet av brottsofferjourer runt om i landet är stort. är tyvärrsituationen svår för många jourer. De har inget direkt ekonomiskt stöd. Detekonomiska stöd de har utgörs huvudsakligen av kommunala bidrag tillverksamheten och tillfälliga medel från brottsoffermyndigheten. Men pågrund av många kommuners svåra ekonomiska situation minskas oftabidragen till organisationerna och få kommuner är beredda att satsa på nyaverksamheter. Det är därför svårt både att starta nya brottsofferjourer och attupprätthålla de existerande. Enligt vår mening bör regeringen finna lösningarpå detta problem. Detta bör ges regeringen till känna.Nyligen har ett betänkande om brottsoffer lämnats (SOU 1998:40) och viförutsätter att regeringen arbetar vidare i en riktning som leder tillförbättringar av brottsoffrens situation.3 FrivårdenFrivården utgör en mycket viktig del av kriminalvården. Den ansvarar förde alternativa påföljderna: skyddstillsyn, övervakning, kontraktsvård,samhällstjänst och intensivövervakning. Omorganisationen avkriminalvården har inneburit att samarbetet mellan frivården och övrigakriminalvården har stärkts men även samarbetet med andra myndigheterbehöver utökas för att goda resultat skall kunna uppnås. Den elektroniskaintensivövervakningen har ställt nya krav på frivården eftersom det harinneburit en växande grupp klienter som ställer andra krav påverksamheten. Insatserna är också annorlunda mot tidigare, med merövervakning och kontroll.Därför är det viktigt med tillräckliga resurser till verksamheten som ävenger möjlighet att bygga ut och utveckla programverksamheten. Om intedenna möjlighet finns är det stor risk att den elektroniska övervakningen somalternativ till fängelse kommer att misslyckas och antalet åter-fallsförbrytare bli lika stort bland dessa som bland dem som sitter i fängelse.Frivården har en särskilt betydelsefull roll för kvinnor som begår brott,eftersom en hög andel av dömda kvinnor döms till påföljder inom frivårdensansvarsområde. Vi anser att kvinnors särskilda behov inte har fått etttillräckligt starkt genomslag inom programverksamheten, vilket hade varitönskvärt. Detta är särskilt viktigt eftersom kunskapen inom detta område äreftersatt inom hela kriminalvården. Därför är det viktigt att frivården gesresurser som gör det möjligt att prioritera en programverksamhet utifrånkvinnors behov. Detta bör ges regeringen till känna.4 HäktenDet har förekommit en hög andel självmord påhäkten och siffror visar på en fortsatt ökning. Detta ärutomordentligt allvarligt och kraftfulla åtgärder måste nu sättas in för attvända denna utveckling. Staten måste ta ett stort ansvar för att människorsom sätts i förvar får den hjälp och det stöd de behöver i en svårsituation. Man bör därför se till att alla häktade blir undersökta avsjukvårdspersonal redan vid häktningen, där undersökningen får ligga tillgrund för en bedömning av hur stor tillsyn varje enskild person behöverha. Personalen måste också ges möjlighet till kontinuerligvidareutbildning omkring denna problematik. Detta bör ges regeringentill känna. Verksamheten på häktena behöver också utvecklas så att manredan under häktningstiden tar vara på möjligheten att påbörja insatserför att motivera och förbereda den häktade för ett liv utan missbruk ochkriminalitet. Detta bör ges regeringen till känna. Häktesverksamhetenmåste även utveckla arbetet med häktade kvinnors situation och behov.Den manlige internen utgör den norm som allt är uppbyggt efteroch det leder till en för kvinnor olämplig behandling.4.1 Ungdomar i häkteDet har blivit allt vanligare att ungdomar häktas. anser attdetta är en skrämmande utveckling och ett stort problem. Specielltallvarligt är det för dem som är . Häktesmiljön är inte lämpligför denna grupp och personalen har inte tillräcklig kunskap ochkompetens för att bemöta ungdomarna på ett bra sätt. Därför vill vi attregeringen skall utreda möjligheten att i stället låta de häktadeungdomarna vara på låsta § 12-hem, t.ex. på utredningsavdelningar.Regeringen bör återkomma till med ett förslag om detta.5 Fängelser5.1 BeläggningUnder 1996 och 1997 minskade antalet fängelsedömda ochbeläggningsnivån på fängelserna, framför allt som ett resultat av attelektronisk fotboja infördes som alternativ till fängelsestraff. Det var bra.Denna minskning medförde nedläggning av ett antal anstalter och attytterligare tre anstalter planeras att läggas ner under 1998.Medelbeläggningen har ökat något och fortfarande ärbeläggningsnivån acceptabel, men vi hyser en viss oro för den framtidautvecklingen.Ett nytt datasystem för ett effektivt utnyttjande av platserna håller på attinföras. Vi anser att detta inte får innebära en återgång till samma högabeläggningssiffror som . anser att enalltför hög effektivitet medför stora nackdelar. Det måste finnas "luft isystemet": anstalterna får inte bli för stora och de måste ha spridning överhela landet. Det måste finnas möjligheter till individanpassade placeringarutifrån den intagnes behov och problematik. Fler anstalter är special-inriktade på olika typer av brottslighet och har olika behandlingsmetoder,vilket är positivt och kan leda till bättre resultat. är det viktigtattnärhetsprincipen vägs in, även om den inte alltid behöver vara överordnad.Detta bör ges regeringen till känna.5.2 Rehabilitering under fängelsetidenKriminalvårdens insatser måste ta sikte på rehabilitering, omfängelsetiden skall kunna bli en vändpunkt för den enskilde individen.Genom forskning vet vi att fängelsestraffet i sig skaparåterfallsförbrytare. Vi vet också att en fängelseplats på en sluten anstaltkostar mer än . Att då inte använda strafftiden tillbehandling och återanpassning utan i stället bara se den repressiva sidanär oförsvarbart, både i individens, samhällets och kriminalpolitisktperspektiv. Kunskaper och metoder som rör förändringsprocesser måstedärför utvecklas kontinuerligt inom kriminalvården. Insatserna skall syftatill att motivera och förbereda den intagne för ett liv utan missbruk ochkriminalitet. I detta arbete spelar klient- och frivilligorganisationerna,med sina unika kunskaper och erfarenheter, en stor och viktig roll.Organisationernas verksamhet med klienter inom fängelserna skalluppmuntras, utvecklas och intensifieras. Huvudansvaret åvilar dockkriminalvården.Kunskaper och metoder är dåligt utvecklade vad gäller kvinnligabrottslingar. Kvinnor har erfarenheter som i väsentliga avseenden skiljer sigfrån männens. Många har varit utsatta för våld och övergrepp, utnyttjats ochförnedrats. Många av dessa kvinnor är också mödrar till barn som omhänder-tagits och detta skapar speciella problem. Samhällets och omvärldens domdrabbar ofta kvinnorna mycket hårt. Program och verksamhet/behandlinganpassad för kvinnors behov måste utvecklas inom kriminalvården. Detta börges regeringen till känna.Undersökningar har visat att samhället satsar mindre resurser per anstalts-plats för kvinnor jämfört med män. En förklaring till detta är kostsammasäkerhetsåtgärder på anstalter med långtidsdömda män. Män har ett merutåtagerande och aggressivt beteende och allmänhetens skyddsintresse måstegivetvis väga tungt. Kvinnorna är inte farliga för allmänheten och därför kananstalterna hålla en lägre säkerhetsnivå. Detta är ett fenomen somgenomgående kan ses överallt i samhället, män och pojkar är mer utåt-agerande och får på så sätt mer uppmärksamhet och därmed resurser, medankvinnors och flickors problem inte syns och uppmärksammas på samma sätt.Att förändra sin självbild för att kunna leva ett fullvärdigt liv kostarresurser iform av tillgång till terapi, psykologer etc. Det är dags att samhället börjartaansvar för den sneda fördelningen av resurser och börjar arbeta med mål-sättningen att fördela resurserna rättvist. Detta bör ges regeringen till känna.En viktig fråga för att möjliggöra en återanpassning till samhället ärutbildning. Vi vet att en mycket stor del av internerna saknar grundläggandekunskaper och har läs- och skrivsvårigheter. En stor del är dyslektiker, andrahar inte kunnat tillgodogöra sig undervisningen ,kanske p.g.a. besvärliga familjeförhållanden. Det är därför viktigt att ge dedömda en möjlighet att komplettera sina kunskaper.Generellt sett är möjligheten att studera på högskola, t.ex. genom distans-utbildning, begränsad i fängelserna. Vi anser att fångar som har förutsätt-ningar för högskolestudier bör ges möjlighet till detta, eftersom det påverkaråteranpassningen positivt. Med andra ord; utbildningen inom fängelsernamåste utvecklas. Detta bör ges regeringen till känna.5.3 UtvisningsdömdaDet finns fångar som är dömda till utvisning från efter avtjänatstraff. Denna grupp har delvis speciella problem vad gäller rehabilitering.De saknar till stora delar motivation för de olika behandlingsprogramsom är inriktade på en återanpassning till det svenska samhället, eftersomde ändå skall lämna landet. Inte desto mindre är rehabiliteringsarbetetviktigt för den enskilde individen.Kriminalvården har uppmärksammat dessa problem och föreslagit in-rättandet av en särskild avdelning för interner med utvisningsbeslut i domen.Vi anser att detta är en olämplig åtgärd. Det faktum att någon har utländskbakgrund behöver inte innebära att den personen har mer gemensamt medeller liknande behov som andra med utländsk bakgrund. Det enda som egent-ligen förenar dem är att de skall utvisas efter avtjänat straff, att de inte fårnågra permissioner och att det är svårt att motivera dem till rehabilitering.Dessa förhållanden medför att de ofta mår psykiskt mycket sämre än övrigafångar och att då koncentrera denna grupp förbättrar inte situationen. Ävenur säkerhetsaspekt bedömer vi att det är ett misstag att sammanföra dessafångar. Därför anser att denna förändring inte bör genomföras.Detta bör ges regeringen till känna.5.4 De långtidsdömdaAntalet dömda till långa fängelsestraff har ökat kraftigt under de senasteåren. beslut om att avskaffa halvtidsfrigivningen även fördenna grupp kommer att medföra att antalet långtidsdömda ökar ifängelserna. motsatte sig denna förändring. Delångtidsdömdas situation är särskilt svår och de är ofta intagna påanstalter med extra hög säkerhet.Påfrestningar och konflikter mellan dessa interner har ökat och våldet hartrappats upp. har flera interner mördats inne på anstalter. Dethar i sin tur medfört att personalen höjer säkerheten ytterligare och mangenomför nu ändringar inom anstalterna som innebär mindre avdelningarmed små grupper och man begränsar kraftigt möjligheterna för fångar påolika avdelningar att träffas. Detta begränsar internernas liv ytterligare ochrisken för konfrontationer ökar. anser att för vissa interner ärdetta en nödvändig åtgärd men att göra förändringar på alla klass 1-anstalterefter denna modell är felaktigt. Anstalterna bör ha olika modeller så att defångar som visar en positiv utveckling får möjlighet att vistas på anstalt medstörre avdelningar, där bland annat möjligheterna till fritidssysselsättning ärhögre. ser mycket positivt på att § 7:3 har avskaffats ochersatts med en individuell prövning.För att ytterligare möjliggöra rehabilitering och återanpassning till sam-hället och minska de negativa effekter som långa straff ger upphov till, anserVänsterpartiet att en utredning bör tillsättas för att undersöka möjligheternamed en utökad användning av elektronisk intensivövervakning, t.ex. genomatt långtidsdömda under slutet av strafftiden stegvis kan slussas ut isamhället. Detta bör ges regeringen till känna5.5 LivstidsdömdaAntalet livstidsdömda har ökat kraftigt och benådningspraxis hardrastiskt ändrats . Livstidsstraffet byggeri sin nuvarande form på att regeringen är den instans som slutligen,genom nådeinstitutet, bestämmer strafftidens längd. Över en tioårsperiodhar strafftidens egentliga längd vid livstidsstraff ökat väsentligt. Tidigarevar genomsnittstiden vid livstidsstraff . har en kraftigförskjutning skett och nådeinstitutet används alltmer sällan. De längrelivstidsstraffen kan anses bero dels på en förskjutning i den allmännadebatten, dels på den brottsutveckling som finns i samhället. Attstrafftidens längd varierar på detta sätt strider mot rättssäkerhet ochprincipen att påföljdssystemen skall vara rättvisa och förutsägbara. Detstrider också mot principen om domstolarna som den dömande makten. Istället för domstolar bestämmer regeringen (ett verkställande organ)strafftidens längd. Därför bör livstidsstraffet i sin nuvarande formavskaffas och ersättas med ett tidsbestämt straff. Regeringen bör ges iuppdrag att återkomma med förslag om detta.5.6 Psykiskt sjuka i fängelserEn relativt ny och växande grupp på anstalterna är de psykiskt sjuka. Detär konsekvensen av en lagändring som ger en striktaredefinition av begreppet psykisk störning.Att antalet psykiskt störda på fängelserna har ökat innebär en störrepåfrestning på kriminalvården, både när det gäller utbildning av personal ochutvecklingen av vård och behandling. Speciellt en kategori av de psykisktstörda vållar problem för straffverkställigheten, nämligen fångar med person-lighetsstörningar som tar sig uttryck i ett utagerande beteende, förhöjdaggressivitet och benägenhet för självdestruktiva handlingar. Dessastörningar ligger dessutom ofta bakom de brott de är dömda för. Många avdessa symtom skulle enligt tidigare praxis ha jämställts med sinnessjukdomoch därmed föranlett sluten psykiatrisk vård.Denna grupp far ofta illa och deras uppträdandeinverkar negativt på behandlingen av andra intagna. Utveck-lingen går mot att stödavdelningar med särskilt utbildad personal inrättas.En stödavdelning inrättades och vid utgången av 1998 skall detfinnas ytterligare två avdelningar. Personal på stödavdelningar har vissutbildning inom psykiatri men detta är långt ifrån tillräckligt. Vänsterpartietanser att psykiskt störda och sjuka inte skall dömas till fängelsestraff,iställetska de ges den vård de behöver. Allt annat är inhumant. lag-förändring var direkt felaktig och den tidigare lagskrivningen bör återinföras.Detta bör ges regeringen till känna.5.7 UtslussningEnligt vår mening bör frigivningsförberedelser påbörjas redan närinternen anländer till fängelset. Det är väl känt att en omsorgsfulltplanerad frigivning, med ett gott stöd när den dömde lämnar anstalten,motverkar återfall i brottsliga verksamheter. Den som står utan arbete,bostad, försörjning, familj och sociala relationer återupptar lätt t.ex. ettliv i missbruk med nya brott. är det så att många släpps ut frånfängelserna med en kasse med tillhörigheter, utan vare sig bostad ellersysselsättning. Många hänvisas till ungkarlshärbärge eller liknande, därrisken för fortsatt missbruk och kriminalitet är mycket hög. Dettaförhållande är inte rimligt.En intagen måste redan före frigivning ges möjlighet och aktivt upp-muntras till att själv göra insatser för att skaffa bostad, arbete, skapasocialakontakter och positiva fritidssysselsättningar. Vi anser att ett system medtillsättande av lekmannaövervakare direkt efter fängelsedomen bör införas.Det ger möjlighet att tidigt påbörja arbetet med att bygga positiva socialanätverk m.m. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Det måste även finnas en plan för hur det rehabiliteringsarbete som påbörjatsinne på anstalten skall fullföljas efter avtjänat straff. Ett sätt kan vara atthaneller hon vid frigivningen erbjuds intensivstöd av samverkande myndigheteroch lekmannaövervakare med syfte att etablera stabila levnadsförhållanden.Detta bör ges regeringen till känna.6 Vård utanför anstaltTillgången till behandling utanför anstalt (§ 34) har försämrats alltmer.Kommunerna ansvarar för kostnaderna för att behandlingen slutförs närverkställighetstiden tagit slut och kriminalvårdens kostnadsansvarupphör. Med dagens svåra ekonomiska situation i kommunerna är de intepositiva till ytterligare kostnader och därför genomförs intebehandlingen. Det är olyckligt eftersom det är en behandling med godaresultat som bör användas i större utsträckning än . Vänsterpartietanser att regeringen bör se över frågan om kostnadsansvaret för § 34 medkostnadsneutralitet som målsättning. Detta bör ges regeringen till känna.7 Barn till dömdaDet finns en grupp barn i samhället som nästan aldrig uppmärksammasoch som ofta "faller mellan stolarna". Det är barn med förälder/föräldrarsom sitter i fängelse. Kriminalvården har inget ansvar för denna grupp.Ansvaret ligger på , men det är inte alltid som socialtjänstenanlitas. Det är ofta en svår situation för barn att ha en förälder i anstalt.Detta problem måste uppmärksammas och barnen måste ges möjlighetatt bearbeta sin speciella situation och få stöd och hjälp. Arbetet inomkriminalvården med att förbättra besöksmöjligheterna, med särskildalägenheter inne på anstalten, måste fortskrida. En målsättning måste varaatt alla slutna anstalter skall ha en besökslägenhet. Där kan barnen fåmöjlighet att träffa sin mamma eller pappa under mer "normala"förhållanden och under längre tid.8 Polisen8.1 har genomgått stora omorganiseringar de senasteåren. Förändringen av polisverksamheten har i många stycken varitpositiv, satsningen på närpolisverksamhet som bas i polisverksamhetenmed ett problemorienterat arbetsätt är en helt riktig utveckling men dettastora förändringsarbete har skett med stora besparingar, vilket isig har skapat problem och lett till mycket kritik. anser attförändringsarbetet varit nödvändigt för att skapa en polisorganisationanpassad till dagens samhälle och problem. En så genomgåendeomorganisation av en stor verksamhet tar och kan geeffektivitetsförluster . Det är dessutom givetvisextra svårt när det gäller en så omfattande verksamhet som polisens.Ett stort problem med införandet av närpolisorganisationen är att mångapoliser saknar en utbildning som är anpassad efter det nya arbetssättet, ochatt det inom poliskåren inte uppfattats som speciellt statusfyllt att vara när-polis. En effekt av detta är att närpoliser ofta får rycka in när det saknaspersonal inom andra områden. Särskilt inom storstadsregionerna har dettaskapat stora problem för närpolisarbetet. Det har inte gått att följa plane-ringen för verksamheten då personalstyrkan är mindre än avsett. Detbrottsförebyggande arbetet blir då eftersatt och därmed faller hela idén medett problembaserat arbetsätt, dvs. att förebygga brott i stället för att ingripanär brott redan begåtts. Utvecklingen med närpolisreformen måste fortsättaför att närpolisverksamheten ska utgöra den verkliga bas som polisarbetetvilar på.8.2 effektivitetDet har gjorts stora besparingar inom polisväsendet under , endel på grund av det svåra ekonomiska läget då alla områden fåttbesparingskrav, men en del beror på dålig ekonomisk styrning inompolisväsendet. Det har varit nödvändigt att få en sanering och en tydligekonomisk styrning vilket givetvis har varit en svår process i enorganisation som tidigare haft mer generösa anslag.Många förändringar har varit nödvändiga men det finns också beslut somvarit direkt felaktiga, t.ex. att en stor del av de civilanställda, främstkvinnorinom administrationen, avskedats. Detta har inneburit att en stor del av detadministrativa arbetet nu utförs av polismän, som varken har kunskap ellerkompetens för sådana arbetsuppgifter. Detta misstag måste nu rättas till. Närregeringen nu i budgetpropositionen anslår ökade medel till polisen, anser viatt en del av dessa skall gå till att rätta till detta missförhållande. Dettabörges regeringen till känna.En annan brist inom polisen är arbetstidernas förläggning. Flera under-sökningar har visat att antalet polismän i tjänst inte överensstämmer medbehoven, med andra ord det är få polismän i tjänst och nätter närbrottsligheten är som störst. Den senaste undersökningen som gjorts ärRiksrevisionsverkets rapport (RRV 1998:53) Om polisens arbetstider. Däridentifieras fem viktiga hinder för att polisen generellt skall kunna användasina resurser effektivt.- Resurser för utryckning anpassas inte till löpande variationer i behov.Bland annat försvåras dagens förhandlingsordning för ledningen att för-ändra de statiska tjänstgöringslistorna.- Utryckningsstyrkornas turlag utgör oftast statiska byggstenar i beman-ningen och förhindrar en bättre behovsanpassning av bemanningen.- Utryckningsstyrkornas geografiska verksamhetsområdena varierar istorlek. Detta har betydelse för storleken på utryckningsberedskapensminibemanning och för effektiviteten i verksamheten.- Det är inte tillräckligt preciserat vad utryckningsstyrkorna skall göra ochinte göra.- Samordningen mellan utryckningsstyrka och närpolis är inte tillräckligtväl utvecklad. Närpolisen får ofta rycka in och förstärka utryckningen.Utryckningen stöder däremot mer sällan närpolisen i det problem-orienterade polisarbetet.Arbetet med att förändra dessa områden är till stora delar förhandlings-och avtalsfrågor men problemen bör enligt ändå lyftasfram. Det är vår förhoppning att man inom polisen kan lösa dessaproblem utan väsentliga försämringar av polisernas arbetssituation.8.3 Fördelning av polisresurser i landetRikspolisstyrelsen är den instans som fördelar resurser ut i landet.Faktorer som har betydelse vid resurstilldelningen är främst antalinvånare, antal brott samt en storstadsfaktor. anser att detär dags att även införa en glesbygdsfaktor. Det finns stora områden iSverige där avstånden tillsammans med låg bemanning skapar långautryckningstider. Även om utryckningar inte är lika frekventa som istorstäder är det viktigt för medborgarna med korta utryckningstider. Densenaste tiden har s k "medborgargarden" växt fram. En orsak till detta äratt polisen inte har rimliga utryckningstider när något har inträffat. Detskapar en otrygghet hos medborgarna om samhället inte kan skydda democh då har rörelser som är beredda att ta lagen i egna händer vuxit fram.Vänsterpartiet anser att även en glesbygdsfaktor skall beaktas vidfördelning av resurser till polisen. Detta bör ges regeringen till känna.9 Hemställan9 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om brottsofferjourerna,2.