mot · GM02U205 · 1998-10-28 00:00:00 — Uppgörelserna med det förflutna syftar till att genom att bringa klarhet förhindraupprepning och läka såren och inte till vedergällning. Arvet från apartheid ärtungt. Det var inte bara de mänskliga rättigheterna som kränktes. Den storamajoriteten av landets befolkning förvägrades rimliga utvecklingsmöjlig-heter. Rätten att äga jord, starta företag, utbilda sig, välja yrke och anställ-ning var starkt begränsad. Arbetsmarknaden, bostadsmarknaden, utbildning-en och de flesta andra samhällsområden var genomreglerade. För den storamajoriteten av landets befolkning påminde situationen i väsentliga avseendenom den i Östeuropa.Avreglering, privatisering och stabilisering är en huvudinriktning för denekonomiska politiken. Apartheidtidens många statsmonopol bryts upp ochprivatiseras. Bland annat skall flera fängelser privatiseras. En övertung ochbyråkratisk offentlig sektor skall minskas och få ändrad inriktning. skall minskas med över 100 000 tjänstemän. Skattetrycket,främst bolagsskatten, skall bringas ner. Parallellt med detta skall bud-getunderskottet och inflationen minskas.Särskilt viktigt är att etablera en rättsstat, vilket liksom i ärsvårtnär statsmakten tidigare saknade moralisk legitimitet. Den stigande krimina-liteten utgör ett mycket allvarligt samhällsproblem. Kan inte den bringasunder kontroll, hotas utvecklingen allvarligt, främst i storstadsområdena.Särskild prioritet har breddningen och kvalitetsförstärkningen av dengrundläggande utbildningen, så att alla barn och ungdomar får en god grund-utbildning. Erfarenhetsmässigt är det den i särklass viktigaste satsningen ettu-land kan göra.Den sydafrikanska regeringen betonar att landets utveckling måste ske avegen kraft. Utländska biståndsinsatser begränsas till högst en halv procent avBNP och dirigeras till en särskild fond. Syftet är att se till att statsmaktenintegörs biståndsberoende, utan att biståndet används till framför allt kunskaps-överföring. av isolering av finns ett stort behov av att tatill sig internationella erfarenheter på samhällslivets alla områden. Sydafrikaintegreras nu i världsmarknaden och i det regionala samarbetet. Öppenhetoch konkurrens bryter upp apartheidårens inkrökta föreställningar ochsamhällsstruktur. Genom dominerande roll med uppåt hälften avAfrikas samlade ekonomi har landets utveckling stor betydelse för andraländer i regionen. Samarbetet inom SADC och frihandelsavtalet med kange goda förutsättningar för hela regionens utveckling om är berettatt ta på sig den regionala ledarroll som alla hoppas på.Den svenskabiståndspolitikenDen Europeiska unionen och har ett ansvar för attutrota fattigdomen, för att främja snabbautveckling och att ge dem möjlighet att skapa en godlevnadsstandard för sina medborgare. Den viktigasteuppgiften är att främja ett öppet handelssystem och en snabbtökad världsmarknad. Därigenom kan också svaga u-länderintegreras i världsekonomin med de viktigautvecklingsimpulser som detta medför. Den isolering ochinåtvändhet som har präglat de flesta under lång tidkan därmed brytas. En öppen världshandel kan gepåfrestningar i de utvecklade industriländerna. Hårdkonkurrens medför ökat krav på omställningar.Jordbrukspolitiken kan inte ha kvar höga skyddsnivåer.Frihandeln är det viktigaste bidrag som i-världen kan ge tillutvecklingsländernas ansträngningar.Det öppna internationella handelssystemet och dess institutioner, främstWTO, IMF och , måste stödjas. Frihandeln skall värnas ochöppen eller dold protektionism motarbetas. Inte sällan döljs protektionistiskasträvanden i idealistisk form. Omsorg om mänskliga rättigheter, miljö ellerarbetstillfällen har fått utgöra motiv för att avbryta eller minska importenfrån fattiga länder, när i stället ett friare internationellt utbyte skulle haskapatimpulser till en bättre utveckling. Det är naturligt att investeringskapitalfråni-länderna söker sig till . Det kan ge viktiga bidrag till fattig-domsutrotningen. Av särskild betydelse är direktinvesteringarna som erfaren-hetsmässigt medför den största kunskapsöverföringen och har den störstaeffektiviteten i förhållande till insatta resurser.Internationella normer för mänskliga rättigheter, rättsstaten och demokra-tin måste bättre efterföljas. Inom FN, i regionala organisationer med bilatera-la kontakter bör mänskliga rättigheter och demokrati särskilt beaktas.Sverige bör spela en mer aktiv roll i utformningen av EU:s bistånd inteminst inför Loméförhandlingen.FN och dess specialorgan har viktiga uppgifter för att främja internatio-nellt koordinerade insatser på utvecklingsområdet. Mathjälp vid svält-katastrofer, omhändertagande av flyktingar, samordnat utrotande av sjuk-domar och gemensam normsättning är exempel på detta.En särskild viktig roll har Bretton-Woodsinstitutionerna när det gäller attutforma utvecklingsstrategier och föreslå stöd och hjälp för attskapa en hållbar ekonomisk utveckling. Att byta bistånd mot utveckling ochatt noga utvärdera effekter är framgångsrikt. De krav som ochInternationella valutafonden - på asiatiskt initiativ - ställer har starktstimulerat utvecklingen.Bistånd vid katastrofer är ofta av livsavgörande betydelse. Särskiltviktigt är samordning mellan olika biståndsgivare så att den gemensammainsatsen får den bästa effekten. Ökad beredskap till snabba insatser, bättremekanismer för samordning samt planering för avveckling när insatserna intelängre behövs, är en väsentlig del av katastrofbiståndet. Särskild varsamhetbör iakttas med långvarigt livsmedelsbistånd så att landets egen produktions-förmåga inte slås ut.Fria och frivilliga organisationer gör goda insatser, särskilt vad gällerkunskapsöverföring. Personligt engagemang, egna arbetsinsatser och lokalerfarenhet gör att ett sådant bistånd har en betydligt större betydelse än denformella ekonomiska volymen. Via dessa organisationer når vi direkt ut tillde behövande befolkningarna, utan att gå omvägar över statsapparaten. Dehar också ofta det folkliga stöd här hemma som är viktigt för biståndsviljan.En större del av insatserna bör därför slussas denna väg. är detviktigt att de fria organisationerna verkligen behåller sin karaktär. Varsamhetmed offentliga biståndsmedel till frivilliga organisationer och krav påegeninsatser måste iakttas så att inte sådana organisationer riskerar att om-vandlas till en förtäckt statsfinansierad biståndsbyråkrati. För traditionellaideellt präglade organisationer är detta normalt inget problem. Det voredäremot olyckligt om särskilda organisationer bildades i syfte att leva påstatliga biståndsmedel.Skuldavskrivningar är befogade i lägen där en demokratisering har skettoch en ny utvecklingsvänlig regim har tagit över efter tidigare förtryck ochutvecklingshinder. Vid sådana systemskiften som t.ex. har skett i Östeuropamen också på åtskilliga håll i u-världen, kan en ny utvecklingsinriktningslippa bära på alltför kraftiga bördor av det förgångnas misstag.Stor varsamhet bör dock iakttagas så att inte mer kosmetiska regimskiftenframställs som systemskiften. Förslagenheten kan vara stor i korruptaregimer att genom nya ansikten, nya partier och nya program tillskansa sigbiståndsmedel. Detta bör förhindras.Skuldavskrivning i övrigt är mycket problematiskt. Det ger utrymme för enny upplåning som snarare kan riskera att förstärka utvecklingshindren. Oftahar nämligen upplåning skett inte i tider av hårda påfrestningar utan av storainflöden av oljeinkomster eller biståndsmedel. Åtskilliga av de hårtskuldsatta länderna har i praktiken använt biståndsflödena som ett slagssäkerhet för en oetisk upplåning.Kraftig upplåning kan vara befogad i ett skede med kraftiga investeringar.Huvuddelen av en sådan upplåning bör dock ske privat - på kommersiellavillkor - och inte av statsmakten. Undantag får dock göras för den typ avinfrastruktursatsningar som statsmakten måste svara för. I framgångsrika har statsmakten sällan en stor utlandsupplåning. Den ligger i ställetinom ramen för näringslivet och blir då föremål för den kreditgranskningsom är så viktig för en hälsosam ekonomi.För länder som har ett stort kapitalinflöde via direktinvesteringar ochandra privata satsningar är det angeläget att dra ner biståndsflödena. I sådanaför investeringar attraktiva länder är absorptionsförmågan ofta ansträngdvilket gör att biståndstillförseln kan anstränga redan knappa resurser ochtränga ut mer angelägna satsningar.Biståndet till statsmakten bör behandlas med särskild varsamhet. Desamlade biståndsflödena till ett u-lands statsmakt bör knappast överstiga tioprocent av BNP. Inom denna ram ryms gott och väl satsningar på en grund-utbildning och en grundläggande hälsovård för alla. Den samlade offentligakonsumtionen i ett fattigt u-land under stark tillväxt ligger erfarenhetsmässigtjust kring . De egna genererade skattemedlen kan därutöver medfördel satsas i kapitaluppbyggnaden för vägar, vatten och avlopp. Energi-produktion, telesystem och liknande bör finansieras kommersiellt. Biståndettill statsmakten måste inriktas på de mest prioriterade sektorerna samtkunskapsöverföring på strategiskt viktiga områden. Mänskliga rättigheter,demokrati, rättsstat och arbete mot diskriminering, uppbyggnad av mark-nadsekonomins regler och institutioner liksom kunskap om naturvård ochmiljöhänsyn är exempel på det senare.Kunskapsutbytet bör kunna ske också med andra länder än enbart Sverige.För många finns det större erfarenheter att hämta från andra merframgångsrika . Triangelsamarbete mellan , ett afrikansktland och framgångsrika f d som t.ex. och börprövas.Särskilda insatser kan också vara påkallade vad det gäller hiv/aids. I vissaregioner kan detta närmast vara att betrakta som preventivt katastrofbistånd.Vi kan stå inför en enorm såväl social som ekonomisk katastrof om inte denya medicinerna också görs tillgängliga i tredje världen. , EU ochresten av den utvecklade världen har här ett stort ansvar.Systemet med landramar bör avvecklas till förmån för avtalsbundetsamarbete. I avtalen bör strikta villkor vad gäller korruption, redovisning ocheffektivitet tas med. Det får inte inträffa att bistånd i praktiken gynnarkorruption genom släpphänt hanterande. Från vissa håll kommer alarmeranderapporter om just detta, inte minst vad gäller det s.k. importstödet.Noggranna rapporter om läget för mänskliga rättigheter och demokra-ti i samarbetsländer bör utarbetas och redovisas i god tidinnan beslut om biståndssamarbete tas, senast i samband med att budget-propositionen avlämnas. Bistånd får inte utbetalas till statsmakter som grovtoch systematiskt kränker mänskliga rättigheter och utövar förtryck mot sinamedborgare. Allvarlig korruption skall också utesluta bistånd.Bistånd skall vara effektivt. S.k. utgiftsmål - där måluppfyllelsen består iatt anslagna medel utbetalas - leder sällan till detta. Själva biståndets idé -hjälp till självhjälp - innebär också att biståndet successivt skall avvecklasnär fattigdomen utrotas. En annan svaghet med procentmål är att de urholkasav inflation och devalveringar. En procent av vår BNP är bara hälften avvad den var , räknat i biståndsvalutan dollar. Utgiftsmålfrestar också till att fylla ramanslagen med irrelevanta eller för biståndetartfrämmande inslag.Det gäller nu att i stället skapa effektivitetsmål - minskat antal fattiga,antal flickor som fått grundläggande utbildning, antal hushåll som fått rentvatten etc. Man skall kunna mäta vad man gör.Världsbanken och UNDP gårnu över till sådana mål. Vi vidhåller vårt mångåriga krav på ett från SIDAoberoende utvärderingsinstitut.Biståndet skall - med en FN-formulering - "vara oljan i motorn, intebensinen i tanken". Kraven på effektivitet i biståndet innebär inte ett minskatansvarstagande för fattigdomens avskaffande, utan tvärtom en snabbaremåluppfyllelse.Afrika är den del av världen där fattigdomen fortfarande ökar. Därför börsvenska biståndsinsatser allt mer koncentreras dit.OrganisationUtrikesdepartementet har det sammanhållna ansvaret förrelationerna till samarbetsländerna och till internationellaorganisationer och bör därför svara för den centralafunktionen för utvecklingssamarbetet.För all framgångsrik verksamhet krävs förtrogenhet med de villkor undervilka verksamheten sker. Att i en i-landsmiljö bestämma inriktningen påbiståndet är erfarenhetsmässigt svårt. Därför bör en särskild enhet medinriktning på fattigdomsavveckling, mänskliga rättigheter och demokrati-utveckling förläggas till södra , där huvuddelen av de svenskabiståndsinsatserna sker. Därigenom kan verksamheten utformas i denafrikanska miljön. Det programinriktade biståndet bör successivtkoncentreras på , medan bistånd till andra delar av världen främst börske via det multilaterala systemet och via EU. Den statliga egenregi-verksamheten i biståndsarbetet bör successivt ersättas av projektupphandling.Därmed undviks en fast och oflexibel statlig biståndsbyråkrati.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att biståndet skall främja en uthållig snabb tillväxtmed snabb utrotning av fattigdomen som övergripande mål i enlighet medvad som anförts i motionen,2. att beslutar att rättsstaten, respekt för mänskliga rättigheter,demokrati och marknadsekonomi är centrala målsättningar i samarbetet medbiståndsländerna i enlighet med vad som anförts i motionen,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att måste värna frihandeln genom att inom EU och WTOständigt arbeta för lägre tullar och avskaffande av handelshinder,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att det multilaterala biståndet i huvudsak bör kanaliseras genomFN och Bretton Woods-institutionerna samt UNHCR,5. att beslutar att frivilligorganisationerna bör få en utökad roll ibiståndet i enlighet med vad som anförts i motionen,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att skuldavskrivningar inte får ske så att misshushållning ochkorruption främjas,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att biståndet bör dras ner i länder med stort kapitalinflöde genomdirektinvesteringar och andra privata satsningar för att inte överansträngaabsorptionsförmågan eller tränga undan produktiva satsningar,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att biståndet till ett u-lands statsmakt normalt inte bör överskrida10 % av landets BNP, vilket väl täcker kostnaden för grundläggandeutbildning och hälsovård för alla,9. att beslutar att triangelsamarbete bör prövas mellan ,ett afrikanskt land och ett f.d. u-land som framgångsrikt utrotat fattigdomenpå i enlighet med vad som anförts i motionen,10. att beslutar att systemet med landramar avskaffas till förmånför avtal, där strikta villkor vad gäller korruption, effektivitet ochdemokratiutveckling uppställs i enlighet med vad som anförts i motionen,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att bör ha det centrala ansvaret förutvecklingssamarbetet och relationerna till samarbetsländerna ochinternationella organisationer och erhålla resurser härför,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att utformningen av biståndet bör ske i u-landsmiljö.Stockholm den 25 oktober 1998Göran Lennmarker (m)()()()()()()()()()(m)