mot · GM02U203 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:U203av m.fl. (fp)En liberal biståndspolitik för 2000-taletEn liberal biståndspolitikMänniskors lika värde oavsett nationalitet måste alltidhävdas. Ur respekten för den enskilda människan växerinternationalismen. Varje människa har rätt till ett värdigtliv. I denna liberala grundtanke grundas Folkpartietliberalernas engagemang för tredje världen. Solidaritet ochmedmänsklighet blir självklart om man ser de människorsom finns bakom de siffror som beskriver fattigdom ochlidande. råder skriande orättvisor mellanmänniskor i de rika och fattiga delarna av världen.Massfattigdomen som vi känner den måste utrotas.Detta uppmanar bland annat till ett ökat bistånd. Attbekämpa fattigdom är det övergripande målet för svensktbistånd.Varje människa har rätt att leva ett liv i fred och frihet. Detta innebär attdemokrati är det enda styrelseskick som är människan värdigt. Demokratimedför också positiva effekter som gynnar utvecklingen i landet. Makt-havare som vill bli omvalda ser till att folket mår väl. En positiv demokratiskoch ekonomisk utveckling i och det gamla ligger i höggrad i intresse. Miljöförstöring kan motverkas. Påtvingade befolkningsomflyttningar kan långsiktigt motverkas.Krigsriskerna minskar. Därför måste även demokratins idéer spridas övervärlden.Precis som inom andra skattefinansierade verksamheter måste strävan varaatt få ut så mycket som möjligt av varje satsad krona. Vi vill hävda kvalite-tens betydelse i biståndet. I själva verket är effektivitet särskilt angelägenjustinom u-landsbiståndet med tanke på att verksamheten tar sikte på fattiga ochutsatta människor. Men man skall då minnas att effektivitet kräver attmottagarnas, det vill säga de fattiga befolkningarnas, intressen sätts iförgrunden. Erfarenheten visar att biståndet tar skada när ovidkommandehänsyn till exempelvis maktpolitiska strävanden eller exportintressen tillåtsstyra.Resultaten hänger ytterst på den politik själva för. De rikaländerna kan göra uppgiften svår, nästan hopplös, om de stänger u-landspro-dukter ute från sina marknader och ger ett både snålt och ineffektivt bistånd.Yttre hjälp kan aldrig ersätta inre reformer. Därför är samspelet mellanbiståndet och nödvändiga systemförändringar en central fråga. Om biståndgör det möjligt för mottagaren att försena nödvändiga reformer skadar detvåra långsiktiga syften. Om det i stället - genom villkor och innehåll -främjar och underlättar ekonomiska och politiska förändringsprocesser kandet spela en avsevärd strategisk roll.Det är visserligen inte särskilt originellt att se biståndet som ett medelsnarare än som ett mål i sig. Men distinktionen är ändå viktig att hålla iminnet. Det som intresserar oss är inte i första hand mängden pengar somanslås i budget utan mängden resultat som uppnås för de människorvi vill hjälpa.Bistånd överför kunskaper och pengar. Utveckling förutsätter att det finnsindivider som tar initiativ, skapar och förändrar. Den förutsätter också att detfinns institutioner och system som tillåter människor att uträtta något. Attbygga upp sådana institutioner kräver insikt och kunskap snarare än storabiståndsbelopp.Demokrati och respekt för mänskliga rättigheter har ett egenvärde. De ärinte ett medel att skapa utveckling utan en del av själva utvecklings-begreppet. Det handlar om att skapa anständiga samhällssystem utan för-tryck. Sådana system kan ofta vara utvecklingsbefrämjande också i ekono-misk mening. Men det är inte huvudskälet till att vi vill främja dem. Detskälet är i stället vår människosyn. I ett läge där många människor runt om ivärlden fortfarande plågas av diktatur och statsterrorism kan få uppgiftervara viktigare än att sprida demokratins idéer.Sverige bedriver bistånd för att bekämpa fattigdom, undanröja krigsrisker,minska lidande, förebygga flykt, förhindra miljökatastrofer etc. Allt sker isyfte att människors livschanser ska öka. De specifika biståndsmålen ärresurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk själv-ständighet, demokratisk samhällsutveckling, framsynt hushållning mednaturresurser och omsorg om miljön samt jämställdhet mellan könen.Målen har blivit allt mer trubbiga instrument eftersom deras antal ökat. Attsäga att biståndets överordnade mål är fattigdomsbekämpning framstår sommissvisande då exempelvis miljöåtgärder och konflikthantering fått ökadbetydelse. Biståndet är snarare ett sätt att åstadkomma utveckling. Attminska människors lidande genom att minska deras fattigdom blir då engrundläggande faktor bland flera för att åstadkomma utveckling.Mot bakgrund av detta och de erfarenheter vi nu har av offentligtutvecklingssamarbete bör en utredning tillsättas för att pröva de bistånds-politiska målen på nytt. En angelägen uppgift är att överväga vilken styrandeverkan biståndsmålen bör - och kan - ha. Detta bör ges regeringen till känna.Vid en förnyad prövning av de biståndspolitiska målen bör det övervägas attstryka det s.k. oberoendemålet. I formell mening är det självklart att u-länderliksom andra länder skall vara ekonomiskt och politiskt självständiga, mendetta mål kan inte nås med bistånd, utan genom att av världssamfundetaccepterade folkrättsliga regler upprätthålls. Ett huvudmål för en liberal u-landspolitik är att de fattiga länderna skall integreras i en världsekonomi, därfrihandel och företagsinvesteringar är centrala drivkrafter för utveckling.Protektionism i alla dess former skall bekämpas. Handelns betydelse somutvecklingsmotor måste betonas långt starkare än vad som traditionellt skett isvensk debatt.Under senare år har den utvecklingsteoretiska debatten gått i andra och merfruktbara banor. betonas samverkan och internationella kontakter. I dagriskerar oberoendemålet att skapa oklarhet kring synen på ochvärldsekonomin.Mot den bakgrunden menar vi att oberoendemålet kritiskt bör granskas isamband med en bredare översyn av de svenska biståndsmålen. Det bör dåövervägas om detta mål helt kan strykas.Två andra mer begränsade förändringar som kan övervägas är- att tydligare markera att det är en uthållig resurstillväxt som skall efter-strävas-- att komplettera demokratimålet med främjande av mänskligarättigheter (som alltid måste vara ett grundläggande inslag i svenskbiståndspolitik).-1 Demokrati - nyckeln tillutveckling2Den enda styresform som är värdig människor att leva underär demokratin. Även om inte demokrati skulle ge ökadrikedom, även om den inte skulle minska krigsriskerna anservi att alla människor har rätt att välja sina ledare. Så även omde är hungriga eller lever under hot av något slag.Världen står inför en historisk chans. Då land efter land söker sig motdemokrati är det skyldighet att bistå. Inte genom en värderingsfriförståelse för den utvecklingsväg länderna väljer utan att hjälpa dem som stårför mänskliga rättigheter. I Budgetpropositionen framför regeringen återigenden kända socialdemokratiska ståndpunkten att val är inte allt. Detta är enlika självklar som bedräglig sanning. är naturligtvis långt ifrån allt, mendet är ett mycket betydande, och nödvändigt, steg mot något gott. Sverigemåste i sin biståndspolitik erkänna att valhandlingen i sig är ett viktigt stegiriktning mot demokrati.Demokrati är också den enda styresform som garanterar att de flestamedborgares intressen tas tillvara. Politiker som vill bli omvalda måstenaturligtvis ta hänsyn till så många medborgares välbefinnande som möjligt.Om det svenska biståndet mot fattigdom, ökad rättvisa och mot krigshotska få bestående effekter krävs att det sker i en demokratisk atmosfär. Avdessa skäl bör demokratimålet bli överordnat inom biståndspolitiken.Biståndets demokratimål utgjorde länge en dekoration utansubstantiellt innehåll. Dess långsiktiga karaktär betonades så till den grad attnågra krav på praktiska resultat i form av ökad pluralism knappast ställdes.Enpartisystem ursäktades. Det antyddes att politisk frihet inte hade någonvidare relevans för fattiga länder.Regleringar och centralstyrning ansågs näst intill nödvändiga för denresursmobilisering som skulle lyfta ur deras armod. Den såkallade afrikanska socialismen betraktades som en tredje världens tredje väg.Länge intogs en loj och överslätande attityd mot u-världens enpartistater.Även sedan en viss uppstramning skett var dendåvarande socialdemokratiska regeringen angelägen om att biståndet inteskulle användas som påtryckningsmedel till förmån för politisk demokrati.Det betyder inte att vi blundar för de svårigheter detta innebär i praktiken.De är självfallet betydande. Demokratibistånd berör ofta centrala funktioneroch problem i andra länders samhällsskick.Men om vi skulle väja inför känsliga frågor av detta slag skulle vi svikavåra förpliktelser mot de människor som biståndet faktiskt är till för.Sanningen är ju också att merparten av det bistånd vi bedriver är svårt, efter-som det inriktas på de fattigaste och mest outvecklade länderna där förut-sättningarna för snabba resultat är sämst. Lika lite som vi skyggar för desvårigheterna skall vi dra oss för att utforma ett ambitiöst demokratibistånd.För att bedriva ett bra demokratibistånd krävs en definition av vad dettabistånd kan innehålla och vad det innebär. Beroende på den strävan motvärderingsneutralitet vi har redogjort för ovan har svenskt demokratibiståndvarit mycket försiktigt. Detta gäller såväl bistånd som förmedlats genom Sidasom enskilda organisationer. Demokratibistånd är inte endast diverse utbild-ningsprojekt, som ofta bedrivs av enskilda organisationer, eller uppbyggnadav rättssystem, som ofta bedrivs av Sida. Mänskliga rättigheter och demokra-ti hör ihop men demokrati är också något mera än att människor tillförsäkrasgrundläggande rättigheter.Inom Sida har ett arbete som syftat till att definiera demokratibiståndetsinnehåll genomförts. Det är positivt att det nu finns ett handlingsprogram förfred, demokrati och mänskliga rättigheter. Detta arbete kan dock inte ansesavslutat med detta dokument. krävs en djupare analys av skill-naden mellan demokrati och frågor som berör mänskliga rättigheter i störstaallmänhet. Det fortsatta arbetet bör mynna ut i en definition av demokrati-bistånd och vad ett sådant bistånd innebär mera konkret. Det är viktigt att slåfast att det är en skillnad mellan det demokratibistånd vars primära mål är attbygga upp demokratins ramverk och dess primära aktörer, såsom partier ochaktiva opinionsbildande organisationer och det som skulle kunna kallasbistånd för demokrati vars sekundära syfte är människors deltagande i olikaorganisationer etc. Svenskt bistånd är i hög grad koncentrerat till dennaandra inriktning d v s vad som här kallas bistånd för demokrati. Från Folk-partiets sida anser vi att denna tyngdpunkt bör förskjutas till ett mera jämntstöd till de olika delarna av en fungerande demokrati. Regeringen bör få iuppdrag att presentera ett åtgärdsprogram till hur så kan ske.DemokratibiståndetsutformningBiståndsdialogen måste vara ett kraftfullt instrument för attfrämja demokrati och mänskliga rättigheter. Budskapet skallvara entydigt även till länder, där vi har starkaexportintressen, såsom Kina.Då demokratibistånd skall bedrivas i diktaturer skall det ske genom en-skilda organisationer.Det måste stå klart för mottagarländerna att biståndets omfattning ochinriktning kan påverkas av hur demokratifrågan hanteras. I denna meningskall inslaget av villkor i biståndsgivningen öka. Mot detta anförs ibland atten demokratisering som är mer eller mindre påtvingad utifrån inte har storchans till framgång. Men frågan är då varför samma debattörer trodde attpåtryckningar utifrån hade förutsättningar att ge resultat i . Våralojaliteter måste finnas hos de fattiga människorna - inte deras regeringar. Vibör undvika stora biståndsengagemang i länder vars regimer inte strävar efterdemokratisering.Stöd till uppbyggande av andra demokratiska institutioner, såsom lokalsjälvstyrelse, parlament och politiska regelsystem bör ha hög prioritet. Hithör också ett allmänt idé- och kunskapsutbyte om demokratin som styrelse-form och förhållningssätt. I konflikten i har svenska politiker spelaten viktig roll som kontaktskapare mellan olika rivaliserande grupper. Dentypen av verksamhet bör kunna spridas ytterligare.Möjligheterna att ge bistånd till uppbyggnad av politiska partier har längevarit begränsade i till skillnad från exempelvis . Partinäraorganisationer bör även fortsättningsvis kunna bedriva biståndsverksamhet.Vi bör i större utsträckning välja alternativa kanaler för biståndet som intehar anknytning till regeringar. Det kan bl.a. handla om inter-nationella NGO:er (dvs. icke-statliga organisationer) och direktstöd tillorganisationer som är verksamma i mottagarlandet, när lämpliga sådana kanidentifieras. Värdet av mångfald och alternativa kanaler är också ett viktigtskäl till att det bistånd som förmedlas genom enskilda organisationer iSverige - som ofta har likartade samarbetspartner i mottagarlandet - börligga på en hög nivå. Vi föreslår i det följande ökade anslag i förhållande tillregeringens förslag.Regeringen bör i en särskild rapport - eller på annat lämpligt sätt - varje årför redovisa läget beträffande demokrati och mänskliga rättigheteri våra mottagarländer. Med tanke på demokratimålets betydelse är det rimligtatt denna information regelbundet och på ett lättillgängligt sätt ställs tillriksdagens förfogande och därmed också kan bli föremål för diskussion.Detta bör ges regeringen till känna.Vi vill i detta sammanhang också uppmärksamma . Regeringen haröppnat för bistånd till för att påskynda ekonomiska och politiskareformer samt för att främja respekten för mänskliga rättigheter. Bistånd tillde demokratiskt sinnade krafterna på - i opposition mot det nuvarandeförtrycket - bör förmedlas. Regeringen bör göra vad den kan för attuppmuntra detta. Från liberalernas sida förutsätter vi dock atteventuellt arbete för att stärka de demokratiska krafterna i sker genomenskilda organisationer. Vi säger däremot nej till alla former av bilateraltsamarbete med . Den utfasning av det statliga biståndet till somden borgerliga regeringen påbörjade borde ha fullföljts. När biståndsministerPierre återupptog biståndet till skulle detta ha skett med starkakrav på redovisning av respekt för de mänskliga rättigheterna i landet. Detges felaktiga signaler när regeringen återupptar det bilaterala biståndet. Vianser att det strider mot hela intentionen med biståndet till att förmedlastöd genom svenska organisationer vars syfte är att stödja Castroregimen.Detta bör ges regeringen till känna.3 Mänskliga rättigheter4Varje människa är unik. är alla människors likavärde, rätt till integritet och värdighet samt rätt att leva ett livi frihet något som förenar hela mänskligheten. Trots dettasjälvklara sker kränkningar av de mänskliga fri- ochrättigheterna som tvingar människor på flykt för att söka asyli andra länder.Kampen för människor frihet blir aldrig inaktuell. får inte tveka attreagera när de mänskliga rättigheterna hotas i andra länder. Att medvetettigande se på hur människor torteras, avrättas, försvinner etc är att ge sittsamtycke. bör på alla nivåer i alla sammanhang ihärdigt ta uppfrågorna om de mänskliga rättigheterna i samtal med de stater som brytermot dessa grundläggande rättigheter.Under 1995 antog standardregler som innebär attmänniskor med funktionshinder skall garanteras delaktighet och jämlikhet isamhället. bör bidra till att lyfta fram dessa frågor i biståndet inomramen för fattigdomsbekämpning och i arbetet med att stärka fred,demokrati, mänskliga rättigheter samt agerandet i och sam-arbetet inom FN och EU.Strategier och metoder för hur handikappfrågor skall kunna införlivas ibilaterala och multilaterala utvecklings- och katastrofinsatser bör tas fram.Det är en vanlig föreställning att politiska riktningar av mycket olika slagkan enas om en gemensam syn på de grundläggande mänskliga rättigheterna.Enligt vår uppfattning är detta en förenkling som ibland är direkt vilse-ledande.De kommunistiska regimer som kontrolleradehalva hävdade uttryckligen att mänskliga rättigheter av "traditionellt"slag, alltså individuella rättigheter inriktade på att garantera den enskildespersonliga frihet och möjlighet att på samma villkor som andra delta i detpolitiska livet, saknade relevans "under socialismen". I stället gjorde dessaregimer anspråk på att ha förverkligat rättigheter av annat slag - rätt tillarbete, rätt till sjukvård etc. I verkligheten var anspråken falska - dessa"sociala rättigheter" uppfylldes i allmänhet sämre "under socialismen" än idemokratiska marknadsekonomier. "Sociala rättigheter" av det slag somdessa regimer, falskeligen, gjorde anspråk på att ha förverkligat är dessutomav ett annat slag än de rättigheter som syftar till att skydda den enskildegent-emot olika slags överhet. Sådana rättigheter kan, även i fattiga länder, varaabsoluta, medan "sociala rättigheter" alltid är beroende av tillgång till olikamateriella och ekonomiska förutsättningar. Och under alla omständigheter ärdet oacceptabelt att försvara frånvaro av t ex tryckfrihet, rätt till enopartiskrättegång eller rätt att själva välja bostadsort, yrke och utbildning med hän-visning till att alla har samma rätt till sjukvård.De gamla kommunistiska teknikerna att vända ut och in på rättighets-begreppen används nu inte i någon större omfattning. I stället attackerastanken på universella rättigheter, giltiga för alla individer gentemot makt-havare av alla slag, på ett annat sätt. lanseras allt oftare en form av"kulturrelativism" som i detta sammanhang innebär att man antar att någotsådant som grundläggande och gemensamma mänskliga behov ochrättigheter inte kan finnas. De "traditionella" mänskliga rättigheterna må varabra och viktiga i västvärlden, men saknar relevans i andra kulturer. Tankenatt också kineser, araber eller afrikaner borde ha samma rätt som européereller nordamerikaner att fritt få kritisera regeringen är, enligt detta synsätt, ettuttryck för "kulturimperialism".I grund och botten är detta tänkande rasistiskt, även när de som förespråkardet hävdar att de inte gör någon värdering av vilka kulturtraditioner som är"bättre" eller "sämre" än andra. Personer av detta slag är nämligen iallmänhet verksamma i något västland och tar det för självklart att de själva,i egenskap av vita européer, skall åtnjuta de rättigheter som de inte anserborde tillkomma människor i , , , eller Kuba.En annan variant av detta tänkande är rasistiskt på ett annat sätt. Dåhandlar det om politiska ledare i diktaturer eller auktoritära stater som hävdaratt deras egna, icke-demokratiska, traditioner är överlägsna den dekadentavästvärldens traditioner. En framstående representant för denna form avtänkande är premiärminister . Men föreställningenom speciella "asiatiska världen" som skulle vara överlägsna de"västerländska" och utesluta demokrati och skydd för den enskilde gentemotstatsmakten är utbredd - och sväljs ofta okritiskt av affärsmän och politiskaledare också i väst. Inte sällan föreställer man sig då att dessa regimergaranterar "stabilitet" som åtminstone är bra för affärerna.Men det finns naturligtvis ingen kulturimperialism i konstaterandet att allamänniskor, kulturella skillnader till trots, är lika, åtminstone i grundläggandeavseenden som förmågan att kunna känna lidande, uppleva lycka etc. Dennaenkla insikt - som också är grundläggande för hela den liberala idétradi-tionen - kan inte leda fram till någon annan slutsats än att alla människor harrätt att själva ta ställning i viktiga livsfrågor, alltså just det som de"traditionella" mänskliga rättigheterna syftar till att skydda.Demokrati och mänskliga rättigheter kan aldrig vara ett mål bland andraför svensk biståndspolitik, utan måste vara det centrala målet. Det handlar dåbåde om människors grundläggande värdighet och om att demokrati ochmänskliga rättigheter i sista hand är förutsättningen för att alla andra mål förbiståndet skall kunna förverkligas. Det är demokrati och frihet, inte diktaturoch ofrihet, som tillåter kritik och nya förslag till lösningar av viktigautveck-lingsproblem.5 Rättsstatens betydelse förutveckling6Till utvecklingens infrastruktur hör även rättsstaten.Utveckling kan sägas bygga på tre pelare. Först respekten förmänskliga rättigheter och demokrati. Ingen långsiktig ochverklig utveckling är möjlig utan någon grad av befintligdemokrati och respekt för människors rättigheter. För detandra frihandel och marknadsekonomi. En fri handel och enfungerande marknadsekonomi är det som bäst skapar deresurser som är nödvändiga för utveckling. Menmarknadsekonomin kan inte fungera utan en aktiv stat.Statens uppgift är att förse människorna med ekonomiska och socialresurser så att de kan agera på en marknad. Men också att skapa ett rättsligtramverk. Det är nödvändigt att marknadens olika aktörer kan lita på attingångna avtal hålls, att det finns lagar som reglerar den finansiellamarknaden och valutapolitiken, att fackliga rättigheter har ett lagligt skyddm.m. Det måste finnas av makten oberoende juridiska instanser dit med-borgarna kan vända sig för att få sin sak prövad. Detta är grundläggandebåde för demokratin, de mänskliga rättigheterna och en fungerandemarknadsekonomi.En social miljö som gör det möjligt för människor att agera med vissförutsägbarhet främjar den ekonomiska tillväxten. Allt detta förutsätter ettinstitutionellt legalt ramverk. Historiskt har det varit en av förutsättningarnatill varför västerlandet har haft en kraftig ekonomisk och social utveckling.I detta perspektiv blir betoningen av yttrande- och organisationsfrihet samtkampen mot tortyr och dödsstraff en basal del av vår biståndspolitik. Vårtmotstånd mot enpartisystem och förord för flerpartisystem skall varaentydigt.Det bistånd som främjar fria massmedier, inte minst tidningar ochradiostationer, bör utvecklas. Journalistutbildning är ett av flera exempel.Insatser för uppbyggnad av ett oberoende rättsväsende och stöd tillorganisationer på detta område är av strategisk betydelse - både för attfrämja demokrati och för att åstadkomma det som brukar kallas"good governance". Effektiva rättssäkra förvaltningar som styrs av regleroch präglas av öppenhet i stället för av traditionella lojaliteter,egenintressenoch korruption måste utvecklas.Utveckling av ekonomisk revision, offentlighet och andra opartiskakontrollrutiner är områden där bistånd bör kunna göra god nytta.På detta sätt kan framväxten av mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatoch en marknadsekonomi främjas.7 Miljöbistånd8Insatser för en ekologiskt hållbar utveckling är en mycketangelägen del i biståndet. Gemensamt för alla miljöhot påvår jord är att de alltid beskär friheten och minskar framtidagenerationers livschanser. Däremot varierar miljöproblemenkraftigt mellan olika länder och regioner. I den rika delen avvärlden är det största hotet en kraftig överkonsumtion avnaturresurser medan bristen på detsamma, till exempel matoch färskvatten, är de dominerande problemen i u-länderna.Den avgörande orsaken till de globala miljöproblemen är den ojämnafördelningen av resurser. Fattigdomen och den kraftiga befolkningsökningenökar hotet om en överbefolkad värld och därmed riskeras också chanserna hållbar utveckling, det vill säga en process där hänsyn tas till både socialaoch miljömässiga frågor.I många tvingar fattigdomen fram en rovdrift och en livsföringsom tär på naturresurserna. Kombinationen av fattigdom och överbefolkningökar trycket på skogar, mark- och kustområden. Bistånd med ett långsiktigtmiljöperspektiv spelar en viktig roll för att förändra regelsystem för investe-ringar i miljöskydd. Dessutom underlättar frihandel överförandet av miljö-vänlig teknik till utvecklingsländerna.Miljöhoten har bytt karaktär från att främst ha varit en fråga om synligaoch omedelbara utsläpp med regional eller nationell karaktär till att bli bådeglobala och diffusa.