mot · GM02So222 · 1998-10-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:So222av m.fl. (m)En tryggare vård med garanti och valfrihetInledningFör att människor skall känna trygghet för sig och de sinamåste de kunna lita på att sjukvården finns tillgänglig närden behövs. Sjukvård skall ges på lika villkor. Allamedborgare skall ha samma rättigheter att användasjukvården. är köerna inom sjukvården tillbaka trots attskatterna är höga. Kostnaderna för landstingens hälso- ochsjukvård uppgick till 91 miljarder kronorenligt statistik. Den offentliga vårdenhåller inte vad politikerna lovat. I budgetpropositionen1998/99:1 sägs att "Vården skall finnas tillgänglig när denbehövs" och att "Personlig ekonomi eller social status fåraldrig påverka vården." Vidare skriver man att "Under 1998har ett kraftfullt arbete inletts för att korta köer till ochminska väntetider i vården." Tyvärr stämmer inte detta medde verkliga förhållandena - snarare har utvecklingen gått åtmotsatt håll. Moderata samlingspartiet anser att var och enskall få sjukvård när den behövs. Vi tycker inte att någonskall behöva betala sjukvården två gånger för att vara säkerpå att få vård . Sjukvårdsproduktionen måste i ställetorganiseras så att den lever upp till kravet på tillgänglighetoch korta väntetider. Systemet skall utgå från människorsbehov av en snabb, säker och högkvalitativ sjukvård.Hälso- och sjukvården är inne i en negativ och destruktiv spiral.Patienterna är inte nöjda. De anställda - läkare och omvårdnadspersonal -känner sig slitna och utbrända. De saknar stimulans och förtroende frånarbetsgivaren. Dessutom är de trötta på ständigt nya politiska besked ochdirektiv. Många inom vården överväger att flytta till våra grannländer för attfå en bättre arbetssituation och högre lön. 1.700 sjuksköterskor sökte under1997 arbetstillstånd i . Missnöjet med utvecklingen inom sjukvårdenblir nu allt större bland landets läkare. av de ungaläkarna vill jobba åt . anser att är en mycketeller relativt dålig arbetsgivare. Det visade en undersökning bland512 läkarstudenter som presenterade i februari 1998.Vårdyrket lockar allt färre ungdomar och regeringen har inrättat enkommission med uppgift att föreslå åtgärder för att underlätta rekryteringentill hälso- och sjukvårdssektorn.De politiskt ansvariga utreder och drar frågor i långbänk. Man strukturerarom, avvecklar och centraliserar för att sedan ändra tillbakaigen. Man byter politisk huvudman för olika verksamheter som om dettavore problemens lösning. Man sänker den politiska ambitionsnivån för attbättre ligga i nivå med vad verksamheten kan prestera, istället för att hålla fast vid rimliga mål och ge verksamheten rättaförutsättningar.Det är därför hög tid att förnya hälso- och sjukvården. Vi vill höjaambitionsnivån och låta sjukvården utvecklas. Efter att ha slagit fast attsjukvården skall finansieras gemensamt och vara tillgänglig på lika villkor,kan vi konstatera att det finns mycket som kan förbättras. Utgångsläget ärbra; högt utbildad och kunnig personal, medicinsk-teknisk apparatur itoppklass och på många områden världsledande forskning och produktion avläkemedel och teknisk utrustning, men mycket återstår att förbättra.För det första anser vi att sjukvårdens organisation skall utgå frånpatienterna - deras behov och önskemål. Så är det långt ifrån alltid . Vivill införa en ny och bredare vårdgaranti som klart och tydligt slårfast vad patienterna har rätt att förvänta sig av hälso- och sjukvården. Självasyftet med en sådan vårdgaranti är dels att ställa patienterna i centrum, delsatt framtvinga organisatoriska och andra förändringar som krävs för attmänniskor skall kunna få vård i tid.För det andra vill vi ge de anställda i sjukvården mycket större frihet attsjälva och utan politisk inblandning organisera, leda och utveckla den egnaverksamheten. Politikerna skall fastslå mål och ekonomiskt utrymme förhälso- och sjukvård samt vad medborgarna skall kunna förvänta sig. Sedan ärdet professionens uppgift att se till att utföra detta. Professionen ges frihetunder ansvar, vilket kommer att leda till en helt annan entusiasm ochdynamik än vi ser . Vi vill tillåta en mångfald av producenter både ioffentlig och privat regi som får bedriva verksamhet utifrån dessaförutsättningar. I det korta perspektivet kan vitaliserande förändringargenomföras med nuvarande struktur vad gäller huvudmän genom bolagi-seringar men också rena privatiseringar. I det längre perspektivet stimulerasen positiv utveckling bäst genom en försäkringslösning. Detta långsiktigaperspektiv och ett förslag om en obligatorisk hälsoförsäkring utvecklas imotion 1998/99:So257 av m.fl.För det tredje anser vi att en grundläggande förutsättning för all vård ochomsorg är att vi på alla nivåer lägger om politiken i en riktningsom innebär fler jobb i den privata sektorn. En politik för fler jobb och lägrearbetslöshet skulle leda till stabilare skatteintäkter för landstingens ochsjukvårdens finansiering. Ingenting är därför viktigare för vårt välfärds-samhälle än att åter blir ett land i arbete.Så länge dagens struktur med i princip landstingsmonopol på vård består ärdet ett oavvisligt krav att landstingen prioriterar vården. användslandstingsskatten förutom till sjukvård också till en mängd andra saker.De resurser som finns måste också samordnas på ett betydligt bättre sätt äni dag. Ett system där olika huvudmän på olika nivåer fattar beslut omsjukvård, läkemedel, rehabilitering och sjukskrivning helt oberoende avvarandra leder till ett dåligt utnyttjande av resurserna.Läget idagNär Socialdemokraterna återkom till makten blev en avderas första åtgärder att återställa de reformer som gjortsinom sjukvårdens område. De avskaffade vårdgarantin ochinskränkte den fria etableringen. Resultatet lät inte vänta påsig. har åter blivit ett land med vårdköer. Detgrundläggande skälet är att Socialdemokraterna i sin politikhar prioriterat landstingen och deras strukturer snarare änvården, patienterna och utrymmet för den professionellakompetensen att verka och nå ett resultat.Vårdgarantin gav ett snabbt resultat när den infördes av den borgerligaregeringen . Erfarenheterna av den är utomordentligt goda. Det ärbakgrunden till att vi moderater genom nödvändiga beslut i ochlandstingen vill återinföra vårdgarantin. Vårdgarantin handlar ytterst om attvarje patient skall ha rätt till vård och när vården behövs. Social-demokraterna har visat att de misslyckats. De har ansvaret för vårdköerna.Det konstaterar också regeringen i budgetproposition 1998/99:1.Väntetiderna inom vården måste kortas ytterligare och patienterna få ett ökatinflytande och en ökad delaktighet i beslut som fattas inom hälso- ochsjukvården.Regeringen skriver vidare att den vårdgaranti som infördesav den borgerliga regeringen kortade köer och väntetider.Trots detta vill regeringen inte införa en vårdgaranti. Iställethänvisar regeringen till den utredning som genomförs avSocialstyrelsen och som skall vara klar i februari 1999.Totalt uppskattas vårdköerna omfatta cirka 60.000 personer . Hälso-och sjukvårdens utvecklingsinstitut, SPRI, har beräknat att den samhälls-ekonomiska kostnaden i genomsnitt är per person och månad.Det ger en årlig samhällsekonomisk kostnad för vårdköerna på 14 miljarderkronor. Det motsvarar ungefär den sammanlagda budgeten för landstingen iJönköping, , och . Till detta kommer den ännuviktigare humanitära kostnaden för människor som far illa i väntan på vård.Det är dock svårt att få en överblick över hur situationen ser ut på olikaställen i landet. gör inte längre mätningar av vårdköerför hela riket. Senaste mätningen gjordes för de diagnoseroch åtgärder som den tidigare vårdgarantin omfattade. görs under-sökningar av faktiska väntetider för patient med remiss från primärvården tillspecialist på sjukhus. har sammanställt den statistik som finnstillgänglig från cirka 50 sjukhus i 21 landsting och visat att vårdköerna imånga fall blivit längre. För grå starr var riksgenomsnittet i väntetid11 veckor /95. låg det på 26, för att nu vara uppe i36 veckor. En redan mycket lång väntetid har blivit ännu längre. Detta ärinhumant och dessutom kostar det mer genom att patienterna underväntetiden kan behöva till exempel hemhjälp. En starroperation kostar ca7.000 kronor medan hemhjälpen kan kosta i månaden.I mars i år var kötiden för plastikkirurgi på förpatienter med klar diagnos mellan 1 och . Andra exempel är hand-kirurgi vid där väntetiden är upp ochortopediska avdelningen på där patienter får vänta i femmånader.År 1997 infördes, genom den s.k. Dagmaröverenskommelsen, en besöks-garanti vilken tar sikte på att öka tillgängligheten för alla patienter. Huvud-inriktningen är att det skall finnas en god tillgänglighet i hälso- och sjuk-vården. Det är primärvården som är ansvarig för de första kontakterna ochskall erbjuda hjälp , antingen på telefon eller genom besök.Läkarbesök skall erbjudas inom åtta dagar.När det behövs skall primärvården biträda med hänvisning tillspecialistvård för patientbesök . För patienter med oklardiagnos skall besöket hos specialist ske inom en månad. Utifrån debedömningar som gjorts i primärvården eller av specialistläkare skallbehandlingen påbörjas utan dröjsmål. Om inte den egna sjukvårdshuvud-mannen kan erbjuda vården inom ovan nämnda tidsramar har patienten rättatt söka vård hos annan sjukvårdshuvudman.Som ett led för att följa upp Dagmaröverenskommelsen vad gällerpatientens väntetid med remiss från primärvården till specialist på sjukhushar en undersökning genomförts veckan för att belysa detider som patienterna faktiskt har fått vänta. Väntetiden räknas från det attremissen har registrerats på mottagningen till det att besöket har skett. Iundersökningen deltog 43 sjukhus från 13 landsting (motsvarande).Av patienterna med oklar diagnos kom till specialist på sjukhusinom medan av patienterna med klar diagnos fick träffaen specialist . Av samtliga patienter hade enväntetid på mer än tre månader.Jämfört med undersökningen har andelen med klar diagnos somväntat mer än minskat, från till . Andelensom väntat har minskat från till 36 procent.För patienterna med oklar diagnos ökade andelen som fick komma tillspecialist inom en månad från till . Desom väntat mer än minskade från . Vår slutsatsär att även om situationen har förbättrats något inom vissa områden och inomvissa landsting så är köerna fortfarande ett allvarligt problem som innebär attmånga människor inte får den vård de behöver inom rimlig tid.De som påstår att vårdgarantin skulle innebära ökade kostnader har inteförstått att köerna kostar miljardbelopp i administration, produktionsbortfall,sjukpenningskostnader, ökad hemhjälp och ökat behov av hjälpmedel. Densom tror att man kan spara pengar på att låta bli att vårda människor har fel.Vi vill införa en vårdgaranti . Det är inhumant att låtatusentals människor köa för vård som de ändå ska få.Hårt trängda försökte Socialdemokraterna undkomma kritiken mot deväxande köerna i sjukvården med ett löfte om behandlingsgaranti och nusenast med den utredning som skall vara klar . Men allmännalöften och fler utredningar räcker inte för att minska de årslånga köerna. Föratt en vårdgaranti skall bli verkningsfull måste patienten få rätt att väljavårdgivare. Sjukvårdens resurser måste följa patienten, och den friaetableringsrätten måste återinföras, liksom inslag av prestationsersättningar.Detta har Socialdemokraterna sagt nej till. Vårdköerna skall avskaffas ochvalet av vård och omsorg skall vara den enskildes. Det offentliga skallgarantera att alla som har ett behov av stöd, omsorg eller vård alltid skallveta att de får detta.Det kräver prioriteringar. Moderata samlingspartiet anser att landstingenskall koncentrera sin verksamhet på i första hand hälso- och sjukvård. Det ären rimlig prioritering. Av de som landstingensverksamhet kostar , går en fjärdedel till annat än hälso- och sjukvård.Det gäller till exempel sysselsättningsgarantier, näringslivsverksamhet, ar-betsmarknadsinsatser, bidrag till olika externa verksamheter och föreningar,turism eller en alltför stor politisk organisation för det egnalandstinget. Oavsett hur viktig denna verksamhet kan anses vara, är detallvarligt när politiker på landstingsnivå vill använda skattemedel för sådantsom inte kan anses vara en landstingsuppgift. Har man utgångspunkten attsjukvården är landstingens viktigaste uppgift är det svårt att hävda attlandstingen inte har råd med sjukvården. Om sjukvårdens problem är bristenpå resurser vore det naturliga att finna dessa inom ramen för landstingensbefintliga verksamhet. En kritisk prövning och prioritering av landstingensresurser har mer att ge än nya skattemedel som tillförs för att undvikaprioriteringar och skärpta krav på att skattebetalarna skall få valuta för sinapengar.Vårdgarantin fungeradeKösituationen var liksom ytterst allvarlig hösten 1991och den nytillträdda borgerliga regeringen föreslog därför iproposition 1991/92:100 att ett särskilt statsbidrag förvårdgaranti skulle införas. I enlighet med regeringens förslagoch beslut infördes en vårdgaranti somomfattade följande behandlingar/insatser:? Operation av gallstenssjukdomar?? Operation av ljumskbråck?? Operation av prostataförstoring?? Total höftledsplastik?? Total knäledsplastik?? Utprovning av hörapparater?? PTCA?Överenskommelse slöts med den 21november 1991. Enligt regeringen utgjorde vårdgarantin...ett incitament för sjukvårdshuvudmännen att bättre tillgodose kravet enligthälso- och sjukvårdslagen på att insatser för en god hälsa och en vård på likavillkor skall erbjudas befolkningen i sin helhet. Ett ytterligare syfte medvårdgarantisystemet är naturligtvis att förbättra utnyttjandet av befintligkapacitet inom hälso- och sjukvården. (proposition 1991/92:100 bil. 6)Effekterna av den borgerliga vårdgarantin lät inte vänta påsig. Med rekordfart minskade vårdköerna och rubrikernaändrade karaktär. I en artikelserie beskrevs utvecklingen sedan 1991.Produktiviteten ökar markant. Köerna minskar och antalet behandlade ochintagna patienter växer. är en vård med ett nytt ansikte på väg attersätta den gamla militäriska ordningen. Långsamt börjar den storskaligasjukhusfixerade och läkarstyrda svenska sjukvården förändras och alternativavårdformer upptäckas. )Vårdköer utan slut och korridorer överfulla med patienter - det var bilden avsvensk sjukvård i valrörelsen . är köerna nästan borta. )Socialdemokraternaavvecklade vårdgarantinSocialdemokraterna återfick regeringsmakten hösten 1994.Samtidigt fick de ansvaret i alla landsting utom ett. De togöver en vårdsituation som var mer positiv än på många år.Detta skulle dock ändra sig snabbt. Redan efter någramånaders socialdemokratiskt styre växte köerna igen.De köer som den borgerliga politiken lyckades förpassa till historien,återinförde Socialdemokraterna på endast . Köerna växte snabbtsamtidigt som den nya politiska majoriteten ägnade sig åt att avbryta iprincip alla de försök till ökad valfrihet inom hälso- och sjukvården sompågick.? Den fria etableringen avskaffades.?? De privata läkarna stoppades genom tvång på vårdavtal med sjukvårds-huvudmännen.?? Ersättningsetableringar förbjöds, det vill säga en läkare som går i pensionkan inte längre föra över sin praktik till en ny privatläkare.?? En åldersgräns för privatläkare och sjukgymnaster infördes.?? ?Husläkarsystemet sköts också i sank. somsocialdemokraterna avskaffade patientens rätt till vård inomen begränsade de och drog ner på den privatasjukvården. Detta parallellt med att socialdemokraternagenomförde avskedanden av vårdpersonal i en omfattningsom saknar motstycke. Dessa avskedanden skall ses i skenetav att de i valrörelsen lovat dyrt och heligt att ingen inomhälso- och sjukvården skulle sägas upp:Vi kommer att stoppa avskedanden inom barnomsorgen, skolan, sjukvårdenoch äldreomsorgen. (i slutdebatten inför valet . )Vi vill förhindra att anställda i den gemensamma sektorn går ut i öppenarbetslöshet. Därför vill vi ge kommuner och landsting ekonomiskt stöd såatt de kan undvika att säga upp 20.000 anställda fram till slutet av 1995.Det var konkreta löften som definitivt inte kundemissförstås. Men hur blev det i verkligheten? Bara mellannovember 1996 och minskadesysselsättningen bland kvinnor inom vård och omsorg med35 000 personer, eller med nära 700 . beskrev i budgetpropositionen skillnadenmellan borgerlig och socialdemokratisk politik:Under perioden 1992 till 1994 var det främst antalet sysselsatta inomförvaltning som minskade, men är det framför allt antaletsysselsatta inom vård och omsorg som minskat.Den borgerliga politiken innebar att besparingargenomfördes i landstingens administration och förvaltningmedan vården utvecklades. Socialdemokraternas politik harinneburit uppsagd sjukvårdspersonal och minskad vård.Detta får stora konsekvenser. Den uppsagdapersonalen var oftast relativt ung, och det har uppstått enåldersförskjutning inom vårdpersonalen som hotar denframtida vården. Även om många nu åter erbjuds jobb inomvården så har också många skaffat andra jobb och gåttförlorade för det yrke som de utbildats för.Sammantaget har den politik som Socialdemokraterna bedrivit de senasteåren inneburit längre köer och mindre valfrihet, som skatterna harhöjts rekordartat. Socialdemokraterna diskuterar inte heller patienternas rätttill valfrihet. I stället förutsätter regeringen att alla patienter automatisktskallvända sig till den offentliga primärvården och därmed de sjukvårdsgivaresom de administrativt tilldelas. Detta som man skriver att syftetmed förändringen är att öka tillgängligheten för alla patienter. Men dentillgängligheten skall uppenbarligen endast koncentreras till den offentligasjukvården, som den enskilda vården just nu för en tynande tillvarogenom tidigare fattade beslut.Värdet av den besöksgaranti som regeringen och landstingen införde ijanuari 1997 kan i hög grad ifrågasättas, eftersom den inte på något sättinnebär någon praktisk förändring av nuvarande situation. Att regeringendessutom sätter den borgerliga vårdgarantin i motsatsförhållande tillbesöksgarantin är minst sagt förvånande. Även om man får träffa en läkareinom den bestämda tiden har risken för att inte bli behandlad ökat på grundav de växande vårdköerna. Det finns exempel på kliniker som fått förlängdaväntetider för behandling då de istället har prioriterat att uppfylla kraven omatt patienterna ska få besöka en läkare. Den vårdkedja som den borgerligaregeringen införde med husläkare och vårdgaranti är definitivt bruten.I detta allvarliga läge är det anmärkningsvärt att Socialdemokraternahävdar att ett återinförande av en vårdgaranti måste utredas bättre. Vi vetredan hur vårdgarantin fungerar. Erfarenheterna av den från åren 1991-94 ärutomordentligt goda. Vad som behövs är ett beslut om en vårdgaranti -inte fler utredningar.Slopat remisstvång ochåldersgränsRemisstvång, vårdavtal, förbud mot ersättningsetableringaroch andra åtgärder innebär i praktiken att sakta mensäkert håller på att avveckla privatvården. kan bara demed goda egna ekonomiska förutsättningar välja sin läkarevid sidan av den offentliga sjukvården.Moderata samlingspartiet har i frågat om regeringen tänker gåfrån ord till handling och underlätta för privata vårdgivare. Det enda svar vifått är att regeringen vill avvakta utvecklingen inom hälso- och sjukvården. Isanningens namn handlar det dock om att regeringen följeravvecklingen av den privata vården.En undersökning presenterad av 1996 visade att denprivata vården är mer kostnadseffektiv än den som bedrivs i offentlig regi,som vårdkvaliteten är precis lika god om inte bättre. Den endaslutsats regeringen drar av rapporter och undersökningar som är att privatvård skapar ett bra tryck på landstingen attrationalisera sin verksamhet. Den naturliga frågan blir då om inteomvandlingstrycket försämras ju färre privata vårdgivare det finns. Någonsådan koppling gör dock uppenbarligen inte regeringen, utan väljer att göramarginella förändringar och fortsätta en sjukvårdspolitik som minskarvalfriheten för såväl patienterna som sjukvårdspersonalen. Kostnaderna förlandstingen ökar som köer och brister blir allt mer uppenbara ochalarmerande.Nu har beslutat att dispens från åldersgränsen för rätt tillsjukvårdsersättning skall kunna göras genom vårdavtal med läkaren.Riksdagen har också uttalat att vårdavtal är sättet att samverka med denprivata vårdsektorn. Det man har glömt är att vårdavtal innebär attlandstinget som både finansiär och producent innesluter hela privatvårdensom därmed blir helt beroende av sin konkurrent. Den verkliga konkurrenssom tidigare funnits mellan den offentliga och den privata vården upphör defacto. Landstingen använder sig dessutom av vårdavtal i avsikt att begränsaantalet privatpraktiserande vårdgivare och därmed upprätthålla omfattningenpå landstingsdriven vård. Denna utveckling gagnar inte patienternasmöjligheter att välja vårdgivare. Men den förda politiken begränsas devårdanställdas möjligheter att välja olika arbetsgivare.Det bör råda fri etablering för läkare och sjukgymnaster. Det skall inte varamöjligt för sjukvårdshuvudmännen att genom vårdavtal styra etableringenoch därmed begränsa den enskilda patientens rätt till valfrihet.Remisstvånget skall tas bort. I de landsting där remisstvång införts minskarandelen besök i den mer kostnadseffektiva privata vården medan andelendyra sjukhusbesök ökar.I den offentliga vården är kostnadsskillnaden mellan ett besök hos enallmänmedicinare och en specialist mycket stor, varför det i denna vårdsektorkan finnas ett behov av att styra patienterna till en lägre vårdnivå, vilketockså görs genom befintliga vårdavgifter. Denna kostnadsskillnad finns inteinom den privata vården.Privatvården präglas av stor kontinuitet där långvariga relationer oftabyggs upp mellan patienter, sjukgymnaster och läkare. Ett remisstvång iprivatvården skulle medföra slutet på dessa relationer. Remisstvång är nuinfört i flera landsting. Lagstiftaren bör markera att man inte accepterardetta.Våren 1997 föreslog regeringen ett uttryckligt förbud för remisstvång förgynekologi, psykiatri och barnsjukvård. Mot bakgrunden av vad som härredovisats bör förbudet utsträckas till att gälla alla diagnoser.Avskaffa åldersgränsen förprivatläkareÅldersgränsen för rätten att erhålla sjukvårdsersättning, samtförbudet mot ersättningsetableringar bör slopas.Åldersgränsen strider mot beslut att införa enflexibel pensionsålder. Den innebär att sedan längeetablerade läkarkontakter bryts. Bara i har ca100.000 patienter förlorat den läkare man anlitat i många år.Detta är särskilt allvarligt för äldre patienter som förlorat enläkare de känt stort förtroende för.Möjligheten att göra en god insats i vården kan inte enbart kopplas tillåldern, utan måste också bedömas utifrån andra kriterier. Även omregeringen nu öppnat möjligheten för läkare att verka även efter det att de harfyllt , är detta inte tillräckligt. Om en privat företagare innehar enverksamhet på entreprenad för en kommun eller ett landsting eller har ettannat slags avtal som innebär köp av tjänster, så sägs avtalet inte upp för attföretagaren uppnått en viss ålder. Samma bör gälla för privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster. Bestämmelsen om åldersgränser bör avskaffas.Effekten av åldersgränsen blir dessutom än värre eftersom regeringenockså infört ett förbud mot ersättningsetableringar.Rätten att överlämna verksamhet till yngre krafter garanterar fortlevnadoch en tryggad fortsatt privat verksamhet. Men den garanterar också attverksamheten bedrivs på en modern kvalificerad nivå ända till över-låtelsetillfället. Det säger sig självt att viljan att nyinvestera är obefintlig desista åren om man vet att praktiken läggs ner i samband med attverksamheten måste upphöra vid en 65-årsgräns. Men det innebär också iförlängningen att viljan att överhuvudtaget övergå i privat verksamhet, medde investeringar detta naturligen medför, kommer att minska då man vet attdet inte går att avyttra en privat praktik.