frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Utredarna är dock alltid vaksamma i fråga om kvaliteten. Det ligger i verksamhetens intresse att kvalificerade tolkar anlitas. 3 Vilka rutiner tillämpas vid tolkbeställningen och till vem vänder man sig Vanligen anlitas kommunala tolkförmedlingar eller . I undantagsfall kontaktar verket självt lämpliga personer. 4 Vilka uppgifter lämnas ut vid en beställning De uppgifter som tolken behöver för sitt uppdrag lämnas ut såsom språk, plats, beställare. Personuppgifter lämnas aldrig ut. 5 Finns det anställda tolkar inom 6 Finns det lokala avtal/överenskommelser på tolkområdet I en underbilaga till remissvar beskrevs Språksektionen enligt följande. Språksektionen, som är en resultatenhet inom , utför alltsedan 1969 översättningsservice för men även för andra. Språksektionen erbjuder även tolkservice. Språksektionen har inte monopol på vare sig översättning eller tolkning inom . Huvuddelen () av omsättningen kommer från externa kunder och då framförallt från den offentliga sektorn. Affärsområde tolkning startades upp efter en marknadsundersökning inom . Det uttrycktes en stark önskan från men även från andra att starta upp affärsområde tolkning. Språksektionen konstaterade på ett tidigt stadium att det rådde stor brist på kompetenta tolkar och att kompetenta tolkar var koncentrerade till storstadsområdet framför allt . Dessutom konstaterades att de fåtal kompetenta tolkarna nyttjades på ett orationellt sätt. Stor del av deras tid ägnades åt resor till och från uppdragsgivarna. Ett flertal kunder uttryckte också irritation över dåligt specificerade fakturor och misstankar om att tolkars restid inte var överensstämmande med faktisk restid. Det bör också nämnas att såväl tolk- som översättningsbranschen är extremt frilansinriktad. I har endast ett fåtal tolkar och översättare en fast anställning. För att erbjuda våra kunder, som är spridda över hela landet, en högkvalitativ tolkservice gäller följande principer: tolkservice skall vara rikstäckande i första hand nyttjas auktoriserade med specialistkompetens, i andra hand auktoriserade tolkar och först i tredje hand s k TÖI-testade tolkar. Andra tolkar anlitas först i nödfall (främst i mycket udda språk) kontakttolkning kompletteras genom utveckling av telefon- och bildtelefontolkning och därmed reduceras resor i syfte att maximalutnyttja kompetenta tolkar möjlighet till dygnetrunt service genom samarbete med SOS Alarm priser och arvodering anpassade till och etablerade fackliga och intresseorganisationer för tolkar samarbete med , STOF och TÖI och andra som har ett seriöst synsätt på utveckling av tolkning tolkar skall ha hög integritet, följa god tolksed och i övrigt vara pålitliga alla tolkar skall klara skyddsklass nivå 2 (stor del av uppdragen har hög sekretess) tydliga avtal och instruktioner med tolkar leveransbestämmelser i samråd med och tolkar stimuleras till vidareutbildning men även kunder erbjuds utbildning i att tala genom tolk tydlig specifikation av fakturor enkelhet vid beställande av tolkservice. För att ytterligare kundanpassa verksamheten anpassas Språksektionens verksamhet enligt modellen Svensk kvalitet vilket kan leda till certifiering av tjänsten enligt ISO 9000. Av svar från andra underremissinstanser (asylmottagningar) framgick att sekretessfrågan inte var något problem eftersom man inte röjde några personuppgifter vid rekvisitionen av tolk. Kammarkollegiet anförde beträffande anmälarens beskrivning av verksamheten följande. Enligt Kammarkollegiets uppfattning ger anmälaren G. De Berrio i stort sett en riktig bild av hur tolkarnas verksamhet är uppbyggd. Den monopolställning som de kommunala tolkförmedlingarna har kan innebära problem för tolkarna. Kollegiet vill dock påpeka att det numera, framför allt i storstadsområdena, har blivit vanligare att privata tolkförmedlingar etableras. Den ökade konkurrensen bör ha en positiv inverkan på tolkarnas möjligheter att bedriva verksamhet. Avtalen mellan uppdragsgivare och tolkförmedlingen är ofta utformade så att uppdragsgivaren endast kan anlita en förmedling. Kollegiets erfarenhet är dock att anmälarens önskan att etablera ett anställningsförhållande med en arbetsgivare inte gäller för alla tolkar. Exempelvis kan tolken ha en annan fast anställning. Inom vissa språk är efterfrågan på tolkar så ojämn att det inte finns utrymme för en anställning hos uppdragsgivaren. , som redogjorde för tolktaxan och vissa allmänna erfarenheter, anförde följande. Enligt förordningen (1979:912) om tolktaxa skall ersättning till tolk vid bland annat domstol betalas enligt taxa som fastställs av (). Enligt förordningen fastställs taxan efter samråd med Riksåklagaren, och . I praktiken sker även överläggningar med och . Tolktaxan (DVFS 1966:1, B 85) i dess senaste lydelse återfinns i bilagda publikation, Rättshjälp och taxor , s 19f. DV har i taxan reglerat ersättningsbeloppens storlek och vissa därmed sammanhängande frågor. (p 8) har DV föreskrivit att om en tolk anskaffas genom en tolkförmedling, invandrarbyrå eller liknande organisation får, utöver ersättning enligt taxan, ersättning utgå för förmedlingskostnaden med skäligt belopp. Under rubriken anmärkningar i publikationen har DV kommenterat vissa frågor samt även hänvisat till en artikel i . (Artikeln biläggs.) Från och med innevarande år anges också (p 5) att en strävan bör vara att i första hand anlita en auktoriserad tolk. har tolkar hört av sig till DV och påtalat olika missförhållanden, t.ex. problem med ersättningar från uppdragsgivarna m.m. DV har i dessa sammanhang hänvisat till förordningen (1988:317) med instruktion för av vilken det framgår vilket behörighetsområde DV har. Av instruktionen kan man utläsa att det inte ingår i DV:s arbetsuppgifter att ingripa i förhållandet mellan t.ex. domstolen och tolkförmedlingen. Vidare har DV i olika sammanhang förklarat att verket inte kan kommentera förhållandena mellan tolken och tolkförmedlingen. DV har vid sådana fall bedömt att relationen mellan parterna rättsligt sett ligger utanför DV:s kompetens. DV kommer att med stort intresse ta del av resultatet från det fortsatta utredningsarbetet. 2.3 En skrivelse från I en skrivelse, som kom in till JO , förklarade styrelse att man ville bekräfta allmängiltigheten i de missförhållanden som auktoriserade tolken G. de Berrio, ordförande i 3 i , i skrivelse till JO (Dnr 2176/1994) anför beträffande förmedling av uppdrag åt tolkar. I övrigt framförde förbundet en rad synpunkter i ämnet: Såväl som kommunala och privata tolkförmedlingar (vilka alla förmedlar tolktjänster åt institutioner och myndigheter) har en monopolställning som arbetsförmedlingar för språktolkar. Fast anställning eller garantilön förekommer ytterst sällan. Regeln är att enstaka uppdrag förmedlas mot timarvode. Trots detta begränsar förmedlingarna tolkarnas rätt att som fria företagare marknadsföra sina tjänster, vilket skulle sänka priserna men missgynna dem själva. Tolkförmedlingen stryker gärna illojal arbetskraft ur sitt register utan att underrätta den berörda tolken. Uppdragen uteblir bara. Något trygghetssystem för tolkar åt invandrare existerar inte i dagens , fastän denna yrkesgrupp genom sin språkliga kompetens skall borga för att andra språkgrupper får en lika rättssäker behandling som svenskar. Inte ens A-kassa är säkerställd. Som jämförelse kan nämnas att teckenspråktolkar har fast anställning hos landsting och kommuner fastän brukarna av deras tjänster är betydligt färre till antalet än de invandrare som behöver använda språktolk i viktiga kontakter med myndigheter och sjukvård. Auktoriserade tolkar och translatorer, vilka har egen tillsynsmyndighet (Kammarkollegiet), bör ha lagstadgad rätt att direkt till avnämaren sälja sina tjänster utan risk för repressalier från uppdragsgivare, som inte erbjuder vare sig anställningstrygghet eller garantilön. Tolkförmedlingar och översättningsbyråer använder ofta tolkar och översättare utan auktorisation för att kunna hålla konkurrenskraftiga priser. För avnämaren innebär detta att han inte alltid vet vilken tolk han får när en tolkförmedling anlitas. Enligt förarbetena till förvaltningslagen bör myndigheterna i första hand anlita auktoriserade tolkar. Förmedlingarnas tolkar har ibland inte ens genomgått enklare test. Av Kammarkollegiet auktoriserade tolkar har i särskilda kunskapsprov visat att de behärskar såväl svenska språket som sitt tolkspråk väl och har gedigna kunskaper inom ämnesområdena socialtjänst, sjukvård, allmänna socialförsäkringar, arbetsmarknad och vardagsjuridik med tillhörande terminologi på bägge språken. Auktorisationsverksamhetens syfte är att ge tolkanvändarna garantier för att den tolk som anlitas är tillräckligt kvalificerad för uppgiften. Efter ytterligare prov kan auktoriserad tolk få bevis om speciell kompetens som rättstolk eller sjukvårdstolk. Auktoriserade tolkar har att följa god tolksed, vilken omfattar även tystnadsplikt. Om auktoriserade tolkar och translatorer erbjuder sina tjänster direkt utan mellanhänder sjunker priserna. Den konkurrens som rått mellan förmedlingarna har trots kvalitetsbrister inte kunnat sänka priserna, eftersom påslagen ofta är kraftigt tilltagna. Även kommunala tolkförmedlingar har ibland gått med vinst, vilket knappast är förenligt med kommunallagen. Tolkarvodena har i stort sett legat på samma nivå , då vägrade förhandla med om centrala arvodesrekommendationer. Vid tolkning inför domstol och hos polis kan tolk som anlitas via tolkförmedling förlora rätten att påverka sitt eget arvode och besvära sig över beslut, fastän ger denna rätt. Det är också svårt för tolken att få ta del av handlingar inför ett mål, när dessa inte kan sändas direkt till tolkens bostad. Domstolar vägrar ibland att sända dessa handlingar till tolkförmedlingen, varvid sekretesskäl kan åberopas. Över huvud taget är det oklart hur sekretessens och tystnadspliktens krav kan tillgodoses när tolkförmedlingarnas uppdragsblankett upptar klienternas namn och/eller personnummer, vilket vanligen är fallet vid tolkningar inom sjukvården. Tolkförmedlingar och översättningsbyråer bör ha branschetiska regler och en tillsynsmyndighet om hittillsvarande verksamhet skall fortsätta. Inkompetent tokning kan äventyra den enskildes rättssäkerhet, hälsa, sociala trygghet och ekonomi. Tolkförbunds styrelse välkomnar initiativet till en utredning om förmedling och uthyrning av arbetskraft, varvid vår yrkeskårs arbetsvillkor inte får glömmas bort. Vi ser också gärna att bestämmelser om användning av tolkar och översättare, dessa yrkesgruppers skyldigheter och arbetsrättsliga ställning förs ihop i en sammanhållen lagstiftning, där vikten av att använda auktoriserade tolkar och translatorer särskilt bör framhållas. Vid ärendets avgörande uttalade stf JO följande. 3.1 Frågan om arbetsförmedling m.m. Beträffande den förmedling av tolkuppdrag, varom här är fråga, ger utredningen och yttrande vid handen att fråga normalt inte är om anställningsförhållanden och att skyldighet inte föreligger för den som rekvirerar tjänsten att anlita den statliga arbetsförmedlingen. framgår det att det är vanskligt att uttala sig om enskilda fall, bl.a. på grund av att definitionen av begreppet arbetstagare enligt rättspraxis fordrar hänsynstagande till alla omständigheter och att resultatet av en rättslig prövning av en tvist kan utfalla olika. En viss rättsosäkerhet finns alltså med i bilden. Detta förhållande kan möjligen sägas vara i viss mån illustrerat av att de oberoende uppdragstagare som talar om enligt anmälarens beskrivning känner sig i högsta grad beroende. Vidare framgår det att i sin förmedlingsverksamhet inte alltid hållit strikt på gränserna mellan anställningar och uppdrag. Sedan gammalt har den offentliga arbetsförmedlingen förmedlat uppdrag inom t.ex. kulturområdet (musiker och andra artister, frilansande kulturarbetare) fastän det inte sällan handlar om oberoende uppdragstagare eller t.o.m. juridiska personer (som exempelvis en del musikorkestrar). Inom den traditionella industrin och tjänstemannayrkena sägs det däremot att den offentliga arbetsförmedlingen inte bedriver någon förmedling av oberoende uppdragstagare eller entreprenörer. Emellertid lämnas också den upplysningen att i i ett yttrande till uttalat att det förekommer att arbetsförmedlingen förmedlar tolkar på en arbetsgivares eller uppdragsgivares begäran, att arbetsförmedlingen inte på något sätt håller tolkar utanför den offentliga förmedlingen samt att förmedlingen är beredd att förmedla tolkar inte bara till vanliga anställningar utan också för kortare uppdrag, vikariat eller liknande. Som en kommentar till dessa sakupplysningar vill jag säga att den offentliga arbetsförmedlingens roll i förevarande sammanhang knappast framstår som lättöverskådlig. Till en del synes detta, som framgått av redogörelsen, ha sina historiska förklaringar. Sammanfattningsvis har jag inte funnit anledning till annan tolkning och bedömning av fakta och gällande rättsregler än vad redovisat utan nöjer mig med gjorda konstateranden rörande sakernas tillstånd. 3.2 Den kommunala kompetensen kommer, mot bakgrund av att avgiftsfri privat arbetsförmedling även tidigare varit tillåten och med hänsyn till syftet med lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft, till slutsatsen att den lagen inte bör hindra en kommun från att fortsätta bedriva sådan arbetsförmedlingsverksamhet som även förut kunde ha varit tillåten. I konsekvens härmed borde denna lag då inte heller få någon inverkan på bedömningen av frågan om avgiftsbelagd förmedlingsverksamhet är tillåten enligt kommunallagens kompetensregler. Den springande punkten i resonemanget är om arbetsförmedling var tillåten enligt äldre ordning då offentligt (statligt) monopol rådde. Tydligt är att avgiftsbelagd förmedlingsverksamhet var oförenlig med den äldre lagstiftningen. Även om utredningen i detta ärende inte tagit sikte på äldre förhållanden och inte uttalat sig direkt i frågan är det för sammanhangets skull viktigt att få detta fastslaget. Huruvida sådan förmedlingsverksamhet som inte kom i konflikt med den särskilda lagstiftningen på området var kompetensenlig är en öppen fråga. Faktum är dock att förmedling av tolktjänster blivit en etablerad företeelse i kommunerna. säger för sin del avslutningsvis att styrelsen i vart fall inte har något emot att kommunerna bedriver tolkförmedlingar även om de skulle anses innebära arbetsförmedling i kommunens regi. Därmed kan man utgå från att de kommunala tolkförmedlingarna fyller ett behov och inte ses som ovälkomna av den centrala myndigheten för arbetsförmedlingsfrågor. Vad gäller frågan om tolkförmedlingsverksamhet av den typ som bedrivs av är förenlig med kommunallagens regler om den kommunala kompetensen har Kommunstyrelsen i hävdat att 2 kap. 1 § kommunallagen torde lämna utrymme för den tillämpade ordningen. Kommunstyrelsen säger detta mot bakgrund av den tecknade beskrivningen av verksamhetens framväxt och utformning men ger sig inte in på någon närmare rättslig argumentation. Inte heller någon av de senare remissinstanserna utvecklar de rent rättsliga aspekterna. För egen del vill jag, med hänvisning till vad som anförts i remisspromemorian, stanna vid att jag finner frågan oklar. Kommunstyrelsen i påstår att anmälarens klagomål vilar på en missuppfattning och hävdar att de krävda uppgifterna är i princip av banal natur och anger ingenting om patientens sjukdomstillstånd eller annat av personlig eller ekonomisk art. remissvar går i samma riktning. ser däremot åtskilliga frågetecken i sammanhanget och lämnar en utförlig beskrivning av sekretesslagstiftningens innebörd på området. redogörelse för rättsläget går stick i stäv med den uppfattning som och i gett uttryck åt och betonar den stränghet som råder inom sjukvårdsområdet när det gäller att lämna ut uppgifter om patienters identitet och deras medicinska status. ifrågasätter också nödvändigheten av att namnge patienten i tolkrekvisitionen. Som framgått av redogörelsen tidigare (avsnitt 2.2.6) har man tydligen inom kunnat lösa integritetsfrågan utan problem. Beställande enheter lämnar inte ut identitetsuppgifter till vare sig kommunala tolkförmedlingar eller . Min bedömning är att jag ser allvarligt på detta, och jag hänvisar då till yttrande, som jag helt ställer mig bakom. Det är minst sagt betänkligt att de ansvariga myndigheterna inom kommun och landsting svävar i sådan okunskap om innebörden av en i sammanhanget så central lagstiftning som sekretesslagen utgör. Jag måste därför uttrycka stark kritik mot berörda myndigheter och anmana dem att grundligt ompröva sina administrativa rutiner. Av utredningen framgår att någon upphandling enligt upphandlingslag inte ägt rum. har i sitt yttrande lämnat en redogörelse för reglerna på området och jag nöjer mig med att härvidlag hänvisa till den redogörelsen. åberopar ett avtal med jämte ett tillägg men lämnar över huvud taget inte någon förklaring till varför ny upphandling inte skett eller några synpunkter på hur man anser att systemet förhåller sig till gällande lagstiftning. Det kan inskjutas att anmälaren dessutom invänt att förändringar av organisatorisk art m.m. skett som inte täcks av det en gång träffade avtalet med tillägg. En annan anmärkningsvärd detalj är att påstår att avtalet ger utrymme för sjukvårdsinrättningarna att själva få välja tolk. I belysning av den dokumentation som redovisats i detta ärende framstår denna uppgift om den praktiska tillämpningen som osannfärdig. Ett olustigt inslag i ärendet är att de administrativa befattningshavarna inom kommun och landsting uttrycker ett enstämmigt missnöje med anmälaren som yrkesutövande (och fackligt verksam) tolk medan de som anlitat hennes tjänster på vårdinrättningarna och haft det verkliga ansvaret har haft genomgående positiva omdömen. Bara detta antyder ett problem. När man sedan tittar närmare på omständigheterna finner man att tvisten handlar om ett ifrågasättande av tolkförmedlingens befogenhet att lägga sig till med administration av uppdrag och ekonomisk ersättning för tolkarna utan att erbjuda någon form av anställning. Den kritik som ligger i anmälarens klagomål och som går ut på att tolkarna hamnar mellan två stolar nämligen att i praktiken vara reglerade på ett sätt som inte är normalt för fria företagare, varvid tolkförmedlingens verksamhet går utöver ren förmedlingsverksamhet utan att följa lagstiftningen om uthyrning av arbetskraft kan inte utan vidare avvisas som oberättigad. Vad som kommit fram av utredningen finner jag betänkligt. Det är i förevarande sammanhang dock fråga om angelägenheter i periferin av JO:s tillsynsverksamhet, och hithörande frågor bör i första rummet bli i tillfälle att behandlas av de ordinarie organen på området, nämligen respektive . Det står berörda intressenter fritt att vända sig till nämnda instanser. I denna del företar jag inte annan åtgärd utöver gjorda uttalanden än att jag översänder ett exemplar av mitt beslut till och för kännedom. Förevarande anmälan har lett till en förhållandevis bred och principiellt inriktad utredning. En anledning härtill är att behovet och skyldigheten att anlita tolk rymmer en viktig rättssäkerhetsfråga. Ur JO:s synvinkel finns det därför skäl att se med särskilt allvar på ärendet. Mot denna bakgrund har jag funnit det angeläget lyfta fram de olika aspekter som kommit fram beträffande tolkverksamhetens funktion och uppbyggnad. Det är uppenbart att systemet med kommunala tolkförmedlingar har vuxit fram på ett spontant sätt mycket till följd av kommunernas roll som mottagare av asylsökande. Detta har skett på ett ibland kanske litet överrumplande sätt; människor med skiftande nationaliteter har vid olika tider dominerat flyktingmottagningen utan att det funnits praktiska möjligheter att förbereda omhändertagandet. Sådana omständigheter måste givetvis tas i beaktande när man bedömer sådana i flera avseenden komplicerade frågor som det här handlar om. kan inte vad som framstår som nödlösningar i hastigt uppkomna situationer användas som norm för hur frågorna bör hanteras när det kan ske i god ordning. Centrala frågor som jag här har pekat på och delvis har kritiserat behandlingen av m.m. har gällt den kommunala kompetensen, sekretessfrågorna och de näringsrättsliga aspekterna. Ett tecken på det osunda i situationen är när tolkförmedlingen i ger uttryck för sin omsorg om de outbildade tolkarna som de vill främja till förkovran och eventuell auktorisation. Eftersom tolkförmedlingen är en självbärande verksamhet måste man utgående från dess egna uppgifter dra slutsatsen att högt utbildade och auktoriserade tolkar via de administrativa påslagen för sina uppdrag bidrar ekonomiskt till denna kommunala verksamhet. står det klart att det samhälleliga ansvaret såväl innehållsmässigt som ekonomiskt för utbildning och auktorisation i princip är en statlig angelägenhet. Om en klarare lösning av de i förevarande ärende blottlagda frågorna anses önskvärd synes detta inte kunna ske utan medverkan av lagstiftaren. Jag har i vart fall för egen del kommit till slutsatsen, att den skedda utvecklingen har visat att det inte är tillräckligt att förlita sig på lösningar via praxis. Vidare har ett par centrala remissinstanser uttalat sig för att det mera allmänt finns behov av en sammanhållen lagstiftning på tolkområdet. Med stöd av den befogenhet som tillkommer mig enligt 4 § JO-instruktionen hemställer jag därför att regeringen tar under övervägande att företa en författningsöversyn i ämnet. I detta ärende har samråd ägt rum med övriga justitieombudsmän. Vid tillsynsmyndighets förrättning med tillämpning av alkohollagens (1994:1738) regler om rätt att få tillträde till lokaler m.m. utesluter krav på hänsyn till sekretess och andra intressen i allmänhet om inte berörd enskild klart samtyckt närvaro av utomstående, såsom TV och andra massmedier (Dnr 4461-1995) ifrågasatte det sätt varpå i m.fl. myndigheter genomförde en inspektion på en restaurang för utövande av tillsyn över efterlevnaden av alkohollagen. Han uppgav bl.a. följande. Hövdingen har initierat vad han kallar . I detta speciella fall innebar det att ett 10-tal myndighetspersoner kommer instormande på en mindre kvarterskrog (årsomsättning <2 mkr, ca 3 heltidssysselsatta) sent (= restaurangens kommersiella bästa dag ) och avkräver kassaredovisning inför offentligheten, i form av , som myndigheterna medfört i släptåg. Jag ifrågasätter om det rent generellt är förenligt med god myndighetsutövning att genomföra razzia av det slag, som här beskrivits. Misstanke om brott har ej ens påståtts. Vidare finner jag det synnerligen omdömeslöst av myndighet att inbjuda TV-medium att bevaka kontroll av detta slag, som bl a innefattar att restauratören inför offentligheten ska redogöra för sina ekonomiska förhållanden. Är det lagligt? Restaurangansvarig [E.B.] hade, av skäl som jag återkommer till, inte sinnesnärvaro nog att avkräva alla dessa legitimation och kan inte redogöra för varken det exakta antalet, vilka myndigheter de representerade eller vilka personerna var. hade någon av dessa myndigheter inbjudit att dokumentera kontrollen. Av samma skäl som ovan, jämte det att TV-bolaget inte knäppte på sina strålkastare, beredde det sig tillträde utan att [E.B.] särskilt efterfrågade deras ärende. I brist på bättre kännedom får presumeras att bestod denna inbjudan, eller i vart fall information om planerad kontroll. Anmälan remitterades till för yttrande utom i vad den avsåg meddelande av upplysningar till aktuell redaktion. Inspektionen av restaurang [R.P. har hos JO ifrågasatt om det är förenligt med god myndighetsutövning att genomföra en sådan razzia som inspektionen innebar. Han har därvid åberopat att misstanke om brott inte ens påståtts att ett tiotal myndighetspersoner kommit instormande sent vilken är restaurangens bästa kommersiella dag att man inte legitimerade sig och inte heller talade om vilka myndigheter som var representerade.