frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Rent principiellt anser att det inte finns något hinder mot att ett hem för vård eller boende förläggs till ett fartyg om verksamheten uppfyller de krav som lagstiftaren ställer på ett sådant, vad gäller innehåll i verksamhet, målgrupp, föreståndarens kompetens och lämplighet m.m. Även resmål är att beteckna som del i verksamheten. I huvudbetänkande av socialtjänstkommittén (SOU 1994:139) sägs att båtprojekt där ungdomar med social problematik bor ombord på en båt och där boendet förenas med behandlingsinriktad verksamhet som en resa med båten företas är att jämställa med institutionsvård och som sådan omfattas av krav på tillstånd för att få bedrivas. Som framgår av tillståndets särskilda villkor är seglingarna begränsade till följande färdvägar: och skandinaviska hamnar i , den samt hamnar i nordvästra och hamn. Detta har i särskilt yttrande från förtydligats till farvatten mellan och . Som framgår av yttrande är seglingsvägarna valda med hänsyn till säkerhetsmässiga förhållanden. Båtverksamhet, seglingar, längre och kortare kan alltså ske i detta område. Avsikten är att då det från behandlingssynpunkt är lämpligt, dvs. då den elevgrupp som vårdas kan bedömas klara en långsegling kan färden gå till Skandinaviska vatten och svenska hamnar. anser att verksamheten, hvb-vården för enskild kan starta på någon av de platser som är godkända av . Klimatförhållandet får härvid enligt mening spela en viss roll. Intagning i hvb:et sker successivt och därmed fylls inte alla platser på en gång. Likaledes gäller individuella vårdtider. Denna verksamhet kan därför inte helt jämställas med projekt där alla ungdomar togs emot för samma vårdtid. Miljöombytet för eleverna bedöms ha betydelse, d.v.s. att i likhet med vissa andra hvb-hems verksamheter, t.ex. fjällvandringar, starta behandlingen/verksamheten i en för eleven helt ny miljö. Erfarenheten av denna metodik är positiv. Båtverksamhet och seglingar som behandlingsmetod bygger enligt uppfattning på att en positiv relation skapas mellan ansvarigt befäl/föreståndaren och eleven. Ansvarigt befäls personliga lämplighet för uppgiften är därför av avgörande betydelse för verksamheten. Etablerandet av denna relation gynnas av ovan nämnda förhållanden, där invanda mönster bryts genom miljöbyte. Vad gäller LVU-omhändertagna ungdomar har följande synpunkter. Deltagande i sjöbaserad verksamhet förutsätter alltid samtycke från den enskilde unge, oavsett pågående LVU-vård eller vård enligt socialtjänstlagen. De särskilda befogenheter som § 12-hemmen har kan aldrig anses föreligga i båtverksamhet även om befälhavaren enligt sjölagen har vissa befogenheter att upprätthålla ordning ombord. För de enligt beteendebestämmelsen tvångsomhändertagna ungdomarna bedrivs inte alltid vården i § 12-hem. Ett skäl för att ändå tillämpa LVU kan vara rymningsbenägenhet eller att tvångsbestämmelsen pedagogiskt har betydelse för att vården ska kunna genomföras. har vid sina överväganden gjort bedömningen att LVU-omhändertagna som bedöms samtycka till vården på båt och inte är rymningsbenägna men där nämnden ännu behöver ha bestämmanderätten över den unge, kan medges ingå i den målgrupp som tillståndet omfattar. menar att då den tidigare nämnda viktiga relationen mellan befäl/föreståndare och den unge är tillräckligt bärande kan vård enligt socialtjänstlagen ersätta vård enligt LVU. Under pågående LVU finns möjlighet att skriva ut till annan vårdform, exempelvis egna hemmet, då prognosen kan göras att LVU-vården kan upphöra inom nära framtid. har med formuleringen LVU-omhändertagna kan komma ifråga gjort markeringen att det är en möjlighet att ta emot dessa ungdomar enligt det ovan sagda men att tillståndet främst avser enligt socialtjänstlagen omhändertagna unga. tillståndsgivning innebär även att som framgår av särskilda villkor vårdavgiften inte får vara oskälig. (Allmänna råd SOSFS (S) 1982:56). Som grund för bedömningen att så inte är fallet finns i beslutsunderlaget en ekonomisk plan med kostnadskalkyl upprättad. Avsikten härmed är även att verksamheten ska kunna bedömas vara finansierad i förhållande till den plan som finns i ansökan. Före tillståndsgivningen begärs uppgifter från kronofogden och för tilltänkt föreståndare kontroll i polisregister. Remiss sker till avseende båtens säkerhet och registreringsförhållanden samt behörigheten hos befälet. yttrar sig även om bemanningen med hänsyn till sjösäkerheten. bedömer genom personligt samtal och merithandlingar den personliga lämpligheten hos föreståndaren. Tillsyn sker genom besök varvid enskilda samtal sker med personal och elever, genomläsning av loggboksanteckningar och journalanteckningar/handlingar avseende de unga. Sådan genomgång görs även på i där fullständiga handlingar finns på pojkarna. Löpande tillsyn sker också genom förfrågningar ibland i form av remisser hos de vårdansvariga nämnderna, som genom sina handläggare gör besök hos de unga i hvb-verksamheten. Såvitt är underrättad har beslutat om att med samtycke från modern . J. och sonen . enligt 6 § SoL ge uppdrag till kontaktperson för vistelse med . (efter särskilt uppgjord behandlingsplan) i . Kontaktpersonen är som finns upptagen i tillståndet för M/Y Bijou. Denna omständighet samt det förhållandet att det som inträffade i före inte skedde i hvb-verksamheten gör att inte anser att de enskildheter som finns nämnda i moderns skrivelse bör beaktas här. har dock med anledning av olika händelser som inträffat öppnat tillsynsärende avseende verksamhet för att så långt möjligt klarlägga omständigheterna kring händelserna utifrån närvaron av den personal som är upptagen i tillståndet. De förklaringar som gavs från och den information och bedömning som erhölls beträffande pojken . från socialförvaltningen i gav inte anledning vägra tillstånd. tillsynsärende kommer dock inte att avslutas formellt förrän kunnat ta del av i och/eller JO:s beslut i ärendet om handläggningen vid och i . Klagandena inkom med påminnelser. JO inlånade socialförvaltningens i kommun akt beträffande . JO Lavin anförde i ett beslut bl.a. följande. skall enligt 12 § SoL verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Vård i ett familjehem kan beredas på frivillig väg med stöd av SoL. Regler om beredande av vård utan samtycke finns, när det gäller barn och ungdomar, i LVU. Vård enligt LVU skall beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). bestämmer hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas (11 § LVU). I vissa situationer har socialnämnden möjlighet att begära biträde av polis för att genomföra åtgärder enligt LVU. Av 43 § LVU följer sålunda att polismyndigheten är skyldig att lämna biträde bl.a. för att genomföra beslut om vård enligt LVU. Med ett s.k. HVB-hem avses ett hem inom , vilket drivs av staten, ett landsting eller en kommun och tar emot enskilda för vård, behandling, omvårdnad eller tillsyn i förening med ett boende. Ett HVB-hem kan också drivas av en enskild person eller sammanslutning. I sådant fall skall hemmet ha minst fem platser eller en verksamhet som bedrivs yrkesmässigt ( 6 § socialtjänstförordningen 1981:750, SoF). Vill en enskild person eller sammanslutning inrätta ett HVB-hem, skall tillstånd enligt 69 § SoL sökas hos . skall utfärda ett skriftligt bevis när ett tillstånd har meddelats. I beviset skall bl.a. anges vem som skall driva hemmet samt den kategori vårdbehövande som det är godkänt för (32 § SoF). Ett HVB-hem står under löpande tillsyn av socialnämnden i den kommun där hemmet är beläget. Nämnden har rätt att inspektera verksamheten vid hemmet. Enligt 68 § SoL står HVB-hem också under tillsyn och länstyrelsen har rätt att inspektera verksamheten vid sådana hem. . placerades genom socialnämndens beslut på fartyget M/Y Bijou med stöd av LVU. M/Y Bijou befann sig i en hamn i . Avsikten var att . och de andra ungdomarna som placerats på båten skulle segla i m.m. JO har tidigare uttalat sig rörande förutsättningarna för att placera ungdomar, som vårdas enligt LVU, i s.k. båtprojekt utomlands (JO:s beslut , dnr 2818-1981 samt JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 168). I besluten nämns att barn och ungdomar inte kan vårdas utomlands med stöd av LVU. Detta torde ha sin grund i det förhållandet att man i allmänhet inte kan påräkna att ett annat lands myndigheter skulle tillämpa svensk offentligrättslig lagstiftning (jfr , Svensk internationell privat- och processrätt, 4 uppl. 1992, s. 7983 samt JO:s beslut , dnr 2876-1994). Härav följer att de i LVU-vården ingående tvångsbefogenheterna som regel inte kan utövas utanför gränser. Med hänsyn härtill kan vård enligt LVU med placering utomlands inte komma i fråga. Av det anförda framgår att socialnämnden inte har ägt besluta att placera . utomlands i . Jag vill i sammanhanget framhålla att det inte finns något hinder mot att ungdomar som vårdas med stöd av LVU rent tillfälligt kan få vistas utomlands. Det är t.ex. möjligt att låta den unge delta i en kortare studie- eller rekreationsresa i ett annat land (se allmänna råd 1983:3, Samarbete om barn och ungdomar, , s. 21 samt JO:s beslut , dnr 3661-1994). . synes i och för sig ha accepterat den första placeringen på M/Y Bijou. Av socialnämndens sammanträdesprotokoll inför beslutet framgår emellertid att B-L. J:s och juridiska ombud hade begärt att vården skulle upphöra eller att . skulle placeras på ett visst familjehem i . Av socialförvaltningens journalanteckningar framgår också att . dagen före hade uttryckt en ovilja mot att återvända till . J. hade före beslutets meddelande klargjort att varken hon eller . kunde acceptera en placering där var inblandat. Något klart uttalat medgivande från . och hans mor, . J., till en ny placering på M/Y Bijou förelåg således inte när socialnämnden fattade beslutet . Detta förhållande är ägnat att skärpa kritiken mot nämndens beslut. Nämndens åtgärd innebär att en svensk medborgare mot sin vilja placeras eller m.a.o. förvisas till en främmande plats. Åtgärden kan dock inte anses ha den definitiva innebörd som förutsätts för en tillämpning av föreskrifterna i 2 kap. 7 § första stycket regeringsformen (landsförvisning) och artikel 3 protokoll nr 4 till angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (expulsion). Se proposition 1973:90 s. 299, van Dijk och van Hoof, Theory and Practice of Convention on Human Rights, 2. ed. 1990, s. 494 f. samt , O´Boyle och Warbrick, of Convention on Human Rights, 1995, s. 562 f. Sedan slutliga ståndpunkt blivit att han ville återvända till i men inte delta i något seglarprojekt, beslutade socialnämndens arbetsutskott att vården enligt 1 och 3 §§ LVU skulle upphöra samt att . skulle beviljas bistånd enligt 6 § SoL i form av en kontaktman från . återvände . tillsammans med kontaktmannen till för att där börja arbeta på en restaurang. Att på frivillig grund bedriva vård av ungdomar utomlands är inte heller det problemfritt. har nämligen även fortsättningsvis ansvar för den unges förhållanden. Härav följer att nämnden kan behöva göra en framställning till länsrätten om tvångsvård enligt LVU. Vinner en sådan ansökan bifall, kan det uppstå svårigheter att få en sådan dom verkställd i ett annat land. De utländska myndigheternas inställning till framställningen blir därvid avgörande (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 240 samt allmänna råd 1983:3, Samarbete om barn och ungdomar, , s. 20 f.). lämnade tillstånd enligt 69 § SoL för att bedriva HVB-hem på M/Y Bijou. Av utredningen framgår emellertid att . placerades på M/Y Bijou långt . kan inte undgå kritik för att den underlät att förvissa sig om att tillstånd enligt 69 § SoL förelåg för det HVB-hem som . placerades i. I tillståndsbevis för M/Y Bijou av angavs under rubriken att LVU-omhändertagna kunde komma i fråga. Mot bakgrund av vad jag ovan uttalat borde denna kategori inte ha upptagits i tillståndsbeviset. I och för sig skall socialnämnden i varje enskilt fall självständigt ta ställning till förutsättningarna för en placering enligt LVU. Det går emellertid inte att komma ifrån att utformning av ett tillstånd för HVB-hem är ägnad att påverka socialnämndens uppfattning i frågan. kan således inte undgå kritik för att den i beslutet uttalat att LVU-omhändertagna kunde komma i fråga. Huruvida det funnits skäl för att bifalla aktiebolaget ansökan om tillstånd att bedriva HVB-hem på M/Y Bijou är en fråga som det inte ankommer på JO att uttala sig om. har i sitt huvudbetänkande Ny socialtjänstlag, SOU 1994:139, framfört åsikter om vilken länsstyrelse som är behörig att meddela tillstånd till HVB-hem som bedriver s.k. båtprojekt. I betänkandet berörs även frågan om tillsynen av sådana hem. Förslaget bereds inom . Med hänsyn härtill finner jag inte skäl att göra några uttalanden i denna del. Fråga om i vilken utsträckning en socialnämnd får begränsa föräldrarnas umgänge och kontakt med ett barn som omhändertagits enligt 6 § LVU (Dnr 4666-1995) gjorde personal på daghemmet en anmälan till 11 i (numera ) med anledning av att personalen misstänkte att L., född , som gick på daghemmet, utsattes för sexuella övergrepp. beslutade ordföranden för distriktsnämnden att med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) omhänderta L. och syskonet M., född . Besluten underställdes länsrätten i . fastställde länsrätten besluten. Efter besluten om omhändertagande placerades barnen i jourhem. var L. inskriven på Barn- och ungdomspsykiatriska kliniken vid för barnpsykiatrisk utredning. I utlåtande från kliniken anfördes bl.a. följande. Läkarundersökning med avseende på tecken på att flickan utsatts för övergrepp genomfördes av 950123. Därvid framkom inte något som tydde på att L. varit utsatt för sexuella övergrepp. Beslutet om omhändertagande av barnen hävdes därefter. Barnen flyttade hem till föräldrarna 950126. Inget har i psykologutredning, avdelningsobservation eller kontakt med föräldrarna och familjen framkommit som tyder på att L. utsatts för sexuella övergrepp. Hon har under utredningen inte formulerat något i ord som skulle kunna antyda en övergreppssituation. Hon har inte heller företett för övergreppsoffer karakteristiska symtom eller beteendeavvikelser. I en anmälan till JO klagade , som är far till L. och M., på 11 i . Han gjorde gällande att nämnden inte haft skäl att omhänderta barnen enligt 6 § LVU. ifrågasatte även bl.a. nämndens beslut att inskränka föräldrarnas kontakt med barnen . Han anförde därvid bl.a. att föräldrarna inte hade kunnat lämna julklappar till barnen och att de inte hade fått lämna en skriftlig nyårshälsning och några fotografier till barnen. Efter företagen utredning anförde JO i ett beslut bl.a. följande. Besluten att omhänderta L. och M. har fastställts av länsrätten. JO brukar inte uttala sig i frågor som har prövats av domstol. Omständigheterna i detta fall föranleder mig inte att frångå denna princip. Huruvida det funnits skäl för att skilja barnen från föräldrarna är således en fråga som jag inte uttalar mig om. Enligt 14 § första stycket LVU har socialnämnden ett ansvar för att kontakten mellan föräldrar och det barn som vårdas med stöd av LVU så långt möjligt upprätthålls. Omständigheterna kan emellertid vara sådana att föräldrarna eller tills vidare inte bör träffa barnet. kan då enligt 14 § andra stycket LVU föreskriva behövliga begränsningar. Denna bestämmelse skall tillämpas restriktivt. Ett beslut om utövande av umgänge får aldrig fattas slentrianmässigt eller av bekvämlighetsskäl. Bestämmelserna i 14 § LVU gäller endast förhållandena mellan den unge och dennes föräldrar eller vårdnadshavare. Av socialnämndens allmänna befogenhet att besluta om barnens förhållanden (se 11 § LVU) följer dock att nämnden i princip bestämmer om alla besök hos barnet. Ett beslut om reglering av umgänge enligt 14 § LVU kan enligt 41 § LVU överklagas hos länsrätten. Det ankommer således i första hand på domstolen att överpröva nämndens beslut att reglera umgänget. JO bör vara återhållsam med att uttala sig i frågor som kan överklagas till domstol. I förevarande fall bör emellertid noteras att omhändertagandet av L. och M. ägde rum inför och varade över jul- och nyårshelgerna. Det framstår därför som förvånande att nämnden inte kunde medverka till att Y. T-H. fick lämna julklappar till barnen . I sammanhanget vill jag även nämna S.H:s påstående att förvaltningen inte tillät att han och Y. T-H. via jourfamiljens handledare överlämnade en nyårshälsning till barnen. I hälsningen stod det följande. Hej L. och M! Mamma och pappa längtar jättemycket efter er. Vi hoppas att mamma snart kan komma och hälsa på er och att ni snart kan komma hem till oss. Här får ni några julkort från G., moster I. och Te. och en varsin julklapp till er från mormor och morfar som ni egentligen skulle ha fått men som ni får nu i stället. Kom ihåg att mamma och pappa tycker om L. och M. mest i hela världen. Kramar och pussar från mamma och pappa. Vi skickar med några kort som ni kan visa för B. och To. har inte bemött S.H:s uppgifter om nämndens vägran att tillåta att nyårshälsningen vidarebefordrades. För egen del anser jag att hälsningen är av så oskyldig karaktär att det är svårt att förstå att ett överlämnande inte skulle ha kunnat ske. Jag vill också påpeka att nämndens beslut om umgängesbegränsning endast avsåg att föräldrarna inte fick besöka barnen eller ta kontakt med dem per telefon. Något beslut om förbud för föräldrarna att skriva till barnen hade inte fattats. Enligt min mening bör nämnden vara försiktig med att skära av all den kontakt som omhändertagna barn kan ha med sin hemmiljö. Ett sådant beslut får ytterst bero på karaktären av de misstankar som föreligger och vilka risker som en kontakt kan medföra för barnen. Med hänsyn till det anförda finner jag det anmärkningsvärt att nämnden inte närmare undersökte möjligheterna att låta barnen träffa andra närstående än föräldrarna eller bekanta som de eventuellt brukar fira jul och nyår med. Det har inte framkommit något som talar för att detta skulle ha stört utredningen. Fråga om enskilds kontakter med en socialnämnd inneburit en begäran om bistånd eller endast inhämtande av upplysningar (Dnr 3098-1996) I en anmälan till JO riktade C.Ö. klagomål mot i kommun. Han anförde därvid bl.a. följande. Troligen eller begärde och fick han löfte av handläggare på socialförvaltningen om bistånd till bl.a. reparation av sin bil. Trots denna överenskommelse fick han inget beslut från förvaltningen förrän och sedan han hade gjort en polisanmälan mot handläggaren. Han överklagade det avslagsbeslut han därvid fått men det tog förvaltningen att vidarebefordra överklagandeskriften till länsrätten. Efter remiss anförde gruppledaren vid socialförvaltningen i kommun följande. När det gäller löfte om billån, bilreparationer samt bilköp är åsikterna olika om vad som sagts vid ett besök på av C.Ö. Rent generellt ges inga löften om sådant då det inte går under bedömningen skälig levnadsnivå. Skälen skall vara mycket starka för att få sådan hjälp. Enligt socialsekreterare och de journalanteckningar som finns gavs inga sådana löften. Däremot upplystes C.Ö. om att han fick möjlighet (visst bistånd) att ta reda på vad reparationer etc. skulle kosta och att han hade möjlighet att ansöka om bistånd för att få saken prövad. Beslut i ärendet föregicks av ett flertal telefonsamtal från C.Ö. Vid dessa telefonsamtal diskuterades saken fram och tillbaka huruvida C.Ö. blivit lovad bistånd till bilreparationer, bilköp eller billån, men det var inte klart att C.Ö. ville ha beslut i saken. När det klart framgick att C.Ö. ansökte om bistånd till bilreparation eller bilköp och att han efterfrågade ett beslut gavs ett sådant beslut (se beslut 960306). Den 14/3 1996 kom ett fax från C.Ö. där han bad oss ompröva beslut daterat den 960306 (omprövning inte överklagan). fick ett avslagsbeslut gällande billån den 960315. Detta beslut överklagades av C.Ö. varmed yttrande skrevs och skickades till länsrätt (yttrande 960327). Det s.k. dröjsmålet från vår sida beror inte på annat än att det ej klart fram-gick att C.Ö. ansökte om bistånd, utan diskussionerna per telefon var mer baserat på huruvida C.Ö. blivit lovad eller inte lovad bilreparationer, bilköp eller betalning av billån. När det blev klart att C.Ö. verkligen sökte bistånd handlades också ärendet i vederbörlig ordning. Till remissvaret fogades kopior av beslut m.m. I ett beslut anförde JO Lavin bl.a. följande. När det gäller anmälan mot i kommun framgår det av utredningen att förvaltningen i beslut avslog C.Ö:s ansökan om bistånd till bl.a. kostnader för bilreparation eller inköp av ny bil. I skrivelse daterad begärde C.Ö. omprövning av beslutet. I nytt beslut vidhöll socialförvaltningen avslagsbeslutet. C.Ö:s överklagande är daterat , och socialförvaltningen förefaller ha vidarebefordrat överklagandeskriften, tillsammans med ett eget yttrande, till länsrätten . Vad som kommit fram i denna del föranleder ingen kritik från min sida. Det går knappast att i efterhand utreda exakt vad som sagts i telefonsamtal mellan C.Ö. och socialförvaltningens handläggare. Det förefaller i och för sig som om C.Ö. på ett ganska tidigt stadium fört frågan om bistånd till reparation av bil på tal. Jag vill rent allmänt framhålla att om det inte är helt klart att den enskilde önskar endast upplysningar hans begäran skall uppfattas som en framställan om bistånd och således avgöras i ett beslut (se bl.a. JO 1987/88, s. 151 f.). Jag anser att om en tjänsteman är osäker på vad den enskilde menar i t.ex. ett samtal med tjänstemannen eller en skrivelse till myndigheten, denne bör försöka undanröja osäkerheten genom en direkt fråga till den enskilde. Det sagda torde följa av den serviceskyldighet som genom 4 § förvaltningslagen (1986:223) ålagts myndigheter. Om socialförvaltningen således varit oviss om huruvida C.Ö. begärde bistånd till kostnader för reparation av sin bil m.m., eller om hans begäran bara avsåg upplysningar, borde förvaltningen ha tagit reda på vad som åsyftades. Vid telefonsamtalen har tydligen diskuterats om viss hjälp lovats C.Ö. Härav borde socialförvaltningen nog ha kunnat dra den slutsatsen att C.Ö. Fråga om en socialnämnds möjlighet att återkalla ett beslut att bevilja bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen (Dnr 2043-1996) klagade i en anmälan till JO på förutvarande 10, nuvarande , i . Hon anförde bl. a. att hennes ansökan om socialbidrag för april månad 1996 felaktigt hade avslagits. Efter remiss anförde 10 i i ett yttrande bl. a. följande. har varit aktuell på socialdistriktets ekonomisektion . Socialsekreterare har varit hennes handläggare. På grund av hennes sociala situation har hon bedömts behöva också annat bistånd än socialbidrag. Med hänsyn till denna bakgrund har det ställts krav på J.A. att hon skall infinna sig på inbokade besök hos socialsekreterare antingen på vuxensektionen eller på ekonomisektionen innan hon beviljas ekonomiskt bistånd. Utbetalning sker då genom snabbutbetalning i kassan vid besökstillfället. ej enligt uppgjord planering annulleras utbetalningen. Beslut fattas sedan utifrån den aktuella situationen om avslag eller om utbetalning vid senare tillfälle. Överenskommelse om nästa besök har gjorts vid besökstillfälle månad för månad. har haft socialbidrag och kontakt med distriktet och är väl förtrogen med rutiner och krav i samband med ansökan. inte till överenskommet besök. Den aktuella tiden var bestämd vid föregående möte . Socialsekreteraren erinrar sig att J.A. skrev upp tiden i sin almanacka och att hon försäkrade sig om att J.A.