frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — uppmanades redan vid sin första ansökan 1992 att till nästa ansökan, det vill säga till den nu aktuella ansökan, bifoga läkarintyg. [K.R.] har således känt till att läkarintyg ska bifogas ansökan 1995. Parkeringstillstånd får utfärdas max , även om rörelsehindret är bestående, och måste därefter förnyas. I de fall bedömer rörelsehindret som livslångt begärs läkarintyg in vid var tredje ansökning, det vill säga var nionde år, så att ett intyg ska finnas även efter utgallring av äldre handlingar. [K.R.] har, trots underrättelser härom, inte lämnat fullständigt underlag för att ansökan ska behandlas och beslut slutligen ska kunna fattas. Om ansökan är komplett och om kontakter med behandlande läkare eller med förtroendeläkare inte behöver tas, lämnas nytt tillstånd ut inom efter ansökan kommit in. Tillstånd kan även lämnas direkt om sökanden personligen besöker trafikassistenten och om kompletteringar inte behöver göras. Om avslag övervägs kan handläggningstiden förlängas, då behandlande läkare före beslut alltid kontaktas för ytterligare upplysningar och övervägningar. I den kontakt vi haft med [K.R. ], har han föreslagit att ska kontakta angivna personer, ta fram läkarintyg från andra förvaltningar och annan kommun etc. Det kan knappast vara uppgift att för sökandens räkning söka rätt på olika av sökanden åberopade handlingar. Skulle kommunen nödgas göra sådana undersökningar för varje ansökan skulle handläggningstiderna förlängas avsevärt. Det är också ytterst tveksamt ur sekretessynpunkt. I skrivelse till Ombudsmän har [K.R.] antytt att han tidigare visat upp sitt gamla parkeringstillstånd med TSVs fordonsregistrering eller skattekvitto för de fordon det gällt. För att få skattebefrielse från har läkarintyg alltid infordrats. Sådana läkarintyg byggde på samma förutsättningar som läkarintyg för parkeringstillstånd, varför dessa kunnat samordnas. Vi har välvilligt tolkat [K.R. :s] skrivelse så, att han beviljats skattebefrielse m m för fordon. Vi har därefter utfärdat begärt tillstånd . handlägger inte längre sådana ärenden, dessa har övertagits av , vilken av sekretesskäl inte kan bekräfta eller dementera om [K.R.] läkarintyg gäller i max och kan ersätta det nu begärda läkarintyget. Sökanden måste dock själv överlämna läkarintyg med sin ansökan om parkeringstillstånd då av sekretesskäl inte översänder sådana till andra myndigheter. Som regel utfärdas parkeringstillstånd inom under förutsättning att ansökan är komplett. :s] ansökan saknar en väsentlig del, läkarintyget, varför beslut, vare sig positivt eller negativt, inte kunnat fattas. [K.R.] har , efter både skriftliga och muntliga meddelanden, känt till att läkarintyg krävs för avgörande 1995, men inte efterkommit detta. Kommunen anser därför inte att handläggningstiden, mot bakgrund av ovan nämnda förhållanden, varit anmärkningsvärd sett från kommunens förhållanden. Om en kortare handläggningstid varit önskvärd, hade kunnat avslå ansökan i brist på begärt beslutsunderlag. Sökanden hade då kunnat överklaga beslutet hos som begärt in läkarintyg. En sådan hantering anser vi varit ytterst olämplig JO Lavin anförde i ett beslut följande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt gällande regler för förfarandet. Däremot brukar JO inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. JO tar upp en sådan fråga till utredning bara när ett beslut direkt strider mot en lag eller annan författning eller annars framstår som uppenbart felaktigt. I det sagda ligger bl.a. att JO i allmänhet inte går närmare in på rena bedömningsfrågor. Mot denna bakgrund begränsar jag mina uttalanden till kommunens sätt att handlägga [K.R:s] ansökan om parkeringstillstånd. I 159 a § och 160 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) föreskrivs bl.a. följande. Rörelsehindrade får beviljas undantag från sådana bestämmelser eller lokala trafikföreskrifter som avser stannande eller parkering. Undantag får medges, om det behövs av särskilda skäl och det kan ske utan fara för trafiksäkerheten, skada på vägen eller någon annan avsevärd olägenhet. Dåvarande (numera ) har i ämnet (jfr 162 § vägtrafikkungörelsen) meddelat föreskrifter om undantag för rörelsehindrade från lokala trafikföreskrifter om förbud att parkera (parkeringstillstånd) (TSVFS 1987:11). Enligt dessa gäller bl.a. följande. Avgörande för om parkeringstillstånd skall utfärdas skall vara om rörelsehindret medför att en person inte utan betydande svårighet kan förflytta sig till fots. Därvid skall inte enbart nedsatt motorisk rörelseförmåga vara avgörande utan även andra skäl beaktas till exempel hjärt- och kärlsjukdomar. För personer vars rörelseförmåga starkt begränsas med speciella väderleksförhållanden, exempelvis låga temperaturer, får parkeringstillstånd utfärdas att gälla . Föreligger svårigheter att bedöma sökandens möjlighet att förflytta sig får läkarintyg krävas. Yttrande får även inhämtas från socialnämnd eller liknande. Parkeringstillstånd bör ha en giltighetstid av högst . Som en allmän princip inom förvaltningsrätten anses gälla att det åvilar en förvaltningsmyndighet att tillse att utredningen blir så fullständig som erfordras i ett ärende (official- eller undersökningsprincipen). Någon motsvarighet till den uttryckliga regeln om förvaltningsdomstols utredningsansvar i 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) finns inte i förvaltningslagen (1986:223), FL. Vissa allmänt hållna regler i FL ger dock antydningar om omfattningen och innebörden av förvaltningsmyndigheternas ansvar för utredningen i ett ärende. Se bl.a. , Förvaltningsmyndigheters utredningsskyldighet. En rättssäkerhetsstudie (1995) s. 118. I 4 § första stycket föreskrivs sålunda: Varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Härtill kommer regeln i 7 § andra meningen: Vid handläggningen skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. Ur de nämnda reglerna i 4 § kan utläsas att myndighetens utredningsinsatser får avpassas till ärendets beskaffenhet (frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet) och att myndigheternas åtgärder bl.a. skall bestå i vägledning och annan sådan hjälp. Vad gäller ärendets beskaffenhet är att märka att [K.R.] ansökt om den förmån som han påstår sig vara berättigad till. En sökande i ett förvaltningsärende anses i allmänhet skola visa att förutsättningarna för ett positivt beslut är uppfyllda; han skall m.a.o. styrka sina anspråk inför myndigheten. Detta krav på sökanden återverkar naturligtvis på officialprincipens tillämpning. Principen kommer i detta sammanhang främst att få den praktiska betydelsen att myndigheten skall vara beredd att hjälpa den enskilde till rätta i viss omfattning, bl.a. genom att anvisa honom hur utredningen bör kompletteras. Se härtill , Allmän förvaltningsrätt (18 u. 1997) s. 101, Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder (7 u. 1992) s. 55 f. och Lavin, Gäst hos försäkringsöverdomstolen (1991) s. 72 f. I fallet har tekniska nämnden förklarat för [K.R.] att hans ansökan borde kompletteras med ett läkarintyg. Genom denna åtgärd har nämnden försökt att hjälpa sökanden att ta till vara sin rätt i ärendet. På så sätt har nämnden fullgjort en viktig del av sitt utredningsansvar. Om läkarintyget av någon anledning redan funnits hos nämnden, hade det naturligaste dock varit att nämnden sökt rätt på intyget. Som ovan nämnts, skall förvaltningsmyndigheten, enligt 7 § FL, vid handläggningen av ett ärende beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. Huruvida tekniska nämnden här självmant bort införskaffa utredningen får bedömas mot bakgrund av att det främst gällde införskaffandet av ett läkarintyg. Det har i ärendet hos JO inte framkommit att ett sådant intyg som ansågs behövligt skulle ha funnits lättillgängligt hos en annan myndighet. Nämndens eftersökande av ett läkarintyg skulle därför knappast ha kunnat främja en enkel, snabb och billig handläggning av ärendet (jfr första meningen i 7 §). Med hänsyn härtill och att nämnden dessutom tillhandahöll ett formulär för läkarintyget har jag inget att anmärka på att nämnden ansåg det lämpligast att [K.R.] själv såg till att intyget blev ifyllt av läkare. Oavsett om [K.R.] inkom med ett läkarintyg har tekniska nämnden varit skyldig att pröva hans ansökan. [K.R.] klargjorde för nämnden att han för sin del ansåg att annan utredning än läkarintyg borde räcka för bifall, och han sade sig i skrivelsen vara tacksam för motiverat besked , om hans förslag till utredning inte följdes. Det har enligt min mening ålegat nämnden att även utan tillgång till ett läkarintyg villfara [K.R:s] begäran om ett motiverat besked i ärendet. Nämnden hade här kunnat meddela ett direkt avslagsbeslut eller lämna ett besked om hur nämnden såg på utredningsfrågan. Nämndens underlåtenhet härvidlag har varit ägnad att göra handläggningstiden i parkeringsärendet onödigt lång. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sist anförda. Kritik mot en byggnadsnämnd som meddelat beslut om bygglov för viss mot gällande detaljplan stridande verksamhet (livsmedelsförsäljning), m.m. (Dnr 281-1995) Med anknytning till JO:s beslut över en tidigare anmälan i saken (dnr 3893-1993) begärde prövning av i kommun handläggning av ett ärende om bygglov för livsmedelsförsäljning i strid med gällande detaljplan. Det lov som nämnden beviljade i ärendet upphävdes av , ett beslut som genom en dom av kammarrätten lämnades utan ändring. Kammarrättens avgörande stod fast efter Regeringsrättens fattade beslut (mål nr 3648-1994) att inte meddela prövningstillstånd i målet. Dessutom lämnade genom sin anmälan uppgifter om ett ärende som uppkommit genom att han såsom ombud hos miljönämnden yrkat vitesförbud mot nämnda, alltjämt pågående försäljning. De av anmälan berörda förhållandena framgår närmare i avsnittet Utredning nedan. I sin anmälan anförde avslutningsvis att nämndens beslut i ärendet uppenbart stått i strid med lag, och han framhöll följande. Vad som är ägnat att försvåra saken är att miljönämnden i detta ärende har att utöva en rättsskipande verksamhet mellan två kommunala privaträttsliga subjekt; i stället för att utöva en sådan verksamhet har man ägnat sig åt att på allt sätt försöka utnyttja regelsystemet till fördel för den ena och till nackdel för den andra. Detta är helt oacceptabelt. Dåvarande justitieombudsmannen beslöt att de genom anmälan framförda klagomålen skulle tas upp till utredning genom remiss på det sätt som avslutningsvis angavs i en promemoria av följande lydelse. Enligt 8 kap. 11 § (1987:10, PBL) är en av förutsättningarna för bygglov för åtgärder inom områden med detaljplan att åtgärden inte strider mot detaljplanen. Enligt det i paragrafens sista stycke angivna undantaget får dock lov lämnas till åtgärder som innebär mindre avvikelser från detaljplanen, om avvikelserna är förenliga med syftet med planen. Vad prövning enligt undantagsbestämmelsen innebär har utvecklats i förarbetena till vissa ändringar i PBL. Sålunda har där anförts bl.a. följande (prop. 1989/90:37 s. 56): Av förarbetena till PBL kan utläsas att prövningen av om en avvikelse kan medges i första hand skall göras mot syftet med planen. En tydlig planbeskrivning kan härvid underlätta bedömningen. Ett uttalat syfte med en plan måste alltid beaktas. I varje kommun skall det finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommunens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet och ha det närmaste inseendet över byggnadsverksamheten; vad som i PBL sägs om byggnadsnämnd skall tillämpas på den eller de nämnder som utses för dessa ändamål (1 kap. 7 § PBL). prövar ansökningar om bl.a. bygglov (8 kap. 19 § PBL). I 10 kap. 1 § PBL finns allmänna bestämmelser om skyldigheter att ingripa vid överträdelser. Av bestämmelser i 10 kap. 12 § 2, 13 § och 14 § första stycket PBL framgår att nämndens ingripande för att åstadkomma rättelse i fall av förevarande slag (se nedan) då någon har vidtagit en åtgärd med stöd av bygglov vilket upphävts genom ett beslut som har vunnit laga kraft kan ta formen av ansökan om handräckning eller av föreläggande. 2 beslut och handläggning i övrigt 2.1 Bygglov för åtgärd i strid med detaljplan Av handlingarna i JO:s ärende dnr 3893-1993 och Kammarrättens i dom i mål nr 8592-1993, vilken vunnit laga kraft genom Regeringsrättens beslut i mål nr 3648-1994, framgår bl.a. följande. Enligt detaljplan för ett, här aktuellt, område i , kommun, får en viss fastighet inte användas för försäljning av livsmedel; enligt planbestämmelserna är tillåten användning industri och handel, ej livsmedel. Denna plan, som antagits av kommunfullmäktige , sökte kommunen ändra så att förbudet mot försäljning av livsmedel skulle tas bort, men fullmäktiges beslut härom, , överklagades och upphävdes av regeringen med tillämpning av 5 kap. 11 § första stycket PBL. Ytterligare ett beslut om sådan ändring antogs, men inte heller det vann laga kraft utan upphävdes av regeringen. i kommunen beviljade (§ 38), således utan att den föreslagna detaljplaneändringen hade vunnit laga kraft (jfr 5 kap. 34 § PBL), bygglov för försäljning av livsmedel inom fastigheten i fråga (14:11). Som stöd för beslutet åberopade nämnden 8 kap. 11 § sjätte stycket PBL, dvs. ovan redovisade undantagsregel rörande mindre avvikelse etc. Beslutet är utformat på följande sätt: att meddela bygglov för försäljning av livsmedel i butik nr 8 inom fastigheten 14:11 enligt PBL 8:11, 6:e stycket (mindre avvikelse). Vid det sammanträde där beslutet fattades förelåg en inom , av stadsarkitekten upprättad och till miljönämnden ställd skrivelse av , vilken innefattade, som det angavs i protokollet över beslutet, beredande organs förslag. I skrivelsen anförs följande. , , ansöker om bygglov för livsmedelshandel i butik 8. Ett givet tillfälligt lov för livsmedelsförsäljning har av Regeringsrätten beslutats bli upphävt. Kommunen har antagit en detaljplan för fastigheten som medger livsmedelshandel. På grund av överklaganden och felaktig handläggning av planärendet på har det ännu inte slutligen avgjorts. har fattat ett nytt beslut som innebär att besvären från Solkatten avslås. Ett ev överklagande av detta beslut innebär att Regeringen kan behandla ärendet för slutgiltigt beslut . Den pågående livsmedelshandeln strider i formell mening mot gällande planbestämmelser. Kommunen och är dock helt överens om att livsmedelshandel skall tillåtas inom den aktuella butikslokalen. Regeringen kan sägas vara i princip överens om samma sak genom den nya lydelsen i PBL 5:7, 2:a stycket, som ej möjliggör en bestämmelse som hindrar livsmedelshandel. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att ett slutligt avgörande av planärendet kommer att ske , där livsmedelshandeln bör få stöd i en gällande plan, bör ansökan nu kunna prövas av nämnden med dessa förutsättningar som grund. Eftersom den nya planen ännu inte blivit gällande utgör den begärda åtgärden tills vidare en mindre avvikelse från detaljplan (PBL 8:11). I enlighet med PBL 8:22 har kända sakägare och hyresgäster beretts tillfälle att yttra sig över ansökan. Därvid har framkommit att Solkatten med hyresgäster samt med hyresgäster motsatt sig åtgärden. (Endast Solkatten är dock berörd sakägare enligt PBL). Man menar att livsmedelshandel kullkastar all planering och åsamkar stora förluster samt att tidigare beslut och försäkringar ej följes. De inkomna synpunkterna överensstämmer med de som framförts vid utställning av detaljplanen. Frågan om att ej hindra konkurrens är utklarad genom den nya lydelsen av PBL 5:7. Härutöver har inget framförts som innebär att livsmedelsförsäljning är till olägenhet för grannfastigheterna och dess hyresgäster. Förslag till beslut: att meddela bygglov för försäljning av livsmedel i butik nr 8 inom fastigheten 14:11 enligt PBL 8:11, 6:e stycket (mindre avvikelse). Efter överklagande upphävde beslutet på grund av att åtgärden i fråga att ianspråkta och inreda butik för livsmedelsförsäljning stred mot den alltjämt gällande detaljplanen och att den sålunda föreliggande avvikelsen från planen inte var förenlig med syftet med denna. I ärende gjorde klaganden, för vilken advokaten var ombud, gällande att åtgärden under inga förhållanden kunde anses vara en mindre avvikelse från gällande detaljplan eftersom denna innehöll ett explicit förbud mot just denna åtgärd. Även beslut överklagades. I sin dom instämde kammarrätten i bedömning och ändrade därför inte det överklagade beslutet. 2.2 Behandlingen av en begäran om ingripande enligt 10 kap. PBL I en inom , av stadsarkitekten upprättad och till miljönämnden ställd skrivelse av anförs följande. Solkatten , c/o Advokaten , Advokatfirman , yrkar om vite för fortsatta åtgärder för livsmedelsförsäljning på fastigheten 14:11. beslut att upphäva det § 38, givna bygglovet har genom Regeringsrättens beslut blivit gällande. har med anledning härav skyldighet enligt Plan och bygglagen, PBL 10:1 att se till att åtgärd som vidtagits utan lov blir undanröjd. Solkattens framställan kan utan tvekan kopplas till den konkurrenssituation som Solkatten befinner sig i med livsmedelsförsäljning på bensinstationen och två livsmedelsbutiker i . bör därför med hänvisning till att Solkatten , från det att livsmedelsförsäljning tilläts, försökt hindra denna, behandla frågan om föreläggande strikt. Föreläggandeärendet bör därför behandlas i särskild ordning enligt lagstiftningen. Förslag till beslut: att frågan om åtgärd för att se till att livsmedelsförsäljning på Center Syd upphör behandlas i särskild ordning samt att lägga Solkatten yrkande till handlingarna. beslöt , enligt sammanträdesprotokollet (§ 109) med tillgång till förvaltningens skrivelse, att kommunicering enligt beredande organs förslag skall ske med Solkatten , c/o . 3.1 Beslutet om bygglov Beslut att anta eller ändra detaljplan m.m. gäller först sedan beslutet vunnit laga kraft (5 kap. 34 § PBL). Enligt den vid beslutet gällande planen var försäljning av livsmedel förbjuden på aktuellt område. Bygglovet avsåg just sådan försäljning, vilken alltså innebar åtgärder i strid med detaljplanen. Enligt bestämmelserna i får bygglov dock inte lämnas för planstridiga åtgärder, om avvikelserna inte är förenliga med syftet med planen. De högre instanserna fann efter överklaganden att denna förutsättning inte förelåg. I nämndens beslut redovisas inte nämndens bedömning av frågan om åtgärdernas förenlighet med planens syfte. De förslag om ändring av detaljplanen som kommunfullmäktige antagit men regeringen efter överklaganden inte godtagit avsåg just ett avlägsnande av förbudet mot livsmedelsförsäljning. Med hänsyn till bl.a. detta är det svårt att inse hur nämnden kunnat fatta sitt beslut utan att helt förbigå nämnda förutsättning för lov och därmed åsidosätta lagens regler; om det hade varit rättsligt möjligt att i detta fall bevilja bygglov utan planändring, skulle ju en sådan inte ha behövt vidtas för att uppnå det eftersträvade målet att tillåta livsmedelsförsäljning på platsen. Stadsarkitekten, vars uppgift synes ha varit att förbereda ärendets avgörande och därvid lämna förslag till beslut, konstaterade i sin skrivelse bl.a. att de med lovet avsedda åtgärderna i formell mening strider mot planbestämmelserna. Inte heller i denna skrivelse återfinns något om prövning i förhållande till den gällande planens syfte. I stället berörs rättsläget enligt en ändrad bestämmelse i PBL, vilken inte har tillbakaverkande kraft, och antages att det pågående planändringsärendet kommer att avgöras i kommunens favör. Härtill fogas slutsatsen: Eftersom den nya planen ännu inte blivit gällande utgör den begärda åtgärden tills vidare en mindre avvikelse från detaljplan (PBL 8:11). Den citerade meningen synes i sig obegriplig som uttryck för en tillämpning av bestämmelserna i fråga. Stadsarkitektens resonemang synes överhuvudtaget ligga vid sidan av vara irrelevant för sådan prövning som krävs för att bygglov för avvikelse från detaljplan lagligen skall kunna lämnas. Nämndens beslut i ärendet ger inte anledning till annat antagande än att nämnden delar de uppfattningar och bedömningar som stadsarkitektens skrivelse innehåller. Beträffande det nu anförda bör yttrande inhämtas från miljönämnden. 3.2 Handläggningen efter begäran om ingripande enligt 10 kap. Yttrande bör inhämtas från miljönämnden även avseende den närmare innebörden av och den rättsliga grunden för dels förvaltningens skrivelse i delen bör därför yrkande till handlingarna, dels nämndens beslut , § 109, om kommunicering med Solkatten . besvarade remissen genom att godkänna och såsom eget yttrande avge följande, inom i samråd med en advokat (kommunens ombud i nedan berörda skadeståndsmål) upprättade förslag. Plan- och bygglovärendena i anknytning till rubricerade anmälan har av kommunen drivits i fullständigt samförstånd med berörd fastighetsägare, d v s den fastighetsägare som sökt lov för åtgärderna. Regeringens beslut att ej medge planändring grundar sig på dels att kommunen bör ändra planen för att stärka konkurrensen och dels att ytterligare lagstiftningsåtgärder för motverkande av konkurrensbegränsning bör vidtas. För kommunen framstår beslutet om upphävande av planen som obegripligt och motsägelsefullt. Det ger trots detta kommunen en klar indikation på att man gör rätt som söker ändra planen. Vid den förnyade planändring, som därefter följde, fick kommunen stöd av , som menade att Solkatten nu inte var berörd enligt lagens mening. Ej heller i övrigt ansåg att det fanns skäl att upphäva det överklagade beslutet. De bygglov som beviljats skall således bedömas mot bakgrund av det stöd som kommunen faktiskt fått vid prövning av detaljplan i högre instanser samt det förhållandet att konkurrensbegränsning i nya detaljplaner, som hindrar livsmedelsförsäljning, förbjöds (PBL 5:7, 2:a stycket). Att såväl allmänna som enskilda intressen skall beaktas vid prövning enligt PBL stadgas i dess 1 kap 5 §. De allmänna intressena av att ej motverka en effektiv konkurrens har här således ansetts överväga. En statlig utredning har i ett delbetänkande (SOU 1994:36) dessutom övervägt huruvida övergång från ett handelsändamål till ett annat inom ett detaljplaneområde kräver planändring och om befintliga preciserade konkurrensbegränsande planbestämmelser skall fråntas sin verkan, samt anvisat möjlighet härför genom förslag till en tilläggsbestämmelse i 8 kap 11 § (a a S 269 ff). Från kommunens synpunkt sett har de allmänna intressena varit helt utslagsgivande. Etableringen av Center Syd har tillsammans med livsmedelsförsäljningen inneburit ett stort antal arbetstillfällen i kommunen och regionen. Anläggningen ligger vid en stor trafikled som innebär att pendlare inom regionen kan ta sig hit utan att köra långa vägar. Kommunens invånare får nära till ett handelscentrum. Regeringens beslut är nu föremål för rättsprövning hos Regeringsrätten. De högre instanserna har efter överklagande funnit att förutsättning för bygglov ej funnits. (Remiss 1:a st). Bemötande: har fattat sina beslut med förvissning om att dessa varit riktiga, och med de förutsättningar som förelegat enligt bakgrundsbeskrivningen ovan. Att sedan Länsstyrelse och Kammarrätt kommit fram till något annat, har inte kunnat förutses vid beslutstillfällena. Nämnden har genom att förbigå frågan om åtgärdernas förenlighet med planens syfte åsidosatt lagens regler. (Remiss 2:a st). Bemötande: Av bygglovbeslutet framgår att varit fullt medveten om att bygglovet avviker från gällande detaljplan.