frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Brevet inleddes med tre frågor till polismyndigheten avseende ett av fattat beslut om kontrollbesiktning. De två första frågorna hade följande lydelse: 1. Var finns polismyndighetens exemplar av Bevis övervakning genom polisman med nr 174498? Hos myndigheten finns bara det exemplar vilket lämnades till föraren. Med vilken rätt har mitt beslut om kontrollbesiktning nr 174498 undanröjts? Brevet innehöll härutöver en redogörelse för det inträffade som kan sammanfattas på följande sätt. omkring befann sig tillsammans med en kollega i en tjänstebil på parkeringen vid Eurostop. De påträffade där en bil som kunde antas ha anknytning till ett snatteriärende som utreddes av en annan patrull. På bilens förarplats satt en kvinna. beslutade att kontrollera fordonet med stöd av 101 § fordonskungörelsen (1972:595) (FK). Vid kontrollen visade det sig att inga blinkrar fungerade samt att ett däck var blankslitet. Med stöd av bilagan till TSVFS 1986:56 punkt 9 utfärdade ett Bevis övervakning genom polisman med det ovan angivna numret genom vilket meddelades ett föreläggande om kontrollbesiktning före . Vidare utfärdades ett ordningsföreläggande för kvinnan på förarplatsen, ., som uppgav att hon var bilens förare. Föreläggandet godkändes av henne. och . anförde härefter besvär mot ordningsföreläggandet. I samband med att detta ärende lades upp ändrades föreläggandet om kontrollbesiktning av poliskommissarien vid myndigheten till ett föreläggande om uppvisande, något som enligt uppfattning stod i strid med 116 § FK. brev besvarades av i en skrivelse daterad . Som svar på fråga 1 uppgav han att polismyndighetens exemplar av Bevis övervakning genom polisman sorteras ut ur pärmen och kastas när uppvisandet har skett. I stället förvaras det exemplar på vilket en polisman eller behörig person vid en verkstad har intygat att bristfälligheterna har avhjälpts. Med anledning av den andra frågan förklarade han inledningsvis att det enligt hans uppfattning inte fanns några förutsättningar för ett föreläggande enligt 101 § FK i det aktuella fallet. Han hänvisade därvid till vad som sägs i Trafik Rättsfall, Kommentarer om att det vid tillämpningen av denna paragraf skall vara fråga om bristfälligheter som kan konstateras utan att polismannen gör någon noggrannare undersökning av fordonet. Han återgav vidare ett uttalande av innebörd att befogenheterna enligt 101 § FK inte bör få utnyttjas så att polismän utan förordnande att utföra flygande inspektion regelmässigt stoppar fordon och undersöker dessa för att upptäcka bristfälligheter utan att en undersökning bör få ske endast om det redan när fordonet stoppas finns klara tecken på att fordonet har ett eller flera allvarliga fel. hänvisade vidare till att bilen inte hade observerats innan den parkerades. hade av dessa skäl medgett att föreläggandet om kontrollbesiktning ändrades till ett föreläggande om uppvisande. anförde vidare att han var medveten om att detta var en felaktighet av honom. Om det var fråga om ett tjänstefel ville han inte bedöma. Han förklarade emellertid att han medgav de faktiska omständigheterna och att han lät myndigheten ev. föra ärendet vidare. En skrivelse av , rubricerad Ifrågasatt handläggning av ärendet 261-A10382-94 och undertecknad av poliskommissarien vid polismyndigheten hade följande lydelse. Polisassistenten har i skrivelse krävt skriftligt svar på vissa frågor. Poliskommissarien har i skrivelse av besvarat frågorna. Denna skrivelse har tillställts Maltin. har gjort en förmansprövning av Maltins åtgärder. Vid ett sammanträffande på undertecknads tjänsterum mellan och klarades meningsmotsättningarna ut. Maltin förklarade sig nöjd med åtgärderna i ärendet och påkallade ingen ytterligare utredning. På skrivelsen hade tecknats ett beslut daterat och undertecknat av biträdande länspolismästaren av följande lydelse. Ingen vidare åtgärd. På grund av vad som hade framkommit vid granskningen fann chefsJO anledning anta att befattningshavare som stod under hans tillsyn hade gjort sig skyldiga till undertryckande av urkund enligt 14 kap. 4 § och tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . ChefsJO beslutade därför att inleda förundersökning angående sådana brott och uppdrog åt överåklagaren vid i att leda och låta verkställa utredningen. Under förundersökningen hölls förhör med ., som vid tillfället i fråga disponerade den aktuella bilen, samt med och polisassistenten . , och hördes som misstänkta för brott. Vid förhöret delgavs poliskommissarien misstanke om brott enligt följande. Tjänstefel genom att ha ändrat ett föreläggande om kontrollbesiktning till ett föreläggande om att inställa fordonet inför polismyndighet. Undertryckande av urkund genom att ha undanskaffat polisens exemplar av föreläggandet om kontrollbesiktning. Tjänstefel genom att underlåta att lämna över anmälan från till åklagare i strid med bestämmelserna i 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen (1984:730). bestred ansvar och uppgav att han i sin egenskap av förman hade ändrat föreläggandet om kontrollbesiktning till ett föreläggande om att inställa fordonet inför polismyndighet, eftersom det enligt hans mening inte förelåg förutsättningar att utfärda ett föreläggande om kontrollbesiktning. Som grund för denna bedömning åberopade han att inte hade iakttagit fordonet under färd. Han medgav att ändringen var felaktig men förklarade att förfarandet enligt hans mening inte var så allvarligt att det kunde betraktas som tjänstefel. Beträffande påståendet om undertryckande av urkund invände han att han hade följt de rutiner som tillämpas vid myndigheten för hantering av dylika handlingar. Vad gäller påståendet att han skulle ha underlåtit att överlämna anmälan till åklagare hänvisade han till att ärendet handlades vid länspolismästarens kansli. hördes som misstänkt för tjänstefel bestående i att han i strid med bestämmelserna i 6 kap. 1 § första stycket i polisförordningen hade underlåtit att till åklagare överlämna en anmälan från till polismyndigheten. bestred ansvar och uppgav att han hade föredragit ärendet för för ställningstagande till hur anmälan skulle handläggas. Med hänsyn till de uppgifter som framkommit under förundersökningen ansåg chefsJO att brott inte kunde styrkas beträffande de gärningar som lagts till last. När det gällde hade inte annat framkommit än att han hade föredragit anmälan för . hade således inte handlat i strid med vad som gällde för hans uppgift som poliskommissarie vid länspolismästarens kansli. ChefsJO beslutade därför att förundersökningen skulle läggas ned i dessa delar. Biträdande länspolismästaren hördes som misstänkt för tjänstefel bestående i att han uppsåtligen i strid med vad som följer av 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen hade avskrivit det ärende som hade anhängiggjort vid myndigheten genom det brev som har nämnts i det föregående. vitsordade de faktiska omständigheterna men bestred ansvar för tjänstefel på den grunden att han endast handlat oaktsamt och att gärningen borde kunna bedömas som ringa. delgavs härefter misstanke om oaktsamt brott. och advokaten i egenskap av ombud och privat försvarare för denne hade tagit del av utredningen enligt 23 kap. 18 § utvecklade inställning i frågan om gärningen skulle bedömas som ringa på följande sätt. Skulle chefsjustitieombudsmannen komma till den uppfattningen att gjort sig skyldig till tjänstefel, invänder under alla omständigheter i andra hand att vad som läggs honom till last är att anse som ringa, varvid ansvar inte bör ådömas. I den helhetsbedömning som skall ske av gärningen om den är ringa, vill särskilt framhålla den otydlighet som Maltins skrivelse innefattat genom att endast fordra svar på vissa frågor jämte att efterföljande föredragning genom Nibble givit den uppfattningen att oenighet ej längre förelåg mellan de inblandade och att saken därför var utagerad och att ärendet kunde avföras. Även om har att känna till de föreskrifter och allmänna råd som gäller ifråga om anmälningsupptagning och överlämnande till åklagare, så har omständigheterna i förevarande ärende uppenbarligen varit sådana att dessa frågor inte alldeles lätt låter sig besvaras. Härtill kommer att förundersökningen nedlagts beträffande , då brott inte kunnat styrkas beträffande honom, varför eventuella underlåtenhet inte kan anses ha medfört någon skada eller egentlig olägenhet för någon. I ett beslut anförde chefsJO följande. Kontroll av fordon kan ske vid flygande inspektion enligt 91 § FK. De brister hos ett fordon som upptäcks vid en sådan inspektion kan föranleda körförbud eller föreläggande för fordonets ägare att avhjälpa bristerna och antingen inställa fordonet för kontrollbesiktning eller genom intyg eller på annat tillförlitligt sätt styrka för en polismyndighet eller bilinspektör att bristerna har avhjälpts (93 § FK). Även om flygande inspektion inte har utförts, får enligt 101 § första stycket FK en polisman, som uppfyller de krav som föreskriver i fråga om utbildning, meddela körförbud för bl.a. en personbil om det klart framgår att fordonet har så stora brister att det inte kan användas utan uppenbar fara för trafiksäkerheten. Är bristerna hos fordonet inte så stora att körförbud bör meddelas, men det ändå klart framgår att de är av mer än ringa betydelse för trafiksäkerheten, får polismannen i stället förelägga fordonets ägare att avhjälpa bristerna och inställa fordonet för kontrollbesiktning. I motsats till vad som gäller i fråga om flygande inspektion gör bestämmelserna i 101 § FK det således inte möjligt att utfärda ett föreläggande innebärande att fordonsägaren genom intyg eller på annat sätt skall styrka för en polismyndighet eller bilinspektör att bristerna har avhjälpts. En förutsättning för utfärdande av ett föreläggande enligt 101 § FK är att fordonet har anträffats på väg eller under sådana omständigheter att det finns anledning att anta att det strax har använts på vägen (101 § andra stycket FK). Enligt punkt 9 i bilagan till föreskrifter (TSVFS 1986:56) om övervakning genom polisman skall den omständigheten att körriktningsvisarna på det kontrollerade fordonet är ur funktion föranleda ett föreläggande om kontrollbesiktning. Av 115 och 116 §§ FK framgår att ett föreläggande enligt 101 § FK inte får överklagas. har i egenskap av förman ändrat dennes med stöd av 101 § FK meddelade föreläggande om kontrollbesiktning av fordonet till att avse ett s.k. uppvisande, eftersom han ansåg att det inte fanns rättslig grund för föreläggandet. Han har härvid i första hand åberopat att inte hade iakttagit fordonet under färd och att 101 § FK därför över huvud taget inte var tillämplig. I den skrivelse av som har nämnts i det föregående har han också hänvisat till vad som sägs i det i kommentaren återgivna avsnittet av förarbetena till bestämmelsen om att det vid tillämpningen av 101 § FK bör vara fråga om bristfälligheter som kan konstateras utan att polismannen gör någon noggrannare undersökning av fordonet samt att det inte bör få förekomma att polismän tillämpar bestämmelserna på sådant sätt att de regelmässigt stoppar fordon och undersöker dessa för att upptäcka bristfälligheter. I polislagen (1984:387) och i lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. finns uttryckliga regler om förmansprövning. I övrigt saknas föreskrifter om i vilka situationer en förman inom polisväsendet kan ändra en underställd befattningshavares beslut. Det har emellertid ansetts att en förman även utan uttryckligt författningsstöd har rätt att häva ett felaktigt beslut om gripande (se SOU 1993:60 s. 170 f. och prop. 1986/87:112 s. 45 f.). I annan verksamhet vid en polismyndighet än den brottsbekämpande gäller bestämmelserna i 27 § förvaltningslagen (1986:223) om omprövning av beslut. Om en myndighet finner att ett beslut som den har meddelat som första instans är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Härtill kommer att förvaltningsmyndigheterna enligt i praxis utvecklade principer anses ha vidsträckta befogenheter att ompröva sina beslut utom när det gäller återkallelse av gynnande beslut. Jag har för egen del ansett att ett vakthavande befäl i samband med förmansprövning borde ha ändrat ett av en polisman felaktigt fattat beslut om omhändertagande av ett körkort (beslut i JO:s ärende dnr 2586-1994). Jag kan inte finna att åtgärd att utfärda ett föreläggande om kontrollbesiktning stod i strid med ordalydelsen av 101 § FK. Med hänsyn till att bilen påträffades på en parkeringsplats utanför ett butikskomplex med föraren sittande på förarplatsen får hans bedömning att det fanns anledning att anta att det strax hade använts på vägen anses ligga inom ramen för vad som får godtas. Inte heller de i skrivelse återgivna uttalandena i kommentaren till fordonskungörelsen ger vid handen att beslut att utfärda föreläggandet skulle ha varit felaktigt på sådant sätt att det fanns förutsättningar att ändra det vid en förmansprövning. Härtill kommer att det beslut som fattade vid förmansprövningen, nämligen att ersätta föreläggandet om kontrollbesiktning med ett föreläggande om s.k. uppvisande, saknar varje rättsligt stöd. Ett föreläggande av innebörd att fordonets ägare genom intyg eller på annat tillförlitligt sätt skall styrka för en polismyndighet eller bilinspektör att bristerna hos fordonet har avhjälpts får, som framgår av vad som har sagts i det föregående, utfärdas endast i samband med en flygande inspektion enligt 91 § FK. Med utgångspunkt att situationen var sådan att 101 § FK över huvud taget inte var tillämplig hade det inte varit möjligt att ändra beslut på annat sätt än genom att undanröja föreläggandet utan att sätta något nytt föreläggande i dess ställe. Jag anser emellertid att felbedömning inte är av så allvarlig art att den kan medföra straffansvar som tjänstefel. Jag beaktar härvid särskilt att hans beslut inte har medfört någon skada eller annan olägenhet för någon enskild person. Av utredningen framgår att ett föreläggande enligt 101 § utfärdas på ett blankettset bestående av ett vitt, ett blått och ett gult exemplar. Vid utfärdandet får fordonsägaren det gula exemplaret. Det vita exemplaret översänds till bilregistret, och det blå exemplaret sätts enligt de vid polismyndigheten tillämpade rutinerna in i en pärm hos myndigheten. I det här aktuella fallet sorterades det blå exemplaret bort i samband med att fordonsägaren uppvisade sitt gula exemplar för polisen sedan felen hade avhjälpts. Det gula exemplaret arkiverades sedan hos polismyndigheten. Av 14 kap. 1 § andra stycket (BrB) framgår att såsom urkund anses protokoll, kontrakt, skuldebrev, intyg och andra handlingar som upprättats till bevis eller annars är av betydelse som bevis och att detsamma gäller i fråga om legitimationskort, biljetter och dylika bevismärken. Att samtliga i ett blankettset ingående framställda exemplar av ett protokoll över användningen av straffprocessuella tvångsmedel utgör urkunder framgår av ett avgörande av (NJA 1989 s. 656). Den som förstör, gör obrukbar eller undanskaffar en urkund, över vilken han vid tillfället inte äger så förfoga, döms enligt 14 kap. 4 § , om åtgärden innebär fara i bevishänseende och brottet ej är att anse som bokföringsbrott, för undertryckande av urkund. Av vad som har sagts i det föregående följer att det blå exemplaret i blankettsetet utgjorde en urkund. Någon rätt för att förfoga över detta fanns inte. Hans åtgärd att kasta bort det innebar enligt min mening att de objektiva rekvisiten för brottet undertryckande av urkund var uppfyllda. Detta förhållande ändras inte av att den bortkastade urkunden ersattes med en annan liknande urkund. Båda exemplaren skulle således ha arkiverats hos polismyndigheten. har som grund för sitt bestridande av ansvar för undertryckande av urkund hänvisat till att han följde de rutiner som tillämpas vid myndigheten för förelägganden enligt 93 § FK. Jag anser mig mot denna bakgrund inte kunna visa annat än att när han kastade bort det blå exemplaret hade den uppfattningen att han hade rätt till detta. Denna villfarelse får anses vara av sådant slag att ansvar för undertryckande av urkund inte kan komma i fråga. Jag finner inte heller i övrigt anledning att gå vidare i saken. Frågan om anmälan till åklagare Om det i en anmälan till polisen har påståtts att en arbetstagare inom polisväsendet har gjort sig skyldig till något brott som har samband med arbetet eller på annat sätt har förfarit felaktigt i sin myndighetsutövning skall anmälan överlämnas till åklagare för prövning om förundersökning skall inledas eller inte (6 kap. 1 § första stycket polisförordningen). Undantag härifrån görs endast för det fall att det är fråga om trafikbrott av visst slag och polismyndigheten har beslutat att inleda förundersökning (6 kap. 1 § tredje stycket polisförordningen). Av brev framgick att han ansåg att hade handlat felaktigt när han ändrade föreläggandet om kontrollbesiktning. Det kan också utläsas av brevet att han ansåg att det inträffade skulle kunna bedömas som tjänstefel. Att uppfattade brevet på detta sätt framgår av att han i sin svarsskrivelse av medgav att han hade handlat felaktigt, att han inte själv ville bedöma om det var fråga om ett tjänstefel samt att han lät myndigheten ev. föra ärendet vidare. Det kan således inte råda något tvivel om att brev innefattade en sådan anmälan som åsyftas i 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen. Den ordning som har föreskrivits för utredning av sådana brott av arbetstagare inom polisväsendet som har anknytning till arbetet innebär att polisen i viss utsträckning är bortkopplad från de uppgifter som den annars har när det gäller att utreda brott och att dessa i stället ankommer på åklagare. Uppgiften att handlägga sådana frågor har inom åklagarväsendet anförtrotts endast vissa högre befattningshavare. Reglerna i 6 kap. 1 § polisförordningen, som således innebär att en från polisväsendet fristående befattningshavare inom rättsväsendet skall ta ställning till om en utredning skall ske och hur den i så fall skall bedrivas, är av grundläggande betydelse för att förebygga misstankar om att ovidkommande hänsyn tas vid utredningen av brott av polismän. Det är för allmänhetens förtroende för polisen därför av största vikt att reglerna om överlämnande till åklagare tillämpas på ett korrekt sätt. I det här aktuella fallet tillkommer att de påståenden om felaktigt handlande som framfördes i brev inte utan vidare kunde avfärdas som grundlösa och att det inte heller kunde uteslutas att det påtalade handlandet utgjorde brott. Som framgår av det föregående var förhållandena i själva verket sådana att de föranledde mig att inleda förundersökning avseende tjänstefel. har vidgått att han bär ansvaret för att brev inte överlämnades till åklagarmyndigheten för prövning av om förundersökning skulle inledas. Det finns emellertid inte någon anledning att tro att han uppsåtligen åsidosatte sin skyldighet enligt 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen. Såvitt framgår av utredningen har hans underlåtenhet i stället haft sin grund i att han av oaktsamhet hade underlåtit att sätta sig tillräckligt väl in i ärendet innan han fattade sitt beslut om att inte vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av skrivelse. Han har vid förhör under förundersökningen uppgett att han med litet mer eftertanke skulle ha lämnat ärendet vidare till regionåklagarmyndigheten. Med hänsyn till de aktuella reglernas betydelse för allmänhetens förtroende för polisen samt till de krav som måste ställas på en befattningshavare med ställning är gärningen inte att anse som ringa. Jag beslutar att åtal skall väckas mot för tjänstefel (20 kap. 1 § BrB) enligt följande gärningsbeskrivning. har i egenskap av biträdande länspolismästare vid i vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gällde för uppgiften genom att, i strid med vad som föreskrivs i 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen (1984:730), i avskriva en anmälan mot en polisman i stället för att överlämna den till åklagare. I en dom ogillade åtalet och anförde följande. Polisassistenten påträffade en bil som stannats på en parkeringsplats vid Eurostop, . Bilen var behäftad med vissa brister. utfärdade ett "Bevis övervakning genom polisman" enligt vilket bilen skulle genomgå kontrollbesiktning. förelades föraren en ordningsbot. fick vetskap om att poliskommissarien ändrat besiktningsföreläggandet till ett s.k. uppvisande. ansåg vidare att föreläggandet om ordningsbot borde undanröjas. skickade en skrivelse till polismyndigheten i vilken han bl. a. anförde: Ifrågasättande av handläggningen av ärendet 261-A10382-94. Undertecknad kräver skriftligt svar på följande frågor: Var finns polismyndighetens exemplar av med nr 174498? Hos myndigheten finns bara det exemplar vilket lämnades till föraren. Med vilken rätt har mitt beslut om föreläggande om kontrollbesiktning nr 174498 undanröjts? Av vilken anledning anser myndigheten att OF B4522873 skall undanröjas. I samband med handläggningen av ärendet har föreläggandet om kontrollbesiktning enligt uppgift ändrats av pkom till ett uppvisande. Detta sker enligt min mening i strid mot 116 § FK där det står att läsa att "andra beslut enligt denna kungörelse av polisman, bilinspektör eller riksprovplats än som avses i 115 § FK får inte överklagas". 115 § FK avser körförbud. lämnade i yttrande svar på brev varvid han bl.a. uppgav: Med hänvisning till ovanstående medgav jag att föreläggandet om kontrollbesiktning ändrades till ett uppvisande. Jag är medveten om att detta var en felaktighet av mig men åtgärden vidtogs efter samråd, dock ej med Maltin. När jag återvände efter semester underrättade jag Maltin om åtgärden och att den var felaktig. Maltin hade då inget att erinra. Huruvida det är tjänstefel vill jag ej bedöma. Jag medger de faktiska omständigheterna och låter myndigheten ev. föra ärendet vidare. Poliskommissarie som utredde "interna" brott inom polismyndigheten kallade och till ett samtal eller förhör hos honom. Därefter föredrog ärendet för biträdande länspolismästaren . I samband därmed upprättades följande beslutshandling: Ifrågasatt handläggning av ärendet 261-A10382-94. Polisassistenten har i skrivelse krävt skriftligt svar på vissa frågor. Poliskommissarien har i skrivelse av besvarat frågorna. Denna skrivelse har tillställts Maltin. har gjort en förmansprövning av Maltins åtgärder. Vid ett sammanträffande på undertecknads tjänsterum mellan och klarades meningsmotsättningarna ut. Maltin förklarade sig nöjd med åtgärderna i ärendet och påkallade ingen ytterligare utredning. Ingen vidare åtgärd. Biträdande överåklagaren har på uppdrag av chefsjustitieombudsmannen yrkat ansvar å för tjänstefel jämlikt 20 kap. 1 § enligt följande gärningsbeskrivning: har i egenskap av biträdande länspolismästare vid i vid myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gällde för uppgiften genom att, i strid med vad som föreskrivs i 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen (1984:730), i avskriva en anmälan mot en polisman i stället för att lämna den till åklagare. har bestritt ansvar. Han har därvid anfört att han inte gjort sig skyldig till någon straffbar oaktsamhet. Han har invänt att skrivelse inte kan anses som en anmälan enligt 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen. Han har vidare gjort gällande att gärningen under alla omständigheter är att anse som ringa. Åklagaren har till utveckling av åtalet anfört: har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om handläggningen av anmälningar mot tjänsteman inom polisväsendet. Avser en anmälan mot en tjänsteman inom polisväsendet påstående om brott som har samband med tjänsten skall brottsanmälan alltid upprättas. Upptagning av en anmälan skall göras av ett polisbefäl. När anmälan upptas skall det inte göras någon prövning av frågan om brott föreligger eller om det berättigade i anmälan. Den prövningen får endast göras av undersökningsledaren.