frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Jag vill även påpeka olämpligheten av att begära barns namnteckning. Förvaltningen kräver att blanketten skall undertecknas av samtliga medlemmar i familjen , och det är oklart på vilken grund och i vilket syfte socialnämnden anser sig behöva ett generellt medgivande för att utreda barns förhållanden, eller om förvaltningen anser sig behöva samtycke från sådana barn för att utreda t.ex. förälders ekonomiska förhållanden. Varken av blanketten eller av utredningen framgår hur socialnämnden skulle behandla en ansökan om bistånd om en underårig familjemedlem vägrat skriva under blanketten. Förvaltningen har i sina brev till K.W. inte berört vilka utredningskontakter som man ansett sig behöva ta. Nämnden har inte heller i sitt yttrande hävdat att förvaltningen diskuterat frågan med K.W. Det brev som förvaltningen sände till K.W. ger närmast intryck av att handläggaren ansett sig behöva blanketten för att över huvud taget kunna behandla K.W:s ansökan. Förvaltningen borde dock ha kunnat avstå från flertalet av de utredningskontakter som anges i blanketten. I den blankett som sändes till K.W. hade dessutom lagts till bl. Orsaken härtill har varit att förvaltningen ville kontrollera vissa uppgifter i en bouppteckning. I stället för att göra detta tillägg i blanketten borde förvaltningen ha begärt att K.W. visade en kopia av bouppteckningen. Frågan om vilka utredningskontakter som socialnämnden behöver ta och hur uppgifterna skall inhämtas bör bestämmas i samråd mellan handläggaren och sökanden. Ett annat handlingssätt får anses strida mot grunderna för SoL och de principer som gäller för verksamhet. Med hänsyn härtill finns det enligt min mening skäl för socialnämnden att se över blankettens utformning och användning. En socialnämnd får inte kringgå bestämmelserna i 72 § SoL genom att avsluta ett barnavårdsärende och göra en anmälan enligt 71 § SoL till familjens nya hemkommun (Dnr 4589-1995) I en anmälan till JO klagade på handläggningen av ett barnavårdsärende vid i kommun. Hon anförde därvid bl.a. att i kommun hade avslutat ärendet men att socialnämnden utan skäl hade gjort en anmälan enligt 71 § socialtjänstlagen (SoL) till i kommun dit E. och barnen hade flyttat . JO inhämtade yttrande från i kommun. E. yttrade sig över nämndens remissvar. JO inlånade socialförvaltningens i kommun akt rörande E:s barn. Av utredningen framgick bl.a. följande. arbetsutskott i kommun beslöt att E. skulle genomgå behandling för sina alkoholproblem, att stödperson/behandlingskontakt skulle utses som stöd för familjen och att dottern skulle ges stöd i form av kontakt med barngrupp . kontaktade socialförvaltningen i kommun i kommun och informerade om E:s ärende och om att en begäran om överlämnande av ärendet skulle komma att ske. Utredningen faxades därefter till kommun. Med anledning av detta konstaterade handläggaren i kommun att något ärende inte skulle öppnas där eftersom utredning redan var öppen i kommun. Handläggaren antecknade dock att man avsåg att bistå kommun i en bedömning huruvida en akut situation förelåg att barnen for illa. kommun skrev därefter ett brev till E. och bad henne kontakta socialförvaltningen. E. gjorde detta och man avtalade om att göra hembesök . Besöket resulterade i att socialförvaltningen i konstaterade att någon akut situation inte syntes föreligga som föranledde kommun att besluta om någon insats för barnens skydd. ringde en tjänsteman vid socialförvaltningen i kommun till socialförvaltningen i kommun och framställde önskemål om överflyttande av ärendet. meddelade kommun muntligen att man inte ansåg att § 50-utredningen var avslutad då i kommun inte tagit ställning till om tvångsåtgärder enligt LVU var tillämpliga och då E:s inställning till föreslagna behandlingsinsatser saknades. Detta bekräftades sedan i en skrivelse till i kommun . beslutade arbetsutskott i kommun att upphäva det tidigare beslutet av , att avskriva ärendet från fortsatt handläggning då E. inte längre var bosatt i kommunen och att jämlikt 71 § SoL anmäla ärendet till kommun. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Som huvudregel gäller att det är den kommun där den hjälpbehövande vistas när hjälpbehovet inträder som har ansvaret för att han får den hjälp han behöver. Enligt 72 § SoL gäller att ärende som avser vård eller någon annan åtgärd beträffande en enskild person kan flyttas över till en annan socialnämnd, om denna nämnd samtycker till det. Överflyttning av ärendet till socialnämnden i en annan kommun kan komma i fråga t.ex. om klienten flyttar. För att behövliga åtgärder skall komma till stånd får överflyttning inte ske om inte den andra nämnden samtycker till att ta emot ärendet. Sammanfattningsvis kan konstateras att arbetsutskott i kommun upphävt sitt beslut om behandlingsåtgärder och anmält ärendet till i kommun. Detta tyder på att socialutskottet ansåg att det förelåg behov av insatser för E. och barnen. En socialnämnd skall självfallet inte kringgå bestämmelsen i 72 § SoL om att överflyttning av ett ärende till annan socialnämnd förutsätter denna socialnämnds samtycke genom att skriva av ett barnavårdsärende och därefter göra en anmälan enligt 71 § rörande barnens förhållanden till den kommun där socialnämnden inte samtyckt till en överflyttning. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) Fråga om den som vistas på ungdomshem för vård enligt LVU kan underkastas begränsningar i rätten att läsa dagstidningar och att ha viss brev- och telefonkontakt (Dnr 749-1996) J.J., född , var föremål för vård enligt 3 § LVU. beslutade i att flytta J.J. från behandlingshemmet X i till en utredningsavdelning vid Hammargårdens ungdomshem, som är ett s.k. § 12-hem. I en anmälan till JO ifrågasatte J.J:s stödperson, M.S., om en tjänsteman vid socialförvaltningen i hade ägt neka J.J. att på ungdomshemmet ta emot en gåvoprenumeration på en dagstidning och att ha telefonkontakt och ocensurerad brevkontakt med M.S. Med anledning av M.S. anmälan inhämtades upplysningar från socialförvaltningen. I ett remissvar anförde socialinspektören och socialsekreteraren bl.a. följande. I samband med placeringen på Hammargården diskuterades där J.J:s kontakter med [X] och andra människor i . I samråd med socialsekreterarna beslöt personalen på att J.J. skulle få ha telefonkontakt med sin kusin och hennes make i , sitt juridiska ombud samt handläggarna på sociala. ville även ha kontakt med personal på [X]. Då [X] ej hade något uppdrag från socialnämnden i , som tvärtom var kritisk till [X] sätt att sköta det tidigare uppdraget, fanns ej något skäl att J.J. skulle ha kontakt med dem. Denna bedömning gjordes även av personalen på . Det handlade också om att de skulle kunna genomföra sitt uppdrag. När det gäller beslutet att ej tillåta J.J. en gåvoprenumeration på en dagstidning var den gemensamma bedömningen sociala/Hammargården att även det skulle bidra till att försvåra för personalen att få kontakt med J.J. och att genomföra ett utredningsuppdrag. Det bedömdes också finnas en risk för att J.J:s kontaktperson M.S., skulle försöka få massmedia att ta upp J.J:s situation. Den bedömningen visade sig vara riktig, så till vida att den fullmakt J.J. skrivit under innehöll som punkt 3: skapa opinion gällande min situation, på de sätt fullmaktstagaren finner lämpliga. I det läget visste handläggarna att J.J. hade ett eget juridiskt ombud. Däremot var det inte känt att J.J. undertecknat en skriftlig fullmakt gällande M. Detta blev känt först . Hammargårdens regler innebär att de som är placerade där får ha brevkontakt med vem de vill men att posten läses av en personal. Detta är inget som handläggare på sociala kan påverka i någon riktning. Beslut om vem de placerade får ha telefonkontakt med tas av Hammargården i samråd med handläggare. inkom med synpunkter på remissvaret. I ett beslut anförde JO Lavin bl.a. följande. har ifrågasatt begränsningen av J.J:s rätt att under sin vistelse på Hammargården ta emot telefonsamtal och brev m.m., vilket föranleder mig till följande kommentarer. Om den unge vårdas på ett s.k. § 12-hem får han enligt 15 § LVU hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Den unges rörelsefrihet får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagnas eller personalens säkerhet. Den som omfattas av bestämmelserna i 15 § LVU får enligt 19 § LVU också underkastas övervakning av sina brev och andra försändelser, om detta är påkallat med hänsyn till ordningen vid hemmet eller till den unges särskilda förhållanden. För detta ändamål får den som förestår vården vid hemmet öppna och ta del av försändelser som kommer till eller sänds från den unge. Brev mellan den unge och en svensk myndighet eller advokat eller hans offentliga biträde skall dock vidarebefordras utan föregående granskning. I 28 § socialtjänstförordningen (1981:750) föreskrivs att den intagne har rätt att i lämplig utsträckning ta emot besök och telefonsamtal samt att vistas utanför hemmet. Såvitt framgår av utredningen bestämde de ansvariga på Hammargården, efter samråd med socialförvaltningen, att J.J. skulle vara underkastad vissa begränsningar avseende besök och telefonkontakter. Jag konstaterar att det finns författningsstöd för sådana begränsningar ävensom för ett förfarande som innebär att personal på behandlingshemmet tar del av brev och andra försändelser till den unge. Vidare har jag uppmärksammat att begränsningarna inte avsett J.J:s kontakter med familjemedlemmar och andra nära anhöriga, varför bestämmelserna i art. 8 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna inte heller kan anses ha överträtts. anfört i denna del föranleder mig inte till någon ytterligare åtgärd. Det som jag emellertid ansett motivera särskilda överväganden är det förhållandet att J.J. nekades att ta emot en prenumeration på en dagstidning. Enligt 11 § första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas . I paragrafens fjärde stycke föreskrivs att nämnden eller den åt vilken nämnden uppdragit vården skall ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning det behövs för att genomföra vården, bestämma om hans personliga förhållanden. Stadgandet torde avse sådana åtgärder som skulle ha kunnat vidtas av den unges föräldrar eller andra vårdnadshavare. Åtgärder med avseende på den unges personliga förhållanden kan gälla t.ex. medicinsk vård eller behandling, företagande av resor eller påbörjande av en anställning. Även om det rent teoretiskt inte kan uteslutas att det i något fall skulle kunna vara sakligt motiverat att neka den unge att läsa dagstidningar så anser jag inte att socialnämnden redovisat några bärande skäl för en sådan restriktion i J.J:s fall. Fråga om en tonåring har kunnat bli föremål för vård enligt LVU därför att han missbrukat s.k. anabola steroider (Dnr 2231-1995) L.S. klagade i en anmälan till JO på och anförde därvid i huvudsak att nämnden underlåtit att ingripa med tvångsåtgärder mot hennes son J., född , trots att denne missbrukat anabola steroider. Anmälan remitterades till för utredning och yttrande. Nämndens arbetsutskott kom in med ett remissvar. JO hade tillgång till stadsdelsförvaltningens akt beträffande J. Vissa upplysningar inhämtades per telefon från förvaltningen. L.S. inkom med en påminnelseskrift. JO Lavin anförde i beslut följande. , eller den nämnd i kommunen som fullgör socialnämnds uppgifter, har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer främst till uttryck i 12 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL. Där föreskrivs bl.a. att socialnämnden skall verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. är enligt 50 § SoL skyldig att utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. insatser när det gäller barn bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förhållanden kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Ett tvångsomhändertagande kan bli aktuellt bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). Med beroendeframkallande medel har, enligt förarbetena till den tidigare lag i ämnet som nuvarande LVU ersatt, menats alkohol, narkotika eller därmed jämställda tekniska preparat som thinner (prop. 1979/80:1 s. 582). Någon ändring i denna del var inte avsedd när LVU infördes. Med uttrycket annat socialt nedbrytande beteende i den nu gällande lagstiftningen menas att den unge beter sig på ett sätt som avviker från samhällets grundläggande normer. I förarbetena till lagstiftningen anges som exempel att den unge kan ha begått något eller några allvarliga brott utan att man för den skull kan tala om brottslig verksamhet. Härutöver nämns bl.a. att den unge inte endast tillfälligt vistas i en knarkkvart eller att den unge är prostituerad (se prop. 1989/90:28 s. 66 f och socialutskottets betänkande 1989/90:15 s. 18 f). Av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen) framgår att allt handhavande av anabola steroider (vävnadsuppbyggande hormonpreparat) med undantag av själva brukandet är förbjudet (1 och 2 §§). Den som uppsåtligen bryter mot detta förbud döms enligt 3 § för dopningsbrott till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Olovlig införsel bestraffas enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Beträffande användningen av anabola steroider uttalade departementschefen vid tillkomsten av dopningslagen följande. Det är delvis oklart hur en sådan användning påverkar den mänskliga organismen på lång sikt. Läkemedlen är ju inte alls prövade under dessa förutsättningar. De anabola steroidernas verkningssätt äggvitenybildande tyder dock på att de på ett allvarligt sätt kan rubba kroppens normala funktion och ger anledning att befara skadeverkningar i form av störningar i hormonbalansen och fettomsättningen, vilket bl.a. innebär höjd risk för åderförkalkning och kranskärlssjukdomar. Ungdomar som ännu inte slutat växa kan stanna i växten om de ges anabola steroider. Liksom naturligt testosteron kan anabola steroider leda till bestående virilisering hos kvinnor samt sterilitet hos män. Även andra skador, bl.a. sällsynta former av cancer, misstänks ha samband med användning av anabola steroider. Psykisk påverkan har också rapporterats, bl.a. ökad aggressivitet. 1990/91:199 s. Vid lagens tillkomst noterades vidare att anabola steroider, såvitt belagts, i sig inte är vanebildande eller beroendeskapande (propositionen s. 24). Beträffande de anabola steroidernas skadeverkningar kan jag även hänvisa till yttrande till i ett mål som gällde påföljden för brott mot dopningslagen (se NJA 1995 s. 89). I domstolen hördes även professorn som sakkunnig. Han redogjorde därvid för de hälsorisker som är förenade med bruk av de aktuella preparaten. Han framhöll vidare att flertalet biverkningar upphör om själva missbruket avslutas men att det är dokumenterat att missbrukare kan ha svårt att upphöra med användningen av medlen. Anabola steroiderna är dock inte beroendeframkallande på samma sätt som narkotika eller ens tobak. Begreppet beroendeframkallande medel är åtminstone språkligt sett inte helt klart till sin innebörd och kan i och för sig föranleda vissa tolkningsproblem (se bl.a. lagrådets yttrande över förslaget till lagstiftning angående vård av missbrukare, prop. 1987/88:147 s. 223). Övervägande skäl torde dock tala för att anabola steroider inte är ett sådant beroendeframkallande medel som avses i 3 § LVU. Enbart det förhållandet att J. eventuellt använt sådana preparat har därför inte bort föranleda att J. omhändertagits för vård enligt LVU. Detta innebär självfallet inte att en socialnämnd kan förhålla sig passiv om en ung person använder anabola steroider. Med hänsyn till sitt särskilda ansvar för barn och ungdomar måste nämnden på lämpligt sätt verka för att motivera den unge att avstå från bruket. synes ha agerat i ärendet utan att ha inlett en utredning enligt 50 § SoL. Enligt min mening kan ifrågasättas om inte nämnden borde ha startat en utredning för att närmare klarlägga J:s behov av stöd eller annan hjälp. Åtminstone utifrån moderns perspektiv måste förvaltningen ha framstått som passiv. Om nämnden inlett en utredning hade ärendets handläggning med säkerhet blivit mer stringent och ramarna för nämndens befogenheter framstått klarare. En bättre bild av J:s förhållanden och möjligheter att vidta lämpliga åtgärder hade då troligen kunnat erhållas inom tämligen . Jag har vid min granskning av akten noterat att förvaltningens handläggare till J. framfört att han eventuellt skulle komma att omhändertas om han inte frivilligt lämnade urinprov för dopningskontroll. Mot bakgrund av vad jag anfört ovan har ett omhändertagande av J. med stöd av 3 § LVU inte varit möjligt. Det ligger i sakens natur att dylika varningar inte skall uttalas när det saknas lagligt stöd för att vidta åtgärderna. Orsaken till att uppgifterna framfördes till J. synes ha berott på bristande erfarenhet av de uppkomna frågorna. Någon avsikt att vilseleda J. tycks inte ha förelegat. Det finns mot den bakgrunden inte skäl för att jag vidare skall uppehålla mig vid saken. Jag vill dock understryka vikten av att beslutsfattare noga undersöker de rättsliga förutsättningarna för olika tänkta åtgärder. Fråga om en socialnämnd kan placera den som vårdas enligt LVU i ett s.k. båtprojekt utomlands; även fråga om en länsstyrelse kan bevilja tillstånd för ett HVB-hem att ta emot ungdomar som vårdas enligt LVU när verksamheten skall bedrivas utanför (Dnr 1714-1995, 1778-1995, 1988-1995, 2029-1995) Efter en ansökan av i förordnade Länsrätten i att ., född , skulle beredas vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) . Länsrätten anförde därvid bl.a. att . behövde beredas vård enligt LVU, eftersom han genom brottslig verksamhet utsatte sin hälsa och utveckling för en påtaglig risk att skadas. kom efter domen att vistas på olika institutioner. beslutade socialnämndens arbetsutskott i att i första hand placera . på . var ett aktiebolag, som bedrev s.k. båtprojekt för ungdomar med anpassningsvårigheter med behov att komma bort från en destruktiv hemmiljö. . reste till i , där hade ett segelfartyg, M/Y Bijou. beslutade arbetsutskottet att fortsätta med placering för . på HVB-hemmet . Sedan . skadat sig i handen under sin vistelse i , beslutade utskottet att om så erfordrades . skulle läkarundersökas i och eventuellt vårdas på svenskt sjukhus, samt att han därefter skulle återvända för vård i regi, i första hand under fyra veckors prövotid för att utröna om vård kunde ges på något av /fartyg. . återvände till för att få läkarvård för sin handskada. beslutade socialnämndens arbetsutskott att enligt 11 § LVU placera . på M/Y Bijou. beslutade dock socialnämndens arbetsutskott att vården av . enligt LVU skulle upphöra samt att han skulle beviljas bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen (SoL) i form av en kontaktman från . uppmärksammades verksamhet av massmedia i . Ett flertal tidningsartiklar behandlade missförhållanden som påstods förekomma i verksamhet. J., C.P. klagade till JO på i handläggning av ärende. J. anförde därvid att socialnämnden beslutat om LVU-vård utomlands mot och hennes vilja. gjorde gällande att vården hos ägt rum mot vilja. har även klagat på agerande samt på verksamheten vid . har varit kritisk mot att socialnämnden skickat på en värstingseglats trots att saknade tillstånd att bedriva verksamheten. Dessutom ifrågasatte A.L. i beslut att ge tillstånd att bedriva ett HVB-hem utomlands. På grund av anmälningarna inhämtade JO yttranden från i och i . anmodades att yttra sig särskilt i frågan om möjligheten att bedriva LVU-vård utomlands samt över påståendet att nämnden beslutat att sända tillbaka . till . I remissen till angavs att skulle yttra sig om styrelsen kunnat ge tillstånd till ett HVB-hem när verksamheten i praktiken bedrivs utomlands samt om möjligheterna att ge tillstånd för hemmet att ta emot ungdomar som vårdas enligt LVU. har sammanfattat sina synpunkter enligt följande. i har haft två pojkar (förutom ., även ., född ; JO:s anm.) som är dömda till vård enl. LVU, eget beteende, placerade i båtprojekt genom försorg. Båda pojkarna har haft några månaders betänketid innan de slutgiltigt placerades i båtprojektet. Båda har också varit mycket positiva då de påbörjat vården och således frivilligt åkt iväg till båtprojektet. Detta är enligt socialnämndens mening en förutsättning för att vården ska kunna genomföras. Vad det gäller . har den förberedelsetid som inleddes för segling i båtprojektet varit ganska konfliktfylld. Han har emellertid själv valt att återvända till i som är utgångspunkten för båtprojektet. Han vistas där under frivilliga former enligt socialtjänstlagen med en kontaktperson som han har stort förtroende för och själv har valt. Alla tänkbara vårdformer har i princip provats i och vi ser inte något alternativ inom de traditionella vårdformerna. har emellertid under de han varit i visat en helt annan mognad än tidigare och har förutom det arbete som ordnats av kontaktpersonen själv tagit extra arbete . Han uppför sig mycket gott och förutsättningarna för ett lyckat behandlingsresultat får ses som goda. Före placering diskuterades länge om det var lämpligt att han vårdades på samma båt som . eller om de skulle vara åtskilda. I detta skede kontaktades i som då gav beskedet att den aktuella båten är godkänd som § 12-hem. före placeringen meddelade emellertid att båda skulle vara på deras båt i samt att detta var godkänt av i . . placerades i projektet i för att deltaga i den för seglingens genomförande nödvändiga utbildningen. har senare fått veta att något skriftligt godkännande av båten M/Y Bijou som § 12-hem ej förelåg . Såväl båten som besättningen var emellertid godkänd av för den tilltänkta verksamheten. Vid senare kontroll på i uppger dessa att de varit medvetna om att hade påbörjat båtprojektet i och att ungdomarna var där och förberedde seglingen genom utbildning i navigering och annan för seglingens genomförande nödvändig sjömanskunskap. uppger att de ej hade för avsikt att börja segla med M/Y Bijou förrän det skriftliga godkännandet från i var klart. Vilket inte heller blev fallet. Någon segling med ett icke godkänt skepp har således inte skett. uppfattar därför JO:s frågeställning mer som en fråga om det går att genomföra LVU-vård i båtprojekt utomlands när dessa är delvis landbaserade. anser här att det måste vara möjligt att vårda ungdomar i sådana projekt om detta är det bästa för den unge och denne har samtyckt till placeringen. För del har placeringen lett till att han nu är i en vårdform som han själv kan acceptera och där förutsättningarna förefaller vara mycket bättre än det varit för ett lyckat behandlingsresultat. har anfört följande. har som framgår av bifogade tillstånd beslutat om tillståndet . De händelser som passerat före detta datum har således inte varit betingade av vården i hvb:et då denna båtverksamhet ännu inte påbörjats. har fått besked om och varit införstådd med att om ungdomar tas emot före tillstånd erhållits, sker detta utanför hvb-verksamheten och helt på socialnämndernas ansvar. har varit underrättad om att ungdomarna på nämndernas ansvar togs emot av enskilda kontaktmän förmedlade av för förberedelsetid för inskrivning i hvb. I förberedelsearbetet har ingått bl.a. praktisk undervisning i nautiska kunskaper på båten, men båten har inte seglat, utan legat förtöjd vid kaj.