frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Inskränkningarna skall i så fall ske genom lag. I tryckfrihetsförordningen tillförsäkras varje medborgare rätt att i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst. Detta skall då ske enligt de bestämmelser som är meddelade i tryckfrihetsförordningen. Någon granskning av en skrift innan den trycks eller något förbud mot tryckning får inte förekomma. Det är också förbjudet för myndighet eller annat allmänt organ att på grund av en skrifts innehåll, genom någon åtgärd som inte har stöd i tryckfrihetsförordningen, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten (1 kap. 2 §). Spridning av en skrift bland eleverna i en skola anses utgöra spridning bland allmänheten. Missbruk av tryckfriheten får bara beivras i den ordning och i de fall som anges i tryckfrihetsförordningen (1 kap. 3 §). Tryckfrihetsförordningen är således inom sitt område exklusiv straff- och processlag. Tryckfrihetsförordningen gäller för en skrift som har framställts i tryckpress. Motsvarande bestämmelser gäller också för en skrift som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt förfarande, om utgivningsbevis gäller för skriften eller den är försedd med en beteckning, som utvisar att den är mångfaldigad, och i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat den och om ort och år för mångfaldigandet (1 kap. 5 §). I 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen stadgas att verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. Var och en som verkar inom skolan skall främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår gemensamma miljö. Särskilt skall den som verkar inom skolan främja jämställdhet mellan könen samt bemöda sig om att hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande behandling. Bestämmelsen avser enligt förarbetena till lagstiftningen (prop. 1992/93:220 s. 86 och s. 94) att de som verkar inom skolan skall hindra varje försök från elever att utsätta andra elever eller personal i skolan för olika former av kränkande behandling, inte minst mobbning. I 6 kap. 9 och 10 §§ grundskoleförordningen ges regler om disciplinära åtgärder mot elever som uppträder olämpligt eller gör sig skyldiga till förseelser av olika grad. I reglerna för finns emellertid ingen föreskrift som gör det möjligt att vare sig på disciplinär väg eller i någon annan ordning stänga av en elev från undervisningen. Regler om åtgärder för tillrättaförande av gymnasieelever som begår förseelser eller uppträder olämpligt finns i 6 kap. 2731 §§ gymnasieförordningen. Här finns möjlighet till avstängning och förvisning av gymnasieelever. Läroplanerna, Lpo 94 för det obligatoriska skolväsendet och Lpf 94 för de frivilliga skolformerna, har sin tyngd i att de har fastställts av regeringen (, SKOLFS 1994:1 resp 1994:2). Båda läroplanerna inleds med ett avsnitt rubricerat Skolans värdegrund och uppgifter. De tre första underavsnitten, Grundläggande värden, Förståelse och medmänsklighet och Saklighet och allsidighet är i väsentlig grad identiska i de två läroplanerna. Här citeras skollagen och tilläggs att skolan har en viktig uppgift att förmedla och hos eleverna förankra de värden som vårt samhällsliv vilar på, såsom människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta. Skolan skall främja förståelse för andra människor och förmåga till inlevelse. Ingen i skolan skall utsättas för mobbning. Tendenser till trakasserier skall aktivt bekämpas. Främlingsfientlighet och intolerans måste bemötas med kunskap, öppen diskussion och aktiva insatser. Här berörs också samhällets internationalisering och rörligheten över gränserna, något som anges ställa höga krav på förmågan att leva med och inse de värden som ligger i en kulturell mångfald. Under rubriken och allsidighet betonas i båda läroplanerna att skolan skall vara öppen för skilda uppfattningar och uppmuntra att de förs fram. Den skall framhålla betydelsen av personliga ställningstaganden och ge möjligheter till sådana. Undervisningen skall vara saklig och allsidig. I Lpo 94 tilläggs: Alla föräldrar skall med samma förtroende kunna skicka sina barn till skolan, förvissade om att barnen inte blir ensidigt påverkade till förmån för den ena eller andra åskådningen. Alla som verkar i skolan skall alltid hävda de grundläggande värden som anges i skollagen och i denna läroplan och klart ta avstånd från det som strider mot dem. I Lpf 94 tilläggs på samma plats i stället i fråga om undervisningen: Då värderingar redovisas, skall det alltid klart framgå vem det är som står för dem. Alla som verkar i skolan skall dock alltid hävda de grundläggande värden som anges i skollagen och i denna läroplan och klart ta avstånd från det som strider mot dem. Av ett uttalande i förarbetena till skollagen (prop. 1985/86:10 s. 80) framgår att det även i skall gälla den principen att då värderingar redovisas, det klart skall framgå vem det är som står för dem. får med stöd av bemyndigande i skollagen och enligt regeringens bestämmande meddela vissa föreskrifter om det offentliga skolväsendet. har inte meddelat några föreskrifter som har en koppling till nu diskuterade frågor. Däremot har , som antytts i ett par remissvar, utgivit en promemoria rubricerad Främlingsfientlighet och rasism åsikts- och yttrandefrihet i skolan (, Dnr 94:1351). I promemorian konstateras inledningsvis följande. Aktivt arbete mot främlingsfientlighet och rasism är ett prioriterat område i svenska skolor. Metoderna varierar från skola till skola. Gemensamt för alla är att det handlar om frågor som ställer krav på kunskap, insikt och medkänsla hos både elever och skolpersonal. Arbetet kännetecknas av en balansgång mellan olika åsikter och handlingsalternativ. Respekt för demokrati, integritet samt åsikts- och yttrandefrihet måste vägas mot det oacceptabla att uttrycka och sprida rasistiska eller främlingsfientliga åsikter. I promemorian betonas att skolan har ett ansvar för att rasistiska åsikter och yttringar inte får stå oemotsagda, och att skolan tydligt skall visa vilka värderingar som gäller och vad lärare och annan skolpersonal anser om exempelvis hakkors på väggar eller främlingsfientliga uttalanden. Enligt promemorian är information, diskussion och debatt skolans främsta vapen i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Det framhålls emellertid också att det finns en rad inskränkningar i rätten att ingripa mot främlingsfientliga yttringar. Det betonas att inskränkningarna fotar sig på grundlagarna, framför allt tryckfrihetsförordningen och regeringsformen. Skolans värnande av demokratiska värderingar och människors lika värde får aldrig göras med odemokratiska medel som innebär inskränkningar i de grundläggande friheterna och rättigheterna. Ändamålen aldrig medlen. I promemorian framhålls vidare följande. Rätten till åsikts- och yttrandefrihet är en av de mest fundamentala i vårt land. I praktiken innebär den att det i står en människa fritt att hysa vilken åsikt som helst och att söka sprida denna åsikt till andra. Den här rättigheten gäller även i skolan och innebär att skolledningen inte kan förbjuda elever att hysa eller sprida åsikter som skolan tycker är oriktiga eller otrevliga. Om man från skolans sida ska ingripa med förbud, så måste dessa förbud ta sin utgångspunkt i andra orsaker än åsikternas innehåll. Förbuden måste vara innehållsneutrala. En sådan innehållsneutral utgångspunkt är ordningsskäl. Om skolledaren förbjuder en viss form av åsiktsspridning därför att den stör ordningen i skolan så kan detta ha stöd i lagen. I promemorian görs därefter en genomgång av bl.a. en skollednings förutsättningar för ingripande vid affischering, flygbladsutdelning, utställningar, utgivning av skoltidningar och beträffande musik och kläder med t.ex. rasistiskt tryck. I fråga om det senare sägs. Tröjor med rasistiskt tryck och musik med främlingsfientliga texter har blivit allt vanligare . Möjligheterna att ingripa med förbud mot den här typen av främlingsfientliga yttringar är mycket små, det går aldrig att förbjuda vare sig kläder eller musik på grund av utseende eller innehåll. Återigen är det principen om innehållsneutralitet som avgör. Däremot har man från skolans sida rätt att av ordningsskäl ingripa mot exempelvis musik i uppehållsrum och korridorer, om den spelas för högt eller på annat sätt stör. Skolans personal ska dock naturligtvis tydligt och aktivt bemöta de främlingsfientliga yttringarna enligt föreskrifterna i läroplanerna. Det är inte lätt att hålla grundlagens ideal levande när man konfronteras med rasistiska och främlingsfientliga yttringar i skolans vardag. Men man måste komma ihåg att grundlagarnas mening utgör den moraliska basen för vårt samhälle, och att varje gång som man är beredd att frångå rätten till åsikts- och yttrandefrihet, så tar man ett steg på vägen mot åsiktsförtryck och diktatur. har utfärdat en resolution om utbildningssystemens svar på problemen med rasism och främlingsfientlighet (EGT 95/C 312/01). I resolutionen framhålls att utbildningssystemen kan ge värdefulla bidrag till främjandet av respekt, tolerans och solidaritet mot individer eller grupper med olika etnisk eller kulturell bakgrund eller med olika religiösa övertygelser. Detta kan enligt resolutionen ske genom t.ex. användning av undervisningsmaterial som speglar det europeiska samhällets kulturella mångfald och genom särskilda integrationsinitiativ riktade till elever och studenter som, mot bakgrund av sin sociala situation, kan vara mottagliga för rasistiskt eller främlingsfientligt inflytande. Särskilda program borde i synnerhet genomföras i sådana områden där omfattningen av socialt utanförskap. är som störst. Medlemsstaterna uppmanas att befordra tillgången på utbildning av god kvalitet och därigenom göra det möjligt för alla barn att få utveckla sina inneboende möjligheter och ha en uppgift att fylla i samhället. Staterna uppmanas också att främja nytänkande i undervisning och kursplaner som skall bidra till en fördjupad förståelse av sådana begrepp som fred, demokrati, respekt, kulturell jämlikhet, tolerans, samarbete etc. samt uppmuntra framställning av undervisningsmaterial som utformats för att inprägla sådana attityder och värden som befordrar förståelse och tolerans. Det kan framhållas att resolutionen inte framhåller undertryckande av vissa åsikter eller åsiktsyttringar som ett medel i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Av 1 kap. 12 § skollagen framgår att det ytterst är skolhuvudmannen, i här aktuella fall respektive kommun, som har att svara för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmelserna i skollagen och de bestämmelser som kan finnas i annan lag eller förordning. Det ankommer på rektorn att leda utbildningen och att hålla sig förtrogen med det dagliga arbetet i skolan (2 kap. 2 § skollagen). Av förarbetena till detta lagrum framgår att ansvaret för utbildningen omfattar ansvar inte endast för den direkta undervisningen utan även för skolans fostrande roll, också under sådana moment som raster och skolmåltider (prop. 1990/91:18 s. 35). I samband med redogörelsen för den rättsliga regleringen skall också nämnas lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer (uniformslagen) och bestämmelserna i om hets mot folkgrupp och om förargelseväckande beteende. Uniformslagen har i sin helhet följande lydelse. 1 § Bärande av uniform eller liknande klädedräkt, som tjänar att utmärka bärarens politiska meningsriktning, vare förbjudet. Förbud som sagts avser jämväl uniformsdel, armbindel eller annat därmed jämförligt i ögonen fallande kännetecken. 2 § Den som bryter mot vad i 1 § är föreskrivet, döms till böter. Det som olovligen har burits skall förklaras förverkat. 16 kap. 8 § lyder: Den som i uttalande eller i annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse, döms för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. 16 kap. 16 § lyder: Den som för oljud på allmän plats eller annars offentligen beter sig på ett sätt som är ägnat att väcka förargelse hos allmänheten, döms för förargelseväckande beteende till penningböter. har i en dom (mål B 3203/96) avgjort ett mål som gällde en person som på sina kläder burit märken som kunnat förknippas med symboler använda av nationalsocialistiska rörelser . Den åtalade hade befunnit sig utanför ett varuhus i en stad. Han hade på sig en svart keps, svart bomberjacka, svarta byxor och svarta kängor med stålhättor. De märken som han bar synligt var följande: På kepsen ett märke i form av odalrunan. På jackans högra ärm ett märke föreställande en örn sittande på en lagerkrans som omger odalrunan. I jackans dragkedja ett märke i form av solkorset. På jackan dessutom ett märke föreställande livets träd, eller livsrunan, och ett märke för frisinnade unionspartiet i form av solkorset omgivet av ett kugghjul och sädesax. uttalade att bland märkena ger örnen och lagerkransen på höger ärm genom sin likhet med symboler, frekvent använda i , en tydlig koppling till Tredje riket. Vad gäller övriga märken är även dessa enligt sådana att de kan ehuru mindre allmänt kända förknippas med symboler använda av nationalsocialistiska rörelser . Vissa vid nyssnämnda tid förekommande symboler får anses vara starkt förknippade inte endast med de nämnda rörelserna i och för sig utan i hög grad också med idéerna om rasöverlägsenhet och rashat som ledde till förföljelse och utrotning särskilt av människor av judisk härkomst och som är intimt förbundna med dessa rörelsers ideologi. Exempel på en sådan symbol som, i linje med det sagda, numera också förknippas med en allmän nedvärdering av andra folkgrupper än den nordiska utgör hakkorset. Till väsentligen samma kategori får hänföras också det märke med örn och lagerkrans som [den åtalade] bar. De övriga symboler som omfattas av åtalet är närmast ägnade att förstärka det budskap som örnmärket sålunda får anses förmedla. Det kan för övrigt anmärkas att bärande av märken som kanske inte ensamma kan anses sprida ett meddelande av angivet slag kan innebära en sådan spridning när de bärs tillsammans med t ex klädsel av viss färg och visst snitt. Genom att bära märkena bland andra människor på den i gärningsbeskrivningen angivna platsen har [den åtalade] spritt ett sådant budskap som berörts. Detta måste han ha insett. Budskapet uttrycker missaktning av människor tillhörande andra folkgrupper än den nordiska. Personen dömdes för hets mot folkgrupp. och tingsrätter har i två domar frikänt personer som burit nazistiska symboler från ansvar för brott mot uniformslagen med motiveringen att denna står i strid med grundlag och därför inte kan tillämpas. Båda domarna har överklagats till Hovrätten för . Hovrätten kom, i likhet med tingsrätterna, till slutsatsen att uniformslagen innehåller en sådan inskränkning av yttrandefriheten att den uppenbart strider mot regeringsformens regler till skydd för denna frihet (Hovrätten för , avd. 6, dom , DB 48 och avd. 6, dom , DB 94). Domarna har vunnit laga kraft. Nazismen är en våldsideologi som propagerar för förföljelse på rasistisk grund av olika minoritetsgrupper. Denna ideologi står i klar strid mot de värden som är grundläggande för den svenska demokratin. Ungdomsgrupper som anammat nazismens idéer har skapat problem i skolorna. Flera mycket allvarliga våldsbrott har begåtts av ungdomar tillhöriga dessa grupper. Det är självklart att man från skolans sida inte stillatigande kan acceptera att en sådan våldsmentalitet får fäste inom skolan. JO-ärendena illustrerar hur skolledningar på olika sätt försökt bemästra problemen. JO:s uppgift har varit att undersöka om åtgärderna kan anses godtagbara eller om skolorna i något hänseende överskridit sina befogenheter. Utgångspunkten för denna undersökning har varit att bedöma vilka inskränkningar i den grundlagsfästa yttrandefriheten som kan anses tillåtna med hänsyn till skolans lagfästa skyldighet att upprätthålla ordningen. Av inledningskapitlet till regeringsformen följer direkt att det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden (1 kap. 2 § tredje stycket regeringsformen). Inledningskapitlet till skollagen ansluter till regeringsformen genom att slå fast att verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. Bl.a. skall skolan bemöda sig om att hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande behandling. Skolans fullgörande av sitt uppdrag i detta avseende får emellertid lika litet som i andra sammanhang ske på ett sätt som strider mot lag. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen är yttrandefriheten inte med nödvändighet obegränsad. Det finns tvärtom under vissa förutsättningar möjlighet för en myndighet att ingripa mot en åsiktsyttring, trots att ingripandet grundas endast på innehållet i denna. Dessa möjligheter till ingripande skall emellertid framgå av lag eller genom annan författning som tillkommit efter bemyndigande i lag. Kravet att en begränsning av en frihet eller rättighet skall ske genom lag har främst föranletts av att på detta sätt varje sådan begränsning blir föremål för den noggranna och allsidiga behandling, inte minst i , som normgivning i lagstiftningsform för med sig. Det kan nämnas att även stadgar att eventuella inskränkningar i yttrandefriheten skall ske genom lag. Begränsningar av yttrandefriheten har meddelats i lag. Här kan som exempel nämnas att det i finns regler om straff för sådana yttranden som innefattar förtal eller förolämpning (5 kap. 1 och 3 §§ ). Ett annat exempel är att det i 16 kap. 8 § föreskrivs ansvar för den som i uttalande eller i annat meddelande som sprids gör sig skyldig till hets mot folkgrupp. Även om det således finns möjligheter att begränsa yttrandefriheten kan saken alltså uttryckas så, att har förbehållit sig monopol på att avgöra vilka begränsningar som får förekomma. Det finns inga rättsliga förutsättningar alls för en myndighet eller befattningshavare att generellt bestämma att åsikter av visst innehåll inte får spridas. Av det här sagda följer att det inte är lagligen möjligt för en skolstyrelse eller t.ex. en rektor att själv bestämma att vissa yttranden inte skall vara tillåtna, därför att de t.ex. skulle vara odemokratiska eller nedvärderande. Inte heller kan skolförfattningarnas och läroplanernas anvisningar om skolans demokratiska uppdrag tas till intäkt för att skolan har rätt eller skyldighet att undertrycka åsiktsyttringar som strider mot målet för detta uppdrag. Dessa principer gäller antingen man siktar in sig på muntliga yttranden eller på åsikter som kommer till uttryck genom skrift, bild eller på annat sätt, som regeringsformen uttrycker saken. Det spelar ur denna synpunkt heller ingen roll om ett förbud begränsas till att bara gälla i en skola. En annan sak är att det i skolor kan, och måste, ställas vissa krav på ordningen. Den frågan uppstår därför, om ett hindrande av vissa åsiktsuttryck får ta sin grund i vad som krävs för ordningens upprätthållande. JO har tidigare bedömt om hinder mot spridning av tryckta skrifter inom skolor utgjorde brott mot 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. JO återgav i ett av fallen (JO:s ämbetsberättelse 1970 s. 294) ett uttalande av Justitiekanslern, , och fortsatte: Jag delar JK:s uppfattning att spridning av tryckt skrift inom en skola är att anse som spridning bland allmänheten och att spridningsförbud regelmässigt får meddelas endast på grund av hänsyn till ordningen. Jag instämmer också i att begreppet ordning inom en skola knappast kan undgå att ta intryck av de betingelser, under vilka skolan verkar, och alltså kan antas ha en något vidare innebörd än det har t.ex. när det är fråga om en allmän plats. Såsom JK också framhållit är det emellertid väsentligt att hålla i minnet det syfte som ligger bakom förbudet mot spridningshinder i 1:2 TF. Detta syfte är i enlighet med 1:1 TF att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Det kan därför under inga andra förhållanden och på inga andra vägar än dem TF anger komma i fråga att hindra spridning av tryckt skrift, om syftet med hindrandet är att inskränka ett meningsutbyte eller en allsidig upplysning. Ordningsskäl, praktiska skäl och liknande skäl får inte användas som svepskäl till kringgående av förbudet mot spridningshinder. JO har i ett senare beslut (JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 346) i ett liknande ärende understrukit att ett beslut om inskränkning i rätten att sprida tryckt skrift strikt måste baseras på bedömningen att skriftens spridning inte kan förenas med ordningens upprätthållande. Jag anser att samma grundläggande synsätt måste anläggas när det gäller frågan om en skolledning får hindra att vissa åsikter kommer till uttryck t.ex. genom muntliga uttalanden eller genom märken på kläder, alltså på annat sätt än genom tryckt skrift. Om det inte är olagligt att sprida åsikterna kan skolledningen ändå ha rätt och skyldighet att undertrycka dem, men bara om ledningen efter seriösa överväganden gör bedömningen, att ordningen i skolan tar skada av att åsikterna sprids. Enligt min mening måste det vidare ur allmän synpunkt anses ankomma på en skolledning att ingripa, ifall brott förekommer bland eleverna eller personalen. Skolan är alltså inte en plats, där annan lagstiftning, som rör våld och trakasserier, inte skulle gälla. Skolledningen kan i sådana fall inte enbart vara hänvisad att göra polisanmälan, utan måste självfallet ha rätt att ingripa på annat sätt om elever t.ex. hotar eller förolämpar varandra på ett sätt som utgör brott. Detta synsätt kan sägas ha fått sitt uttryck i 1 kap. 2 § skollagen, som ålägger dem som verkar inom skolan att bemöda sig om att hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande behandling, och i läroplanerna, vilka stadgar att tendenser till trakasserier skall aktivt bekämpas. (Jämför förarbetena till nämnda regel i 1 kap. 2 § skollagen, prop. 1992/93:220 s. har i den dom som jag härovan redogjort för uttalat att bärande av märken som ger associationer till nationalsocialismen är ett uttryck för missaktning mot andra än nordiska folkslag. Givetvis ligger i detta att det är kränkande för elever eller personal tillhöriga andra folkslag att behöva konfronteras med elever som bär sådana märken, och skolledningen är alltså av den anledningen skyldig att ingripa. För tydlighetens skull vill jag framhålla, att skolledningen givetvis är skyldig ingripa även i fall där den kränkande behandlingen eller trakasserierna inte utgör något brott i egentlig mening. Sammanfattningsvis har en skolledning alltså rätt och skyldighet att ingripa mot åsiktsyttringar som till sin art inte är förenliga med ordningens upprätthållande i skolan eller om själva åsiktsyttringarna är brottsliga eller i vart fall innefattar kränkningar eller trakasserier. Skolledningen har emellertid inte rätt att förbjuda åsiktsyttringar i annat fall, t.ex. enbart på grund av att åsikterna står i strid med de grundläggande demokratiska värderingar som ligger till grund för vår samhällsuppfattning. I fall av det slaget är skolans handlingsfrihet och -skyldighet begränsad till vad som närmast skulle kunna beskrivas som undervisande och uppfostrande insatser. Mot bakgrund av det jag här sagt gör jag härnedan en bedömning av vad som framkommit i fråga om varje skola respektive kommun för sig. Vid en personalkonferens hade beslutats att inga nazistiska symboler skulle tolereras i gymnasiet. Dokumentation från denna konferens saknas. Inga ordningsregler fanns vid den för ärendet aktuella tiden.