frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — En korrekt tillämpning av reglerna om avräkning är av största betydelse med hänsyn till de ingripande verkningar som ett frihetsberövande har för den enskilde. har vid förhöret uppgett att han känner de aktuella lagrummen och att han vet hur de skall tillämpas, att han på vanligt sätt kontrollerat domen och att han därför inte har någon förklaring till varför felet har uppkommit. Utredningen ger närmast vid handen att den felaktiga avräkningen orsakats av ett skriv- eller räknefel eller något liknande förbiseende, som gjort felet rättelsebart enligt bestämmelserna i 30 kap. 13 § . Några omständigheter har inte framkommit som ger mig underlag för att påstå att har gjort sig skyldig till tjänstefel. Förundersökningen läggs därför ned. Ansvaret för att fel antal dagar avräknats i domen vilar emellertid på . Det finns därför anledning att rikta kritik mot honom för den felaktiga avräkningen. Någon annan åtgärd anser jag inte motiverad. . skulle enligt reglerna om avräkning av anhållnings- och häktestid ha tillgodoräknats såsom verkställda i anstalt. Tingsrätten förordnade emellertid att det utdömda fängelsestraffet till av skulle anses verkställt i anstalt. Omständigheterna tyder på att det även i detta fall är fråga om en felräkning. I en dom dömdes . av (hovrättsassessorn med nämnd) till fängelse för stöld och försök till stöld. I domen undanröjdes en dom på skyddstillsyn som tingsrätten meddelat . . Domen på skyddstillsyn hade föregåtts av ett frihetsberövande . hade . för de gärningar som prövades genom domen varit berövad friheten som anhållen eller häktad , dvs. Det frihetsberövande som föregick den undanröjda domen på skyddstillsyn hade inte tidigare tillgodoräknats . och skulle därför tillgodoräknas i domen (se 33 kap. 5 § andra stycket ). Således borde ha avräknats. Tingsrätten förordnade emellertid att det utdömda fängelsestraffet endast till av skulle anses verkställt i anstalt. ändrade tingsrättens dom på så sätt att hovrätten ogillade åtalet för försök till stöld. Hovrätten förordnade att fängelsestraffet till av skulle anses verkställt i anstalt. Härigenom korrigerades tingsrättens felaktiga avräkning. I ärendet inleddes förundersökning. hördes som misstänkt för tjänstefel. Han vitsordade att fel antal dagar kommit att avräknas men bestred ansvar och menade att han inte gjort sig skyldig till något brottsligt förfarande. Om förfarandet skulle anses vara brottsligt så var gärningen enligt att anse som ringa. ChefsJO anförde i ett beslut bl.a. följande. har vid förhöret uppgett att han väl känner till reglerna om avräkning och att han var medveten om vilka tidsperioder som . hade rätt att avräkna. Visserligen har i sin dom under rubriken inte redogjort för det långa frihetsberövande som föregick den undanröjda domen på skyddstillsyn, något som kan tyckas tala för att han underlåtit att avräkna just dessa . har emellertid berättat att han aldrig brukar redovisa sådana frihetsberövanden som föregått en tidigare dom som undanröjs genom den nya domen och att han inte heller hört talas om att så bör ske. Utredningen ger närmast vid handen att den felaktiga avräkningen orsakats av ett skriv- eller räknefel eller något liknande förbiseende som gjort felet rättelsebart enligt 30 kap. 13 § . Några omständigheter har inte framkommit som ger mig underlag för att påstå att har gjort sig skyldig till tjänstefel. Förundersökningen läggs därför ned. Ansvaret för att fel antal dagar har avräknats i domen vilar emellertid på . Det finns därför anledning att rikta kritik mot honom för den felaktiga avräkningen. Någon annan åtgärd anser jag inte motiverad. Med anledning av vad anfört om skyldigheten att ange tid för tidigare frihetsberövanden som skall tillgodoräknas den dömde vill jag erinra om att frihetsberövanden som förekommit i tidigare mål men som skall tillgodoräknas i det aktuella målet bör redovisas under YRKANDEN (se avsnitt 18 i bestämmelser om avfattning av dom och slutligt beslut i brottmål). tingsrätts mål B 1294-95 och mål B 419/96 . anhölls och häktades som på sannolika skäl misstänkt för bl.a. grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. som hon häktades började hon avtjäna ett tidigare ådömt fängelsestraff . dömde tingsrätten . för bl.a. de brott hon suttit anhållen och häktad för till fängelse . Tingsrätten förordnade vidare att hon skulle träda i häkte, om hon frigavs från den pågående straffverkställigheten innan tingsrättens dom i ansvarsdelen vann laga kraft mot henne. Något beslut om avräkning av anhållnings- och häktestid meddelades inte. . överklagade tingsrättens dom. Hon frigavs villkorligt från verkställigheten av det tidigare ådömda fängelsestraffet och trädde då på grund av tingsrättens förordnande i häkte. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på det sättet att hovrätten bestämde påföljden till fängelse och . Hovrätten beslöt vidare att fängelsestraffet till av skulle anses verkställt i anstalt vilket motsvarar de dagar hon var häktad sedan hon frigavs villkorligt . tingsrätts mål B 545-96 . anhölls och häktades som på sannolika skäl misstänkt för misshandel. som han häktades påbörjade han verkställigheten av ett tidigare ådömt fängelsestraff. Han dömdes av till fängelse för det brott som han hade suttit anhållen och häktad för. I domen förordnade tingsrätten att fängelsestraffet till av skulle anses verkställt i anstalt. . nöjdförklarade sig och avtjänade, enligt vad som inhämtats från , fängelsestraffet i enlighet med tingsrättens dom. I respektive ärende inleddes förundersökning. På grund av att . ännu inte hade avtjänat sitt fängelsestraff aktualiserades frågan att genom extraordinära rättsmedel få till stånd en ändring av dom. En promemoria om saken översändes därför till Riksåklagaren för de åtgärder den kunde föranleda med avseende på dom. Riksåklagaren ansökte därefter om resning till förmån för . I ett beslut beviljade den sökta resningen. anförde i sitt beslut bl.a. följande. Enligt 19 § första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m m räknas strafftiden, när den dömde är häktad, från den dag då domen får verkställas. För det fängelsestraff . började avtjäna räknas därför som av strafftiden. 5 § första stycket skall, om någon dömts till fängelse och den dömde med anledning av misstanke om brott, som har prövats genom dom i målet, har varit berövad friheten som anhållen eller häktad av minst , tiden för frihetsberövandet till den del därunder inte skett verkställighet av dom i annat mål anses som tid under vilken fängelsestraffet verkställts i anstalt. I det mål vari hovrätten meddelade dom var . frihetsberövad såsom anhållen och häktad den 22den . Eftersom verkställigheten av det tidigare ådömda straffet påbörjades undergick hon rent faktiskt straffverkställighet denna dag. Med hänsyn till att inte medräknats vid beräkning av tiden för straffverkställigheten bör emellertid den dagen trots ordalagen i 33 kap. 5 § första stycket anses som tid under vilken fängelsestraffet enligt hovrättens dom verkställts i anstalt. Avräkning för nämnda dag har inte skett i hovrättens dom. Trots att det inte kan direkt utläsas av lydelsen av avräkningsregeln i 33 kap. 5 § första stycket att avräkning skall ske i ett fall som det förevarande, får förutsättningar för resning anses föreligga. beviljar enligt 58 kap. 2 § 5 den sökta resningen och ändrar med stöd av 58 kap. 7 § första stycket andra meningen på det sätt hovrättens i dom , DB 5080, intagna beslut, att förordnar att det av hovrätten bestämda fängelsestraffet skall till av nitton (19) dagar anses verkställt i anstalt. I ett beslut anförde chefsJO följande. Genom Högsta domstolens beslut slås fast hur avräkning av anhållnings- och häktningstider skall ske i de här aktuella situationerna. De tilltalade skulle i enlighet med detta ha tillgodoräknats ytterligare . Med beaktande av vad närmare anfört om avräkningsregeln i 33 kap. 5 § första stycket , finner jag emellertid inte längre anledning att anta att de avräkningar av tid för frihetsberövande som skett i tingsrätts mål B 1294-95 och B 545-96 samt mål B 419/96 kan medföra ansvar för tjänstefel. Förundersökningarna i JO:s ärenden 4445-1996 och 4446-96 läggs därför ned. Någon ytterligare utredning anser jag inte påkallad. I en anmälan till JO kritiserade bl.a. i med anledning av handläggningen av en förundersökning rörande vållande till annans död, grovt brott, m.m. (JO:s ärende 95-1997). I ärendet granskades tingsrätts akt i mål B 173/95 av vilken framgick bl.a. följande. i anhöll . som på sannolika skäl misstänkt för grovt rattfylleri, vållande till annans död, grovt brott, och olovligt avlägsnande från trafikolycksplats, grovt brott. Anhållningsbeslutet hävdes varvid . försattes på fri fot. Åklagaren väckte åtal mot . för grovt rattfylleri, vårdslöshet i trafik och vållande till annans död, grovt brott, och angav i stämningsansökan under rubriken Anhållen , , frigiven , . Tingsrätten, med rådmannen (numera hyresrådet) som ordförande, höll huvudförhandling i målet . I en dom dömde tingsrätten . för grovt vållande till annans död och rattfylleri till fängelse . Något beslut om avräkning av anhållningstiden meddelades inte. Av uppgifter inhämtade från framgick att . hade avtjänat straffet i enlighet med tingsrättens dom. I ärendet inleddes förundersökning och hördes som misstänkt för tjänstefel. Vid förhör bestred ansvar för brott. Han vitsordade de faktiska omständigheterna och medgav att han hade gjort sig skyldig till viss oaktsamhet. Han ansåg dock att gärningen med hänsyn till samtliga omständigheter skulle bedömas som ringa. I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. . skulle enligt reglerna om avräkning av anhållnings- och häktestid i 33 kap. 5 § ha tillgodoräknats såsom verkställd i anstalt. Tingsrätten underlät emellertid att genom ett beslut i domen förordna om detta. . kom därför att avtjäna för mycket. En korrekt tillämpning av reglerna om avräkning är av största betydelse med hänsyn till de ingripande verkningar som ett frihetsberövande har för den enskilde. har vid förhöret lämnat tänkbara förklaringar till det inträffade. Av förhöret framgår emellertid att han egentligen inte vet hur felet uppkommit. Han har uppgett att han känner till reglerna om avräkning och han har redogjort för de kontrollåtgärder som han brukade vidta i brottmål. Det är inte genom utredningen klarlagt hur felet uppstått. Det kan inte uteslutas att den underlåtna avräkningen orsakats av ett sådant räknefel eller liknande förbiseende som kan föranleda rättelse med stöd av 30 kap. 13 § första stycket RB. Jag har således inte underlag för att påstå att har gjort sig skyldig till tjänstefel. Förundersökningen läggs därför ned. Som anfört vilar ansvaret för att . inte fått tillgodoräkna sig anhållningstiden på honom. Det finns därför anledning att rikta kritik mot honom för den underlåtna avräkningen. Kravet på förberedelse i ett hänskjutet mål om betalningsföreläggande (Dnr 3138-1995) I samband med en inspektion av antecknades följande i protokollet över inspektionen om handläggningen av mål FT 340/93. yrkade i ett mål om betalningsföreläggande att Per B. skulle utge i teleavgift jämte ränta och kostnader. Per B. bestred yrkandet och anförde att han redan betalat räkningen. Han anförde vidare att han på grund av att han var intagen i kriminalvårdsanstalt inte hade möjlighet att få fram postkvittot som han visste fanns någonstans bland hans tillhörigheter men att han efter frigivningen kunde göra detta. Efter begäran av överlämnades målet till tingsrätten . I sin skrivelse begärde anstånd till med att komplettera sin talan. Tingsrätten medgav detta. Sedan AB:s komplettering kommit in, förelades Per B. att slutföra sin talan. I föreläggandet uppgavs att tingsrätten avsåg att avgöra målet på handlingarna och att Per B. om han hade något att tillägga till det han tidigare anfört skulle göra det genom en skrivelse till tingsrätten från delgivningen av föreläggandet. Vidare framgick av föreläggandet att målet kunde komma att avgöras i föreliggande skick om han inte hörde av sig inom den angivna tiden. Per B. hörde inte av sig. Tingsrätten meddelade en dom på handlingarna och biföll i denna AB:s talan. I domskälen anfördes: Tingsrätten finner att Per B:s underlåtenhet att förete kvitto innebär, enligt stadgad praxis, att han blir skyldig att erlägga betalning. Han har i övrigt inte bestritt saken. Ärendet remitterades till tingsrätten för yttrande över dels grunden för att utfärda ett slutföreläggande utan att förberedelse i någon form ägt rum i målet, dels förutsättningarna för att meddela en dom på handlingarna. Tingsrätten (lagmannen ) anförde i sitt yttrande bl.a. Materialet från kronofogdemyndigheten beskrev saken tydligt. Per B:s inställning var inte att ta miste på. Han sade sig ha erlagt betalning men inte kunna finna kvittot. Han skulle söka efter det efter . Käranden angav sin talan mer utförligt i särskild inlaga. Jag bedömde då att Per B erhöll erforderligt utrymme för att ange ytterligare synpunkter efter ett slutföreläggande. Hade han då anfört något annat än som redan framgick hade naturligtvis fortsatt skriftväxling ägt rum. Jag menar att kärandens utvecklande inlaga kan ses som första steget i förberedelse och att slutföreläggande också kan vara ett steg i förberedelse. Jag menar alltså att målet blivit tillräckligt utrett med hänsyn till dess natur. Jag bedömde att dom kunde meddelas på handlingarna med stöd av 42 kap. 18 § 5 p. RB. I ett beslut anförde chefsJO följande. Regler om förberedelse i tvistemål finns i 42 kap. (RB). I 6 § anges att syftet med förberedelsen är att klarlägga parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan, i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden, vilka bevis som skall förebringas och vad som skall styrkas med varje bevis, om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande och om det finns förutsättningar för förlikning. Under förberedelsen skall parterna var för sig ange de ytterligare omständigheter som de vill anföra samt yttra sig över vad motparten anfört. De skall också, i den mån det inte skett tidigare, uppge de bevis som de vill åberopa och vad de vill styrka med varje bevis (8 §). I 42 kap. 18 § första stycket anges att rätten utan huvudförhandling kan avgöra ett mål på annat sätt än genom dom, meddela dom i anledning av talan som medgivits eller eftergivits, även i annat fall meddela dom, om huvudförhandling inte behövs med hänsyn till utredningen i målet och inte heller begärs av någon av parterna. Innan ett mål avgörs med stöd av första stycket 5, skall parterna, om de inte redan har slutfört sin talan, beredas tillfälle till detta (42 kap. 18 § andra stycket). I rättsfallet RH 1994:100 uttalades att förberedelse skall äga rum i ett mål om betalningsföreläggande som har överlämnats från kronofogdemyndighet men att formerna för denna kan påverkas av innehållet i de skrifter som parterna gett in till kronofogdemyndigheten. En första förutsättning för att avgöra ett mål enligt 42 kap. 18 § första stycket 5 är att förhandling inte behövs i målet. Detta synes dock inte för alla fall innebära något ovillkorligt krav på att domstolen skall ha vidtagit några förberedande åtgärder. Målet kan sålunda tänkas vara färdigutrett redan genom det som förekommit t.ex. i en summarisk process hos kronofogdemyndigheten (Fitger, Rättegång II del 3 s. 42:55). I rättsfallet RH 1994:100 anfördes vidare att frågan om att enligt 42 kap. 18 § andra stycket RB bereda part tillfälle att slutföra sin talan inte aktualiseras förrän målet kan anses förberett till avgörande; underlåtenhet att svara på ett slutföreläggande som utfärdats kan alltså inte bota en brist i förberedelseförfarandet. I detta fall har svaranden redan under handläggningen vid kronofogdemyndigheten klart angett sin inställning till kärandens krav genom att anföra att han betalat yrkat belopp. Han har tillagt att han inte kunnat finna kvittot men att han skulle leta efter det sedan han avtjänat ett fängelsestraff. Då målet överlämnades var således parternas ståndpunkter klarlagda, varför någon ytterligare förberedelse för att utreda detta inte var nödvändig. Vad som däremot inte var klarlagt, när tingsrätten slutförelade svaranden, var vilken bevisning denne avsåg att åberopa. Som framgått ovan är ett av syftena med förberedelsen just att klarlägga vilken bevisning parterna vill åberopa. Jag anser därför att förberedelsen inte var avslutad då svaranden förelades att slutföra sin talan. Jag ansluter mig till hovrättens uppfattning i RH 1994:100 att ett slutföreläggande inte är att anse som en del av förberedelsen och att ett sådant således inte skall komma i fråga förrän målet är färdigutrett. Likaledes ansluter jag mig till hovrättens synsätt att en parts underlåtenhet att svara på ett slutföreläggande inte kan bota en brist i förberedelseförfarandet. Tingsrätten borde således, i stället för att ge svaranden tillfälle att slutföra sin talan, ha förelagt denne att inkomma med uppgift om vilken bevisning han ville åberopa. Först därefter skulle frågan om ett slutföreläggande ha aktualiserats. Eftersom det inte var klarlagt om svaranden avsåg att åberopa någon bevisning i målet borde inte tingsrätten heller ha meddelat dom i målet på det föreliggande materialet. Handläggningen av ett enskilt anspråk som avskiljts från ett brottmål; rättens prövning av talan vid tredskodom (Dnr 4766-1995) I ett beslut anförde chefsJO följande. Vid en inspektion av antecknades följande i inspektionsprotokollet om handläggningen av mål T 829/94. Vid en huvudförhandling handlades ett ungdomsmål (B 781/94) i vilket . och . var åtalade bl.a. för en inbrottsstöld hos . Vid inbrottet tillgreps bl.a. luftgevär och ett stort antal klockor. . yrkade genom åklagaren ersättning med efter nedsättning vid förhandlingen för tillgripet gods och för nervösa besvär jämte ränta (aktbil. 40 och 41). Skadeståndsanspråket avskiljdes för att handläggas i den för tvistemål stadgade ordningen på parternas begäran. . dömdes av tingsrätten för bl.a. grov stöld och . för bl.a. medhjälp till grov stöld. De överlämnades båda för vård inom . . förelades i mål T 829/94 att närmare utveckla sin talan samt att komma in med bevisuppgift (aktbil. Detta föreläggande upprepades i en kallelse till en muntlig förberedelse. hölls en förberedelse som dock ställdes in på grund av att . behövde en finsk tolk. . anlitade därefter en advokat som ombud. I en skrivelse som kom in till tingsrätten yrkade . att . och . skulle förpliktas att solidariskt till honom utge skadestånd med dels avseende kränkning innefattande psykiskt lidande, dels som ersättning för stulet gods (aktbil. Vid en muntlig förberedelse inställde sig . genom sitt ombud advokaten . Ejdne. . inställde sig också genom ombud, advokaten . ., som var delgiven kallelse, inställde sig inte. I protokollet antecknades att rätten upplyste . att . inte delgetts den skrivelse, aktbil. 16, som senast inkommit från . Advokaten . Ejdne förklarade därefter att . yrkade tredskodom i den del som avsåg . och i enlighet med de yrkanden som denne delgivits. Tingsrätten avkunnade därefter en deldom tillika tredskodom, DT 146. Under YRKANDEN M.M. anförde tingsrätten bl.a. . har förklarat sig vidhålla sitt yrkande, som är i enlighet med domsbilaga 1. Därtill har yrkats ränta enligt 6 § räntelagen på yrkade belopp för domen till dess betalning sker. Vidare har yrkats ersättning för rättegångskostnader med . . har som grund för sitt yrkande anfört följande. . dömdes av tingsrätten genom tingsrättens dom DB 795 i målet B 781/94 för bl.a. medhjälp till grov stöld. Han dömdes för att han tillsammans med . och en underårig tillsammans och i samråd genom inbrott i lägenhet på i stulit bl.a. ett antal luftgevär och ett stort antal klockor. I domskälen anförde tingsrätten. Förutsättningar föreligger att meddela tredskodom mot . och därvid bifalla talan. I domslutet förpliktades . att till . utge skadestånd med , varav avsåg ersättning för nervösa besvär och avsåg stulen egendom, jämte ränta enligt 6 § räntelagen å nämnda belopp för domen till dess betalning skedde. . förpliktades även att utge ersättning för rättegångskostnader med jämte ränta. Tingsrätten fortsatte handläggningen av målet mot . träffade . och . en förlikning som stadfästes genom en dom. Förlikningen innebar att . skulle betala . varav för kränkning och för stulet gods. Med anledning av dessa iakttagelser anförde jag följande i protokollet. Det kan ifrågasättas om det fanns förutsättningar att avkunna tredskodom på det sätt som skedde mot bakgrund av att . inte hade angivit någon grund för yrkandet om ersättning för nervösa besvär förrän i skrivelsen aktbil. 16 som aldrig delgavs . Genom skrivelsen kände dock tingsrätten till grunden för yrkandet om när tredskodomen avkunnades (jfr 1 kap. 3 § skadeståndslagen och SOU 1992:84 Ersättning för kränkning genom brott s. 101, 109 och 123). Det förefaller vidare som om tingsrätten i tredskodomen gått utöver de yrkanden som . fått del av när det gäller ersättningen för stulet gods och rättegångskostnader. Handläggningen av målet tas därför upp i ett särskilt ärende. Tingsrätten kommer att ges tillfälle att redogöra för sina överväganden. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande. I tingsrättens (lagmannen ) yttrande hänvisades helt till ett yttrande av rådmannen , som anförde följande. skadeståndsanspråk togs upp för att handläggas i samband med brottmålet mot . m.fl. talan utfördes vid huvudförhandlingstillfället av åklagaren. I protokollet från huvudförhandlingen angavs att "Åklagaren framställer de yrkanden som anges i stämningsansökningen, aktbil. 2 samt skadeståndsyrkandet i aktbil. 4041 med den justeringen att han nedsätter beloppet avseende tillgripet gods enligt anmälan, aktbil. 41, till ." Även om det väl inte framgår fullständigt klart bör åklagarens framställning rimligen förstås så att i aktbil. 40 upptagna skadeståndsyrkande på totalt nedsattes till i enlighet med JO:s uppfattning. Den nedsättningen förbisågs vid tingsrättens sammanträde i det avskilda tvistemålet då tredskodomen meddelades. Tredskodomen har därför kommit att uppta det belopp som . ursprungligen yrkat. Jag har underrättat parterna om detta och erinrat . om möjligheten att ansöka om återvinning. När det sedan gäller grunden för yrkandet avseende "nervösa besvär" kan följande anföras. En talan om enskilt anspråk i fall som det förevarande har ju som utgångspunkt att målsäganden genom brottet lidit skada. Den grund som målsäganden har för sin talan är alltså i första hand brottet. Härtill kommer uppgifter om skadans art och ev. grunder för skadeståndets beräkning. . hade i brottmålet (aktbil. 40) yrkat skadestånd med bl.a. ett belopp om som angavs avse ersättning för nervösa besvär. Härav framgår att anspråk grundades på att det brott som åtalet gällde orsakat honom en skada beskriven som "nervösa besvär". En skada beskriven på det sättet var, enligt vad jag kunde finna, ett lidande som i och för sig kan vara ersättningsgill skada enligt 1 kap. 3 § skadeståndslagen. Att det aktuella brottet, ett bostadsinbrott, kunde medföra skyldighet att ersätta sådan skada har jag förutsatt. Det kan även påpekas att ., när skadeståndsyrkande togs upp i brottmålsrättegången, bestred skadeståndsskyldighet men vitsordade viss ersättning i och för sig. Någon invändning om att . inte skulle ha åberopat någon grund för sina yrkanden gjordes inte. Sammanfattningsvis förelåg alltså enligt min uppfattning laga skäl för att bifalla här behandlade yrkande genom tredskodom. JO synes anse att någon grund för det aktuella ersättningsanspråket inte angetts förrän uttrycket "kränkning innefattande psykiskt lidande" använts av ombud i skrivelsen (aktbil. Exakt hur en målsägande betecknar lidande som avses bör väl dock inte vara avgörande.