frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Samma förfarande skall iakttas om det sker en anmälan och det i den påstås att en tjänsteman inom polisväsendet har förfarit felaktigt i sin myndighetsutövning. När en anmälan mot en tjänsteman inom polisväsendet innefattar ett påstående om brott som har samband med tjänsten eller att tjänstemannen på annat sätt har förfarit felaktigt i sin myndighetsutövning, skall polismyndigheten se till att anmälan alltid lämnas över till åklagare för prövning av om förundersökning skall inledas eller inte. Samma sak skall gälla om det i något annat fall kan uppkomma fråga om att inleda förundersökning mot en tjänsteman inom polisväsendet för brott som har samband med tjänsten. Enligt åklagarförordningen var överåklagare och regionåklagare exklusivt behöriga att handlägga ifrågavarande ärenden. Föreskrifterna avser att skapa garantier för en objektiv utredning och att förhindra att fråga om brott eller felaktigt förfarande av polisman "sopas under mattan". Den oaktsamhet som läggs till last består i att denne inte satt sig in i ärendet tillräckligt mycket. Han borde vid en läsning av skrivelse och yttrande samt av de föreskrifter som finns om besiktning av fordon ha uppmärksammat att det förelåg brottsmisstankar mot . har uppgett: Han remitterade skrivelse till för att denne skulle svara på frågorna i skrivelsen. tog sedan hand om ärendet. Det var känt inom polishuset att det varit motsättningar mellan och . underrättades om att haft ett samtal med och vilka därvid varit närvarande . kom in till och redogjorde för ärendet. skrivelse uppfattades av både och som frågor om varför agerat som han gjort. De kom bägge fram till att handlat med stöd av sin rätt till förmansprövning. hade stor erfarenhet av frågor som rörde fordonskungörelsen och förlitade sig på honom. uppgav att meningsmotsättningarna klarats ut vid samtalet och att det hela kunde avslutas. Enligt hade förklarat sig nöjd och inte påfordrat någon vidare åtgärd eller utredning. ansåg att det inte var mer att göra åt saken och föreslog att ärendet skulle avskrivas. Han hade med sig ett förslag till beslut. Föredragningen slutade med att skrev under beslutet. har hörts som vittne. Han har uppgett: Han träffade och fick veta att denne inte fått något svar på frågorna i sin skrivelse. bad honom att komma upp till honom, vilket denne gjorde. fick då en kopia av yttrande. och pratade om ärendet. var själv övertygad om att gjort fel vid besiktningen av bilen och att som chef över haft rätt att göra en förmansprövning av dennes åtgärder. reagerade för uttrycket "Tjänstefel?" Han frågade om det var en anmälan om tjänstefel. svarade att det inte var så och uppgav att han inte tyckte att ärendet skulle skickas till åklagaren. förstod att det rådde motsättningar mellan och . Han ville föra ihop dem för att samarbetet mellan dem skulle kunna fortsätta. Han kallade därför upp . och pratade med varandra. började gråta och föreslog då att man skulle avbryta. sade dock nej till detta. och blev sedan överens om att ärendet var avklarat och att de skulle fortsätta som förut. Efter samtalet skrev ett förslag till beslut. Han gick in till och redogjorde för vad som förekommit vid samtalet. I 6 kap. 1 § första stycket polisförordningen föreskrivs: Om det i en anmälan till polisen har påståtts att en arbetstagare inom polisväsendet har gjort sig skyldig till något brott som har samband med arbetet eller på annat sätt har förfarit felaktigt i sin myndighetsutövning, skall anmälan överlämnas till åklagare för prövning om förundersökning skall inledas eller inte. Av särskilt intresse i målet är huruvida skrivelse kan uppfattas som en anmälan enligt nämnda författning. har använt uttrycket "Tjänstefel?" och har svarat att hans åtgärd att ändra föreläggandet om besiktning var felaktig och att han inte ville bedöma huruvida det var tjänstefel. Enligt tingsrättens mening borde när han tog del av ärendet ha uppfattat att det förelåg ett sådant påstående om brott eller felaktighet som är att anse som en anmälan. Tingsrätten delar åklagarens bedömning att inte satt sig in i ärendet tillräckligt mycket. Genom att skriva av ärendet i stället för att lämna anmälan till åklagaren har i sin myndighetsutövning av oaktsamhet åsidosatt vad som gällde för uppgiften. Vid bedömande av huruvida gärningen är ringa och därmed fri från ansvar bör i någon mån beaktas att i egenskap av polisman själv haft möjlighet att upprätta en formell brottsanmälan. Särskilt beaktar tingsrätten emellertid de uppgifter som lämnat vid sin föredragning . Denne har för lämnat uppgifter med innehåll att fått svar på sina frågor och inte velat göra någon anmälan. har vidare uppgett att var överens med om att ärendet skulle avslutas. Vad uppgett har inte befriat från skyldigheten att överlämna ärendet med skrivelse till åklagaren. Med hänsyn till vad som förekommit bör hans förfarande att avskriva ärendet likväl medföra att gärningen anses som ringa. Åtalet skall därför ogillas. Domen vann laga kraft. Disciplinförfarande mot en polisman med anledning av ett olämpligt uttalande (Dnr 4219-1995) I ett beslut anförde chefsJO följande. I en anmälan som kom hit (JO:s ärende dnr 3932-1995) anförde att en polisman vid i i samband med ett ingripande hade uttalat passa Dig så jag inte blåser skallen av Dig. I ärendet framkom att polismannens handlande hade varit föremål för förundersökning under ledning av överåklagaren , I ett beslut i i ärende R 1012-95 anförde följande. har anmält polisassistenten för olaga hot bestående i att denne under tjänsteutövning sagt till : "Passa Dig så jag inte blåser skallen av Dig!" har uppgett att han blev rädd eftersom bar pistol. Något senare hade sagt till : "Du har pistol, Jag tar det där hotet på allvar." skulle då ha svarat: "Ja det ska Du göra". har erkänt att han har sagt till "Jag skall blåsa huvudet av Dig". Detta var dock inte menat som något hot. Orden slank bara ur honom. hade inget uppsåt att framkalla allvarlig fruktan hos . efteråt frågade : "Menar Du allvar med det här?" På detta svarade : "Ja det här är allvarligt." Med detta uttalande avsåg dock enbart det tidigare händelseförloppet, inte uttalandet att han skulle blåsa huvudet av . bad senare om ursäkt för sitt olyckliga ordval, men vägrade godta ursäkten. Enligt 4 kap. 5 § består brottet olaga hot i att någon lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. uttalande "Jag skall blåsa huvudet av Dig" kan objektivt sett anses ha en sådan innebörd att det faller in under den nämnda bestämmelsen i . Det finns emellertid ingen anledning att betvivla riktigheten i uppgift att uttalandet inte var allvarligt menat och att han inte avsåg att framkalla allvarlig fruktan hos . Enligt min mening måste det ha varit uppenbart även för att uttalandet inte var allvarligt menat. Jag finner därför att uttalandet inte kan anses ha varit ägnat att hos framkalla sådan allvarlig fruktan som anges i straffbestämmelsen. Vid denna bedömning föreligger inte brott och åtal skall inte väckas mot för olaga hot. uttalande var emellertid klart olämpligt och står inte i överensstämmelse med föreskriften i 5 kap. 1 § polisförordningen (1984:730) om hur en polisman skall uppträda. Uttalandet är dock enligt min mening inte av sådan beskaffenhet att den skall anses som tjänstefel. Vidare inhämtades att i inte hade tagit ställning till om polismannens handlande borde föranleda disciplinpåföljd enligt lagen (1994:260) om offentlig anställning. Jag fann i ett beslut med hänvisning till polismyndighetens förestående prövning inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av anmälan. Jag anförde dock att jag önskade ta del av polismyndighetens kommande beslut i saken. I ett beslut i ärendet (dnr AA-793-3635/95), vilket är daterat och kom till handa , anförde i (tf. polismästaren ) följande. Länspolismästaren har genom kommissarien försorg tillsett att bifogade förundersökningsprotokoll angående olaga hot, tjänstefel samt överåklagare negativa beslut i åtalsfrågan, överlämnats till i . Överlämnandet har skett med anledning av önskat ställningstagande till om sjätte stycket i överåklagarens beslut medför att disciplinansvar i enlighet med bestämmelserna i lagen (1994:260) om offentlig anställning bör meddelas. Av handlingarna framgår att polisassistenten , vid i övervakningssektionen, under ett ingripande i mot bl.a. sagt till "Passa Dig så jag inte blåser skallen av Dig". Enligt uppfattning strider uttalandet från sida mot bestämmelsen i 5 kap. 1 § polisförordningen och får härigenom av oaktsamhet anses ha åsidosatt vad som ålegat honom i hans anställning. gör följande bedömning. har tillsammans med en kollega i under aktuell ingripit mot ett antal ungdomar som färdades i en personbil. Ungdomarna störde den allmänna ordningen bl.a. genom att de hängde ut ur bilen och förde oväsen. Samtliga passagerare var berusade. Vid ingripandet möttes av starka provokationer och han upplevde en bråkig samt hotfull situation. Han uttalade sig därvid på ett regelstridigt sätt. Efter uttalandet bad om ursäkt utan att detta godtogs. är väl införstådd med att han handlat på ett felaktigt sätt och ångrar starkt sitt beteende. Med beaktande till samtliga föreliggande omständigheter i ärendet och särskilt ovannämnda förhållanden, menar att felet från sida är att anse som ringa och disciplinpåföljd skall därför inte meddelas honom. Om nämnden gör samma bedömning som avser myndigheten beivra felet genom ett tillrättavisande samtal med . Handlingarna i rubricerade ärende överlämnas härmed för prövning via Länspolismästaren i . Efter jämförelse med praxis (PAN-793-33/94) ändrar sin inställning och menar följande. Eftersom avskrivit ett likartat och jämförbart fall, skall ärendet inte överlämnas till nämnden. beslutar med andra ord att inte vidtaga annan åtgärd än ett tillrättavisande samtal med . Med anledning av vad som framkommit i ärendet dnr 3932-1995 fann jag skäl att i ett initiativärende på nytt ta upp de förhållanden som anmält hit. I 5 kap. 1 § polisförordningen (1984:730) föreskrivs följande. I sin tjänsteutövning skall polisman uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. Han skall uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet. Av utredningen framgår att polisassistenten vid det aktuella tillfället uttalade sig på ett sätt som står i klar strid med denna bestämmelse. Det förhållandet att han måhända kände sig provocerad kan inte göra hans uppträdande ursäktligt. har i likartade och jämförbara fall tidigare ålagt disciplinpåföljd i form av varning (EKB-793-4982/90 och PAN-793-89/92). har genom sitt uttalande åsidosatt vad som ålegat honom i hans anställning på ett sätt som enligt min mening innefattar tjänsteförseelse enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning. Jag beslutar därför att överlämna ärendet till för avgörande av fråga om disciplinansvar. fann i ett beslut att genom uttalandet brutit mot bestämmelsen i 5 kap. 1 § polisförordningen och beslutade att ålägga disciplinpåföljd i form av varning. väckte talan mot chefsJO i Arbetsdomstolen och yrkade att beslutet om varning skulle undanröjas. ChefsJO bestred käromålet. I en dom undanröjde Arbetsdomstolen den ålagda disciplinpåföljden och anförde i domen bl.a. följande. Till utveckling av sin talan har parterna anfört i huvudsak följande. gick ut polisskolan . Han hade sin första tjänstgöring i och flyttade till , där han alltjämt är anställd. Han har tjänstgjort i olika befattningar. har han ingått i en grupp för ingripanden mot farliga personer. tjänstgjorde tillsammans med polisassistenten . De körde i med en civil polisbil men var iförda uniform. De närmade sig en bil som hade en något speciell framfart. Samtliga passagerare i bilen hängde ut genom fönstren. De skrek och skränade och när polisbilen körde förbi såg passagerarna att det var poliser som satt i bilen. De skrek då "snutjävlar, djävla svin" och liknande. Poliserna parkerade i en parkeringsficka längre fram. När bilen med ungdomarna därefter passerade polisbilen hängde passagerarna alltjämt ut genom fönstren och skrek okvädingsord mot poliserna. Poliserna observerade då att bilen hade en flagga eller något liknande som täckte den bakre delen av bilen och dolde bakbelysningen och registreringsskylten. Poliserna beslutade sig för att ingripa. De körde efter bilen och stoppade den. gick fram till föraren och bad denne följa med ut för att få en ordningsbot för trafikförseelse. som skulle meddela ordningsboten uppträdde den passagerare som suttit till höger fram i bilen aggressivt. Han fortsatte att skrika okvädingsord till poliserna. försökte förmå honom att sätta sig i ungdomarnas bil under det att slutförde åtgärderna i anledning av utfärdande av ordningsboten. Även passagerarna i baksätet skrek åt poliserna. Den person som suttit i framsätet i bilen och som var mest stökig och påverkad stod på sig och skrek. De andra satte sig bak på bilens bagagelucka och fortsatte även de att skrika åt poliserna. Den stökige framsätespassageraren var så pass påverkad att han inte klarade av att gå in och sätta sig i ungdomarnas bil. När var klar med ordningsboten, beslutade poliserna att omhänderta den stökige framsätespassageraren. De fick in honom i polisbilen. satte sig i polisbilen tillsammans med den omhändertagne. Därvid gick en av ungdomarna, , fram till och skrek "Va fan gör du med ? Han har ju inte gjort något för ". Han kom upp mot och ställde sig "på nästipps avstånd" till denne. skrek okvädingsord och knöt nävarna mot . uppfattade situationen så att antingen smäller det eller också försöker de frita den person som just omhändertagits. stötte därvid bort som han uttalade "Jag skall blåsa huvudet av dig". Situationen lugnade sedan ned sig. När därefter satte sig i polisbilen för att köra från platsen, kom fram till honom och frågade om han menade allvar. svarade då, "Ja det här är allvarligt", med vilket han menade att hela situationen var allvarlig. Förbundet vidgår att uttryckte sig på ett olämpligt sätt, men gör gällande att det förelegat en situation då han inte kunnat besinna sig. Det var ett snabbt skeende, han var hotad och han hade uppfattat det så att det skulle bli fråga om fysiskt våld mot honom eller ett fritagningsförsök. gjorde en anmälan mot , och det följde en utredning med anledning av denna anmälan. beslutade överåklagaren vid i att inte väcka åtal mot . I motiveringen angav överåklagaren bl.a. att det måste ha varit uppenbart även för att uttalandet inte var allvarligt menat och att det således inte varit ägnat att hos framkalla allvarlig fruktan, varför brott inte förelåg. Överåklagaren angav vidare att uttalandet var klart olämpligt och inte i överensstämmelse med föreskriften i 5 kap. 1 § polisförordningen, men att uttalandet enligt hans mening inte var av sådan beskaffenhet att det var att anse som tjänstefel. i anförde i beslut bl.a. följande. "Vid ingripandet möttes av starka provokationer och han upplevde en bråkig samt hotfull situation. Han uttalade sig därvid på ett regelstridigt sätt. Efter uttalandet bad om ursäkt utan att detta godtogs. är väl införstådd med att han handlat på ett felaktigt sätt och ångrar starkt sitt beteende. Med beaktande till samtliga föreliggande omständigheter i ärendet och särskilt ovannämnda förhållanden, menar att felet från sida är att anse som ringa och disciplinpåföljd skall därför inte meddelas honom." beslutade att inte vidta någon annan åtgärd än ett tillrättavisande samtal med . ChefsJO har därefter genom beslut överlämnat ärendet till för avgörande av fråga om disciplinpåföljd. beslutade att ålägga disciplinpåföljd i form av varning. Förbundet anser att beslutet bör upphävas. Det fel som gjort sig skyldig till i sin tjänsteutövning är vid en bedömning av samtliga omständigheter att anse som ringa. Enligt förbundet skall även beaktas att lider av sjukdom, eller blödarsjuka. fick kännedom om att han led av denna sjukdom. Denna kan i vissa trängda situationer föranleda att den sjuke överreagerar i sin rädsla för att skadas. Händelseförloppet är ostridigt. har genom sitt uttalande handlat i strid mot vad han haft att iaktta enligt 5 kap. 1 § polisförordningen på ett sådant sätt att handlandet bör föranleda disciplinpåföljd enligt 14 § lagen om offentlig anställning. Han har således gjort sig skyldig till tjänsteförseelse som inte är att anse som ringa. Angående ärendets handläggning kan följande omständigheter tilläggas. Sedan överåklagaren , i , beslutat att inte väcka åtal mot gjorde en anmälan till ombudsmän. ChefsJO skrev först av ärendet, eftersom det var anhängigt hos polismyndigheten. Sedan polismyndigheten beslutat att inte vidta någon annan åtgärd än ett tillrättavisande samtal initierade chefsJO ärendet hos . Förbundet har i målet yrkat att personalansvarsnämnds beslut om att tilldela polismannen en varning skall undanröjas. Till stöd för sitt yrkande har förbundet gjort gällande att den tjänsteförseelse som gjort sig skyldig till med hänsyn till samtliga omständigheter är att anse som ringa. ChefsJO:s ståndpunkt är att förseelsen inte är att anse som ringa. I målet har på förbundets begäran och överläkaren hörts upplysningsvis. har berättat i allt väsentligt i enlighet med vad förbundet har uppgett om händelseförloppet. Han har tillagt följande. Han bedömde inledningsvis händelsen som ett rutiningripande och blev därför mycket överrumplad av att det plötsligt utvecklade sig till vad han uppfattade som en mycket hotfull situation. Han stod med ryggen mot polisbilens ena bakdörr och bakom denna satt den omhändertagne kamraten till och skrek och bankade när kom fram mot honom med händerna knutna och armarna rakt ned utefter kroppen. Han uppfattade det så att även bilens förare kom emot honom, från vänster sida. Han kände sig inklämd och i den uppkomna situationen kastade han ur sig uttalandet utan någon närmare eftertanke. Han avsåg inte att med uttalandet hota . Det är också uppenbart att inte heller uppfattade hans ord som något hot, eftersom denne genast avbröt sina försök att argumentera om huruvida omhändertagandet var befogat och i stället upplyste om att han skulle anmäla honom för vad han hade uttalat. När avbröt sitt aggressiva agerande kände först lättnad över att den hotfulla situationen var över, men därefter en stark ånger över vad han själv hade uttalat. och kollegan körde till polisstationen med den omhändertagne. Även ungdomarna körde genast sin bil till polisstationen, där gjorde en anmälan mot . När stötte på inne på stationen bad han denne om ursäkt för sitt uttalande, men ville inte godta någon ursäkt. Arbetsdomstolen gör följande bedömning. I 5 kap. 1 § polisförordningen (1984:730) föreskrivs följande. I sitt arbete skall en polisman uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. Han skall uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet. Denna bestämmelse i polisförordningen är uttryck för de särskilda krav som måste kunna ställas på en polisman och som ytterst sammanhänger med kravet på att en sådan skall vara vad man kallar oförvitlig. Det är ostridigt att med sitt uttalande "Jag skall blåsa huvudet av dig" handlade i strid mot föreskriften. Uttalandet är klart olämpligt. För frågan om uttalandet också bör föranleda någon disciplinär åtgärd måste dock beaktas också omständigheterna i övrigt. Det finns inte anledning ifrågasätta att efter det att han uttalat orden själv insåg att han använt ett felaktigt språkbruk och att han också djupt ångrade sitt sätt att uttrycka sig. Uttalandet var, såvitt framkommit, oöverlagt från sida i en hotfull situation. Visserligen är det inte ovanligt att poliser råkar in i situationer av hotfullt slag; även då måste polismannen betänka sin ställning och vara uppmärksam på att han även i ord handlar på det sätt som krävs av honom i tjänsteutövning. Vid bedömningen av förseelse måste dock även beaktas att hans yttrande var ett sätt för honom att verbalt avvärja det hot som framkallade genom sitt provocerande uppträdande. Det måste anses uteslutet att denne uppfattade orden med den innebörd de bokstavligt hade; det förhållandet att avbröt sitt aggressiva beteende får uppfattas så att han insåg att inte var beredd att acceptera att detta fortgick. bad kort efter händelsen om ursäkt för vad han sagt. Med beaktande av detta och av de särskilda omständigheter som förelegat anser Arbetsdomstolen sammantaget att förseelse får anses som ringa. Av detta följer att någon disciplinpåföljd inte borde ha meddelats honom. personalansvarsnämnds beslut skall därför undanröjas. Uttalanden om möjligheterna att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder under en s.k. förutredning dvs. utan att förundersökning inletts (Dnr 4550-1995) I en anmälan till JO begärde ML att JO skulle granska i (numera i , Åklagarkammaren i ) handläggning av en utredning om misstänkta sexuella övergrepp mot bl.a. henne själv. Enligt anmälan hade ML och flera andra personer hörts av polisen men sedan inte fått något besked om vad som hade hänt i ärendet. Den utredning som genomfördes omfattade flera olika frågeställningar. I detta referat återges endast sådant som har betydelse för frågan om vilka utredningsåtgärder som kan vidtas inom ramen för en s.k. förutredning. I ett brev till i anmälde att S. kunde misstänkas ha utsatt en flicka, , född , för sexuellt övergrepp i 1993. Förundersökning verkställdes varvid utredningen handlades av kriminalinspektören . I ett brev till "Polisdistrikt" anförde . bl.a. följande. jag höll på med utredningen mot S. inkom flera anmälningar från flickor i bl.a. om att de varit utsatta för sexuella övergrepp av den misstänkte men att de aldrig anmälde saken då. Anledningen till att de nu har anmält beror till stor del på att mamman till den flicka jag hade tog kontakt med en flicka i och fick hennes berättelse eftersom mamman ryktesvis hade hört talas om att S. då han arbetade som lärare i hade "varit på någon flicka". Efter det började det hela "rulla på". Anledningen till att anmälningarna mot S. sedan har legat kvar här i beror på att det ansågs att de kunde ha betydelse för min utredning och om åklagaren ansåg att Era flickor behövde höras i mitt ärende så skulle jag ha åkt upp och hört dem och eventuellt hade kanske inte ytterligare förhör behövt hållas med flickorna för att Ni skulle kunna fortsätta med Er utredning. Jag har fått uppgift om att följande flickor skulle ha utnyttjats: (namn på sammanlagt 14 flickor däribland ML anges i brevet) Anledningen till att jag inte har upprättat någon anmälan beror på att flickorna behöver höras närmare för att få underlag för vilket brott det rör sig om, vilken tidsperiod m.m. Jag tror att det är lättare att Ni skriver anmälningarna själva så att det blir riktiga uppgifter direkt. En utredning inleddes vid i Älvdal och hölls sammanlagt 17 förhör. Vittnesförhör hade med början hållits med en skolpsykolog, en distriktssköterska och en skolsköterska. Sju förhör hade i protokollet betecknats som målsägande- och vittnesförhör. Sex förhör hade protokollerats som målsägandeförhör. I ett fall framgick inte av förhörsprotokollet i vilken egenskap personen hade hörts. Kriminalinspektören . och polisassistenten . hade med ett undantag hållit samtliga förhör. Ärendet lottades in på chefsåklagaren vid åklagarmyndigheten . Utredningen redovisades till åklagaren . Polisens utredning, som utöver de 17 förhören även innehöll skriftlig dokumentation i form av brev och klasslistor, omfattade sammanlagt 84 sidor. beslutade i fråga om tre av målsägandena, för vilka brottsanmälningar hade upprättats, att förundersökning inte skulle inledas eftersom brotten antingen var preskriberade eller inte gick att styrka. I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande.