frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Utredningen ger emellertid inte tillräckligt stöd för att med bestämdhet hävda detta. Det saknas anledning att tro att ytterligare utredning från min sida skulle kunna skapa klarhet på den punkten. Mot bakgrund bl.a. av att de beslag som gjordes, enligt uppgift från i , var mycket få, torde det inte finnas ett tillräckligt underlag för att belysa frågan. Enligt 19 § tredje stycket varusmugglingslagen behöver nämligen protokoll inte föras och bevis om utförd kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning inte utfärdas om inte den undersökte begär det eller föremål som påträffas tas i beslag. En sådan kontroll som ytlig kroppsbesiktning kan lätt upplevas som kränkande av den enskilde. Detta är visserligen beklagligt men utgör inte i sig grund för kritik mot de tjänstemän som utfört kontrollen. Jag vill i detta sammanhang också framhålla att kroppsvisitation och i än högre grad ytlig kroppsbesiktning måste betraktas som allvarliga ingrepp i den personliga integriteten och användningen av dessa tvångsmedel bör därför ske med omdöme och återhållsamhet. Som framhållit måste behovs- och proportionalitetsprinciperna upprätthållas vid tullkontrollerna. Socialtjänstlagen (SOL) Kritik mot en vid bedrivandet av en s.k. barnavårdsutredning; även fråga om en otillåten begränsning av en förälders umgänge med barnet (Dnr 606-1995) är fader till två pojkar, A. född och M. född . Vårdnaden om barnen handhades vid den aktuella tiden av modern . anmälde en kurator vid Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen vid (BUP) till i kommun att det fanns skäl att misstänka att J.W. misshandlat A. och M. På grund av anmälan inledde i kommun en utredning rörande barnens förhållanden. klagade i en anmälan till JO på hur i kommun handlagt utredningen. Hon ifrågasatte därvid hur denna hade bedrivits och om haft rätt att hindra J.W. från att träffa barnen m.m. R.M:s anmälan remitterades till i kommun för utredning och yttrande. I ett svar anförde socialsekreterarna samt socialchefen bl. a. följande. låg ärendet hos polisen. Pojkarna hade regelbunden kontakt med barnpsyk BUP och inte kom någon signal från BUP om att det var viktigt att något umgänge mellan fadern och pojkarna skulle komma till stånd. Däremot fick vi signaler om att det var viktigt för pojkarna att i lugn och ro få bearbeta det som inträffat utan påverkan från fadern. har heller inte kontaktat vare sig socialförvaltningen i eller för att få till stånd ett umgänge. När sedan tingsrättens dom kom i ärendet visade det sig att tingsrätten inte friar J.W. men man kan heller inte fälla honom då det inte finns tillräckligt starka bevis. Man ifrågasätter således barnens trovärdighet och BUP:s kompetens. När sedan umgängesfrågan aktualiseras efter tingsrättens dom framhåller BUP det viktiga i att umgänget kommer till stånd på ett så tryggt och säkert sätt som möjligt för barnen. Det skall också ske på ett sätt som kan accepteras av både pojkarnas mor och far. yttrade sig över socialnämndens remissvar. Med anledning av de uppgifter hon därvid lämnade infordrades ett förnyat yttrande från socialnämnden. I detta yttrande anförde och bl. a. följande. har ej tagit ställning vad gäller föräldrarna J.W:s och E.L:s ekonomiska tvistigheter. har däremot efter uppringning från BUP stoppat barnens umgänge med fadern för att tillse barnens bästa. I ärenden gällande misstanke om barnmisshandel är det socialnämndens skyldighet att tillvarata barns rätt till trygghet och omvårdnad. Slutligen hoppas vi på socialförvaltningen i att denna i vårt tycke helt onödiga process, baserad på felaktiga uppgifter, avslutas. Vi tillbakavisar med bestämdhet de grundlösa beskyllningar som ligger till grund för denna skriftväxling. både anser och vet att ärendet är helt korrekt handlagt både tidsmässigt och juridiskt. Vad gäller handläggningen tidsmässigt har denna varit ovanligt snabb. av drygt från tingsrättens dom har gemensamma möten och överenskommelser inletts med föräldrarna. Överenskommen dag, tid och plats beslutades gemensamt för umgänge, men fungerade tyvärr ej p g a faderns frånvaro. JO hade tillgång till socialförvaltningens journalanteckningar och vissa andra handlingar i ärendet rörande A. och M. JO Lavin anförde i beslut bl. har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck i 12 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, där det bl. a. stadgas att socialnämnden skall verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. Enligt 71 § andra stycket SoL är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom skyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Av 50 § SoL följer att socialnämnden utan dröjsmål skall inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Jag delar socialnämndens uppfattning att det förelåg en skyldighet för nämnden att inleda en utredning på grund av BUP:s anmälan. I ett ärende angående misstänkt barnmisshandel uppkommer även frågan om en socialnämnd skall göra en polisanmälan. Någon lagstadgad skyldighet för nämnden att inge en sådan anmälan finns inte. Inom ramen för skyldighet att värna om barns säkerhet och trygghet får det dock anses åvila nämnden att polisanmäla misstänkta övergrepp mot barn. i kommun beslut att göra en polisanmälan föranleder inte någon kritik från min sida. Att nämnden avvaktade med att vidta några utredningsåtgärder efter det att polisanmälan ingetts kan inte heller anses som felaktigt. Däremot är det inte godtagbart att utredningen var vilande i långt . I denna del kan jag hänvisa till bl.a. allmänna råd 1981:2, LVU, s. 51 och 1994:3, Handläggning och dokumentation inom , s. 54 f. Jag kan även rent allmänt hänvisa till huvudbetänkande, (SOU 1994:139), Ny socialtjänstlag, s. 459. Att handläggningstiden blev så lång beror till stor del på att socialnämnden avvaktade åklagarens beslut i åtalsfrågan och tingsrättens avgörande av brottmålet. Oavsett vad åklagaren eller tingsrätten hade kunnat komma fram till har socialnämnden haft att självständigt övervaka behovet av insatser för barnen. Den omständigheten att en åklagare t.ex. beslutar att lägga ned en förundersökning innebär således inte automatiskt att en socialnämnd kan avsluta sin utredning. Efter det att BUP hade gjort sin anmälan hos socialnämnden ansåg handläggaren att barnen inte borde träffa sin far. Jag har inte anledning att uttala mig om riktigheten av den bedömningen i och för sig. Däremot har nämnden inte ägt rätt att besluta om någon reglering av faderns kontakt med barnen utan att först omhänderta barnen enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Det är därför med viss förvåning jag noterat att handläggaren ringt till daghemmet och förklarat att fadern inte fått hämta barnen. Nämnden har i sitt yttrande till JO inte hävdat att handläggaren därvid skulle ha vidarebefordrat moderns ställningstagande till faderns umgänge med barnen. Av nämndens yttrande och journalanteckningarna framgår inte ens att handläggaren samrått med modern i frågan. Av utredningen i ärendet framgår att fadern inte fick träffa barnen. Jag har inte underlag för att kunna uttala mig om huruvida ett sådant umgänge hade kunnat vara till skada för barnen. Utgångspunkten för bedömningen skall dock vara att barn som regel har behov av kontakt med båda sina föräldrar. Av utredningen framgår inte att nämnden gjort några egentliga försök att klarlägga barnens behov av umgänge med fadern fram /95. Mot bakgrund av nämndens agerande när ärendet inleddes och den långa handläggningstiden är detta förvånande. i kommun gjorde sin polisanmälan, sände nämnden BUP:s anmälan till i kommun. Eftersom fadern bodde i , kan socialnämnden i haft skäl att kontakta i . Därvid har handläggaren även ägt lämna uppgifter om bakgrunden till sin förfrågan (1 kap. 5 § sekretesslagen). i kommun sände en kopia av BUP:s anmälan till synes dock ha skett för att socialnämnden där skulle pröva om en polisanmälan borde inlämnas. Den prövningen har det emellertid ankommit på socialnämnden i att utföra, eftersom denna handlade barnavårdsärendet. har i sitt remissyttrande inte berört denna fråga. Det inträffade ger upphov till flera frågetecken rörande nämndens syn på sina uppgifter vid en utredning rörande misstänkt barnmisshandel. Enligt 51 § SoL skall vad som kommit fram vid en utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande tillvaratas på ett betryggande sätt. De anteckningar som förts i ärendet från det att utredningen påbörjades och fram /95 är mycket knapphändiga. Under den tiden torde det ha förekommit kontakter som borde ha journalförts. Det finns skäl att rikta kritik mot i kommun handläggning av ärendet på flera punkter. Vad som kommit fram i ärendet föranleder även mer allmänna frågor rörande socialnämndens rutiner när det gäller att bedriva en utredning rörande övergrepp mot barn. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till i och utgår från att inom ramen för sin tillsyn över i länet kommer att ägna frågorna erforderlig uppmärksamhet. Kritik mot en handläggning av en ansökan om bistånd enligt 6 § SoL till tandvårdskostnad (Dnr 1635-1996) I en anmälan till JO klagade på i . Hon anförde därvid att hon hade väntat på att socialnämnden skulle fatta ett beslut i fråga om en ansökan hon hade gjort om bistånd för täckande av tandvårdskostnader. Hon gjorde gällande att dröjsmålet hade medfört att hon ådragit sig infektioner i käken, vilket krävt en operation. E. bifogade bl.a. ett intyg från sin tandläkare, H.L. I intyget angavs bl.a. följande. begärde ett kostnadsförslag av H.L. Han skickade detta . framhöll han för socialförvaltningen att enbart akuta åtgärder inte var tillräckliga utan att det var viktigt att påbörja behandling enligt kostnadsförslaget för att undvika skador på patientens tänder. begärde socialförvaltningen, utan att förklara varför, ytterligare ett kostnadsförslag. Han skrev ett sådant och ingav det , varvid han med styrka betonade att patienten var i behov av omedelbara åtgärder och att tänderna hade försämrats p.g.a. fördröjningen med beslutsfattandet. blev patientens tand- och bettsituation akut, vilket han informerade socialförvaltningen om. Han meddelade även förvaltningen att käkinfektionerna hade blivit så stora att E. måste opereras på sjukhuset. E:s anmälan remitterades till i för yttrande. I yttrande åberopade socialnämnden en av juristen upprättad redogörelse. Den innehöll följande. Första gången E. aktualiserade ett behov av tandvård för sin handläggare på var vid ett besök då hon överlämnade en tandvårds-räkning på . Kontakt med hennes tandläkare utvisade att kostnaden avsåg två rotfyllningar och att ytterligare 7 mindre hål behövde lagas. Handläggaren beviljade den aktuella räkningen och översände i enlighet med förvaltningens rutiner en begäran om ett kostnadsförslag avseende återstående tandvård. Ett kostnadsförslag daterat utvisade en beräknad vårdkostnad på för diverse lagningar. angavs som alternativ profylaktisk behandling till en kostnad av . Ifrågavarande kostnadsförslag är ej ankomststämplat i enlighet med gällande bestämmelser varför osäkerhet råder om när handlingen inkom. Av journalanteckningarna framgår att kostnadsförslaget ej behandlades vid E:s besök , utan först vid nästkommande besök . var arbetsbelastningen på ekonomihandläggare extremt hög. framfördes detta till socialnämnden, som i sin tur begärde tilläggsanslag för att kunna öka bemanningen. Dessa aktiviteter har sedermera resulterat i att 8 tillsvidareanställningar på avdelningen inrättats vilket bör leda till en förbättrad arbetssituation. var emellertid trycket på handläggarna utomordentligt hårt, vilket i viss mån torde förklara berörda misstag. Vid besöket behandlades kostnadsförslaget. Kontakt togs med tandläkaren. Beslutet blev att akut tandvård accepteras till en kostnad av högst , samt att ställning till en eventuell större behandling tas /september. förklarade sig enligt handläggaren fullt nöjd med detta. Anledningen till att handläggaren ville avvakta var att någon form av sysselsättning som skulle göra E. självförsörjande framstod som nära förestående. inkom E. med en tandläkarräkning på som beviljades. Vid besök tog E. upp frågan om tandvård. Då det akuta åtgärdats fattades inget beslut i frågan . förelåg starka misstankar om att E. var sammanboende med f.d. maken. E. förnekade sammanboende men det framkom att f.d. maken skrivit sig på E:s adress. avslogs aktuell biståndsansökan, således även tandvården, då behovet kunde tillgodoses genom att E:s sambo bistod familjen. Besvärshänvisning har lämnats. Beslutet har ej överklagats. öppnades en gemensam akt för E. och f.d. maken som vidgår att man är sammanboende. lämnades en ny begäran om kostnadsförslag på tandvård ut. beslutades om bifall till nödvändig tandvård. P.g.a. behandlingens långvarighet beslutades att kostnaden för behandlingen fortlöpande skulle accepteras vid den löpande biståndsberäkningen, däremot medgavs inte omedelbar utbetalning av hela beloppet. Brukligt vid långvariga och dyra behandlingar är att räkningar fortlöpande lämnas ut och betalas. Härefter har frågan om tandvård inte ytterligare berörts. En tandläkare underrättas inte om socialnämndens kontakter med en biståndssökande, även om vederbörande ombetts inkomma med kostnadsförslag. Det är den enskilde som får avgöra om han eller hon vill delge sin tandläkare resultatet av biståndsprövningen. I det ifrågavarande ärendet har sökanden inte inför handläggaren framstått som speciellt angelägen om att få någon mer omfattande tandvård utförd. Tilläggas bör att det i kommunen finns ett system med akuttandläkare som man kan vända sig till vid behov av akut tandvård. Räkningar från dessa accepteras alltid vid socialbidragsberäkningar. Sammanfattningsvis menar jag att de brister som finns i ärendet är dels utebliven ankomststämpling på kostnadsförslaget daterat , samt, i den mån dateringen är riktig, dröjsmålet med beslutet till . I båda fallen är förklaringen den utomordentligt pressade arbetssituation som rådde vid tillfället. Genom personalförstärkningarna torde de åtgärder som är möjliga för att nedbringa väntetiderna på byrån ha vidtagits. Berörd personal har erinrats om vikten av att alla inkommande handlingar ankomststämplas. I övrigt framstår det som om lagstiftningen och socialnämndens riktlinjer har följts. Den enskilde har hållits informerad om ärendets gång. Det har funnits flera möjligheter till överklagande utan att detta utnyttjats. Det måste anses ankomma på den enskilde att själv tillse att nödvändig tandvård kommer till stånd. E. kommenterade remissvaret, varvid hon förnekade det som socialnämnden anfört om att hon skulle ha förklarat sig fullt nöjd med att skjuta upp tandvårdsbehandlingen. Vidare anförde E. att hon inte kunnat överklaga socialförvaltningens avslagsbeslut eftersom det aldrig blev något bestämt. inkom på E:s begäran med en skrivelse med kommentarer till remissvaret. I skrivelsen anfördes bl.a. följande. framhölls för socialförvaltningen att enbart akuttandvård inte var tillräcklig för att undvika skador. De många akuta åtgärder som sedan blivit nödvändiga har varit betingade av socialförvaltningens långsamma handläggning. Det kostnadsförslag som daterats skickade han in ytterligare två gånger, och . Såvitt framgår har de inte handlagts. Också dessa kostnadsförslag saknar ankomststämpel eller har en felaktig sådan. Han har inte heller fått dem i retur. Det kostnadsförslag som på socialförvaltningens begäran ingavs återkom inte till honom förrän . Han anser inte att det var motiverat av socialförvaltningen att begära ett nytt kostnadsförslag över huvud taget. Vad gäller socialnämndens påstående att E. inte inför handläggaren framstått som speciellt angelägen om att få någon mer omfattande tandvård utförd vill han betona att en känsla av hopplöshet och vanmakt hos patienten inför en omfattande tandläkarbehandling inte bör förväxlas med bristande intresse samt att det inte ankommer på socialförvaltningen att avgöra hur det förhåller sig med det i enskilda patientfall. JO tog del av socialförvaltningens i kommun beslut , vari E:s ansökan om ekonomiskt bistånd hade avslagits. JO Lavin anförde i ett beslut följande. ansökte E. om bistånd till kostnader för tandvårdsbehandling. Det är oklart när det kostnadsförslag som daterats inkom till socialförvaltningen eftersom dess ankomststämpel saknas. Förslaget fanns i vart fall hos förvaltningen . Uppgifterna går isär såvitt avser E:s inställning till att avvakta med prövningen av kostnadsförslaget i de delar som inte avsåg profylaktisk behandling. Det har dock inte i journalen antecknats något om att E. skulle ha förklarat sig godta en sådan lösning. Om socialförvaltningen vid E:s besök uppfattade det som om hon godtog att förvaltningen först eller september tog ställning till eventuell större tandvårdsbehandling, borde detta ha noterats i journalen. Det kan vidare anmärkas att frågan om bistånd till tandvård inte avgjordes eller . E:s tandstatus var uppenbarligen mycket dålig under hela den tid som hennes ansökan om bistånd var föremål för socialförvaltningens övervägande. Det kan knappast heller råda någon tvekan om att inte minst de uppgifter som tandläkaren . lämnade till socialförvaltningen hans påminnelser till förvaltningen inbegripna utvisade att en snabb behandling av E:s ansökan var påkallad. Jag finner det därför mycket förvånande att socialförvaltningen fäst så stor vikt vid att E., såsom socialförvaltningen uppfattat det, inte inför handläggaren framstått som speciellt angelägen om att få någon mer omfattande tandvård utförd. Jag är benägen att hålla med H.L. i vad han anfört härom. Vid det besök som E. enligt socialnämnden gjorde (datering av journalanteckningen saknas) har i journalen antecknats följande: [E.] undrar också hur det går med tandvården. Kostnaderna för det akuta har vi åtgärdat men [E.] har ytterligare behov. Remissvaret ger vid handen att denna tveksamhet från förvaltningens sida bottnade i de misstankar som förvaltningen hyste om att E. var sammanboende med sin f.d. make. E:s ansökan avsåg såsom redan nämnts bistånd till samtliga tandvårdskostnader enligt tandläkarens förslag och rekommendationer. har pekat också på att socialförvaltningen ville avvakta med tandvårdsfrågan, eftersom det framstod som nära förestående att E. skulle bli självförsörjande. Ett kortare dröjsmål hade med den motiveringen möjligen varit godtagbart. Förhållandena i fallet är dock annorlunda och den lämnade förklaringen kan inte rättfärdiga det dröjsmål som förevarit vid handläggningen. uppfattning är att E:s ansökan om bistånd tandvårdskostnaderna inkluderade avslogs genom ett beslut fattat . Tandvårdsförslaget av skulle alltså i de delar det inte avsåg akut tandvård ha prövats genom nyssnämnda beslut. Av E:s uppgifter framgår att hon inte uppfattat beslutet så. Inte heller kan det utläsas av noteringarna i socialförvaltningens journal eller det daterade beslutsmeddelandet som avser ekonomiskt bistånd eller av de i beslutet anförda skälen att detta skulle ha avsett jämväl tandvårdsfrågan. Det bör också noteras att beslutet fattades efter samtal med E. , dvs. , angående bistånd till en tvättmaskin och till utfyllnad. Om syftet var att beslutet skulle omfatta även tandvårdsfrågan är det minst sagt anmärkningsvärt att frågan inte nämnts i beslutet. Det följer av 20 § förvaltningslagen (1986:223) att ett beslut som helt eller delvis går den enskilde emot, med vissa i fallet inte tillämpliga undantag, skall innehålla de skäl som bestämt utgången. Detta innebär självfallet också ett krav på att det i beslutet skall kunna utläsas vad som varit föremål för myndighetens prövning. Det beslut som fattades avsåg uttryckligen tandvårdsfrågan. förefaller dock mena att detta beslut avsåg en ny ansökan om bistånd till tandvård. Det finns emellertid inga andra omständigheter som talar härför än att socialförvaltningen begärde ett nytt kostnadsförslag. Sammantaget anser jag att det starkt kan ifrågasättas om beslutet över huvud taget avsett frågan om bistånd till tandvårdskostnader. Åtminstone kan beslutet vid ett objektivt betraktande inte anses ha omfattat denna fråga. Oavsett detta har handläggningen av E:s ansökan om bistånd till tandvårdskostnader dragit ut alldeles för länge . I beslutet avslog socialnämnden E:s begäran om bistånd enligt ett kostnadsförslag som hade upprättats av hennes tandläkare. I journalen har förvaltningen antecknat: Beslut: Diskuterar inkommet kostnadsförslag i arb.gruppen. Kostnader för [E:s] tandvård medräknas som en acceptabel utgift i stället, kvitto skall då medsändas. I remissvaret har angetts att beslutet avsåg bifall till nödvändig tandvård. Enligt min mening är beslutet att betrakta som ett avslagsbeslut. Beslutet har således kunnat överklagas enligt 73 § socialtjänstlagen (1980:620). Till följd härav borde också en fullföljdshänvisning (besvärshänvisning) ha bifogats. har lämnat följande underrättelse till E. i beslutet: Om du vill överklaga vårt beslut kan jag skicka en besvärshänvisning på din begäran. En myndighet kan visserligen bestämma att underrättelse om ett beslut inbegripet den s.k. fullföljdshänvisningen skall ske muntligt, såvida den enskilde inte begärt att få ett skriftligt beslut, se 21 § tredje stycket förvaltningslagen. När myndigheten, som i detta fall, fattat ett skriftligt avslagsbeslut är det emellertid svårt att finna några bärande skäl för att inte bifoga själva fullföljdshänvisningen. När det gäller avsaknaden av ankomststämpel på H.L:s kostnadsförslag konstaterar jag att socialförvaltningen brutit mot vad som enligt dess egna rutiner gällt härom. Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Med den allvarliga kritik som uttalats beträffande socialförvaltningens handläggning av ifrågavarande biståndsärende avslutas ärendet. skyldighet att verkställa en länsrätts dom angående bistånd enligt 6 § SoL (Dnr 3327-1994) I en anmälan till JO framförde i klagomål mot i kommun avseende handläggningen av K.L:s ansökningar om bistånd enligt 6 § SoL. Yttrande inhämtades från i kommun med anledning av anmälan. Under ärendets handläggning hos JO inkom K.L. med ytterligare klagomål mot i kommun. Därvid anförde K.L. bl.a. att socialnämnden hade underlåtit att verkställa domar som Länsrätten i hade meddelat. Han anförde därvid bl.a. följande. har också vägrat att verkställa länsrättens domar. Han har i vissa fall fått vända sig till kronofogdemyndigheten för verkställighet. I ett fall (Ö 3709-1994) tillerkändes han av länsrätten . vägrade dock att betala ut några pengar och först sedan han kontaktat kronofogdemyndigheten betalades ut till honom . Resterande fick han . I domen återförvisades dessutom viss del för ytterligare utredning. Denna del gällde bistånd till glasögon. Förvaltningens utredning var dock ej klar förrän . Han vill också särskilt nämna ett fall där länsrätten sedan socialförvaltningen avslagit en begäran om bistånd till tandvård ändrat förvaltningens beslut och bifallit hans ansökan. Efter länsrättens beslut begärde förvaltningen att skulle ta kontakt med den ifrågavarande tandläkaren för att få till stånd ett billigare tandvårdsalternativ. I ett annat fall (Ö 668-1994) bestämde länsrätten att han skulle erhålla . Förvaltningen begärde då inhibition hos kammarrätten, som meddelade beslut härom . Någon utbetalning gjordes ej . Efter remiss anförde i kommun i denna del följande. Verkställande av domar; länsrättens dom Ö 3709-1994 Domen (Ö 3709-1994) inkommer till socialnämnden . IoF-sekreterare kontaktar K.L. De kommer överens om att han hämtar en check om och att resterande summa på utbetalas enligt vanlig ordning. Det är fel att socialnämnden vägrade betala ut några pengar och att pengarna betalades ut först efter underlåtelse [påminnelse?]