frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Frågan kan dock självfallet också uppkomma i ett mål där AMS har anmält en arbetsgivare till åtal för underlåtenhet att anmäla en ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen. Såvitt AMS kan bedöma på de remitterade handlingarna och med stöd av sin tidigare efarenhet arbetar emellertid det alldeles övervägande flertalet tolkar som oberoende uppdragstagare (frilansare) och blir inte anställda när de utför sina uppdrag, varken hos en eller annan tolkförmedling eller hos den slutlige uppdragsgivaren. I sådana fall föreligger ingen skyldighet för uppdragsgivaren att anmäla uppdragen till den offentliga arbetsförmedlingen. Desutom torde tolkuppdragen vara så kortvariga det rör sig i allmänhet om arbete mot timarvode att de inte heller av den anledningen faller inom anmälningsskyldigheten. Detta förhållande innebär å ena sidan att tolkarna har en stor frihet när de utövar sitt yrke, å andra sidan att den trygghet i arbetslivet, som en fast anställning ger, uteblir. I den mån tolkar anställs på heltid eller deltid på ett sådant sätt att ett verkligt anställningsförhållande uppkommer, och anställningen är avsedd att vara , så gäller givetvis lagen om platsanmälan för sådana anställningar. AMS erfarenhet och bedömning är dock att sådana anställningar är förhållandevis ovanliga. Innefattar den kommunala tolkförmedlingen i privat arbetsförmedling och är i så fall sådan förmedling tillåten? lag om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft (arbetsförmedlingslagen) gäller arbetsförmedling som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen. avses i lagen verksamhet som har till ändamål att skaffa arbete åt arbetssökande eller arbetskraft åt arbetsgivare och som inte innebär uthyrning av arbetskraft enligt 2 §. Även arbetsförmedlingslagen torde utgå från ett arbetsgivar-arbetstagarförhållande, d.v.s. lagens regler gäller arbetssökande som anställs av en arbetsgivare, inte t.ex. oberoende uppdragstagare. har i sin förmedlingsverksamhet inte alltid hållit strikt på gränserna mellan anställningar och uppdrag. Sedan gammalt har den offentliga arbetsförmedlingen förmedlat uppdrag inom t.ex. kulturområdet (musiker och andra artister, frilansande kulturarbetare) fastän det inte sällan handlar om oberoende uppdragstagare eller t.o.m. juridiska personer (som exempelvis en del musikorkestrar). Inom den traditionella industrin och tjänstemannayrkena bedriver den offentliga arbetsförmedlingen dock ingen förmedling av oberoende uppdragstagare eller entreprenörer. Såvitt AMS kan bedöma av de remitterade handlingarna är det i huvudsakligen fråga om att tolkarna arbetar som oberoende uppdragstagare. Därmed skulle tolkförmedlingen sannolikt falla utanför tillämpningsområdet för arbetsförmedlingslagen. Detta hindrar inte att den offentliga arbetsförmedlingen är beredd att också förmedla tolkuppdrag i den mån förmedlingen får en sådan beställning från en uppdragsgivare eller arbetsgivare. i har i ett yttrande till AMS uttalat att det förekommer att arbetsförmedlingen förmedlar tolkar på en arbetsgivares eller uppdragsgivares begäran, att arbetsförmedlingen inte på något sätt håller tolkar utanför den offentliga förmedlingen samt att förmedlingen är beredd att förmedla tolkar inte bara till vanliga anställningar utan också för kortare uppdrag, vikariat och liknande. AMS har inte längre tillsynen över lagstiftningen om privat arbetsförmedling och är inte beredd att ha någon definitiv uppfattning ... (se vidare avsnitt 2.2.2). 2.2.2 Den kommunala kompetensen Kommunstyrelsen i anförde bl.a. följande. Det är inom detta verksamhetsområde i syfte att få så kvalificerad tolkhjälp som möjligt, särskilt i ovanliga språk, vanligt att samarbete eller biträde mellan kommuner förekommer. Detta biträde har också en fördel för den egna kommunen därigenom att den lämnade servicen lättare kan upprätthållas till samhällets gagn genom att en tolkenhet i en given kommun genom verksamhetens omfattning blir så omfattande att kvalificerade tolkar kan sysselsättas genom uppdrag som förmedlas. (2 kap 1 § kommunallagen torde lämna utrymme för den tillämpade ordningen.) AMS har inte längre tillsynen över lagstiftningen om privat arbetsförmedling och är inte beredd att ha någon definitiv uppfattning i frågan om en kommun har rätt att bedriva en egen arbetsförmedling. Den frågan faller, som AMS ser det, närmast inom området för den kommunala kompetensen och hör inte till AMS ansvarsområde. Några allmänna reflexioner kan dock göras. Det tidigare förbudet mot privat arbetsförmedling grundade sig på en (nr 96) som syftade till att alla former av privat avgiftskrävande förmedling skulle avskaffas. Däremot fanns varken i konventionen eller den tidigare svenska lagstiftningen något förbud mot att andra än den offentliga förmedlingen bedrev arbetsförmedling utan någon avgift. Sådan gratis arbetsförmedling skulle anmälas till AMS. När sade upp och införde den nya lagstiftningen som tillät privat arbetsförmedling även i förvärvssyfte, skedde det främst i syfte att öppna möjligheterna för yrkesmässig privat arbetsförmedling, att komma bort från de tolknings- och tillämpningsproblem som den tidigare lagstiftningen skapade och att åstadkomma konkurrens. Det torde dock inte ha varit avsikten att förhindra att sådana kommunala arbetsförmedlingar, som kunde ha varit tillåtna enligt den tidigare lagstiftningen, fick verka även i fortsättningen. Det ligger enligt AMS mening i linje med reformen att arbetsförmedling numera får bedrivas såväl av privata företagare (enskilda och juridiska personer) som av kommunala och andra offentliga institutioner. AMS har i vart fall inget emot att kommunerna bedriver tolkförmedlingar även om de skulle anses innebära arbetsförmedling i kommunens regi. Kommunstyrelsen i anförde i sitt yttrande följande. Den av de Berrio särskilt upptagna frågan om tolkarnas tystnadsplikt utgör enligt kommunens uppfattning en missuppfattning. Det är korrekt att den tillämpade ordningen förutsätter att den patient för vilken en tolkning sker kan identifieras. Flera skäl föranleder detta, dels krävs det för en allmän redovisningsteknisk kontroll dels krävs det för att klarlägga vilken myndighet som skall betala totalkostnaden. För vissa uppdrag är invandrarverket ekonomiskt ansvarig, för andra skall sjukvårdshuvudmannen, eller undantagsvis någon annan, stå betalningsansvaret. Det har ansetts vara lämpligt att ordna ett underlag för den bedömningen i samband med att tolkningen utförs. Den uppgift som skall anges på rekvisitionen är i princip av banal natur och anger ingenting om patientens sjukdomstillstånd eller annat av personlig eller ekonomisk art. Identifieringsuppgiften, normalt personnummer torde normalt sett kunna röjas utan hinder av den i 7 kap 1 § sekretesslagen föreskrivna sekretessen. i (Sjukhusstyrelsen vid Lasarett som efter utredning som sitt yttrande översände ett yttrande av sjukhusdirektören ) anförde följande. Systemet med tolkrekvisitionerna fungerar enligt följande: Varje uppdrag/beställning kräver en rekvisition av den som skall betala tolkningen. Tolken beställs per telefon via tolkförmedlingen och anvisningar ges om var och när uppdraget skall utföras. Efter genomfört uppdrag skall tolkens arbete bestyrkas av beställare på av tolken medförd rekvisition. Därefter överlämnar tolken rekvisitionen till tolkförmedlingen, dels för att tolken skall få ersättning för utfört uppdrag och dels för att tolkförmedlingen skall kunna fakturera resp sjukvårdsinrättning eller annan myndighet t.ex. . För att en korrekt beställning och fakturering skall kunna ske krävs att patienten identifieras. Någon uppgift om patientens sjukdom eller annan av personlig eller ekonomisk art förekommeer inte på rekvisitionen. Betr tystnadsplikten så har tolkarna tystnadsplikt liksom all personal inom såväl sjukvården som personalen vid den kommunala tolkförmedlingen. anförde i sitt yttrande följande. Inom hälso- och sjukvården förekommer att patienterna av olika anledningar behöver hjälp av tolk. Det kan gälla dels tolkning till och från främmande språk, dels tolkning för personer som till följd av något funktionshinder har speciella behov. Förutsättningarna för anlitande av tolk inom dessa två områden regleras i olika bestämmelser. Enligt 3 a § första stycket 3 hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, skall erbjuda dem som är bosatta inom för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. ansvar är i detta hänseende exklusivt. har således genom bestämmelsen ansvar för att organisera, tillhandahålla och finansiera tolkar för vardagstolkning (jfr prop. 1992/93:159 s. 201). Skyldigheten att tillhandahålla tolktjänst enligt den angivna bestämmelsen är emellertid begränsad till tjänster som skall tillgodose de speciella behov som föreligger för patienter med sådana funktionshinder som anges i stadgandet. Det aktuella ärendet gäller uppenbarligen inte denna typ av tolkar utan sedvanliga språktolkar. I 8 § förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs att en myndighet vid behov bör anlita tolk när myndigheten har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad. Även om det av förvaltningslagens konstruktion (jfr 1 §) följer att bestämmelsen endast är tillämplig vid myndigheternas handläggning av ärenden oavsett om fråga är om myndighetsutövning eller ej och inte i den faktiska vården, får bestämmelsen anses vägledande inom all offentlig hälso- och sjukvård. Det är givetvis av stor vikt inte minst med hänsyn till patientsäkerheten att enskilda, som inte behärskar svenska språket, har möjlighet att göra sig förstådda och ta emot information vid sina kontakter med hälso- och sjukvården. I den angivna bestämmelsen i förvaltningslagen uppställs inte något kompetens- eller behörighetskrav för tolken. När anlitar en tolk är det dock skyldighet att se till att tolken är tillräckligt kvalificerad och i övrigt lämplig för uppgiften. Att tolken är auktoriserad av Kammarkollegiet torde innebära en garanti för att han är kvalificerad. I den utsträckning en tolk anlitas av en myndighet, vilket är fallet om tolkuppdraget ges med stöd av 8 § förvaltningslagen, får tolken anses ha sådan anknytning till myndigheten att han kan sägas delta i myndighetens verksamhet på sätt sägs i 1 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100). Sådana tolkar omfattas därför av sekretesslagens sekretessbestämmelser (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 127 f. och Allmänna råd från 1991:4 s. 40). Om 1 kap. 6 § i något fall inte skulle vara tillämplig, gäller i stället tysnadsplikt för tolken i enlighet med bestämmelserna i lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare. Denna lag gäller också för tolkar som anlitas av andra än myndigheter och som genomgått av regeringen eller av förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer föreskriven prövning. Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I bestämmelsen föreskrivs således ett omvänt skaderekvisit, vilket innebär att det råder en presumption för sekretess. Med uttrycket hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden avses alla uppgifter som går att härleda till en enskild individ. I princip omfattas allt från uppgift om vederbörandes namn och adress till uppgift om sjukdomstillstånd. Även uppgift om att en viss person finns på ett sjukhus omfattas av bestämmelserna. Eftersom sekretess också gäller mellan myndigheter är det således inte möjligt för att fritt lämna uppgifter om patienters namn m.m. i tolkrekvisitioner som sänds till en tolkförmedling. För att ett uppgiftslämnande skall kunna ske krävs att patienten i varje enskilt fall lämnar sitt medgivande härtill eller att den utlämnande myndigheten efter en sekretessbedömning finner att det står klart att ett utlämnande av uppgifterna kan ske utan men för den enskilde eller någon honom närstående. Med hänsyn till den stränga sekretess som råder inom hälso- och sjukvården är dock möjligheterna till en sådan bedömning förhållandevis begränsade. Uppgifterna kan också i vissa fall lämnas ut med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen som medger utlämnande om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Eftersom denna bestämmelse inte får användas enbart för att underlätta den utlämnande myndighetens verksamhet, torde dock ett utlämnande enligt bestämmelsen förusätta att en tolk inte kan anskaffas på annat sätt, t.ex. genom direktkontakt med en tilltänkt tolk. Ett utlämnande med stöd av 1 kap. 5 § torde därför kunna komma i fråga främst i brådskande fall eller då det av andra orsaker inte är möjligt att få tag i en tolk på annat sätt än genom hänvändelse till förmedlingen. vill dock ifrågasätta nödvändigheten av att namnge patienten i tolkrekvisitionen. Den uppgiften borde kunna lämnas direkt till tolken. Eftersom tolken anlitas av myndigheten och inte av den enskilde, bör det inte vara omöjligt att administrera förmedlingsverksamheten på ett sådant sätt att namnuppgiften blir obehövlig. Härigenom skulle man undvika de sekretessproblem som uppstår vid det förfarande som tillämpas i . Behov av tolk kan också uppkomma inom den kommunala hälso- och sjukvården, dvs. den sjukvård kommunerna övertog av landstingen i samband med ÄDEL-reformen. I ärendet saknas uppgifter om hur kontakterna i detta avseende sker med kommunens tolkförmedling. Här skulle man kunna tänka sig att tolkförmedlingen vad gäller förmedlingsuppgifter till den kommunala hälso- och sjukvården inordnas under den nämnd som är ansvarig för ÄDEL-vården, vanligtvis den nämnd som ansvarar för inom kommunen. Något problem i sekretesshänseende skulle därvid inte uppkomma vad gäller tolkrekvisitioner från den kommunala hälso- och sjukvården. Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. När det gäller tolkrekvisitioner från den kommunala gäller således i den mån den kommunala förmedlingsverksamheten inte tillhör i princip samma begränsningar i sekretesshänseende som de ovan redovisade. Eftersom den kommunala hälso- och sjukvården i sekretesshänseende tillhör samma verksamhetsområde som den kommunala (jfr prop. 1990/91:14 s. 84 ff.) skulle en organisation av förmedlingsverksamheten i enlighet med vad som ovan sagts i fråga om ÄDEL-vården innebära att uppgifter i rekvisitioner i princip skulle kunna lämnas fritt till tolkförmedlingen såväl från som från den kommunala hälso- och sjukvården, under förutsättning att hälso- och sjukvården och lyder under samma nämnd. Slutligen vill ta upp frågan om vilken sekretess som bör gälla inom tolkförmedlingsverksamhet. Någon särskild bestämmelse i sekretesslagen som tar sikte på denna verksamhet finns inte (jfr dock 7 kap. 10 § sekretesslagen). Om sistnämnda bestämmelse inte kan anses tillämplig och förmedlingen ingår i en verksamhet för vilken sekretess inte gäller, torde därför uppgifter lämnade till förmedlingen stå utan sekretesskydd. Detta får betydelse främst för uppgifter som härrör från andra uppdragsgivare än den egna kommunen och den egna förvaltningen. Dessa och hithörande frågor bör enligt belysas. Beträffande förhållandet mellan och den kommunala tolkförmedlingen anförde följande. Med början lämnade kommuns tolkförmedling sporadiskt biträde med tolkförmedling till sjukvårdsinrättningarna i . Grunden för detta var den ökade invandringen till . När efterfrågan successivt ökade fann de båda huvudmännen det lämpligt att upprätta ett avtal om den fortsatta verksamheten. i har haft ett avtal med om möjligheten att via kommunens tolkförmedling anlita tolk till sjukvårdsinrättningar i . omfattar detta avtal även sjukvårdsinrättningarna i . Avtalet ger utrymme för sjukvårdsinrättningarna att själva få välja tolk i varje enskilt fall. I de flesta fall anlitas dock kommunens tolkförmedling. Emellanåt anlitas tolkar från andra tolkförmedlingar t.ex. samt privata tolkar. En fråga som tas upp i remisspromemorian är hur anlitandet av tolkar förhåller sig till bestämmelserna i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling (upphandlingslagen). Tolktjänster torde inrymmas under Avdelning B i bilagan till upphandlingslagen. Upphandling av sådana tjänster skall därmed ske i enlighet med bestämmelserna i 6 kap. upphandlingslagen. Upphandling kan enligt dessa bestämmelser ske dels genom förenklad upphandling, dels genom direktupphandling. Direktupphandling får enbart användas om upphandlingens värde är lågt eller om det finns synnerliga skäl, såsom synnerlig brådska orsakad av omständigheter som inte kunnat förutses och inte heller beror på den upphandlande enheten (6 kap. 2 §). Det bör observeras att de upphandlingsprinciper som slås fast i lagen konkurrens, affärsmässighet och objektivitet skall tillämpas även vid upphandling enligt 6 kap. upphandlingslagen (6 kap. 1 § andra stycket jämförd med 1 kap. 4 § upphandlingslagen). Det åligger den upphandlande enheten, dvs. , att vid behov fastställa riktlinjer för användning av direktupphandling. Eftersom närmare uppgifter om hur upphandlingen skett i detta fall saknas, avstår från att anlägga ytterligare synpunkter i frågan. Anmälaren G. de Berrio framförde invändningar mot beskrivning av sakförhållandena: Avtalet med tillägget kan inte vara giltigt. Dels följer det inte bestämmelserna om offentlig upphandling , dels har Norra län genomgått många förändringar: det har tillkommit olika ekonomienheter, Primärvården, , och Sjukvårdsnämnderna och NU (Nä1 och ). Avtalet syftar dessutom på en tolkservice begränsad till och ; men den tillämpas över hela och . Det är ett falskt påstående att sjukvårdsinrättningar tillåts att själva få välja tolk som enda möjlighet att få tolkuppdrag måste alla tolkar vara registrerade vid kommuns tolkförmedling. 2.2.4.2 Närmare om anmälarens situation Beträffande de personliga relationerna med anmälaren som i remisspromemorian berörts med omnämnande av en handling betecknad som aktbilaga 18 anförde i i sitt yttrande följande. Betr. aktbilaga 18 (Bilaga 4), avser denna Berrio eftersom hon godkänt och undertecknat en förbindelse att följa gällande regler för (Bilaga 5). Skälet till skrivelserna är att inte varit nöjd med de tjänster som Berrio lämnat när hon fått uppdrag privat. I detta avseende hänvisas till skrift från (Bilaga 6). har samma erfarenheter som kommunen. Det innebär att vi anlitar Berrio endast om hon åtar sig uppdrag som vi beställt genom tolkförmedlingen. G. de Berrio, som bemötte yttrande i detalj, bifogade ett antal intyg från olika vårdenheter inom innehållande positiva omdömen om hennes tjänstgöring som tolk. vid () ansåg att det fanns behov av en förbättrad och sammanhållen lagstiftning och anförde närmare följande. En av TÖI:s huvuduppgifter är att anordna utbildning för tolkar och översättare för att möta de behov som finns i samhället. Det är därför ur TÖI:s synvinkel av största vikt att verksamheter som t.ex. tolkförmedlingar fungerar väl. Därför vill TÖI framföra följande synpunkter beträffande ärendet. De bestämmelser som finns på området är som redan nämnts inte lätta att överblicka. För att klargöra tolkars rättsliga ställning och arbetsvillkor vore det därför i allra högsta grad önskvärt att lagstiftaren tog ett samlat grepp och sammanförde nuvarande bestämmelser till en gemensam författning. Det är även för TÖI väl känt hur tolkförmedlingarna, främst kommunala, har vuxit fram. Tolkförmedlingsverksamheten har blivit mer och mer fristående från kommunernas övriga verksamhet. Den policy som tolkförmedlingarna använder i sin verksamhet har vuxit fram genom praxis vilken kanske inte alltid är förenlig med övriga generella rättsliga principer som kommuner tillämpar i sin övriga verksamhet. Därför vore det praktiskt för samtliga parter inom detta område om verksamheten fick klara konturer med hjälp av någon form av reglering, förslagsvis i samband med en sammanslagning av övriga bestämmelser. I de rättsliga frågorna delar TÖI JO:s uppfattning. Även ansåg att det var angeläget att tolkreglerna så långt det var möjligt fördes samman till en författning. (som lämnats tillfälle till yttrande) anförde i yttrande att styrelsen, utifrån de intressen styrelsen hade att beakta, inte hade några synpunkter på de frågor som togs upp i remisspromemorian. Kammarkollegiet, , och lämnade i sina yttranden redogörelser för sina egna uppgifter m.m. på området. Kammarkollegiet anförde beträffande frågorna om auktorisation bl.a. följande. Av förarbetena, prop. 1975:25, till lagstiftningen beträffande tolkverksamheten framgår att önskemål om auktorisation förts fram från flera håll. Genom uttalande har det bekräftats att det är av ett väsentligt samhällsintresse att inrätta en auktorisationsform för tolkar. Auktorisationen bör syfta till att få fram en kader av kompetenta och pålitliga tolkar som vill åta sig uppdrag av olika organ i samhället och enskilda. Enligt kollegiets mening bör det, i motsats till vad som uppges vara fallet i anmälan, ligga i uppdragsgivarnas intresse att anlita så kompetenta tolkar som möjligt. Detta borde vara av särskild betydelse i sjukvårdssammanhang och vid kontakter med myndigheter och domstolar. En anledning till att auktoriserade tolkar ej anlitas kan vara att uppdragsgivarna inte känner till skillnaden mellan auktoriserade och ej auktoriserade tolkar. En ytterligare anledning kan vara det högre arvode som skall erläggas till de auktoriserade tolkarna. Kollegiet vill i sammanhanget påpeka, att det med hänsyn till bl.a. rättssäkerhet, snabbhet och exakthet i tolkningen, i de flesta fall borde vara mer lönsamt för uppdragsgivaren att anlita en auktoriserad tolk. anförde beträffande utbildningsfrågor m.m. följande. () har både ett nationellt övergripande och ett på flera områden specificerat ansvar för tolk- och översättarutbildning. I förlängningen innebär det en bred bevakning av tolk och översättarområdet i sin helhet. På flertalet områden, exempelvis kontakttolkning, bedriver TÖI också tillsyns-, informations- och utvecklingsarbete. Utvecklingsarbetet har sin grund i de olika verksamhetsgrenarna och är inriktat på att hitta lösningar och förbättra tillgången på och kompetensen hos tolkar och översättare. För att främja kompetensen bland tolkar har TÖI på uppdrag av utvecklat ett rekryteringstest; det s.k. TÖI-testet. Det består av ett antal skriftliga och muntliga deltest, och syftet är att bedöma den sökandes lämplighet att bli tolk. Testet har även använts som diagnostiskt prov för redan verksamma tolkar. I en vid yttrande fogad PM (vid vilken var fogad svar på underremisser inom verket från språksektionen, besöksmottagningen, , asylcenter syd, norra regionen och /HK integrations- och mottagningsenheten) redovisades rutiner enligt följande. 1 Vid vilka tillfällen använder verket tolkar Inom enheten Besöksmottagning (Tillstånds- och medborgarskapsavdel-ningen) används tolkar efter tjänstemännens bedömande eller när besökaren begär detta. I samband med ifrågasatt återkallelse av ett permanent uppehållstillstånd har vid samtliga utredningstillfällen tolk anlitats. Vid asylutredningarna används alltid tolk. 2 I vilken mån anlitar verket auktoriserade tolkar och hur kontrolleras deras kompetens Inom enheten Besöksmottagning är behovet av tolk spontant uppkommande. Den kontroll som sker är att tolken styrker att han/hon är den som beställts. I samband med ifrågasatt återkallelse av ett permanent uppehållstillstånd krävs inte auktoriserad tolk. Kompetensen prövas i och med att utredningen startar. Någon särskild kontroll sker inte. Vid asylutredningar sker en viss kontroll av tolkarnas kompetens. Något direkt krav på att tolkarna skall vara auktoriserade ställs inte.