frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — beslutade beredskapshavande polischefen att ta L. i förvar samt avvisa honom till Swasiland. hävde polisintendenten avvisningsbeslutet sedan L. ansökt om asyl. beslutade att L. skulle tas i förvar. När L. delgavs detta beslut skrev han namnet A.N. beslutade om förlängt förvar. Beslutet om förvar skulle omprövas senast . hölls förhandling enligt 6 kap 4 § utlänningslagen. beslutade att L. alias N. skulle hållas i fortsatt förvar. L.-N.s ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd avslås. L.-N.s ansökan om flyktingförklaring och resedokument avslås likaså. avvisas enligt 1 § 1 st och 2 utlänningslagen. förbjuds enligt 4 kap 14 § samma lag att av från beslut återvända till utan tillstånd av verket. Verkställigheten skall ske till eller om L.-N. inte visar att mottagande kan ske i ett annat land. skall hållas i förvar enligt 6 kap 2 § 1 st 1 och 3 utlänningslagen. Frågan om förvar skall prövas senast från den dag då L.-N. togs i förvar. Om ny prövning inte sker , upphör beslutet om förvar att gälla. meddelade följande beslut sedan nämnden konstaterat att J.L. varit tagen i förvar och att senaste förvarsförhandling ägt rum . Nämnden avslår överklagandet. L. alias N. skall alltjämt hållas i förvar. Om inte annat bestäms skall frågan om förvar enligt 6 kap 6 § och 7 § utlänningslagen (1989:529) prövas på nytt . Om ny prövning inte sker upphör beslutet om förvar att gälla. Nämnden förordnar med stöd av 8 kap 12 § andra stycket utlänningslagen att avvisningen skall verkställas möjligt. Nämnden förbjuder klaganden att av från nämndens beslut återvända till utan tillstånd av . Nämnden erinrar om att det i beslutet finns uppgifter som kan vara föremål för sekretess enligt 7 kap 14 § sekretesslagen (1980:100). Detta beslut får inte överklagas utom i den del det avser förordnandet om förvar. Beslutet i den delen överklagas till Länsrätten i . Överklagandet får ske utan begränsning till . Skrivelsen med överklagandet skall ges in till . I skrivelsen skall anges det beslut som överklagas och den ändring som begärs. höll i genom polisintendenten förhandling jämlikt 6 kap. 12 § utlänningslagen då fråga uppkommit om kvarhållande i förvar av J.L. Ejdervik beslutade att L.-N. skulle kvarhållas i förvar. beslutade Länsrätten i att avslå A.N:s överklagande av polismyndighetens förvarsbeslut . meddelade Kammarrätten i inte prövningstillstånd i mål om förvar enligt utlänningslagen. Länsrättens avgörande stod därför fast. beslutade Regeringsrätten att inte meddela A.N. prövningstillstånd i mål om förvar enligt utlänningslagen. Kammarrättens beslut att inte meddela prövningstillstånd stod därför fast. skickade kriminalinspektören ett fax till Advokatfirman , att: jur kand med bl a följande lydelse: kommer förhandling att ske i förvarsfrågan gällande L., J., f. 640327, alias N., A. f. 700320. Vårt ärendenummer Au-109238. Om ingen från kontoret kan närvara måste förhandlingen ske utan närvaro av biträde. Tacksam för besked om någon kommer att närvara. Vid förhandlingen beslutade polismyndigheten genom att J.L. skulle kvarstanna i förvar. beslutade Länsrätten i , sedan polismyndighetens förvarsbeslut överklagats av A.N., att lämna överklagandet utan bifall. Utredningsåtgärder med anledning av JO:s remiss Med anledning av de allvarliga brister som framkommit i den av JO bedrivna förundersökningen och vad som framkommit i olika utredningar vid polismyndighetens enhet för interna utredningar (CU) har polismästare uppmanats se till att rutinerna om olika förvarsfrågor regleras skriftligt. har utfärdat en Distriktsorder om rutiner avseende ansvarsfördelningen beträffande förvarstagen utlänning 5 1996:2, 637-A. I denna distriktsorder hänvisas till en Tillfällig order angående arbetsrutiner och ordningsföreskrifter vid förvarslokalen . Polisintendenterna och vid CU har besökt både förvarslokalen och gränskontrollen vid för att kontrollera hur de nuvarande rutinerna fungerar i praktiken angående förvarstagna personer. Fatalietider för förhandling enligt utlänningslagen har endast ett ärende, det nu aktuella, blivit känt för polisledningen där förhandling enligt bestämmelserna i utlänningslagen inte skett i rätt tid. Att bestämmelserna i utlänningslagen följts i detta avseende, oaktat att några skriftliga order inte funnits, beror på mycket lojal personal vid . Det måste av skriftliga order klart framgå vem som har ansvaret för att stipulerade fatalietider för förhandling följs. Av distriktsorder DO 5 framgår bland annat att det är tjänstgörande rotelchef som ansvarar för att det kontinuerligt förs en förteckning över förvarstagna utlänningar med angivande av samtliga kända personalia samt stipulerade fatalietider för förhandling. Förteckningen skall förvaras vid gränskontrollen, (tel 08/797 90 76). Jag anser att det numera är reglerat vem som har ansvaret för att förhandling sker i rätt tid. påstående om att polismyndigheten kvarhöll A.N. utan laga stöd mellan och , dvs i är felaktigt eftersom förhandlingen hölls . Vid sistnämnda förhandling var Makuch närvarande som offentligt biträde för A.N. Förhandlingen skulle enligt kallelsen äga rum . Om så skett har förhandlingen ägt rum efter stipulerad fatalietid. Det är allvarligt att fatalietider inte hålls när det gäller frihetsberövade personer. Utredningen visar att felet berodde på att förhandlingen hölls för tidigt enligt de rutiner som tillämpades vid . De tidigare förhandlingarna angående Makuchs klient hade alltid skett den 27 i respektive månad. Genom den uppståndelse som detta ärende fått vid och genom åligganden som fastställts i distriktsorder DO 5 anser jag att tillfredsställande rutiner numera gäller angående bevakningen av förhandlingstiderna enligt utlänningslagen. Vem har ansvaret för att icke förvarstagna personer låses in i förvarslokalen ? Under de år som förvarslokalen varit i drift har ett antal personer av misstag blivit inlåsta där. Inga för polisledningen kända misstag har skett under kontorstid. Detta beror sannolikt på att under kontorstid arbetar en polisman på förvaret. Under icke kontorstid arbetar endast väktare, som inte är anställda vid polismyndigheten, på förvaret. I de utredningar som gjorts med anledning av felaktiga inlåsningar har aldrig någon polisman kunnat göras ansvarig i avsaknad på skriftliga order vem som får/skall besluta om att en utlänning får låsas in på förvaret . Nuvarande distriktsorder är inte tillfredsställande i här aktuellt avseende. Det var min mening att till ombudsmän redovisa en skriftlig order där det klart framgår att ingen förvarstagen person får låsas in på förvaret utan att en polisman beslutat om placering där. Genom den planerade sammanslagningen av Norrorts, Västerorts och polismästardistrikt kan inte någon ny distriktsorder redovisas inom rimlig tid till ombudsmän. Jag kommer dock att se till att det blir skriftligen reglerat i den nya organisationen att ingen förvarstagen person får låsas in på förvaret utan att en polisman beslutat om detta. har beretts tillfälle att yttra sig och förklarat att han inte har några ytterligare kommentarer i ärendet. Av 6 kap. 2 § första punkten utlänningslagen (1989:529) framgår att en utlänning som fyllt får tas i förvar bl.a. om hans identitet är oklar vid ankomsten till eller när han därefter ansöker om uppehållstillstånd och han inte kan göra sannolikt att den identitet han uppger är riktig samt att hans rätt att få resa in i eller vistas i inte kan bedömas ändå. Enligt 6 kap. 4 § andra stycket utlänningslagen får en utlänning, om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats, hållas i förvar , om det inte finns synnerliga skäl för . Av 6 kap. 9 § utlänningslagen framgår att beslut om förvar fattas av den myndighet som handlägger ärendet. Enligt paragrafen är polismyndighet handläggande myndighet i och med att den tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet. 6 kap. 6 § utlänningslagen anger inom vilken tid ny prövning av förvarsfrågan skall ske. Enligt paragrafen skall ett beslut om förvar som avses i 4 § andra stycket prövas på nytt senast eller, om beslut har meddelats om avvisning eller utvisning, efter den dag då förvarsbeslutet verkställdes. I tredje stycket anges att om utlänningen hålls kvar i förvar eller fortfarande skall stå under uppsikt, skall ny prövning fortlöpande ske inom samma tider. Vidare anges i fjärde stycket att om ny prövning inte sker inom föreskriven tid upphör beslutet om förvar att gälla. I specialmotiveringen till 6 kap. 6 § utlänningslagen anförde departementschefen bl.a. följande (prop. 1988/89:86 s. 179180). I tredje stycket anges att ny prövning fortlöpande skall ske inom samma tider. Det innebär att en förnyad prövning skall ske inom två resp. från det föregående beslutet. Som framhållits av lagrådet skall bestämmelsen iakttas av alla de myndigheter som handlägger ärenden om förvar, dvs. inte bara de myndigheter som handlägger själva avlägsnandeärendet utan också de myndigheter som i samband med verkställighet av ett avlägsnandebeslut har att ta ställning till en förvars- eller uppsiktsfråga. Lagrådet har vidare framhållit att den förnyade prövningen av beslut om förvar eller uppsikt som skall ske enligt 6 § skiljer sig helt från omprövningar enligt förvaltningslagen och 7 kap. 10 §. I 6 § är det fråga om en prövning inom vissa tidsfrister utan att det finns anledning anta att beslutet är oriktigt. De nya prövningarna måste företas för att beslutet skall bevara sin giltighet. För att markera denna skillnad har på lagrådets inrådan paragrafens rubrik givits lydelsen Ny prövning. Lagrådets genomgång har även föranlett vissa justeringar av lagtexten. Om förnyad prövning inte sker inom den föreskrivna tiden förfaller beslutet om förvar eller uppsikt (fjärde stycket). fattade ett beslut att A.N. skulle hållas i fortsatt förvar. Därefter fattades ett nytt beslut om fortsatt förvar först . Det sistnämnda beslutet har således inte meddelats inom den för ny prövning av förvarsfrågan stadgade tiden, dvs. Detta har inneburit att A.N. varit tagen i förvar utan stöd i lag, eftersom det tidigare förvarsbeslutet hade upphört att gälla. Av utredningen framgår att det vid den aktuella tidpunkten saknades klara tjänsteinstruktioner om verksamheten vid utlänningsroteln vid närpolisområde. Det förelåg inga ordentliga föreskrifter om vem som ansvarade för de enskilda ärendena och bevakade att de lagstadgade tiderna för förvarsförhandling iakttogs. Av vad som framkommit i förhören med och framgår att det inträffade uppenbarligen är en kombination av bristande rutiner och bristande noggrannhet. I egenskap av beslutsfattare borde , innan han fattade beslut om fortsatt förvar av A.N., noga ha satt sig in i ärendet. Före förvarsförhandlingen läste han igenom akten. Han borde därvid ha uppmärksammat att det senaste beslutet i förvarsfrågan var fattat och att beslutet således hade upphört att gälla. Han skulle därför ha försatt A.N. på fri fot, eftersom något gällande beslut om förvar inte längre förelåg. I stället beslutade han att A.N. skulle hållas i fortsatt förvar. Med hänsyn till att en person, låt vara , varit berövad sin frihet utan att det funnits lagligt stöd för detta ser jag mycket allvarligt på det inträffade. Det var också med betydande tvekan som jag inte gick vidare i ärendet i disciplinär ordning. Jag stannar emellertid vid att utdela allvarlig kritik mot . Inte heller i kan undgå kritik för bristen på instruktioner om vem som ansvarade för utlänningsärendena. Av polismyndighetens remissvar framgår dock att den numera har utfärdat en distriktsorder om rutiner avseende ansvarsfördelningen beträffande förvarstagen utlänning. Jag ser med tillfredsställelse på detta. Kritik mot en polismyndighet för dröjsmål med förordnande av offentligt biträde för förvarstagen utlänning m.m. (Dnr 2785-1995) I en anmälan begärde att JO skulle utreda polisintendenten handläggning av ett utlänningsärende och anförde bl.a. följande. E.A.B., som är iransk medborgare, hade ett besöksvisum för att besöka sin f.d. hustru och barn som bor i . Då han återförenats med sin hustru och då en av sönerna befann sig i ett mycket dåligt psykiskt skick, vände han sig till i för att ansöka om uppehållstillstånd. På grund härav återkallade () hans visum och polismyndigheten beslöt att avvisa honom och ta honom i förvar. kontaktades på grund härav av E.A.B:s f.d. hustru och fick en fullmakt att företräda E.A.B. sände ett faxmeddelande till polismyndigheten med en begäran om att få bli förordnad som offentligt biträde. Avvisningen var planerad att verkställas . Vid samtal med vid polismyndigheten erhöll den upplysningen att hon inte skulle få något förordnande. Hon begärde därför att få ett skriftligt avslagsbeslut. ringde och upplyste henne om att offentligt biträde aldrig förordnas i ärenden som handläggs av polismyndigheten och att 41 § första stycket punkten nio i rättshjälpslagen (1972:429) inte gäller vid polismyndigheten. , som inte kunde utläsa att lagrummet ej var tillämpligt på polismyndigheten, begärde då ånyo ett skriftligt avslagsbeslut. vägrade dock och hänvisade till arbetssituationen. Det fanns enligt hans mening inte någon möjlighet att utfärda skriftliga beslut till alla advokater som ringer. Han tillade också att om offentligt biträde skulle förordnas så var det endast aktuellt med en jurist från . överklagade såväl förvars- som avvisningsbeslutet till . Förvarsbeslutet hade också överklagats till Länsrätten i . gavs in såväl till länsrätten som till polismyndigheten. Enligt registratorn vid länsrätten hade polismyndigheten ännu inte överlämnat skriften med överklagandet till länsrätten. Eftersom inte fick ett skriftligt beslut angående sin begäran om att förordnas till offentligt biträde överklagade hon det muntliga beslutet till , varvid hon sände överklagandeskrivelser till både och polismyndigheten. överlämnade inte hennes skrivelse till . ifrågasätter, mot bakgrund av ovannämnda redogörelse, om polismyndigheten ägt underlåta dels att lämna ett skriftligt avslagsbeslut i biträdesfrågan trots hennes upprepade begäran därom, dels att överlämna överklagandeskriften till den högre instansen. Hon har bifogat kopior av vissa handlingar. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. I sitt svar anförde polismyndigheten genom länspolismästaren följande. 950531 Iranske medborgaren . ansöker hos i och län om tillstånd till bosättning i . begär hos () att E.A.B:s visum skall återkallas, då det meddelats på felaktiga grunder. 950606 återkallar viseringen. 950608 beslutar om avvisning ur riket, då E.A.B. genom återkallelsen saknar tillstånd att vistas här. beslutas att E.A.B. ska tas i förvar, då han vägrar att självmant lämna landet och då verkställigheten till med hänsyn till tidigare erfarenheter bedömes kunna ske (förestående verkställighet). 950613 begär per telefax till att E.A.B. skall beviljas rättshjälp och att hon skall förordnas till offentligt biträde. 950614 förekommer ett stort antal kontakter i form av besök, telefonsamtal, telefaxmeddelanden m.m. Handlingarna i ärendet översändes per telefax till . överklagar till SIV polismyndighetens beslut om avvisning och förvarstagande. Telefonsamtal med handläggaren, inspektör ang förordnandet som offentligt biträde. Telefonsamtal mellan och i samma fråga. begär in handlingarna i ärendet. De översändes per telefax. Bland handlingarna som översändes återfinns överklagande och begäran om inhibition. ansöker om asyl i . Grundutredning utföres av inspektör . Av utredningen framgår bl.a. att E.A.B. underrättats om möjligheten att få offentligt biträde och att han själv föreslagit . Telefax från med bekräftelse om att beslut överklagats. beslutar att verkställigheten skall inställas tillsvidare samt att förvaret skall upphöra. (asylansökan) översändes till , men genom störningar på nätet kom inte samtliga handlingar fram. 950615 översändes en komplett grundutredning till . 950616 avslår E.A.B:s begäran om att få till offentligt biträde. 950619 Yttrande från // till ang begäran om att få bli offentligt biträde. 950628 förordnar advokat , till offentligt biträde. Upplysningar har inhämtats från polisintendent som vid tillfället i ordinarie rotelchefs frånvaro var beslutande i utlänningsärenden och handläggaren vid utlänningsroteln, polisinspektören . Albemark har ett klart minne av telefonsamtalet med . Han satt vid tillfället på sitt tjänsterum i polishusannexet på . Utlänningsroteln finns i polishuset vid plats. var påstridig och allmänt forcerad och samtalet kom därför att något präglas av detta förhållande. Albemark förklarade att han ej var uppdaterad på det aktuella ärendet men att han kunde säga att praxis i var att vi i de flesta fall försökte förordna en jurist från . Anledning till detta är såväl praktiska som ekonomiska skäl. Erfarenhet finns från fall där biträden från avlägsna orter som förordnats och där insatsen blivit lidande av avståndet i rum. Kostnaderna tenderar också att bli påtagligt större i dessa fall. Albemark gick ej in i diskussionen ang ärendet E.A.B. men omtalade för att han skulle kontakta inspektör för att få en redovisning av dagsläget i ärendet och då frågan om bl a offentligt biträde kunde aktualiseras. Albemark hävdar bestämt att något beslut om att förvägra uppdrag som offentligt biträde ej togs. Han informerade endast om rådande praxis och sin syn på förhållandet. Han ställer sig mycket frågande till påstående om att han sagt att polismyndigheterna ej kan förordna offentligt biträde. Albemark har beslutat i utlänningsärenden och därvid i ett stort antal fall beslutat om rättshjälp och offentligt biträde. Vid samtalet kort därefter med inspektör fick han veta om E.A.B. ansökt om asyl att hon höll på med grundutredningen. I denna skulle anges att E.A.B. sökte rättshjälp med som offentligt biträde. Härigenom låg det på att besluta också i den delen. Vad avser påståendet om att överklagande och begäran om inhibition i ärendet ej sänts vidare uppger Albemark att han förstått att det varit en del skriftlig och korrespondens i ärendet, av vilket huvuddelen skedde under en hektisk dag. Han har bara vad han kan erinra sig varit i kontakt med överklaganden på så sätt att han yttrade sig till . Genom att E.A.B. sökte asyl överfördes frågeställningen om offentligt biträde till annan myndighet. uppger att hon vid handläggningen av ärendet med E.A.B. kontaktades av många personer. Bland dessa var flera släktingar till honom. kom också in i bilden. När beslutet om avvisning togs gjordes den bedömningen att verkställigheten av beslutet skulle ske inom någon eller . Den erfarenheten finns från tidigare verkställigheter till . Med hänsyn till denna bedömning fanns det därför ej något skäl att i detta läge ta upp frågan om förordnande av offentligt biträde. Mot förmodan lyckades det ej för Kriminalvårdens transporttjänst att få någon plats på flighterna till . Det var mitt och resandefrekvensen var stor. Först fanns plats men då hade verkställigheten avbrutits genom att E.A.B. På fråga varför offentligt biträde ej förordnades efter för förvarstagandet säger att det fanns flighter till och det förväntades att E.A.B. skulle resa när som helst. Hon har ett minne av att hon tog upp frågan med Albemark men att denne gjorde den bedömningen att det bara kunde handla om någon dag innan verkställighet skett och att det för övrigt ej fanns några andra skäl för ett förordnande. I ärendet med E.A.B. var det många olika turer med besök av bl a anhöriga, telefonsamtal, telefax m.m. var en av de flitigare. När det gäller hennes inlaga om inhibition översändes den till . För övrigt kan ej komma ihåg hur alla handlingarna i ärendet hanterades utan hänvisar till akten. Vad avser önskemål om att bli offentligt biträde så redovisades detta i grundutredningen till . Härigenom kom önskemålet till uttryck. FÖRORDNANDE OM RÄTTSHJÄLP OCH OFFENTLIGT BITRÄDE Med hänsyn till de upplysningar som Albemark lämnat avseende telefonsamtalet mellan Albemark och kan konstateras att de har olika uppfattningar om innehållet i samtalet dem emellan och att missförstånd kan föreligga. Oaktat hur många inlagor efter samtalet med Albemark sände iväg och hur de hanterades återstår det faktum att hon i grundutredningen efter önskemål av E.A.B. föreslogs till offentligt biträde. Att sedan förordnade advokaten , , är en annan fråga. har skyldighet att tillse att juridiskt biträde förordnas enligt gällande lagstiftning och också en ambition att tillse att kostnaderna för juridiska biträden ej blir större än nödvändigt. Albemark har delgivit rådande praxis och kan således ej klandras härför. Genom sitt beslut att förvägra att bli offentligt biträde för E.A.B. synes dela denna uppfattning. En viktig fråga i sammanhanget är varför E.A.B. ej beviljats rättshjälp av i förvar. Enligt 41 § p. 9 rättshjälpslagen beviljas rättshjälp genom offentligt biträde i ärende angående verkställighet enligt utlänningslagen om utlänningen hållits i förvar . hölls i förvar uppkommer fråga varför något sådant förordnande ej skedde för honom. Albemark och berör frågeställningen i sina utsagor. Som framgår av dessa kunde avresa komma att ske med kort varsel. Frågan om offentligt biträde behandlas i Cirkulär meddelande, CM 3/90, av . Punkten 1.1 berör fall då offentligt biträde förordnas. Här anges bl.a. att rättshjälpslagen i detta hänseende skall tolkas så, att det föreligger en presumtion för att rättshjälp skall initieras av polismyndighet med undantag för de direktavvisningar som beslutats av polismyndigheten och där det ej är fråga om längre frihetsberövande. I det aktuella fallet rör det sig om en avvisning beslutad av polismyndigheten och där verkställigheten på goda grunder kunde antas ske inom någon eller . Även om ej bedömer 3-dagarsfristen som absolut tvingande förordnas rutinmässigt offentligt biträde i de fall då fristen överskrids. För det fall E.A.B. inte sökt asyl och att offentligt biträde förordnats i förvar, är det sannolikt att han kommit i en bättre situation genom att få stöd av ett offentligt biträde. uppfattning är att rättshjälp genom offentligt biträde borde ha meddelats E.A.B. efter tredje dagen i förvar. Att så ej skedde kan kanske förklaras genom att verkställigheten oväntat kom att skjutas upp av anledningar som ej kunde råda över. Viss kritik kan därför riktas mot berörda tjänstemän och då närmast mot i dennes egenskap av ansvarig beslutsfattare. avser att vid internutbildning inom utlänningsroteln klargöra hur rättshjälpslagen skall tillämpas. anmärker på att följande överklaganden inte vidaresändes till resp prövningsinstans, nämligen avslagsbeslutet om rättshjälp till förvarsbeslutet till Länsrätten. Vid utredningen av vad som förevarit har bl a gåtts igenom den "logg" som finns vid telefaxapparaten på utlänningsroteln och där alla utgående och inkommande meddelanden förs in. Vad avser avslagsbeslutet om rättshjälp måste det anses klarlagt i ärendet att det föreligger ett missförstånd parterna emellan om vad som sagts. Den åtgärd som vidtagits är att Albemark avfattat ett yttrande till . I detta påpekar han bl a att det ej fattats något beslut och att det således ej finns något att överklaga. Han berör i yttrandet den rådande praxisen att i första hand förordna jurister från regionen. När det gäller överklagandet av förvarsbeslutet är det uppenbarligen så att handlingarna ej vidaresänts till Länsrätten. Detta måste ha sin förklaring i att E.A.B. frigavs och att frågan därför bedömdes vara inaktuell. Strikt juridiskt sett skulle ett överlämnande med eget yttrande ha skett. Efter skäligt rådrum för detta yttrande torde dock handlingarna ej varit Länsrätten tillhanda förrän E.A.B. var frisläppt genom beslut. Genom den utveckling ärendet fick kan E.A.B. därför inte anses ha lidit någon rättsförlust. I beslut anförde JO Lavin följande. När det gäller frågan om kan anses ha meddelat ett muntligt beslut med innebörden att begäran om rättshjälp genom offentligt biträde har avslagits står uppgift mot uppgift.