frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Tagande av fingeravtryck innebär ett icke oväsentligt ingrepp i den personliga integriteten. Detsamma måste anses gälla fotografering av det slag som skett i fallet, en åtgärd som ju även den gjorts till föremål för särskild reglering i 5 kap. 5 § UtlL. Jag ser därför allvarligt på att polismyndigheten utan stöd i lag vidtagit nämnda åtgärder med avseende på K. Detta gäller i synnerhet tagandet av fingeravtryck, eftersom denna åtgärd torde falla in under bestämmelserna i 2 kap. 6 § RF om skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp (se och , Grundlagarna med tillhörande författningar, 1980, s. 87 f.). Det direkta ansvaret för vidtagandet av ifrågavarande åtgärder har såvitt kommit fram vilat på kriminalinspektören . Denne har emellertid av allt att döma endast följt myndighetens rutiner. Med hänsyn härtill avstår jag från att driva frågan om hans ansvar i saken vidare. Huvudansvaret för det inträffade vilar på polismyndigheten. Denna kan självfallet inte undgå allvarlig kritik för att den inte uppmärksammat det felaktiga förfarande som sålunda tillämpats rutinmässigt. Mot bakgrund av vad som anförts i remissvaret finner jag mig dock kunna utgå från att polismyndigheten nu vidtagit åtgärder för att undvika ett upprepande av det inträffade. Med hänsyn härtill och till omständigheterna i övrigt går jag inte vidare i saken. Med den allvarliga kritik som uttalats mot polismyndigheten avslutas ärendet här. Jag sänder en kopia av detta beslut till för den åtgärd det kan föranleda. Fråga om den rättsliga grunden för en undersökning som en vaktpatrull har företagit i yrkesofficerares olåsta arbetsrum, olåsta skrivbordslådor och i ett låst skåp (Dnr 1202-1996) I ett beslut anförde JO Pennlöv bl.a. följande. Enligt en rapport som vakten vid upprättade hade en vaktpatrull vid kompaniinspektion funnit att ett rum tillhörande sex befäl, bland dem löjtnanten , var upplåst. I översta byrålådan påträffades två nycklar. Med en av nycklarna låste patrullen upp ett plåtskåp, vari förvarades två vapen, det ena hörande till N.E. I en anmälan till JO har N.E. ifrågasatt om vaktpatrullen haft rätt att undersöka privata skrivbordslådor och låsta skåp hos yrkesofficerare. Till anmälan har han fogat en kopia av nämnda rapport. Efter remiss har Försvarsmakten (överbefälhavaren ) anfört i huvudsak följande: för den aktuella händelsen hade utökad kontroll beordrats på grund av upprepade försumligheter av de värnpliktiga beträffande efterlevnaden av bestämmelserna för förvaring av vapen med mera. Eftersom ordnings- och säkerhetsföreskrifterna gäller för såväl värnpliktiga som befäl avsåg den utökade kontrollen även befälsrummen. Den gällande instruktionen för vaktpatrullen bifogas (bilaga 1). Försvarsmakten har inte meddelat några generella bestämmelser om privata utrymmen på arbetsplatsen. Om det med hänsyn till tjänstgöringens art eller andra omständigheter finns ett behov av sådana bestämmelser får förbandschef besluta därom i den lokala arbetsordningen. Skåpvisitation får enligt utlåtanden från MO (ämbetsberättelse, här anmärkt) 1947 s. 175, MO 1953 s. 80 och MO 1966 s. 158 ske som ett led i tillsynen av att givna föreskrifter om persedlars användning, förvaring och vård efterlevs. Skulle vid visitation av skåp detta vara låst och ägaren inte vara anträffbar på grund av sjukdom eller dylikt åligger det kompanichefen att i första hand anskaffa nyckel till skåpet. Måste skåpet brytas upp på grund av att nyckel inte kunnat anskaffas, skall kompanichefen ånyo tillse att skåpet blir tillslutet med lås eller att innehållet i skåpet tillvaratas på ett betryggande sätt. De nu nämnda fallen rör händelser som inträffade före , dvs. innan den nuvarande regeringsformen (RF) trädde i tillämpning. regeringsform fanns det inte någon direkt motsvarighet till reglerna i 2 kap. 6 och 12 §§ RF. Av reglerna i fråga framgår bland annat att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt att denna rättighet endast får begränsas genom lag. Äldre praxis ger därför inte någon vägledning när det gäller att avgöra om sådan skåpvisitation, varom här är fråga, är tillåten . Inom Försvarsmakten var t.o.m. förfarandet med skåpvisitation tillämpligt på alla krigsmän, dvs. såväl pliktpersonal som officerare, som då var underkastade en och samma militära strafflagstiftning. lyder officerare och pliktpersonal under olika disciplinansvarslagstiftning. Officerare anses inte längre såsom krigsmän i fred utan lyder under det disciplinansvar som gäller för alla offentliganställda. har för pliktpersonalen begreppet krigsman också utmönstrats ur disciplinlagstiftningen och ersatts med begreppet disciplinansvarig. Pliktpersonalen är under tid som de är tjänstgöringsskyldiga underkastade det disciplinansvar som följer av lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret. Den nya lagen är föranledd av att även de som fullgör civilplikt enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall omfattas av det disciplinansvar, som gäller för värnpliktiga. I övrigt innebär lagen endast en teknisk anpassning av disciplinansvarsreglerna enligt lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. till bestämmelserna om en totalförsvarsplikt. I disciplinansvarslagen finns föreskrifter om kroppsvisitation och annan undersökning av totalförsvarspliktig personal. Av propositionen 1985/86:9 till den tidigare disciplinlagstiftningen framgår i anslutning till specialmotiveringen av dessa bestämmelser att det av grundläggande regler om förbandschefens ansvar för ordningen vid förbandet får anses följa en rätt för honom att företa eller beordra visitationer i kontrollsyfte av förbandets lokaler och utrymmen inbegripet de särskilda förvaringsutrymmen som de värnpliktiga disponerar för personliga tillhörigheter. Vidare framgår att bestämmelserna om kroppsvisitation m.m. inte omfattar sådana visitationer som utförs för att t.ex. kontrollera att de värnpliktiga har sin utrustning i föreskrivet skick. Enligt vad som tidigare framhållits anses denna rätt för förbandschefen omfatta jämväl den anställda personalens förvaringsutrymmen. Som nämnts i inledningen ifrågasätter E. i sin anmälan med vilken rätt och på vilka juridiska grunder en patrull ur kasernvakten undersöker privata skrivbordslådor och låsta skåp hos anställda yrkesofficerare. Det är Försvarsmaktens uppfattning att tjänsterum och övriga utrymmen som ställs till arbetstagares förfogande och disposition inte är att anse som privata utrymmen såvida inte lokal förbands- eller skolchef särskilt förordnat därom. Försvarsmakten anser vidare att det inte minst med tanke på att det förekommer vapen, ammunition och sekretessbelagda handlingar på dessa arbetsplatser är ytterst angeläget att visitation kan ske av förvaringsutrymmen av säkerhetsskäl. Dessa byggnader är regelmässigt s.k. skyddsobjekt med stöd av lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Med hänsyn till syftet med kontrollerna anser Försvarsmakten inte att det föreligger någon anledning att göra skillnad mellan olika personalkategorier, dvs. värnpliktiga och befäl. Den i yttrandet åberopade instruktionen för vaktpatrullen innehåller följande såvitt nu är av intresse: Kontroll av befälskorr sker genom att olåsta skåp och lådor i olåsta utrymmen kontrolleras. OBS endast visuell kontroll, inget rotande. Enligt 2 kap. 6 § andra meningen regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan i grundlagens mening förstås varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe, oavsett syftet med undersökningen (prop. 1973:90 s. 246). Med liknande intrång avses intrång som inte sker i undersökningssyfte (prop. 1975/76:209 s. 147). Det nämnda skyddet kan enligt 2 kap. 12 § regeringsformen begränsas genom bestämmelse i lag eller, efter bemyndigande i lag, genom annan författning i vissa särskilt angivna fall. Ett exempel på en sådan inskränkning som gjorts i lag är bestämmelsen i 28 kap. 1 § , enligt vilken husrannsakan får företas i brottsspanande och brottsutredande verksamhet. Även på försvarsområdet finns en uttrycklig lagregel som inskränker skyddet mot husrannsakan, nämligen 47 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret (LDT). Bestämmelsen har i sakligt oförändrat skick förts över från den tidigare disciplinansvarslagen, vilken gällde intill utgången av juni månad 1995. I denna paragraf föreskrivs följande. Om det finns anledning att anta att en disciplinansvarig som tjänstgör i Försvarsmakten olovligen bär på sig föremål som tillhör Försvarsmakten eller som den disciplinansvarige annars inte får inneha, kan han eller hon enligt förmans beslut underkastas kroppsvisitation för eftersökande av föremålen. För eftersökande av sådana föremål får enligt förmans beslut skåp, väskor och annan egendom som tillhör eller disponeras av den disciplinansvarige undersökas, om det finns anledning att anta att föremålen finns där. En sådan undersökning får också göras stickprovsvis eller i anslutning till en större undersökning som företas av särskilda skäl. Åtgärder enligt första och andra styckena får vidtas endast inom ett militärt område eller något annat område som disponeras av Försvarsmakten. Av de grundläggande reglerna om förbandschefens ansvar för ordningen vid förbandet anses följa en rätt för honom att företa eller beordra visitationer i kontrollsyfte av förbandets lokaler och utrymmen inbegripet de särskilda utrymmen som de värnpliktiga disponerar för personliga tillhörigheter. Sådana inspektioner som utförs t.ex. för att kontrollera att de värnpliktiga har sin utrustning i föreskrivet skick omfattas inte av paragrafen. De anses tillåtna på grund av allmänna rättsgrundsatser (se prop. 1985/86:9 s. 120). Jag har inte någon avvikande uppfattning i denna fråga. Den reglering som finns i LDT tar inte sikte på sådana visitationer som utförs för att t.ex. kontrollera att de värnpliktiga har sin utrustning i föreskrivet skick. Sådana visitationer måste av skäl som Försvarsmakten anfört kunna utföras även i den anställda personalens motsvarande utrymmen. Dessa visitationer utgör enligt min uppfattning inte husrannsakan i regeringsformens mening. Anledningen härtill är att de utrymmen som kan bli föremål för undersökning inte kan anses utgöra några i förhållande till förbandschefen/Försvarsmakten slutna förvaringsställen (jfr JO 1988/89 s. 352). Saken ställer sig självfallet annorlunda i den mån något utrymme som en anställd disponerar på sin arbetsplats skulle kunna sägas vara av privat karaktär. Jag delar i detta avseende Försvarsmaktens bedömning att tjänsterum och andra utrymmen som ställs till arbetstagares förfogande inte utan ett särskilt förordnande om detta är att anse som deras privata utrymmen. För att förebygga vad anställda kan komma att betrakta som integritetskränkningar, bör detta klargöras på ett sätt som inte lämnar utrymme för några missförstånd. Utöver detta påpekande föranleder inte det inträffade något ytterligare uttalande från min sida. Taxering, uppbörd samt folkbokföring Fråga om skyldighet att kommunicera en delrevisionspromemoria vid s.k. tredjemansrevision. Även fråga om överlämnandet av promemorian till skett i enlighet med sekretesslagens (1980:100) bestämmelser (Dnr 4936-1995) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. har fattat beslut om revision hos (nedan kallat bolaget) för inhämtande av uppgifter för granskning av tredje mans taxering. De taxeringar som skulle granskas avsåg bolagets kunder. En delrevisionspromemoria daterad har upprättats. Bolaget har genom advokaten anfört bl.a. följande. Bolaget har delgetts delrevisionspromemorian efter färdigställandet av densamma, men har inte beretts möjlighet att under pågående revision lämna synpunkter på innehållet eller avfattningen. Sedan bolaget erhållit promemorian har det kunnat konstatera att denna innehåller sakfel samt felaktiga påståenden och slutsatser som i vissa fall innefattar påståenden om brottslig gärning från bolagets sida. Under ett avsnitt i promemorian har skattemyndigheten framfört allvarlig kritik mot bolagets agerande avseende såväl de i promemorian behandlade transaktionerna som bolagets åtgärder inom ramen för revisionen. agerande att inte ge bolaget tillfälle att lämna synpunkter på promemorian före dess slutliga färdigställande samt att härutöver bortse från förtydliganden och klarlägganden som bolaget gjort under förfarandets gång tycks vara förestavat av en åstundan att förstärka de egna övervägandena och bedömningarna i skattefrågorna till nackdel för de skattskyldiga, genom att misstänkliggöra utanförstående part, nämligen bolaget. Under åberopande av 14 kap. 3 § sekretesslagen (1980:100) SekrL har skattemyndigheten överlämnat den ifrågavarande delrevisionspromemorian till . I nämnda lagrum anges att sekretessbelagd uppgift får lämnas till annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. har således valt att självständigt företa en prövning av huruvida intresset av att uppgift lämnas uppenbarligen har företräde framför det intresse sekretessen skall skydda. Detta intresse var uppenbarligen så tungt vägande att en rättslig prövning av de frågor som delrevisionspromemorian behandlar inte kunde avvaktas. Sammanfattningsvis anser bolaget att skattemyndighetens handläggare genom i detta ärende vidtagna åtgärder har åsidosatt det krav på saklighet och opartiskhet som bör ställas på verksamhet inom ramen för den offentliga förvaltningen. Bolaget har hemställt att JO skall uttala sig om lämpligheten i revisorernas, och , handlande samt huruvida deras åtgärder varit förenliga med lagar och andra författningar. Muntliga upplysningar i ärendet har inhämtats från , som uppgett följande. Delrevisionspromemorian har inte kommunicerats med innan promemorian färdigställdes. Anledningen till detta var att man inte ansåg att det behövdes, eftersom revision hos bolaget företogs för att kontrollera bolagets kunder. är tillsynsmyndighet över bolaget. Inget material är därför sekretessbelagt för denna myndighet. Överlämnandet av promemorian har skett med stöd av 14 kap. 3 § SekrL. Ärendet har remitterats till i för yttrande dels om skattemyndighetens inställning till att revisionspromemorian färdigställts utan att bolaget beretts tillfälle att yttra sig över innehållet, dels om förfarandet att överlämna revisionspromemorian till . (länsskattechefen ) har i yttrande daterat anfört i huvudsak följande. Lagregleringen avseende hur resultatet av en revision skall redovisas för den reviderade är mycket knapphändig. Av 3 kap. 12 a § taxeringslagen (1990:324) TL framgår endast att skattemyndigheten skall lämna meddelande om resultatet av revisionen till den reviderade i de delar som rör honom. Det sägs således i TL inget om hur detta skall ske. I (RSV:s) föreskrifter om revision (RSFS 1994:9, före RSFS 1992:2) anges i 4 § att resultatet av revisionen, i de delar som berör den reviderade, skall redovisas i en eller flera revisionspromemorior. Av revisionspromemorian skall framgå vilken tidsperiod revisionen har avsett, vilka skatter och avgifter som revisionen har omfattat samt vad som framkommit vid granskningen. Vidare anges att innan revisionspromemorian färdigställs skall den reviderade, om inte betydande hinder möter, underrättas om gjorda iakttagelser och härav föranledda beskattningskonsekvenser samt beredas tillfälle att yttra sig häröver. Även om det inte direkt utsägs i föreskrifterna så är det uppenbart att det som sägs tar sikte på den situationen att revisionen avser att kontrollera den reviderades deklarations- och uppgiftsskyldighet. Skatterevisionen avseende har dock inte utgjort en revision som företagits i syfte att granska bolagets egen deklarations- och uppgiftsskyldighet utan syftet har i stället varit att inhämta uppgifter för kontroll av annans deklarations- och uppgiftsskyldighet (s.k. tredjemansrevision). Förfarandet vid tredjemansrevisioner kan i stor utsträckning jämföras med den form av tredjemanskontroll som gäller, nämligen möjligheten att förelägga tredje man att komma in med uppgifter. T.ex. förelägganden att inkomma med kontrolluppgifter om rättshandlingar enligt 3 kap. 50 a § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter (1990:325). Förfarandet med revisionspromemorior avseende tredjemansrevisioner har inte berörts vare sig i RSV:s föreskrifter eller i handledningen för skatterevision. Inom skatteförvaltningen har det varit det normala att revisionspromemorior avseende tredjemansrevisioner varit mycket summariska och endast innehållit en kort upplysning om att revisionen företagits för att inhämta uppgifter för annans deklarations- eller uppgiftsskyldighet. De har också endast sänts ut för kännedom till den reviderade. Muntlig eller skriftlig genomgång med den reviderade före upprättandet av revisionspromemorian har skett endast i undantagsfall. Under revisionen av har två delrevisionspromemorior upprättats, dagtecknade och . Det är den senare delrevisionspromemorian som nu klagat på. Någon slutlig revisionspromemoria har ännu inte upprättats men avsikten är att detta skall ske. Som ovan nämnts är det ovanligt att revisionspromemorior avseende tredjemansrevisioner innehåller annat än en upplysning om syftet med revisionen. Det är också ovanligt att det upprättas delrevisionspromemorior vid tredjemansrevisioner. Delrevisionspromemorior upprättas annars normalt bara för att påskynda beslut i en skattefråga där fatalietiden håller på att gå ut innan en slutlig revisionspromemoria hinner upprättas. Det är således mycket ovanligt att som vid denna tredjemansrevision upprätta två utförliga delrevisionspromemorior. Orsaken till detta står att finna i de mycket speciella omständigheter som gällt i detta fall. Som framgår av delrevisionspromemorian av har haft en mycket central roll i de affärer som granskats och där beskattningsbeslut fattats avseende kunderna. Kundernas inställning i deras kontakter med skattemyndigheten har i mycket stor omfattning varit att de inte förstått de affärer de gjort med och att är de enda som kan svara på frågor om dessa. Avsikten med den detaljerade delrevisionspromemorian har därför varit att sammanfatta affärerna och den roll spelat i dessa och att delge skattemyndighetens sammanfattande synpunkter på de frågeställningar som uppkommit. Frågeställningar där skattemyndigheten i stor utsträckning i den löpande skriftväxlingen redovisat sin syn på den skatterättsliga innebörden av transaktionerna men där valt att inte redovisa sin uppfattning (jfr. ex.vis bilaga 4:26:3). Avsikten har också varit att sammanfatta hela revisionen i den slutpromemoria som kommer att upprättas. I denna slutpromemoria kommer också svar på delrevisionspromemorian att beaktas. anser inte att revisorerna förfarit felaktigt när de sänt ut delrevisionspromemorian utan att utsända något utkast eller förslag till promemoria för synpunkter. revisionen utgjorde en s.k. tredjemansrevision där promemorian inte avsågs att läggas till grund för något beskattningsbeslut eller dyl. avseende utan endast tjänade syftet att inhämta uppgifter för kontroll av annans deklarations- och uppgiftsskyldighet, skattemyndigheten i stor utsträckning redovisat sin syn på bl.a. de rättsliga frågeställningar som uppkommit redan under skriftväxlingen med bolaget, revisionspromemorian utgjorde en delrevisionspromemoria som senare skall inarbetas i en slutlig revisionspromemoria där synpunkter beaktas. Överlämnandet av delrevisionspromemorian till har upparbetade kontakter med . Mot bakgrund av roll som tillsynsmyndighet avseende den finansiella sektorn, som ofta är av stort intresse också ur skattemyndighetens synpunkt (jämför exempelvis bankernas förfarande med de s.k. utdelningsfonderna som underkändes av Regeringsrätten med stöd av skatteflyktslagen) är det naturligt och ändamålsenligt med ett löpande samarbete mellan dessa myndigheter. informationsutbyte har därvid skett även i andra ärenden än det nu aktuella. har vid dessa kontakter uttryckt önskemål om att få del av information avseende transaktioner av intresse för . För uppgifterna i en revisionspromemoria gäller sekretess enligt 9 kap. 1 och 2 §§ SekrL. Uppgifterna i revisionspromemorian kan därför lämnas ut endast i de fall en sekretessbrytande regel är tillämplig. I förevarande fall har skattemyndigheten tillämpat den sekretessbrytande regeln i 14 kap. 3 § SekrL, den s.k. generalklausulen. Bestämmelsen medger att annars hemliga uppgifter får lämnas till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det sekretessintresse som skall skyddas. Delrevisionspromemorian översändes till efter det att begärt att få ta del av vad som framkommit om vid revisionen. Som framgår av bifogade följebrev till , som översändes tillsammans med delrevisionspromemorian, har överlämnandet skett med stöd av 14 kap. 3 § SekrL. har därvid gjort den bedömningen att behov av uppgifterna för sin verksamhet klart vägde över intresset av sekretess. har därvid särskilt noterat att verksamhet också omfattas av sekretess. Det kan här noteras att uppgifter om kunder är avidentifierade i delrevisionspromemorian. Enligt skattemyndighetens uppfattning har överlämnandet av delrevisionspromemorian till skett i enlighet med SekrLs bestämmelser. vill i sammanhanget påpeka att inte var delaktig i beslutet att överlämna delrevisionspromemorian till utan att detta var ett beslut som fattades av . Till skattemyndighetens yttrande har fogats en kopia av den aktuella skrivelsen från till . Skrivelsen, benämnd INFORMATION, är ställd till , . , och har i huvudsak följande lydelse. Överlämnande av sekretessbelagda uppgifter Med stöd av 14 kap. 3 § SekrL överlämnas bifogad delrevisionspromemoria för kännedom till . finner att behov av uppgiften för sin verksamhet väger tyngre än intresset av sekretess. Deras begäran skall därför bifallas. noterar att verksamhet omfattas av sekretess. Bolaget har beretts tillfälle att inkomma med synpunkter på skattemyndighetens yttrande. Bolaget, som inledningsvis anfört att det vidhåller sina klagomål, har framhållit bl.a. följande. Det kan konstateras att skattemyndigheten riktat allvarlig kritik mot bolaget i den aktuella delrevisionspromemorian. Det framstår med beaktande av både kommunikations- och objektivitetsprincipen som självklart att bolaget borde ha beretts tillfälle att avge synpunkter på innehållet, att vad som framkommit beaktats vid utformningen av promemorian och att detta skett innan innehållet i promemorian lagts till grund för myndighets beslut eller spridits till annan. Undantag bör härvid endast göras i de fall då frister i lag eller annan författning gör att åtgärden inte kan anstå. Vid sådant förhållande bör kommunikation och förnyat ställningstagande på basis av vad som framkommit ske därefter. Vidare har bolaget anfört bl.a. följande. har i detta fall fattat omprövningsbeslut avseende vissa personers taxeringar på basis av delrevisionspromemorian. Bolaget ifrågasätter inte detta förfarande, eftersom tidsfrister för sådana beslut uppställs i TL. Däremot har skattemyndigheten inte före det att besluten fattats beaktat vad bolaget anfört, trots att tid härför funnits. Inte heller har skattemyndigheten i tiden efter det att omprövningsbesluten fattats vidtagit någon åtgärd för att beakta av bolaget lämnade synpunkter på innehållet i promemorian. har givetvis möjlighet att vidhålla den bedömning den tidigare gjort, oavsett vad bolaget anfört till bemötande härav. Det är däremot ett rimligt krav att skattemyndigheten redovisar vad som anförts och sina egna bevekelsegrunder för att oavsett detta vidhålla sin inställning. har emellertid underlåtit detta. har som skäl för underlåtenheten att kommunicera delrevisionspromemorian med bolaget anfört att fråga varit om en s.k. tredjemansrevision.