frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Vi brukar ha detta samarbetet med eftersom vi tidigare gjort provisoriska beslut i avvaktan på bedömning. Besöket genomfördes , men blev mycket kort på grund av att R.B. uppfattade frågorna som integritetskränkande. Hans önskemål var att ha en assistent på heltid. handläggare ansåg det meningslöst att fortsätta besöket. Ärendet blev åter aktuellt i samband med att delgav sin utredning med förslag till beslut. medverkade inte i denna utredning efter det gemensamma hembesöket. Undertecknad hade ett längre samtal med E.A. hade då, som framgår av anmälan, försökt att nå handläggande tjänsteman vid . Det är alltid olyckligt när vi upplevs som svåra att få kontakt med, men vi kan inte i detta ärende se att någon oskälig tidsutdräkt förelegat. Under vårt samtal framförde E.A. önskemål om 107 timmars personlig assistans . Då kunde någon timmas reduktion bli aktuell genom R.B. :s och E.A. Jag betraktade framförda synpunkter som en ny ansökan samt att inom skulle jag lämna besked om när beslut skulle kunna fattas med anledning av den nya ansökan. Beträffande påståendet att R.B.s blivande hustru skulle ha det yttersta ansvaret för R.B. måste undertecknad med beklagande konstatera, att jag tydligen uttryckt mig oklart i samtalet med E.A. Eftersom vi inte hade någon fullmakt för E.A. att göra ansökan för R.B. varvid han bekräftade att det var hans ansökan. Dagen efter, , erhöll E.A. per telefon av undertecknad besked om att beslut skulle tas senast 9. beviljades personlig assistans fram till beslut enligt lagen om assistansersättning () samt avslag på daglig verksamhet eftersom R.B. inte tillhör personkrets 1 eller 2 enligt LSS. ringde vår handläggare upp E.A. och fick då veta att R.B. drabbats av en svår infektion och därför måste åka till sjukhuset i för behandling. Med anledning av detta beslutades att bevilja R.B. personlig assistans så länge som behandlingen i pågick. anser att detta ärende handlagts på ett korrekt sätt av berörda tjänstemän inom . yttrade sig över remissvaret. I beslut uttalade JO sedan hon även tagit del av länsrättens i dom bl.a. följande. LSS innehåller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service åt personer inom vissa i lagen angivna personkretsar. Personer med varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder, som uppenbart inte beror på normalt åldrande, har således rätt till insatser i form av sådant särskilt stöd och särskild service som närmare anges i lagtexten (9 § LSS) under förutsättning att funktionshindren är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service, att hjälpen behövs för personernas livsföring och att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt (1 och 7 §§ LSS). Insatser i form av daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig kan emellertid tillkomma endast övriga personkretsar än den nu angivna (7 § och 9 § första stycket 10 LSS). Enligt lagen (1993:389) om assistansersättning () har den som omfattas av 1 § LSS rätt att under angivna förutsättningar erhålla assistansersättning om han har behov av personlig assistent för sina grundläggande behov under i genomsnitt (3 § ). Ansökan om assistansersättning görs hos allmän försäkringskassa (5 § ). Assistansersättning skall beviljas för ett visst antal timmar , då den enskilde har behov av personlig assistans för sin dagliga livsföring (6 § Ersättningen utbetalas med belopp som motsvarar kostnaden för assistansen under det antal beviljade assistanstimmar som assistans lämnats (10 § ). Om den ersättningsberättigade genom kommunen fått biträde av personlig assistent får besluta att assistansersättningen skall betalas ut till kommunen i den utsträckning den motsvarar kommunens avgift för assistansen (11 § ). Jag har noterat att nämnden nästan omgående efter att R.B. ansökt om personlig assistans kunde fatta ett beslut i avvaktan på slutliga ställningstagande. Den först beslutade assistansen, , uppgår emellertid inte ens till hälften av det timantal () som R.B. senare medgetts av länsrätten. Detta är naturligtvis olyckligt och enligt min mening bör en så stor skillnad inte godtas i ett normalfall. Det får anses åligga socialnämnden att få till stånd ett sådant underlag i denna typ av ärenden, att det går att meddela ett beslut som i stort sett motsvarar det slutliga resultatet. Det är således av vikt att föreliggande behov av assistans redan från början utreds så noggrant, att en ändring av rätten till eller omfattningen av assistans endast undantagsvis behöver komma i fråga, såvida inte nya omständigheter tillkommit. Av remissvaret framgår emellertid inte närmare vilka utredningsåtgärder som socialförvaltningen har företagit inför de olika besluten. Det framgår inte heller om det saknats underlag för att redan inledningsvis bevilja R.B. en mer omfattande assistans. Inte heller framgår orsaken till att förvaltningen, för det fall att underlag saknades, inte redan från början mer fullständigt utredde det föreliggande behovet av assistans. Det är således oklart i vilken utsträckning bristande och underlåtna utredningsåtgärder har berott på förhållanden som förvaltningen inte har kunnat råda över. Jag utgår emellertid från att förvaltningen vinnlägger sig om att handlägga denna typ av ärenden i enlighet med vad jag nu har anfört. Landstings skyldighet enligt 8 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) att i planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården samverka med samhällsorgan, organisationer och privata vårdgivare (Dnr 2287-1996) I en anmälan till JO klagade samarbetsorgan i över att brustit i sin samverkansskyldighet genom att inte ha tagit några kontakter med handikapporganisationerna innan antagit en utvecklingsplan för att minska kostnaderna för hälso- och sjukvården. Efter utredning anförde Stf JO följande i sitt beslut . Enligt 8 § hälso- och sjukvårdslagen (HSL) skall i planeringen och utvecklingen av sjukvården samverka med samhällsorgan, organisationer och privata vårdgivare. I förarbetena till det aktuella lagrummet, proposition 1981/82:97 s. 124, anförs bl.a. följande beträffande innebörden av uttrycket samverkan. Ordet samverkan avser att markera, att samarbetet alltid skall vara fråga om ett ömsesidigt givande och tagande. Samråd har ofta använts i en snävare betydelse. Det är således inte endast fråga om att bereda någon tillfälle att ta del av ett visst förslag till utbyggnad, utan avsikten är att denne skall ges möjlighet att påverka utformningen av förslaget genom att belysa det utifrån hans kunskaper och erfarenheter. I den praktiska tillämpningen har skyldigheten till samverkan med organisationer dock inte bedömts som absolut, se sjukvårdslagen med kommentarer 4:e upplagan s. 153. Detta då ett strikt upprätthållande av skyldigheten till samverkan, med tanke på den mångfald av organisationer som finns, skulle kunna leda till orimliga konsekvenser. I stället har satts i fråga om det inte bör anses ligga i organisationernas eget intresse att också vara verksamma för att skapa goda kontaktytor. som beslutat om det ifrågavarande besparingsförslaget står inte under JO:s tillsyn. Med hänsyn härtill är jag förhindrad att anlägga synpunkter på fullmäktiges handläggning av nu aktuell utvecklingsplan. Jag inskränker därför min prövning till att avse Hälso- och sjukvårdsnämndens beredning och handläggning av ärendet. Den utredningstid som stått till buds för att färdigställa ett förslag till utvecklingsplan har endast varit . Vid detta förhållande och då planen varit av stor omfattning är det förståeligt att tiden för samverkan blivit knapp. Den uppkomna situationen åskådliggör den konflikt som kan uppstå mellan å ena sidan ett landstings önskemål om att skyndsamt få balans i ekonomin och å andra sidan de i hälso- och sjukvårdslagen föreskrivna reglerna om samverkan i planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården. Enligt vad som framgår av handlingarna i ärendet har inbjudan till samverkan utgått till patient- och handikapporganisationer först efter det att hälso- och sjukvårdsnämnd, landstingsstyrelse och beslutat att anta utvecklingsplanen. Det är givetvis värdefullt att samverkan mellan och berörda organisationer kommer till stånd vid den närmare utformningen av de åtgärder som en antagen utvecklingsplan resulterar i. Detta kan enligt min mening dock inte befria från skyldigheten till samverkan även . Trots vad som ovan anförts om svårigheten att uppfylla det i hälso- och sjukvårdslagen uppställda samverkanskravet finner jag därför att på ett mer aktivt sätt borde ha berett åtminstone handikapporganisationer av här aktuellt slag, dvs. sådana som fungerar som samarbetsorgan för ett stort antal enskilda handikappföreningar, utrymme att framföra sin syn på i utvecklingsplanen föreslagna åtgärder innan denna antagits. Det sätt på vilket samverkan här kommit till stånd kan inte anses stå i överensstämmelse med 8 § HSL. kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet i detta avseende. Disciplinär bestraffning av byrådirektör vid med anledning av felaktig handläggning av ett ärende rörande utlämnande av allmän handling (Dnr 2383-1996) Förbundsjuristen , , , riktade i en anmälan till JO kritik mot byrådirektören . vid , regionala tillsynsenheten i . Han ifrågasatte därvid bl.a. dennes underlåtenhet att utlämna kopior av handlingarna i ett ärende rörande deslegitimation av en sjuksköterska, , trots hans begäran härom både samt . Anmälan remitterades till för utredning och yttrande. (överdirektören ) kom in till JO med ett yttrande, i vilket bl.a. hänvisas till yttranden av K.M. och direktören vid regionala tillsynsenheten i . JO Lavin anförde följande i ett beslut . Handlingarna i ärendet utvisar att K.M. i ett ärende vid regionala tillsynsenhet i , angående tjänstemän och föredragande vid (), dnr 125-3475/94, har infordrat uppgifter rörande anmälaren i detta ärende E.H. från personalsekreteraren , pro Aros, område 1, Barn och ungdom, Hammarby/Råby i . Av K.M:s yttrande framgår att denna komplettering inkom till styrelsen . Handlingarna från A-L.B. har diarieförts i det då pågående och av avslutade ärendet angående handläggare. Av handlingarna i ärendet framgår vidare att i en skrivelse till i daterad begärt besked huruvida något ärende rörande E.H:s legitimationsinnehav inletts och att han i så fall önskat kopior av samtliga handlingar i ärendet. Det framgår vidare att K.M. och per telefon diskuterat denna begäran. skrivit ett brev till , i vilket han utan att ha berört de ifrågavarande handlingarna uppgett att något dylikt ärende inte upprättats. har sedermera i brev daterat återkommit till i med samma hemställan som i sitt tidigare brev. Detta brev har inte besvarats före JO:s remiss till daterad . har inte berört frågan om utlämnande av handlingar till i sitt remissvar. Det måste enligt min mening ha varit uppenbart för K.M. att med sina framställningar velat få kopior av de handlingar som K.M. själv begärt in av A-L.B. Det har otvivelaktigt ålegat K.M. både att informera om handlingarna och att lämna ut dessa till denne. Den omständigheten att handlingarna inte skulle ha diarieförts i något ärende om E.H:s legitimationsinnehav har naturligtvis inte kunnat påverka K.M:s skyldigheter härvidlag. För en utomstående ger K.M:s agerande närmast intrycket att denne velat dölja existensen av handlingarna. Jag finner det också mycket anmärkningsvärt att K.M. låtit båda brev ligga obesvarade . Av utredningen framgår att K.M. avsett att besvara brev av före påbörjandet av sin semester men att JO:s remiss lett till att så inte skedde. Jag vill i sammanhanget med skärpa erinra om att en begäran om utfående av kopia av allmän handling enligt 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen skall behandlas skyndsamt och i övrigt att frågor i brev från allmänheten enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) skall besvaras . Av remissvar framgår att nu fått del av de aktuella handlingarna. Vad i övrigt anfört föranleder inget uttalande från min sida. Jag har vad gäller frågan om utlämnande av de aktuella handlingarna till övervägt att inleda en förundersökning för att utreda huruvida K.M. har gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . Omständigheterna i ärendet är dock sådana att jag i stället funnit det motiverat att vidta åtgärder för inledande av ett disciplinförfarande mot K.M. Reglerna om disciplinansvar för statligt anställda finns i 1421 §§ lagen (1994:260) om offentlig anställning, . Enligt 14 § kan disciplinpåföljd för tjänsteförseelse åläggas den arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen om felet inte är att anse som ringa. Genom att inte utlämna de ifrågavarande handlingarna från A-L.B. till har K.M. uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter i anställningen. Felen kan inte anses vara ringa. Jag finner skäl att med stöd av 6 § tredje stycket lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän hos anmäla frågan om disciplinansvar för K.M. Jag hemställer att underrättar mig om ärendets utgång. I ett beslut fann det klarlagt att K.M. i vart fall med avseende på skrivelse av av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter i anställningen och tilldelade K.M. Beslutet har vunnit laga kraft. handläggning av ett tillsynsärende. Fråga om gränsdragning mellan läkares yrkesverksamhet och privata sfär (Dnr 2429-1996) H.L., som är överläkare med specialistkompetens i neurologi, gjorde under en flygresa bedömningen att planets kapten genom sitt tal uppvisade tecken på koncentrations- och tankesvårigheter. I ett brev till flygbolaget informerade han om att sådant tal kunde vara orsakat av intoxikation, dvs. berusning, eller hjärnskada. Till följd av brevet läkarundersöktes kaptenen, varvid inte framkom några tecken på att han led av sådana besvär som H.L. Med anledning av H.L:s skrivelse till flygbolaget anmälde flygkaptenen . till (). beslutade att inte ta upp anmälan till prövning, eftersom H.L:s anmälan till flygbolaget inte hade skett i yrkesutövning som haft samband med undersökning, vård eller behandling av flygkaptenen. överlämnade emellertid kopia av anmälan med bilagor till för kännedom. I beslut uttalade bl.a. följande. gör bedömningen att det inte finns medicinska möjligheter att utifrån omständigheterna vid flygresan dra någon slutsats om kaptenens hjärnfunktioner. finner därför att Ert agerande är klandervärt och har orsakat kaptenen helt onödiga besvär. I en anmälan till JO klagade . Han var kritisk bl.a. H.L:s anmälan remitterades till för utredning och yttrande. anförde i ett remissvar bl.a. följande. Under en flygresa USASverige uppfattade anmälaren docent . att en av piloterna, kaptenen på flygplanet, genom sluddrigt tal i högtalarsystemet visade tecken som kunde antingen vara orsakat av intoxikation eller hjärnskada. L., som har specialistkompetens i neurologi, anmälde efter hemkomsten sina misstankar mot piloten i ett brev till SAS. Läkarundersökning av piloten visade emellertid inte några tecken på att denne led av sådana besvär som anmälaren påstod. Piloten kom att uppfatta anmälan som kränkande. Han anmälde L. till som i beslut fann att L:s anmälan inte skett i yrkesutövning som haft samband med undersökning, vård eller behandling av piloten. Nämnden tog därför inte upp anmälan till prövning men överlämnade sitt beslut och handlingarna i ärendet till . I ett brev från , chef för den regionala enheten i till , tf. chef för den regionala enheten i , överlämnade ärendet till Malmö-enheten för handläggning där. Brevet innehöll vissa kommentarer bl.a. om L:s agerande. Ärendet togs därefter upp till bedömning och beslut vid den regionala enheten i . beslöt på vägnar som tf. enhetschef att uttala viss kritik mot L. för dennes agerande mot piloten. ansåg att det inte fanns medicinska möjligheter att utifrån omständigheterna vid flygresan dra någon slutsats om kaptenens hjärnfunktioner och fann att L:s agerande är klandervärt och har orsakat kaptenen helt onödiga besvär. Åtgärd från någon som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen kan inte prövas av om det gäller yrkesutövning som inte har samband med undersökning, vård eller behandling av patient. Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen står emellertid i hela sin yrkesutövning under tillsyn, alltså även i sådan yrkesutövning som inte kan bli föremål för disciplinpåföljd i . L. har uppenbarligen i brevet till SAS uppträtt i sin egenskap av läkare genom att dels åberopa att uttalandet om piloten grundar sig på hans specialistkompetens som läkare, dels skriva brevet på sjukhusets papper. Åtgärden att påkalla SAS:s uppmärksamhet på pilotens tal måste därför ses som ett led i L:s yrkesutövning som läkare. Den omfattas därmed av tillsyn. Beslut av styrelsen i ärenden som inte överlämnas till och som avser hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning kan innehålla viss kritik av yrkesutövaren. Dessa beslut är inte att se som myndighetsutövning i den bemärkelsen att de innebär en disciplinpåföljd eller är bindande för yrkesutövaren. Däremot torde ett sådant beslut kunna jämställas med myndighetsutövning. Den meningsyttring som styrelsen givit uttryck för i beslutet innebär nämligen att styrelsen menar att yrkesutövaren förfarit felaktigt och att denne bör rätta sig efter beslutet för att handla på ett korrekt sätt. Förvaltningslagens regler bl.a. om kommunikation bör därför iakttas innan ett beslut som innehåller kritik fattas. Skälen för ställningstagandet skall redovisas i beslutet. I ärendet har L. beretts tillfälle att inkomma med yttrande. Skälen för styrelsens ställningstagande har redovisats i beslutet. Ärendet är således handlagt på ett formellt korrekt sätt. Det kan konstateras att L. uppenbarligen har drivits av de bästa motiv för sitt handlande. Hans avsikt var att rikta arbetsgivarens uppmärksamhet på att piloten i fråga kunde vara olämplig för sin uppgift, en sådan åtgärd som ytterst haft flygsäkerheten som motiv och som tyder på civilkurage och ansvarstagande. anser därför det var motiverat av L. att hos flygbolaget anmäla sin oro om pilotens tillstånd. Det skall dock konstateras att det utifrån en persons tal, fr.f.a. om det framförs indirekt på elektronisk väg, finns en stor osäkerhet vad gäller möjligheterna att dra bestämda slutsatser om personens fysiska status eller eventuella alkoholpåverkan. L:s brev till SAS kan uppfattas som att han bedömde att det fanns några andra alternativa orsaker till pilotens tal än att denne var berusad eller hade en hjärnskada. Det är emellertid uppenbart att L. efter vad som senare framkommit i ärendet, inte menat att andra alternativa orsaker till pilotens tal var uteslutna. anser därför att L. borde ha kunnat uttrycka sig på ett mer nyanserat sätt som inte behövt uppfattas som kränkande för piloten. Sammanfattningsvis vill dock beklaga att beslutet från styrelsen kommit att utformas utan att styrelsen i beslutet berört L:s motiv för sitt handlande. I beslut uttalade stf JO sedan hon tagit del av bl.a. beslut samt andra handlingar och telefonupplysningar i ärendet bl.a. följande. utövar tillsyn över hälso- och sjukvården och dess personal. Tillsynen tar sig uttryck genom s.k. verksamhetstillsyn, som avser hälso- och sjukvårdsverksamheten som sådan, och s.k. individtillsyn, varmed avses tillsynen över enskilda yrkesutövare inom hälso- och sjukvården. Bestämmelser härom fanns tidigare i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Denna lag ersattes 1994 med lagen (1994:953) om åliggande för personal inom hälso- och sjukvården (åliggandelagen). upphörde bestämmelserna (1217 §§) om tillsyn över hälso- och sjukvård i åliggandelagen att gälla, varvid tillsynsbestämmelser infördes i lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården. Enligt tillsynslag och åliggandelagen i dess lydelse före stod hälso- och sjukvårdspersonalen i sin yrkesutövning under tillsyn av . Någon begränsning till att tillsynsansvar endast avser personalens yrkesutövning finns däremot inte angiven tillsynslag. Enligt förarbetena till lagen framgår emellertid att individtillsyn är begränsad till hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesverksamhet inom landet (prop. 1995/96:176, s. 66). tillsynsansvar i det aktuella fallet för beslut gällde lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården i lydelse före . Enligt lagens 12 § stod hälso- och sjukvårdspersonalen i sin yrkesutövning under tillsyn av . Med yrkesutövning avsågs härvid den verksamhet som någon utövar eller medverkar i som hälso- och sjukvårdspersonal (se prop. 1978/79:220, s. 42). Vid bedömningen av när en läkares handlande skall anses ha skett i yrkesutövning kan givetvis gränsdragningsproblem uppstå. Så mycket kan dock generellt sägas att den åtgärd läkaren vidtar måste ha ett direkt samband med hans yrkesverksamhet för att åtgärden skall kunna handläggas som ett tillsynsärende av . I detta fall har H.L. i sin egenskap av passagerare på flygplanet tyckt sig göra en iakttagelse om flygkaptenens hälsotillstånd sannolikt har hans bedömning härav påverkats av hans specialkunskaper som läkare. Han har emellertid varken under eller efter flygningen tagit personlig kontakt med kaptenen eller eljest under eller i omedelbar anslutning till flygningen vidtagit någon yrkesmässig åtgärd med avseende på kaptenens uppträdande. Så långt har således ingen yrkesmässig relation från H.L:s sida gentemot kaptenen uppkommit. Först när H.L. har kommit tillbaka till har han gjort en anmälan till flygbolaget angående kaptenens uppträdande. Han har därvid använt sig av sjukhusets i brevpapper och han har i anmälan angett sina speciella kvalifikationer för att kunna bedöma kaptenens tillstånd. Uppenbarligen har han därvid haft för avsikt att ge särskild tyngd åt sin anmälan. Därmed kan emellertid knappast anmälan bli en del av H.L:s yrkesverksamhet. Utgångspunkten för den bedömningen måste enligt min mening vara den händelse som anmälningen avser och den roll H.L. Jag finner således att H.L:s anmälan mot kaptenen inte kan anses ha skett i H.L:s yrkesverksamhet. Hans handlande får i stället anses falla inom den privata sfär där envar kan agera fritt och där det ibland t.o.m. kan vara ett uttryck för ansvarskänsla att inte vara passiv. På grund av det anförda blir min slutsats att tillsyn enligt åliggandelag i dess lydelse före inte omfattade H.L:s agerande och att styrelsen således inte hade bort ta upp flygkaptenens anmälan mot H.L. som ett tillsynsärende. Med den kritik som innefattas i det anförda avslutas ärendet hos JO. Försäkringskassa har formlöst innehållit sjukpenning (Dnr 3117-1995) var sjukskriven t.o.m. . I en kommuniceringsskrivelse underrättade läns allmänna försäkringskassa honom om att kassan övervägde att dra in hans sjukpenning fr.o.m. . Vidare angavs att sjukpenning inte skulle utbetalas fr.o.m. nämnda dag i avvaktan på beslutet. Ett slutligt beslut att dra in sjukpenningen fr.o.m. fattades . klagade hos JO på handläggning av sjukpenningärendet. Sedan akt i ärendet lånats in och granskats, remitterades anmälan till för yttrande såvitt avsåg tidpunkten för indragningen av U.S. sjukpenning i förhållande till kassans kommuniceringsskrivelse och beslut . Kassan kom in med ett yttrande, vari bl.a. beklagades att kontakterna med U.S. per telefon inte dokumenterats på ett tillfredsställande sätt samt anfördes att utbildning för kassans personal i förvaltningsrätt har påbörjats. Vidare åberopades följande redogörelse av chefen för lokalkontoret . upplystes om att återkrav av sjukpenning för tiden då han arbetat kunde bli aktuellt. som sedan följde ringde U.S. till handläggaren i stort sett och . Dessa samtal rörde frågor i ärendet, förklaringar och synpunkter från U.S. Några journalanteckningar gjordes inte eftersom inget nytt tillfördes ärendet. Vid något/några av samtalen vet handläggaren att hon meddelat U.S. att sjukpenning skulle komma att innehållas fr o m nästa utbetalning. Tyvärr blev inte heller denna uppgift journalförd.