frsrdg · GL04JO1 · 1998-01-01 00:00:00 — Betalningssäkring kan övervägas om det finns risk att gäldenären försöker undandra sig betalning av en fordran som inte har fastställts. Om kronofogdemyndigheten känner till omständigheter som kan utgöra skäl för betalningssäkring bör myndigheten självfallet underrätta skattemyndigheten därom. Utan att direkt förfoga över en fordran kan kronofogdemyndigheten naturligtvis vidta en rad åtgärder rörande en gäldenär inom ramen för sin borgenärsroll för att skydda staten mot förluster. har nämnt vissa sådana åtgärder i sitt yttrande. Jag har sålunda i det aktuella fallet inte något att invända mot att kronofogdemyndigheten utrett L.C:s ställföreträdaransvar i ett antal bolag som har gått i konkurs eller att myndigheten utbytt upplysningar om honom med skattemyndigheten. Däremot finner jag anledning att uppehålla mig vid myndighetens åtgärder när det gäller förberedelse av verkställighet beträffande den ännu inte restförda mervärdesskatten. I ett fall där kronofogdemyndigheten, mot bakgrund av föreliggande omständigheter, gör bedömningen, att en kommande verkställighet av en ännu inte restförd fordran brådskar, är det enligt min uppfattning i och för sig inte något som hindrar att myndigheten på olika sätt förbereder verkställigheten. Myndighetens åtgärder i ett sådant fall är inte författningsreglerade, varför myndigheten noga bör överväga vad som ligger inom lämplighetens ram. Detta går inte att ange generellt utan får avgöras från fall till fall. Självfallet kan kronofogdemyndigheten utnyttja upplysningar om gäldenären som redan finns tillgängliga hos myndigheten. Jag kan inte heller se något hinder mot att myndigheten inhämtar upplysningar från gäldenären så länge några tvångsmedel inte tillämpas. Däremot ställer jag mig tveksam till att myndigheten inhämtar uppgifter från tredje man innan fordran är restförd. Integritetsskäl talar enligt min uppfattning mot att sådana uppgifter inhämtas. På grund av det nu sagda är jag kritisk till att kronofogdemyndigheten inhämtade uppgifter beträffande L.C:s affärsförhållande med M.T. AB från bolaget innan L.C. var restförd för den aktuella skulden. har underlåtit att vidta åtgärder när upprepade krav returnerades till myndigheten (Dnr 4233-1995) I en anmälan klagade . på att i inte förrän efter att hans mor dog kontaktade honom angående obetald skatt för dödsboets fastighet. akt i det aktuella målet lånades in till JO och granskades. Ärendet remitterades därefter till kronofogdemyndigheten för yttrande. I remissvaren anförde kronofogdemyndigheten bl.a., att ett antal brev med krav kommit i retur till myndigheten men att, när det är fråga om mindre skattebelopp, det inte finns resurser att följa upp detta. Indrivningen i detta fall har i allt väsentligt följt det av utformade åtgärdsprogrammet. I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande. Av utredningen framgår att kronofogdemyndigheten till skickade ut månatliga krav på obetald fastighetsskatt till ett dödsbo och att sjutton av dessa krav återkom i retur innan myndigheten vidtog någon åtgärd för att kontrollera anledningen till att breven returnerades. Vidare framgår att dödsboet debiterades, förutom fastighetsskatten, sammanlagt i grund- och dröjsmålsavgift. I åtgärdsprogram anges bl.a. att utredningen skall omfatta återkommande krav till gäldenären. För att detta skall anses fullgjort förutsätts självfallet att denne fått del av de krav som sänts ut. Det är enligt min mening minst sagt häpnadsväckande att så många som sjutton kravbrev kom att returneras till kronofogdemyndigheten innan den vidtog åtgärder för att undersöka orsaken till att kraven återsändes. Vad kronofogdemyndigheten anfört i remissvaret om bristande resurser ursäktar inte dröjsmålet. Inte heller kan den omständigheten att L.J. underlät att meddela adressändring påverka min bedömning av kronofogdemyndighetens agerande. Jag är således mycket kritisk till det sätt på vilket målet handlagts, särskilt mot bakgrund av de betydande avgiftsbelopp som dödsboet debiterades kronofogdemyndigheten underlät att vidta åtgärder. Jag har dock inte funnit skäl att gå vidare i saken. Jag förutsätter att berörda befattningshavare uppmärksammas på innehållet i detta beslut och att kronofogdemyndigheten ser över sina rutiner samt vidtar åtgärder för att förebygga en upprepning av det inträffade. Fråga om förhållandet till tredje man vid utmätning. Bl.a. skall kronofogdemyndighet, sedan utmätning hävts, inte pröva äganderätten till egendomen vid dess återställande. Även fråga om beskrivning av utmätt egendom samt om en tingsrätts angivande av grund för hävande av utmätning (Dnr 3310-1995) JO Pennlöv meddelade ett beslut med i huvudsak följande innehåll. köpte två persondatorer med viss utrustning av S. AB, nedan kallat bolaget. En person som i det följande benämns A.L. hade då egendomen i sin besittning. B.H. hade också lämnat en äldre dator till A.L. Sedan B.H. hade betalat köpeskillingen levererades en av de nya datorerna till honom. verkställde polismyndigheten en husrannsakan hos A.L. på grund av misstanke om brott. beslagtog då bl.a. den dator med utrustning som B.H. hade köpt liksom den dator som han hade lämnat in för uppgradering. B.H. begärde hos polismyndigheten att få ut en del av den beslagtagna egendomen och gjorde därvid gällande att egendomen tillhörde honom. hävde åklagaren beslaget beträffande den egendomen liksom beträffande viss annan egendom på grund av att brott inte kunde styrkas i den delen. I samband med att beslaget hävdes beslutade kronofogdemyndigheten att utmäta egendomen för A.L:s skulder till staten. Efter utmätningen besökte B.H. kronofogdemyndigheten och begärde att viss utmätt egendom skulle lämnas ut till honom. rådde honom att väcka talan mot A.L. och staten om bättre rätt till egendomen. B.H. väckte en sådan talan vid . Staten genom har medgett käromålet medan A.L. har bestritt käromålet. Dom har ännu inte meddelats. överklagade utmätningsbeslutet till och yrkade att det skulle hävas. Han anförde därvid att egendomen inte tillhörde honom utan bolaget. Tingsrätten förordnade genom ett beslut att vidare verkställighet tills vidare inte fick ske beträffande två persondatorer som ägdes av B.H. medgav att utmätningen hävdes beträffande två persondatorer som tillhörde tredje man, nämligen B.H., men bestred överklagandet i övrigt. inkom B.H. med en skriftlig begäran till kronofogdemyndigheten om att myndigheten enligt 4 kap. 33 § utsökningsbalken (UB) skulle häva utmätningen beträffande viss egendom och hänvisade därvid till en förteckning över den egendom som han hade köpt av bolaget. Han gav också in statens svaromål i tvistemålet vid och ett yttrande i målet från bolaget. lämnade ut en del av den utmätta egendomen till B.H. . Han fick dock inte ut all den egendom som han hade begärt att få ut. Genom ett beslut i utmätningsärendet hävde tingsrätten utmätningen av två persondatorer som tillhörde B.H. Överklagandet i övrigt avslogs. Beslutet vann laga kraft . I en anmälan, som kom in till JO , anförde B.H. bl.a. följande. När den aktuella egendomen fanns i beslag hos polismyndigheten besökte han myndigheten och pekade ut vilken egendom som tillhörde honom. Åklagaren ville dock inte bevaka hans intresse mot A.L. Sedan åklagaren hade hävt beslaget utmätte kronofogdemyndigheten egendomen, trots att han klart hade redogjort för vilken egendom som tillhörde honom. medgav hans talan i tvistemålet. I ett yttrande till tingsrätten i det överklagade utmätningsmålet anförde kronofogdemyndigheten att han hade styrkt sin äganderätt till datorerna. I det läget begärde han att kronofogdemyndigheten skulle lämna ut dem till honom. vägrade att göra det, om han inte gav in en skriftlig anhållan till myndigheten om att utmätningen skulle hävas. När han hade givit in en sådan anhållan uppgav myndigheten att man inte vågade lämna ut egendomen till honom utan ett beslut därom från tingsrätten. Han vidhöll dock att egendomen skulle lämnas ut till honom. Dagen därpå lämnade kronofogdemyndigheten ut en del av egendomen till honom, dock inte all egendom som han hade rätt till. Enligt hans uppfattning borde han i det läget fått all den egendom som han bevisligen hade rätt till, trots att tingsrätten inte hade behandlat hans stämningsansökan. representerades vid tillfället av Hans Trygg och . Den senare behandlade honom som en brottsling och ifrågasatte hans uppgifter om vad han hade köpt av bolaget. Till anmälan fogade B.H. kopior av bl.a. kvitto på mottagen egendom från kronofogdemyndigheten, uppställning över vilken egendom som han inte fick ut och kronofogdemyndighetens yttrande till tingsrätten i utmätningsmålet . Anmälan remitterades till kronofogdemyndigheten för utredning och yttrande om det som B.H. anfört om myndighetens agerande. I sitt remissvar hänvisade kronofogdemyndigheten till ett yttrande från kronofogden Hans Trygg, som är chef för myndighetens enhet för specialindrivning. Hans Trygg uppgav bl.a. följande. Han tog kontakt med polis och åklagare sedan han genom tidningsuppgifter fått veta att egendom tillhörig A.L. Enligt åklagaren hade genom förhör och annan utredning konstaterats att B.H. måste anses vara rättmätig ägare till en begagnad dator och en ny dator, som hade tagits i beslag hos A.L. Beslaget av den egendomen hävdes men åklagaren var förhindrad att lämna ut den till B.H. eftersom den hade beslagtagits i A.L:s bostad. Egendomen skulle alltså lämnas tillbaka till A.L. Detta motsatte sig B.H. Hans Trygg fattade därför beslutet att egendomen skulle utmätas för A.L:s skulder till staten. På detta sätt undvek man att den lämnades ut till A.L. Det kunde ju inte heller uteslutas att egendom skulle komma att tilldömas A.L. och säljas på exekutiv auktion. Företrädare för medgav att egendom lämnades ut till B.H. Tingsrättens dom i tvistemålet kunde gå bara i en riktning, dvs. B.H:s talan skulle komma att bifallas. Utmätningen av sådan egendom som helt klart tillkom B.H. hävdes genom att egendomen lämnades ut till B.H. mot kvitto och löfte om att han skulle återlämna den om tingsrättens kommande dom skulle gå honom emot. Till yttrandet fogade Hans Trygg en redogörelse från tjänstemannen om vad som hade förevarit i samband med att egendomen lämnades ut till tillbakavisade den kritik som B.H. hade framfört mot honom och anförde därvid bl.a. att han ifrågasatte B.H:s framställning att få ut viss datorutrustning, eftersom innehållet i framställningen inte överensstämde med innehållet i en faktura från köpet av utrustningen. bifogade bl.a. kopia av beslutet om utmätning. Förnyad remiss till kronofogdemyndigheten Det som hade framkommit genom utredningen gav anledning till att remittera ärendet på nytt till kronofogdemyndigheten. Myndigheten anmodades därvid att yttra sig om följande frågor. När kronofogdemyndigheten verkställde utmätningen hade myndigheten vetskap om att B.H. hävdade bättre rätt till en del av den utmätta datorutrustningen. förefaller dessutom ha intagit ståndpunkten att B.H. faktiskt var rättmätig ägare till en del av utrustningen. hade överklagat utmätningsbeslutet anförde kronofogdemyndigheten i ett yttrande till tingsrätten bl.a. att B.H. har förmått styrka sin äganderätt till godset. rådde kronofogdemyndigheten att väcka talan mot staten och A.L. och yrka bättre rätt till det utmätta godset. Mot denna bakgrund anmodades kronofogdemyndigheten att redogöra för vilka rättsliga överväganden som hade legat till grund för beslutet om utmätning. Vidare skulle kronofogdemyndigheten svara på om myndigheten med hänsyn till den utredning som förelåg i målet hade övervägt att meddela B.H. ett föreläggande enligt 4 kap. 20 § UB eller om kronofogdemyndigheten i något skede övervägt att häva utmätningen med stöd av 4 kap. 33 § UB. skulle därvid redogöra för skälen för myndighetens ställningstaganden i dessa avseenden. B.H. har väckt talan vid mot staten och A.L. Staten har medgivit käromålet. Tingsrätten har ännu inte meddelat dom i målet. hade överklagat kronofogdemyndighetens beslut om utmätning meddelade inhibitionsbeslut i vilket tingsrätten förordnade att vidare verkställighet tills vidare inte fick ske såvitt avsåg de två persondatorer som ägs av . Tingsrätten meddelade beslut i målet och hävde därvid utmätningen av två persondatorer, som B.H. enligt tingsrätten hade förmått att styrka sin äganderätt till. Av de ingivna handlingarna framgår att kronofogdemyndigheten lämnade ut en del av den utmätta egendomen till B.H. , vilket rimligen innebar att kronofogdemyndigheten hävde utmätningen av den egendomen. anmodades att redogöra för de rättsliga överväganden som föregick beslutet att häva utmätningen. I samband därmed skulle kronofogdemyndigheten uppge om tingsrätten, som hade överklagandet under handläggning, underrättades om att utmätningen hade upphävts. Vidare skulle kronofogdemyndigheten redogöra för den rättsliga grunden för beslutet att överlämna godset till B.H. Den egendom som utmättes har förtecknats i en bilaga till ett protokoll över utmätningen. Det kan ifrågasättas om egendomen är tillräckligt individualiserad i förteckningen. Förteckningen medför bl.a. att det är förenat med svårigheter att identifiera den egendom som lämnades ut till B.H. . anmodades att yttra sig om detta. hänvisade åter till ett yttrande från Hans Trygg. När det först gäller frågan vilka rättsliga överväganden som låg till grund för beslutet om utmätning framhöll Hans Trygg bl.a. följande omständigheter. hade skulder till staten. Han var väl känd för kronofogdemyndigheten och var ålagd näringsförbud. Det var svårt att övervaka näringsförbudet, eftersom A.L. i olika sammanhang använde sig av bulvaner. Innan kronofogdemyndigheten beslutade om utmätning besökte B.H. myndigheten vid minst ett par tillfällen och frågade hur han skulle bete sig för att få två persondatorer som tillhörde honom. Han klargjorde för B.H. att egendom som A.L. hade innehaft på civilrättsliga grunder inte kunde överlämnas av åklagaren till tredje man när beslaget hävdes om A.L. motsatte sig detta. Vidare framhöll han för B.H. att inte heller kronofogdemyndigheten kunde lämna ut egendomen till honom om utmätningen hävdes. Hans Trygg uppgav vidare att det inte var aktuellt att meddela B.H. något formligt föreläggande enligt 4 kap. 20 § UB, eftersom B.H. på hans inrådan redan hade väckt talan om bättre rätt till egendomen. Han framhöll också att kronofogdemyndigheten faktiskt hävde utmätningen av viss egendom genom att lämna ut den till B.H. . Vad sedan gäller frågan om vilka rättsliga överväganden som föregick beslutet att häva utmätningen framhöll Hans Trygg att tingsrättens beslut i utmätningsärendet bara kunde gå i en riktning. Han anförde också att inhibitionsbeslutet innebar att kronofogdemyndigheten inte fick sälja den utmätta egendomen till förfång för B.H. Vidare anförde han att tvistemålet rörande bättre rätt till den utmätta egendomen också bara kunde gå i en riktning enligt hans uppfattning, eftersom A.L. hade uppgett att egendomen inte tillhörde honom utan S. AB och detta bolag hade förklarat att egendomen inte tillhörde bolaget. Han pekade också på att staten genom hade medgett att egendomen lämnades ut till B.H. Hans Trygg förklarade att kronofogdemyndigheten inte hann underrätta tingsrätten om den upphävda utmätningen innan tingsrätten meddelade beslut därom på grund av hög arbetsbelastning och att andra arbetsuppgifter prioriterades. Angående den rättsliga grunden för att lämna ut den utmätta egendomen till B.H. hänvisade Hans Trygg åter till att A.L., bolaget och staten i skrivelser till tingsrätten hade avstått från att hävda rätt till egendomen och att B.H. då kvarstod som rättmätig ägare till egendomen. Han pekade vidare på att tingsrättens inhibitionsbeslut innebar att egendomen inte fick säljas och att medgav att egendomen lämnades ut. När det slutligen gäller frågan om den utmätta egendomen var tillräckligt individualiserad i utmätningsbeslutet anförde Hans Trygg att den förteckning över egendom som fogats till beslutet grundades på åklagarmyndighetens beslagsprotokoll och att förteckningen gjordes så tydlig som möjligt. Beträffande tingsrättens handläggning av A.L:s överklagande av utmätningsbeslutet framkom genom handlingarna i ärendet följande. åberopade till stöd för sitt överklagande att den egendom som utmättes inte var hans personliga egendom utan tillhörde företaget S. yttrade sig i ärendet och medgav därvid bifall till hävning av utmätningen beträffande två persondatorer som tillhörde tredje man, B.H., men bestred överklagandet i övrigt. Tingsrätten hävde utmätningsbeslutet rörande två persondatorer. Överklagandet i övrigt avslogs. I skälen till beslutet yttrade tingsrätten följande. Med hänsyn till vad anfört finner tingsrätten att B.H. förmått styrka sin äganderätt till två persondatorer. Utmätningen i denna del skall därför hävas. Med anledning av vad som framkommit anmodades att yttra sig om följande. Trots att hade medgett A.L:s talan till viss del har tingsrätten inte grundat beslutet på verkets medgivande utan på att B.H. enligt tingsrättens uppfattning hade förmått styrka sin äganderätt till den aktuella egendomen. B.H. var inte part i ärendet i tingsrätten. Frågan om hans äganderätt till den utmätta egendomen hade inte heller tagits upp av A.L. Genom det överklagade beslutet, utmätningsbeslutet , hade kronofogdemyndigheten utmätt en mängd datorutrustning, som hade förtecknats i protokollet över utmätningen. Tingsrätten hävde utmätningen av två persondatorer. Vid en jämförelse mellan tingsrättens beslut och kronofogdemyndighetens förteckning kan det ifrågasättas om tingsrätten med tillräcklig noggrannhet angett vilken egendom beslutet omfattar. Tingsrätten, lagmannen , inkom med ett remissvar till vilket hade fogats ett yttrande från rådmannen , som handlagt målet rörande den överklagade utmätningen. När det gäller frågan om huruvida tingsrätten borde ha dömt på medgivande kan jag först konstatera att grunden för medgivande inte är densamma som den A.L. åberopat till stöd för sitt överklagande. har anfört att de båda datorerna tillhör B.H. under det att A.L. hävdat att de tillhör S. AB (bolaget). Anledningen till min formulering var just att undvika att problem skulle uppkomma vid verkställigheten. Om jag endast skrivit att talan medgivits hade det kunnat uppstå tveksamheter om huruvida egendomen skulle utlämnas till bolaget eller till B.H. Till saken hör även att ärendet överklagats till såväl Hovrätten för som till HD. Ingen av dessa instanser har beviljat prövningstillstånd. Gregow har i Utsökningsrätt, andra upplagan, s 316, uttalat att utsökningsmål i överinstans får anses som dispositiva. I detta sammanhang vill jag även nämna rättsfallet NJA 1984 s 330. I det fallet var tvistigt om viss egendom som var under leverans hade utlämnats till köparen (gäldenären). ansåg att egendomen befann sig i köparens besittning och utmätte den. Hovrätten, som inte kommunicerat ärendet, fastställde utmätningen. I HD medgavs överklagandet av , varefter HD dömde på medgivandet och hävde utmätningen. Nämnda rättsfall var dock mer renodlat än mitt fall eftersom parterna var ense om att egendomen, för det fall utmätningen hävdes, skulle anses tillhöra säljaren. I det aktuella fallet har en tredje man hävdat att egendomen är hans, låt vara att han inte överklagat utmätningen. Sammanfattningsvis anser jag Gregows uttalande och nämnda rättsfall talar för att jag använt fel formulering. I så fall är jag den förste att beklaga detta. Dock vill jag framhålla att jag inte gjort fel i sak eftersom jag helt gått på linje. Härefter går jag in på frågan om beslutet kunde ha fått en tydligare utformning. I detta hänseende anser jag att tingsrätten är bunden av vad som anges i beslut. Tingsrätten har visserligen möjlighet att förelägga att avge yttrande när det gäller skälen för beslutet i den mån ett sådant yttrande inte redan finns. Däremot anser jag att tingsrätten är förhindrad att begära precisering av själva beslutet. De enda möjligheter som står tingsrätten till buds i detta avseende är att antingen godtaga beslutet som det är, eller undanröja det på grund av grovt rättegångsfel. När det gäller utsökningsärenden finns krav på en skyndsam handläggning. Kravet på snabbhet måste ständigt vägas mot kravet på att ärendet blir ordentligt utrett. I nu aktuellt hänseende är det så att har nära kontakt med de lokaler där utmätt egendom förvaras. Jag anser därför att det måste ankomma på den myndigheten att formulera sina beslut så tydligt att inte tveksamheter kan uppkomma vid verkställigheten. Det är vidare min uppfattning att tingsrätten i sin egenskap av överinstans inte kan ge några förtydliganden eller tillägg till beslut. Att i mitt fall återförvisa ärendet till , anser jag hade varit fel. Det har för mig inte funnits anledning att ifrågasätta att egendomen varit tillräckligt specificerad. Vidare anser jag att hovrätten eller HD skulle ha reagerat om de ansett att beslutet varit oklart formulerat. Sammanfattningsvis: Om haft fullt klart för sig vilka två persondatorer saken gäller, varför skulle jag då tveka. Av Gregow a a s 317 framgår nämligen att överinstans är bunden av ett medgivande så länge det inte kan anses att grovt rättegångsfel föreligger. Jag ansåg inte att så var fallet. anförde att tingsrätten delar uppfattning att beslutet borde ha grundats på medgivande. När det gäller frågan om beslutet med tillräcklig noggrannhet anger vilken egendom beslutet omfattar anförde följande. Enligt tingsrättens mening bör det av ett beslut om hävande av utmätning i viss del klart framgå vilken egendom som avses med hävningsbeslutet. Om det inte av utmätningsprotokoll och handlingarna i tingsrättens ärende klart framgår vilken egendom som ej längre skall vara utmätt, bör ovissheten undanröjas före beslutet, exempelvis genom kontakter med kronofogdemyndigheten och . Den omständigheten att utsökningsmål skall handläggas skyndsamt får inte föranleda annat. B.H. kommenterade remissvaren. JO Pennlöv anförde för egen del följande. B.H:s klagomål gäller främst det förhållandet att kronofogdemyndigheten inte har lämnat ut den egendom till honom som han anser sig vara berättigad till. Vad som framkommit genom utredningen ger mig emellertid anledning att inledningsvis uppehålla mig vid frågor som rör förhållandet till tredje man vid utmätning av lös egendom. Lös egendom får enligt 4 kap. 17 § UB utmätas, om det framgår att egendomen tillhör gäldenären eller om han enligt 4 kap. 18 § eller 19 § skall anses vara ägare. I 18 § anges att gäldenären skall anses vara ägare till lös egendom som han har i sin besittning, om det ej framgår att egendomen tillhör annan. Det senare ledet i stadgandet innebär att utmätning inte får ske om det är styrkt att egendomen tillhör annan. I fall där det uppkommer fråga huruvida viss egendom tillhör tredje man har kronofogdemyndigheten skyldighet att skapa klarhet i saken. Myndigheten skall självmant beakta tredje mans rätt. 19 § behandlar egendom som är i makars besittning och är således inte av intresse i detta ärende. Utmäts lös egendom enligt 4 kap. 18 § UB trots att tredje man har påstått bättre rätt till egendomen, skall kronofogdemyndigheten, om skäl föreligger, enligt 4 kap. 20 § UB förelägga tredje mannen att inom en månad från det att föreläggandet delgavs honom väcka talan i saken mot sökanden och gäldenären. Detsamma gäller, om tredje man påstår bättre rätt först sedan utmätning har skett. Efterkommer tredje man ej föreläggandet, har han enligt andra stycket i samma stadgande förlorat sin rätt mot sökanden, om denne ej inom den angivna tiden väckt talan i saken mot tredje mannen. I 4 kap. 33 § UB anges att om det genom rättegång eller på annat sätt blir utrett att utmätt egendom tillhörde tredje man, skall utmätningen hävas, såvida ej tredje mannen efter föreläggande har förlorat sin rätt mot sökanden. Vid sådana förhållanden skall kronofogdemyndigheten självmant häva utmätningen.