bet · GL01UU17 · 1998-05-26 00:00:00 — Icke destomindre har den domstol med enskild klagorätt i OAU som kom till i decemberförra året givit möjlighet även för frivilligorganisationer att framföraklagomål. Enskilda som drabbas skall kunna klaga via frivilligorganisationer.Det är ett framsteg och ett sätt att se på frivilligorganisationer som ärväldigt generöst.I dag diskuterar man ett tilläggsprotokoll till från1979 där just den frågan debatteras oerhört starkt. Skall alltsåfrivilligorganisationer ha möjlighet att representera enskilda som har attframföra klagomål på hur kvinnokonventionen har tillämpats? Det kom man inteöverens om när diskussionen avslutades i , så det blirytterligare en vända innan man kan komma fram till den saken.Det här var litet grand om den formella och den informella betydelsen avenskilda organisationer, frivilligorganisationer.Så något om Kyrkans roll. Som framförts här spelar kyrkorna en intensiv ochstor roll när det gäller att i många olika sammanhang förmedla det folkligaintresset. Även om jag inte har så stor erfarenhet av det kan jag berätta omden roll som Kyrkan spelade i när jag var där just som förmedlare avSolidarinosc åsikter på olika sätt. Jag kommer ihåg att Solidarnosc, som då varen förbjuden organisation, förde en tynande tillvaro under ytan. Däremot hadeden ett starkt inre liv i kyrkorna. då jag var på besök iCzestochowa, som man nog kan säga är den religiösa metropolen i , hadeSolidarnosc förskansat sig inne i kyrkan och hade en demonstration på gång. Depolska militära styrkorna vågade sig inte in i kyrkan därför att den katolskakyrkan var så stark att man inte vågade upplösa demonstrationen. Via denkatolska kyrkan kunde Solidarnosc förmedla den information och det stöd manhade samt den politiska kraft som Solidarnosc besatte.Om mediernas roll kan jag säga följande. Också här är det fråga om en personligerfarenhet, som uttrycks i en åsikt som även kan tillämpas i andra sammanhang.1994 var jag i för att för Amnestys räkning undersöka de övergrepp somhade begåtts precis efter folkmordet; jag var där . Detgällde att undersöka de övergrepp som hade begåtts av både den tidigareregeringen och den då sittande tutsiregeringen. Vi hade diverse svårigheter attgöra vårt arbete men fick möjligheter. Radio hadespritt hatpropaganda och förbjöds också då.Om man via medier vill skada andra människor, organisationer osv. tycker jagatt det är viktigt att försöka förhindra att så sker. Det är ungefärligen deninställning som jag tycker att man bör ha till rasistiska organisationer somsprider ett rasistiskt budskap som avser att förnedra och skada andramänniskor.Ordföranden: Jag vill påminna om att det ställdes en fråga specifikt om Somaliaoch om Kyrkans eventuellt samordnande funktion där.Christina : Jag skall inte tala om , för det kan jag ingentingom. Däremot tänkte jag tala om detta med NGO:er och folkrörelser. Ett av minanuvarande uppdrag är att jag är projektchef för ett folkrörelseprojekt iBosnien. Det gäller drogförebyggande verksamhet utifrån nykterhetsrörelsensbildningsverksamhet och den modellen. Det har visat sig att detta arbete harfallit väl ut. Man är mycket intresserad av att ute bland folk förankra den härmodellen att agera. Den svenska folkrörelsemodellen kan alltså appliceras. Manhar skapat en folkrörelse, Trezvenost, vilket betyder nykterhet. jobbar viihop, och vi har fått en förankring där. Verksamheten är godkänd och det helahar passerat tingsrätten, så man har fått alla stämplar och annat som behövs.Vi tillämpar den gamla folkbildningsmodell som funnits i . varit ute och rest i och talat om kopplingen mellan våld, drogeroch alkohol. Det kommer jag att göra också där nere, precis som man jobbar härmed folkrörelser. Jag tror att detta är något om vilket vi med stolthet kansäga att det är en svensk modell som, naturligtvis med en viss applikation tillden nationella situationen, mycket väl kan tränas upp i andra länder. Detta ärnågot att tänka på.En annan intressant vinkling på NGO:erna som jag upplevde mycket ,när jag forskade på , är att NGO:erna används mycket mera politiskt. Defår pengarna och de skall göra städjobbet efter konflikter som stater ochregeringar har ställt till med. De blir väldigt politiska. Här har vi alltså enny aspekt. Plötsligt har de väldigt mycket pengar och kan gå in i ett områdedär traditionella NGO:er inte har haft en chans därför att de inte har sådanaresurser. De här kan alltså dyka upp. Det blir en stor oklarhet om vem somföreträder dem. De har inte någon folklig förankring, utan det blir plötsligtfråga om någonting annat. Jag tror att man skall vara observant på detta. Mångaregeringar kanaliserar ju nu pengar till olika NGO:er som ofta har en kopplingtill det nationella. Jag tror dock inte att vi har sett lika mycket av det häri , jämfört med t.ex. hur det är i . Därmed blir det fråga ompolitiska språkrör med mandat som är mycket mera vittgående än vad vi är vanavid när det gäller NGO:er. Detta tycker jag att vi kan vara observanta på vidkonflikter när det plötsligt finns folk vid förhandlingsbordet som inte bordesitta där.Peter : Jag skall helt kort säga något om . Jag har tittat pådet projekt som Liv och i driver. Jag tycker att manskall se detta positivt. Det intressanta är att de som jobbar på institutet ärkristna. Parterna i konflikten är muslimer. Man kan fråga sig om det är enfördel att det just är kristna som arbetar med detta. Grunden skulle vara attalla har något slags konfessionell grund. Därför kan man respektera varandrasom troende på något sätt. Därmed är man på samma våglängd, som maninte är en del av konflikten. Distinktionen kristen-islam är ju inte en del avkonflikten. Det leder till en kort reflexion på de andra frågorna om kyrkorna.Jag tror att kyrkorna kan spela en konfliktförebyggande och fredsbygganderoll i lägen där kyrkorna själva inte är en kraftig del av konflikten. Men omde är en del av konflikten blir det svårt att överbrygga det hela. Enda vägenut i det läget är väl att säga att det inom alla religiösa samfund finns bådehårda och mjuka tolkningar av vad den egna religionen går ut på. Den hårdatolkningen är: Vi är exklusiva. Vi är de som vet sanningen. De mjuka är delitet tolerantare. Jag tror att det är de mjukare grupperingarna inom olikareligiösa samfund som är grunden för ett slags fredsbyggande där religionenutgör ett viktigt inslag.Norra är den del som har varit fredlig. ärden del som det varit mycket konflikter i. görs ett vapenstillestånd mellanfraktionerna i södra . Uppenbarligen är en av tankarna att de nu enarsig för att återerövra norra , som de facto har fungerat som ensjälvständig stat. Jag tycker att man skall vara väldigt alert här och se tillatt vi inte hamnar snett i den konflikten - dvs. att vi i det internationellasamfundet sluter upp bakom krigsherrarna. De representerar ju somhelhet, medan de som faktiskt haft ett fredssamhälle i norra uppfattassom de som inte har uppträtt korrekt men det är tvärtom. Här vill jag alltsåutfärda en varning.Anders Möllander: Jag skall helt kort berätta om mina erfarenheter. När jag sågatt ni skulle tala om mänskliga rättigheter, enskilda organisationer och detcivila samhällets roll associerade jag till min tid i . En av de viktigaste delarna i mitt arbete där varatt förmedla det svenska stödet till enskilda organisationer i somarbetade mot apartheid. När vi omvandlade det hela ochgenombrottet politiskt hade kommit tror jag att programmet omfattade mer än100 på årsbasis, som alltså förmedlades på detta vis. Ihuvudsak nådde det svenska stödet en koalition som formerades av enskildaorganisationer i . De enades om en politiskminimiplattform och arbetade i huvudsak demokratiskt. Ett krav som man hade påsig inom koalitionen var just att arbeta demokratiskt; detta apropå frågan omen enskild organisation får se ut hur som helst.I såg man till att inte vilken organisation som helst så att sägafick den status som det innebar att arbeta i den här koalitionen. Jag tror attdet var viktigt att de var många och att de var formerade som de var, liksomatt de var breda. Det var alltså inte fråga om ett snävt politiskt mandat, utandet gällde allt - från kyrkliga organisationer till starkt politiskt aktivaorganisationer. De enades på ett sådant sätt att det blev väldigt svårt förregimen att komma åt alla , även om de försökte med massarresteringar.Vid något tillfälle tror jag att mer än 10 000 personersatt fängslade. Nästan alla de här organisationerna var formellt förbjudna attverka men det fungerade alltså inte därför att de var så många. De sökte ocksåkonsekvent internationellt stöd. Vi som arbetade med dem var ibland rädda. Vifrågade: Vill ni verkligen komma öppet till ambassaden? De svarade: Tvärtom. Vivill visa att det är ett skydd för oss att vi har internationellt stöd. Mångaav dem lever för övrigt kvar och har omvandlats. Man arbetar vidare, specielltde som haft hand om särskilda frågor. Det kan gälla rättshjälp,jordreformfrågor osv. Sådana behov finns fortfarande. Den nya regeringen iSydafrika har välkomnat detta och tycker att det är bra t.ex. att en stor delav det svenska biståndsanslaget för fortfarande kanaliseras viaenskilda organisationer.Kyrkans roll i kan heller inte underskattas. Kyrkan i allmänhetvar, som tur är, inte en del av konflikten. Det var inte detta som det handladeom. Däremot fanns det kyrkor som stod för apartheid. Det fanns också kyrkor somstod för motståndet, liksom de som var splittrade. De som stod någonstans påsamma sida som apartheidmotståndet och vid mittgränsen där, vilket de flestagjorde, spelade en väldigt stor roll. Jag har sett att en del av dem nu hargått ut och bett om ursäkt för att de inte spelade en större roll. Jag tyckernog att det känns litet fel.Jag brukar säga att jag aldrig har varit så mycket i kyrkan som jag var undermina år i . Då var mitt arbete politiskt och biståndsarbete.Anledningen till att jag gick i kyrkan var precis detsamma som om beträffande . Kyrkan blev nämligen en politisk . Folkkunde mötas i kyrkorna. Väldigt sällan, åtminstone om internationellaobservatörer fanns där, gick polisen och militären in i kyrkorna. blevvi ombedda att stanna kvar i kyrkan. var det en måltid efteren begravning. Jag och min fru ville gå därför att vi som hedersgäster hadefått komma först. När vi ville tacka för oss och gå sade man: Kan ni intestanna tills alla har hunnit ta av maten, för annars tårgasas den och då kan viinte äta den. Både vi och kyrkorna spelade en väldigt stor roll i denkonflikten. Det finns mycket mer att säga men vi skall ju fatta oss kort, såjag stannar där.Ordföranden: skall ha en ärlig chans att göra ensammanfattning. Men vi har ett litet område och några frågor kvar kring detsista.Jan : Det civila samhället tänkte jag tala om. Det gäller inte baraNGO:er, för där rör det sig om människor som redan har organiserat sig. Lärare,sjuksköterskor, fattiga bönder osv. har förtryckts i de här konflikterna. Närdet gäller det civila samhället är det väldigt viktigt att ta reda på vilkalokala traditionella konfliktlösningsmekanismer som finns. Vi hörde just attdet finns oerhört intressanta saker att känna till när det gäller de härländerna.Internationell konflikthantering sker normalt på toppnivå med diplomater ochutrikesministrar som åker ned för att tala med presidenter. Men det hjälperinte så mycket om man inte också sitter på kaféer och talar medcivilbefolkningen. Det gäller att förstå vad det egentligen handlar om. Dethandlar aldrig om det som politiker på toppnivå ser, utan det är deninofficiella versionen som det handlar om.Jag tror att det är viktigt att NGO:er i de rika länderna inte baraintervenerar i de konflikter där det finns pengar att få från regeringarna. Manbör också åka till konflikter där det inte finns så mycket. Själv tycker jagatt det är relativt välbeställt med NGO:erna t.ex. i Bosnien. Där finns det finns ungefär 600 sådana. Detta tycks vara en dålig prioritering sett tillvärldens problem.När det gäller religionen skulle jag vilja säga att vi inte bara skall talaom Kyrkan. Låt oss också tala religioner, om dem som inte har någon kyrka. Jaghar själv upplevt att buddhister och kväkare, som inte har någon kyrka i denmeningen, kan göra nyttiga insatser i konflikter i andra områden än sina egna.De lyssnar nämligen på ett annat sätt och har inte den svart-vita, relativtkristna hållning som många har som åker ut till konfliktlösningsområden.Så några ord om medierna. Jag skulle gärna vilja se konfliktjournalistiskersätta krigsreportage. Här finns en väldigt viktig distinktion. En konflikthandlar om tre saker. För det första gäller det orsaken, grundfrågan. För detandra handlar det om människors attityder i konflikten. För det tredje handlardet om vad man gör, om beteendet.Journalister är väldigt bra på att beskriva och filma beteenden men har ingetgrepp om orsaksanalyser och attityder. Därför får vi krigsreportage. Om vikunde få alla tre sakerna - orsaker, attityder och beteende - skulle vi fåkonfliktjournalistik. Då skulle människor också i förstå mer avkonflikten och vad som är rimliga och orimliga lösningar.Kosovo har nämnts. Jag råkar vara en av dem som har jobbat mest där nere. Omnågon av er är intresserad av information ställer jag gärna kunskap ochskrifter till förfogande. Jag har varit medlare och jag har rest på toppnivåtill . Det har varit olika möten med Rugova, regeringsrepresentanter,ministrar och . Jag har också arbetat på grundnivå.Det har då varit fråga om kurser och undervisning. Jag kan alltså litet grandom den här konflikten. Om jag eller min stiftelse kan vara till hjälp så gårdet utmärkt. Det är bara att höra av er.Ordföranden: får, i alla fall delvis, rapportering från din verksamhet,något som vi i utrikesutskottet uppskattar oerhört mycket.Vi har kommit fram till dagordningspunkten Lessons learned.Såvitt jag förstår är fråga om Förintelsen redan besvarad.Kosovofrågan har också berörts. fråga har fått ett uttömmandesvar. frågade vad frivilligorganisationerna kan göra. Också denfrågan är behandlad. Frågan om vetorätten togs upp redan inledningsvis.Vad som återstår är fråga om vad som kan ändras i för att man skall kunna ingripa. Jag skulle vilja att vi helt kort fickhöra syn på den saken. Sedan ber jag att göra ensammanfattning.Ove : Vi var i början inne på nämnda fråga. har juföreslagit en ändring av - men inte en preciserad ändring utan ettkoncept för en ändring, dvs. hur man skulle kunna genombryta den nationellasuveräniteten i humanitära sammanhang. Uppriktigt sagt tror jag inte att detgår att genomföra en sådan förändring av . Även om den nationellasuveräniteten kanske historiskt sett inte betyder lika mycket somtidigare, finns det en u-landsopinion i generalförsamlingen och i FN över huvudtaget som har morskat till sig igen efter det slut. Den var jupassiviserad under ett visst skede. Det betyder att den nationellasuveräniteten har kommit tillbaka i FN och återigen används som ett hinder föratt föreslå förändringar som innebär ökade möjligheter för FN att ingripa. Manvill helt enkelt inte ha intervention.Peter har rätt i att det inte enbart är suveränitetsfrågorna somgör det komplicerat att ändra i , utan det är även så attstormakterna bevakar sina revir i säkerhetsrådet. Det kan på något sätt läggaen våt handske över alla revideringsdiskussioner.Tone Tingsgård talade tidigare om konflikteftervården och den kommandeinternationella brottmålsdomstolen i . Vi har inte riktigt besvarat denfrågan. Det argument som jag kommer med är i och för sig inte märkligt. Ni harhört det tidigare. Det är nämligen samma argument som förts fram beträffandeHaagtribunalen, nämligen att värdet med att ha en tribunal som dömer individerför krigsförbrytelser i en intern konflikt eller en annan konflikt är just individualiserar brottet och brottslingen och att därmed de människor somlever i det här samhället inte skall uppleva att brottet är kollektiviserat,att det är en viss folkgrupp eller en viss minoritet som är skyldig. I ställethandlar det om just individer. I och med att dessa individer, förhoppningsvis,blir lagförda och straffade är det lättare för människor att leva tillsammans idet samhälle som drabbats. Det finns faktiskt en länk mellan lagföring ijuridisk mening och försoning i politisk mening, om det hela fungerar.Ordföranden: så mycket! skall vi få en konklusion av detta. Det äringen lätt uppgift men jag överlämnar den gärna med varm hand till AndersMellbourn.Anders : I och med vältalighet här på slutet om lagföringenoch försoningen är mycket sagt också i de sista frågorna. Poängen här är välatt det skall vara en upprepning, ytterligare en omgång. Det kliar i fingrarnapå en gammal folkrörelsemänniska, kyrkomänniska och chefredaktör att yttra sigi några av de här frågorna utöver det som redan är sagt men det är ju inte minroll här.Jag skall säga något om folkrätten och kommentera vad som har sagts omsanktioner. Jag skall också säga något om och tribunalenliksom om försoningsfrågorna i det sammanhanget och de punkter som nämnts omdet civila samhället. Jag väljer att fatta mig väldigt kort.Den första och den sista frågan kom igen, som sade. Skall stadgorändras, och hur är det med spänningen mellan folkrättens möjligheter attintervenera i andra länder och den grundläggande markeringen av den nationellasuveräniteten i folkrätten, vilken väl finns där eftersom folkrätten är såstark? De dokument som vi arbetar med är ju efterkrigsdokument, dokument efterandra världskriget. Det var då viktigt att slå vakt om den nationellasuveräniteten.Stadgemässigt har vi talat om artikel 2:7 och de möjligheter som här finnsatt säga att ett hot mot internationell säkerhet bryter den nationellasuveräniteten och att detta i viss mån är en tolkningsfråga. Jag skulle viljasammanfatta diskussionen, inte minst med tanke på vad sade,så att säkerhetsrådet kan skaffa sig utrymmen. Det är ofta fråga om politiskvilja snarare än om stadgeparagrafer. Hela frågan om stadgerevisioner och annatbehöver inte bli så central. I stället är det kanske en fråga där man måstearbeta i politiska organ via organisationer, medier osv. för att slå vakt omfolkrättens principer i allmänhet, snarare än att ge sig in på svåra frågor avstadgerevisionskaraktär där låsningarna snabbt kan bli ganska besvärliga.Ove har påmint om att suveräniteten är på väg tillbaka igen, att detfinns en ny självsäkerhet hos en del u-landsregimer, något som kanske inteminst har att göra med den ekonomiska förbättringen i . Trots den senastefinanskrisen finns det där en självsäkerhet där man anknyter till sina egnavärderingar och i viss mån förnekar universaliteten i MR-greppet och hänvisartill suveräniteten.Här har det också pekats på den intressanta utveckling som sker inom detfolkrättsliga arbetet och i FN-arbetet. Det handlar om att återigen betona deregionala organisationerna - artikel 2:8, som inte varit såuppmärksammad men som blivit en vanlig företeelse . Vi har gettmånga exempel på sådana ingripanden. I finns ju som den europeiskaorganisationen att utnyttja.Jag skulle vilja göra ett tillägg: Det intressanta med , som ju har enlitet annan folkrättslig tyngd, är att i fördraget finns verkligen kopplingenmellan mänskliga rättigheter och internationell säkerhet. Det var ändå detcentrala i Helsingforsdokumentet , som jag tror politiskt har spelaten mycket stor roll. Det går inte att riktigt landa i någonting utan att de härspänningarna består. Så måste väl den diskussionen sammanfattas.När det gäller sanktionsfrågorna var det egentligen en fullständigsamstämmighet hos panelen i fråga om den grundläggande skepsisen mot ochinsikten om att sanktionsinstrumentet kan utnyttjas för mycket och felaktigtsamt att det för att vara effektivt krävs några specifika förutsättningar: delsmåste det gå att isolera ett land, dels måste det finnas en oppositionsgruppsom skulle kunna vara förmånstagare av effekterna av sanktionerna. Det är ju detvå punkter som nämnde utifrån den internationellaforskningen. Sedan låg väl i detta också ett resonemang om tajmningen. Detfinns alltså vissa tillfällen då man kan gå in.Sydafrikafallet är intressant. Vi hade där sanktioner ända . Bedömningen här var att det är först somsanktionerna blev verkningsfulla. Under sanktionsresonemanget kom det upp någotsom tillhör det allmänna om suveräniteten mot interventionsmöjligheter. OveBring, om jag har förstått det hela rätt, är väl frågan utifrån kap 2:6. Hurmycket kan FN egentligen ta ställning för en part i en konflikt och vad finnsdet för utvecklingsmöjligheter där - alltså att världssamfundet tydligare tarställning för en nation i en konflikt eller för en grupp inom en konflikt? Därfinns det intressanta utvecklingsmöjligheter.Där vill jag ta in det som pekade på. Även om vi nu väldigt myckettalar om att det är så få mellanstatliga konflikter - det mesta är internt - ärdet fortfarande väldigt ofta kopplingar mellan statligt och internt.Naturligtvis kommer hela den afrikanska utvecklingen in där.Sedan har vi frågekomplexet om och tribunalen. Därtyckte jag att det fanns en viktig förenande synpunkt, nämligen att det i bäggefallen handlar om att uppmärksamma enskilda fall för att också uppmärksamma enperiod av systematiskt förtryck. Oavsett om man väljer modellen medkrigstribunaler eller om man väljer modellen med sannings- ochförsoningskommissioner är utgångspunkten det enskilda fallet.Ärkebiskop betonar att det ges inga generella amnestier i . Därhar vi en likhet med det som betonar om lagföring. I samtliga fallhandlar det om att det enskilda ansvaret måste uppmärksammas, oavsett om detblir straff eller sanktionsåtgärder i efterhand. Det är den enskilda skuldensom skall fastställas och ställningstagandet i detta avseende som är nödvändigti någon form av personlig försoningsuppgift eller i ritualiserade former. Deparalleller som lyfte fram historisk-kulturellt varintressanta. betonade också att det kan finnas andra traditionella,rituella, former för att ta upp detta. Det viktiga är att detenskilda brottet uppmärksammas.Christina varnade för att en Romtribunal kan få det sämsta av de tretraditionerna från , och snarare än att det bästa tastill vara. Jag tyckte nog inte att hon fick tillfälle att utveckla det. Detskulle vara nyttigt att få den varningen konkretiserad,alltså att få veta vad det skulle kunna innebära.Jag vet att ledamöterna har bråttom att gå till andra uppgifter.Ordföranden: , jag ser gärna att du läser in din sammanfattning tillprotokollet men ledamöterna måste gå till votering. Jag tar på migkvittningsmannens obehag och stannar kvar här. Jag är ledsen för att det blirpå det här sättet men när talmannen kallar måste ledamöterna skynda tillkammaren.Anders : Jag har full respekt för det och uppfattar det inte som enmarkering mot mig.Mycket komprimerat skall jag gå vidare till frågorna om det civila samhället.I svaren här var det en stark koppling just till mänskliga rättigheterna. Dettaär ju en hearing om mänskliga rättigheter. Jag skulle således vilja lägga tillatt det civila samhällets betydelse för den politiska utvecklingen och fördemokratiseringen är något vidare än den specifika kopplingen till mänskligarättigheter. I vissa sammanhang är detta kanske ännu viktigare.Anita klargjorde ganska väl hur detta är reglerat vad gäller frivillig-organisationernas möjligheter att agera.Frågan om tillämpligheten av en svensk folkrörelsetradition i andra miljöertogs upp från början. tyckte sig där ha positiva exempel frånJugoslavien, trots de skillnader som finns. Också erfarenheterna från Sydafrikasades vara ganska positiva, även om det naturligtvis finns väldigt storahistoriska skillnader mellan hur folkrörelsenätverk vuxit fram i ,i - där det här mest har förekommit i litteraturen - och i andra delar avvärlden.Kyrkorna togs upp på många olika sätt. Ofta är ju de uttryck för konflikten,förmedlare av konflikten. Här finns det en intressant betoning som kanske ärsjälvklar men ändå är viktig att göra: Det är lättare att vara en försonandekraft i en konflikt där man själv inte nödvändigtvis har varit part.