bet · GL01SoU12 · 1998-03-12 00:00:00 — Utskottet instämmer häri.Samverkansdelegationen, som skall avge sitt slutbetänkande vid utgången avdetta år, skall bl.a. söka former för att underlätta samverkan mellan privatoch offentligt bedriven vård och söka undanröja eventuella hinder för en sådansamverkan.Riksdagen godkände förslagen i proposition 1996/97:63 Samverkan,socialförsäkringens nivåer och administration, m.m. om att mer effektivtutnyttja samhällets samlade resurser för att bättre kunna tillgodose enskildamänniskors behov av olika stödåtgärder. ansåg att det nu är dags attinföra en möjlighet till frivillig samverkan för berörda myndigheter och attarbetet borde inriktas på generella lösningar. Under utgiftsområde 10 läggerregeringen nu fram lagförslag för att undanröja begränsningar i nuvarandelagstiftning för , och hälso- och sjukvården.Arbetsmarknadsstyrelsen, och skall ha somgemensamt mål att främja samverkan inom rehabiliteringsområdet för att uppnå eneffektivare användning av tillgängliga resurser i syfte att underlätta för denenskilde att försörja sig genom eget arbete. Frågan behandlas av inomkort (bet. 1997/98:SfU1).En grundläggande utgångspunkt för utvecklings- och förnyelsearbetet inomhälso- och sjukvården är enligt utskottet att patientens ställning skallstärkas. Patientens ställning har också förbättrats . Kommitténom hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) har nyligenöverlämnat ett delbetänkande SOU 1997:154 Patienten har rätt. Kommitténföreslår bl.a. att vårdgarantin utvecklas. En generell behandlingsgarantiföreslås införas för operationer och andra medicinska åtgärder. Den enskildesval av fast läkarkontakt får inte begränsas till visst geografiskt område.Patienten skall få individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd ochom metoder för undersökning, vård och behandling så att patienten kan ta tillvara sina intressen. Patientens val skall enligt betänkandet vara avgörande närdet finns flera behandlingsalternativ. Det måste dock vara rimliga proportionermellan kostnader och nytta för patienten. En patientnämnd skall ersätta dennuvarande förtroendenämnden. Ansvarsområdet för den nya nämnden skall omfattaoffentligt finansierad sjukvård och vissa äldrefrågor inom socialtjänsten.Betänkandet kommer att remissbehandlas. En proposition har aviserats tillvåren 1998.Mot denna bakgrund anser utskottet att inte bör ta några initiativmed anledning av dessa motioner. (Motionerna avstyrktes. )- - -har i sitt av godkända betänkande1997/98:SfU1 redovisat följande om ett förslag om samverkan inom bl.a.rehabiliteringsområdet (s. 30).PropositionenRegeringen har återkommit till med förslag som innebär attförsäkringskassan skall få träffa överenskommelse med kommun, landsting ochlänsarbetsnämnd om att delta i gemensamma projekt i syfte att uppnå eneffektivare användning av tillgängliga resurser. Vidare skall kommuner ochlandsting få sluta avtal med varandra samt med ochlänsarbetsnämnden om att inom ramen för respektive hälso- ochsjukvårdens områden delta i och bidra till finansieringen av gemensammaprojekt. skall därtill ha rätt att ta del av kommuners ochlandstings redovisning avseende sådan verksamhet som bedrivits och delvisfinansierats i samverkan med och länsarbetsnämnden. De nyareglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.Som framgår av det följande (avsnittet A 1 Sjukpenning och rehabiliteringm.m.) föreslår regeringen att särskilda medel skall ställas tillförsäkringskassornas förfogande för bedrivande av olika projekt i syfte attuppnå samverkansvinster. Sammanlagt beräknas de särskilda medlen till 714miljoner kronor, varav högst skall få användas förförsäkringskassornas administration.I propositionen föreslås också att skall godkänna vad regeringenanfört angående gemensamt mål för samverkan inom rehabiliteringsområdet.Arbetsmarknadsstyrelsen, och skall enligtregeringen ha som gemensamt mål att genom att främja samverkan inomrehabiliteringsområdet uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurseri syfte att underlätta för den enskilde att försörja sig genom eget arbete.Socialförsäkringsutskottet har därefter gjort följande bedömning (här delvisåtergiven, s. 33 f.).Utskottet har erfarit att , ,och har initierat ett arbete tillsammansmed och i syfte att stimulera de lokala ochregionala aktörerna till fördjupad samverkan utifrån en helhetssyn påmänniskan. Arbetet med att formulera gemensamma mål, verksamhets- ochhandlingsplaner liksom program för utbildning har påbörjats. Fyra re-gionalakonferenser har genomförts med de berördalänscheferna och företrädare för den nationella nivån med inriktning attklargöra förväntningar och underlätta den fortsatta planeringen på lokal nivå.Genom regeringens förslag utvidgas möjligheterna till en fördjupad samverkantill att omfatta fyra parter. Det finns dock inget som hindrar att samverkanbedrivs mellan två eller tre parter. En samverkan mellan t.ex. kommunenssocialtjänst och arbetsförmedlingen i syfte att hjälpa personer till arbete ärsåledes fullt tänkbar. En fördjupad samverkan gör det enligt utskottets meningmöjligt att utnyttja de samlade resurserna bättre, både kvalitativt ochkvantitativt. Utskottet anser att det är angeläget att de redovisade insikternaom förbättrad metodutveckling och effektivare administration från FINSAM-försöken tas till vara och får genomslag i det utvecklade samverkansarbetet.Genom en fördjupad samverkan mellan flera parter skapas enligt utskottetsmening möjligheter att utifrån det individuella perspektivet åstadkomma enlösning som tar hänsyn till helheten i individens situation. kanenskilda besparas olägenheten med att i onödan slussas från den ena myndighetentill den andra och problem för individen minskas som annars kan uppstå vidövergång från en myndighet till en annan. Därmed kan man undvika att detuppstår svårigheter för en person att försörja sig av det skälet atthandläggningen av ärendet drar ut eller att han eller hon förlorarmotivationen att återvända till ett aktivt liv på grund av långa väntetider föratt få t.ex. en rehabiliteringsåtgärd. En fördjupad samverkan kommer enligtutskottet att underlätta för individen att komma tillbaka till ett aktivt liv.Från myndigheternas perspektiv kommer - bortsett från effektivitetsvinsterna- en fördjupad samverkan att underlätta uppnåendet av en sådan samsyn i vissafrågor som är nödvändig i och med det nya synsättet med renodling avtrygghetssystemen, som bl.a. kommit uttryck i de nya reglerna för bedömning avrätten till sjukpenning och förtidspension. Det gäller t.ex.försäkringskassornas och arbetsmarknadsmyndigheternas respektive bedömning avnär en person skall anses som arbetsför. Vissa personer har en så kompliceradsituation, medicinskt, socialt och arbetsmarknadsmässigt, att det är heltnödvändigt med samverkan mellan flera myndigheter.Mot bakgrund av vad nu anförts anser utskottet att det är angeläget att detgenerellt införs en möjlighet till samverkan mellan berörda parter utifrånlokala förutsättningar och behov. Denna samverkan, som inte är begränsad viss specifik sektor, kommer därmed att bli ett permanent inslag iverksamheterna. Utskottet anser vidare att det är viktigt att det fastställsett gemensamt mål om samverkan för de berörda myndigheterna.Som framgår ovan anser utskottet att det inte i första hand är brist påresurser som är det stora bekymret när det gäller att åstadkomma en bättre ochsamordnad rehabilitering. Enligt utskottets mening är det dock nödvändigt attvissa medel kan disponeras av de samverkande parterna i syfte att få i gång enfungerande verksamhet. Som redan nämnts har regeringen föreslagit att särskilda medel skall ställas till försäkringskassornasförfogande genom en sammanslagning av vissa rehabiliteringsmedel i syfte attuppnå samverkansvinster. Utskottet anser i enlighet med sitt yttrande tillfinansutskottet (1997/98:SfU1y) att ytterligare av medlenför rehabilitering skall få användas på angivet sätt för attsamverkansåtgärderna skall få snabb effekt. De särskilda medlen kommer därmedatt uppgå till , varav får användas förförsäkringskassornas administration. Utskottet återkommer till denna frågaunder avsnittet A 1 Sjukpenning och rehabilitering m.m. Utskottet vill ocksåbetona att inte bara utan även de övriga inblandade parternasamtidigt har att bidra till finansieringen av de verksamheter som bedrivs isamverkan.Utskottet vill också framhålla de s.k. Dagmarmedlen, som avsatts förrehabiliterings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården, samt attregeringen för budgetåren 1998-2000 föreslagit att sammanlagt 16 miljarderkronor tillförs den kommunala sektorn för att stärka vården, skolan ochomsorgen.För att slå fast att det handlar om en permanent och långsiktig verksamhetanser utskottet att de föreslagna lagtexterna bör justeras så att detta klartframgår. Utskottet föreslår därför att ordet projekt utmönstras ur lagtexterna.Utskottet lägger i bilaga 2 fram förslag till lagtexter. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag i övrigt liksom det gemensamma målet för samverkan inomrehabiliteringsområdet. Som utskottet tidigare påpekat kan den föreslagnasamverkan bedrivas också mellan två och tre parter.Det är enligt utskottets uppfattning angeläget att resultatet avsamverkansarbetet systematiskt följs upp och utvärderas och att de kunskaperoch erfarenheter som en fördjupad samverkan ger upphov till förmedlas till deberörda parterna. Regeringen bör budgetproposition återkomma tillriksdagen med en redovisning av det inledande årets samverkansarbete och i detsammanhanget göra en samlad bedömning av de medel som behövs för samverkan.Utskottet förutsätter att detta sker utan något särskilt tillkännagivande ifrågan.Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation, HSU 2000,har avgivit delbetänkandet Patienten har rätt, SOU 1997:154. Ibetänkandets sammanfattning (s. 11-31 återges bl.a. följande):Kommittén har haft i uppdrag att i fråga om patientens ställning överväga vilkaavvägningar som bör göras mellan statliga åtgärder i form av t.ex. lagstiftningoch tillsyn och sådana åtgärder som sjukvårdshuvudmän och vårdpersonal självakan vidta.En utgångspunkt för kommitténs överväganden och förslag är att de allraflesta patienter vill vara delaktiga och ha inflytande över sin egen situationi kontakterna med hälso- och sjukvården. En annan utgångspunkt är hälso- ochsjukvårdslagens krav på god vård på lika villkor som kräver att även de svagaregrupperna tillförsäkras rätten till valfrihet, inflytande och delaktighet ivården. Kommitténs förslag måste vidare stå i överensstämmelse med de allmännariktlinjer för prioriteringar som har lagt fast. Den enskildepatientens inflytande över den egna vården föreslås stärkas. Dock måste dettabalanseras mot intresset av att kunna tillgodose andra angelägna behov. Annarsstärkes individen på bekostnad av patientkollektivet heter det iutredningsförslaget (s. 13). Kommittén föreslår en patientfokuseradlagstiftning. Lagtekniskt kan detta åstadkommas på olika sätt. Ett alternativvore en patientlag, ett annat att samla bestämmelser om patientens ställning iett eget kapitel i en hälso- och sjukvårdsbalk.När det gäller vårdens tillgänglighet anför utredningen att arbetet mednationella riktlinjer, vårdprogram och vårdkedjor inriktas påframför allt kroniska eller långvariga sjukdomar. Kommittén har därför övervägthur vårdens tillgänglighet skall säkras för patienter som inte omfattas av detpågående utvecklingsarbetet. Vårdgarantin bör utvecklas. Detta bör ske isamband med kommande Dagmaröverenskommelse (1999). Kommittén behandlar vidarefrågan om val av vårdgivare och berör därvid såväl valet av läkare iprimärvården som val av sjukhus och specialistmottagning. Kommittén framhålleratt det är en avgörande trovärdighetsfråga för landstingen att det inte ärdiskrepans mellan formella och reella valmöjligheter.Kommittén kommer också med förslag när det gäller information till patienteroch val mellan behandlingsalternativ. Patienten skall få individuellt anpassadinformation om sitt hälsotillstånd och om metoder för undersökning, vård ochbehandling. Informationen bör inte ges slentrianmässigt. Patienten skall ocksåkunna medverka i val av behandling då det medicinska beslutsfattandet erbjuderalternativ. Patienten föreslås också kunna få möjlighet till en förnyadmedicinsk bedömning, s.k. second opinion.När det gäller vårdgarantin har HSU föreslagit följande (s. 127-128 ibetänkandet).Det finns starka skäl för att avstå från att lägga förslag om att tillgångentill vård skall regleras genom tidsfrister i lag. I stället bör man byggavidare på det system med överenskommelser mellan staten och landstingen somutvecklats inom ramen för Dagmaröverenskommelserna. Systemet är flexibelt ochkan successivt anpassas till aktuella behov och resurser i hälso- ochsjukvården. Det skapar också förutsättning för en samsyn om hälso- ochsjukvårdspolitikens mål och inriktning mellan politiker på nationell och lokalnivå. Vårdgarantin bör emellertid utvecklas i syfte att stärka patientensställning.Nu gällande vårdgaranti som tar sikte på alla patienters behov av vård, mensom inte anger när patienten skall få behandling kan uppfattas som otydlig. Engenerell behandlingsgaranti - som inte enbart omfattar operationer utan ocksåandra åtgärder av medicinsk natur - och som tillförsäkrar patienternabehandling har ett tydligt signalvärde och skulle onekligen gepatienterna en starkare ställning i vården. Kommittén föreslår att arbetetinriktas på att en utvidgad vårdgaranti bör ingå i Dagmar-överenskommelsen förår 1999. Arbetet med att förbereda reformen bör påbörjas snarast.Det redan inledda arbetet med att precisera kraven på uppgifter för att följaköer och väntetider för olika diagnosgrupper bör fortsätta införDagmaröverenskommelsen för i syfte att få fram uppgifter av högkvalitet för redovisningen och uppföljningen av tillgängligheten i form avväntetider.En meningsfull uppföljning av köer och väntetider för olika diagnosgrupperförutsätter att man vet på vilka grunder som patienter sätts upp på väntelistanför en viss åtgärd. bör få i uppdrag att utforma allmänna rådom indikationsställningar som motsvarar god hälso- och sjukvård. Arbetet börfrämst inriktas på sjukdomsgrupper som rör många och/eller är resurskrävandeoch omfatta såväl kirurgiska åtgärder som andra åtgärder av medicinsk natur. Deallmänna råden bör löpande revideras med hänsyn till utvecklingen inom vården.Socialstyrelsen skall därvid utgå från de ställningstaganden som riksdagengjorde om prioriteringar i hälso- och sjukvården. Uppdragets närmare inriktningbör fastställas i Dagmaröverenskommelsen för 1998.Vårdgarantireformen bör vidare förberedas genom analyser av deorganisatoriska, logistiska och ekonomiska hinder som finns för genomförandet.Staten och sjukvårdshuvudmännen bör , genom kompletterande underlag,göra en gemensam bedömning av situationen och komma överens om de initiativ somkrävs för att den förslagna vårdgarantin skall kunna träda i kraft den 1januari 1999.HSU planerar att avge ett slutbetänkande om styrformer inomhälso- och sjukvården.Utskottets bedömningHälso- och sjukvården är av grundläggande betydelse för välfärden ochmänniskors trygghet. Principerna om en solidariskt finansierad och rättvistfördelad hälso- och sjukvård är enligt utskottet centrala inslag i dengenerella välfärdspolitiken och måste hävdas även i ekonomiskt kärva tider.Alla måste kunna känna trygghet i att det finns en hälso- och sjukvård av godkvalitet och att vid sjukdom vård och omsorg ges på lika villkor. Det finnsenligt utskottet inga belägg för att skulle ha något att vinna på attöverge skattefinansieringen av vården. Internationella erfarenheter tydertvärtom på att de skattefinansierade hälso- och sjukvårdssystemen fungerarbättre i fördelningspolitiskt avseende än de försäkringsfinansierade systemen.Utskottet anser att det finns starka motiv för att slå vakt omskattefinansieringen av sjukvården.Hälso- och sjukvården i bedrivs i huvudsak i offentlig regi. Vid ettflertal tillfällen har regeringen, med instämmande av utskottet, framhållit attdet inom ramen för ett sådant integrerat system kan finnas ett värde, ur såvälpatienternas som personalens synpunkt, av ett varierat vårdutbud i olikadriftsformer. Det bör enligt utskottet vara verksamhetens inriktning,tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet som styr valet av vårdgivare.Hälso- och sjukvården bör präglas av närhet, tillgänglighet, helhetssyn ochkontinuitet. Primärvården är basen i sjukvårdssystemet. Alla patienter harenligt hälso- och sjukvårdslagen rätt till en fast läkarkontakt. Utskottetvidhåller att det är viktigt att hälso- och sjukvårdsinsatserna utförs på rättvårdnivå eftersom det är mest kostnadseffektivt. Det ankommer dock påsjukvårdshuvudmännen att besluta om vårdens organisation m.m. med utgångspunkti hälso- och sjukvårdslagen.Riksdagen har tillstyrkt regeringens förslag att skall fåträffa överenskommelse med kommun, landsting och länsarbetsnämnd om att delta igemensamma projekt i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängligaresurser. Kommuner och landsting skall få sluta avtal med varandra samt medförsäkringskassan och länsarbetsnämnden om att inom ramen för socialtjänstensrespektive hälso- och sjukvårdens område delta i och bidra till finansieringenav gemensamma projekt. I samband med riksdagsbeslutet (1997/98:SfU1, rskr. 111)klargjordes att detta gäller samverkan i form av permanent och långsiktigverksamhet.I 2 a § HSL anges hur hälso- och sjukvården skall bedrivas för att uppfyllakraven på en god vård. Vården skall bl.a. vara av god kvalitet och tillgodosepatientens behov av trygghet i vården och behandlingen. Hälso- och sjukvårdenskall hålla en god personell och materiell standard, dvs. bedrivas av personalmed adekvat utbildning och med behövlig teknisk utrustning i ändamålsenligalokaler. För att hälso- och sjukvård skall fungera krävs välutbildad och iövrigt kompetent personal som utför sina arbetsuppgifter sakkunnigt ochomsorgsfullt. Utbildningsfrågorna har stor betydelse vid utformningen avbehörighetsregler för hälso- och sjukvården och närliggande områden. Utövergoda kunskaper inom relevanta ämnesområden är det enligt utskottet viktigt attyrkesutövaren har sådana personliga egenskaper att hon eller han är lämplig försitt yrke. Den grundläggande läkarutbildningen har utvärderats avHögskoleverket. har vidare fattat beslut om läkarnas vidareutbildning(prop. 1997/98:5, SoU8, rskr. Utskottet utgår ifrån att regeringen nogaföljer utvecklingen.Genom att ökade resurser nu tillförs kommuner och landsting förväntaspåtagliga effekter på sysselsättningen samt tillgången och kvaliteten på vårdenoch omsorgen.I överenskommelsen om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för år1998 har parterna vidare enats om att gemensamt satsa på verksamhetsutveckling,vilket bl.a. tar sikte på att förändra i befintliga personal- ochorganisationsstrukturer (s. 15-16 i skrivelsen).Utskottet avstyrker motionerna So217 (kd), So218 (kd) yrkandena 5-7, 9 och10, So223 (m) yrkandena 1-7 och 9-11, So230 (mp) yrkande 1, So235 (v) yrkande8, So240 (m) yrkandena 2 och 8, So274 (m) yrkande 2, So279 (m), So280 (m),So282 (fp) yrkandena 2, 7, 8, 10, 12-14, So283 (kd), So285 (v) yrkandena 3, 9,14-17, 20 och 21, So291 (v) yrkande 2, So303 (fp) yrkande 4, So307 (c)yrkandena 2-4, So308 (mp) yrkandena 1, 5, 8 och 9 samtSo4 (m) yrkande 1.En grundläggande utgångspunkt för utvecklings- och förnyelsearbetet inomhälso- och sjukvården är enligt utskottet att patientens ställning bör stärkasytterligare. HSU 2000 har i betänkandet (SOU 1997:154) Patienten har rätt bl.a.föreslagit att vårdgarantin utvecklas. En generell behandlingsgaranti föreslåsinföras för operationer och andra medicinska åtgärder. Den enskildes val avfast läkarkontakt får inte begränsas till visst geografiskt område. Patientenskall få individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och ommetoder för undersökning, vård och behandling så att patienten kan ta till varasina intressen. Patientens val skall enligt betänkandet vara avgörande när detfinns flera behandlingsalternativ. Det måste dock vara rimliga proportionermellan kostnader och nytta för patienten. En patientnämnd föreslås ersätta dennuvarande förtroendenämnden. Remissbehandlingen av betänkandet har nyligenavslutats.I skrivelsen Redogörelse för en överenskommelse om vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m. för har parterna, staten ochLandstingsförbundet, uttalat en gemensam ambition att inför en överenskommelseför klargöra förutsättningarna för en behandlingsgaranti ienlighet med förslaget. I överenskommelsen för är parterna överens omatt prioriterade områden för förnyelse- och utvecklingsarbete är:tillgängligheten inom hälso- och sjukvården, patientens möjligheter tilldelaktighet och inflytande, förutsättningarna för att ta till vara vårdresurseräven utanför huvudmännens egen verksamhet för att tillfredsställa behov avhälso- och sjukvård i befolkningen.Utskottet delar bedömningen att det är angeläget att öka fokuseringen påpatienters uttalade och outtalade vårdbehov. Omvårdnaden måste stärkas.Utskottet delar också bedömningen att det är angeläget att på ett kraftfulltsätt intensifiera arbetet med att genomföra vårdgarantin. Det beslutaderesurstillskottet bör enligt utskottet leda till bl.a. att väntetiderna ivården blir kortare. Utskottet noterar att staten och att de medel som anslås genom överenskommelsen för bl.a.skall användas för att påskynda arbetet med att genomföra vårdgarantin.Utskottet anser att inte behöver ta något initiativ i anledning avmotionerna So218 (kd) yrkande 13, So240 (m) yrkande 3, So274 (m) yrkande 1,So307 (c) yrkande 5, So347 (kd) yrkande 2, So4 (m) yrkande 2 och So5 (fp)yrkande 2. Motionerna avstyrks.Utskottet vidhåller sin tidigare bedömning beträffande medel förrehabiliteringsinsatser inom ramen för överenskommelsen. Motion So5 (fp)yrkande 1 avstyrks därför.Regeringens skrivelse bör enligt utskottet inte föranleda någon åtgärd frånriksdagens sida.Privata vårdgivareFri etablering av specialistläkare och sjukgymnaster m.m.I motion So240 av m.fl. (m) begärs att skall besluta attåterinföra etableringsfriheten för specialistläkare och sjukgymnaster ienlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 4). I yrkande 6 i samma motionbegär motionärerna att beslutar häva förbudet för ersättnings-etableringar i enlighet med vad som anförs i motionen. Motionärerna refererartill en undersökning som presenterades av varivisades att den privata vården är mer kostnadseffektiv än den som bedrivs ioffentlig regi, som vårdkvaliteten är precis lika god om inte bättre.Privatvård skapar ett bra tryck på landstingen att rationalisera sinverksamhet. Enligt motionärerna försämras omvandlingstrycket ju färre privatavårdgivare det finns. Regeringens sjukvårdspolitik med bara marginellaförändringar på detta område minskar enligt motionärerna valfriheten såväl förpatienterna som för sjukvårdspersonalen. Motionärerna anser att det inte börvara möjligt för sjukvårdshuvudmannen att genom vårdavtal styra etableringenoch därmed begränsa den enskilda patientens rätt till valfrihet. Rätten attöverlämna verksamhet till yngre krafter garanterar fortlevnad och en tryggadfortsatt privat verksamhet. Men den garanterar också att verksamheten bedrivspå en modern kvalificerad nivå ända till överlåtelsetillfället. Det säger sigsjälvt att viljan att nyinvestera är obefintlig om man vet attpraktiken läggs ner i samband med att verksamheten måste upphöra vid en 65-årsgräns, enligt motionärerna. De begär därför att beslutar hävaförbudet för läkare att få sjukvårdsersättning (yrkande 7). Viljanatt övergå i privat verksamhet kommer att minska då man vet att det inte gåratt avyttra en privatpraktik. Detta drabbar, enligt motionärerna, patienterna.Om möjligheten till ersättningsetablering garanteras kan patienterna gå tillsamma välbekanta mottagning.