bet · GL01SoU17 · 1998-03-03 00:00:00 — Detta skiljer sig markant från hur detser ut på andra typer av institutioner där vi ger tillstånd, dvs.äldreomsorgssidan och barnsidan där beläggningen är väldigt mycket högre.Den strukturerade tillsyn som har vad gäller HVB-institutionerna innebär att vi försöker besöka dem en gång . Innan viåker ut skickar vi ett omfattande enkätmaterial till institutionerna där vi tarreda på beläggning, personaltäthet, omsättning av klienter etc. Vi genomförkontroller hos kronofogdemyndigheten för att se hur det ser ut. Vi tar ocksåutdrag från för att se att de som står bakom vården, ochbedriver vården, har en god vandel.Vad har vi då hittat? Jo, när det gäller den här institutionstillsynen har vihittat flest anmärkningar på just missbrukarsidan. Det har inte funnits likamycket anmärkningar på äldreomsorgssidan och i fråga om institutioner som harmed barn att göra. Vi har hittat några olämpliga föreståndare. Det innebär som föreståndare har varit ute och kört bil onykter. Vi tycker att enföreståndare inom missbrukarvården skall vara nykter. Det har varit ekonomi ioordning. bedömning är att några av de avvecklingar som harskett på institutionssidan eventuellt hade kunnat förhindras om manhade skött ekonomin på ett bättre sätt och agerat på ett tidigare stadium änvad man har gjort. Vi har också funnit bristande sanitära förhållanden på någraställen. Det har vi också fått åtgärda.Ordförande: så mycket. Då är det sekreterare från som har ordet.Leif Klingensjö: Tack för det. Jag kommer att ta upp några aspekter påmissbruksvården. Sedan kommer att göra en kort beskrivning avfrämst situationen i . Jag börjar med några ståndpunkter ochkonstateranden. Det har alltså skett en tydlig omsvängning av missbruksvårdenfrån till . Utvecklingen har gått från institutionsvård som nästanden enda åtgärden till en kraftigt utbyggd öppenvård.Den här utvecklingen är positiv, tycker vi. Vi menar att man kan nå flermissbrukare med öppenvård. Kommunerna kan samla ihop erfarenheter frånförebyggande åtgärder till LVM-vård. Man kan få loss medel från dyrainstitutionsplatser till att anställa människor i kommunerna. Framför allt ärdet så att missbrukarna kan få hjälp och stöd, långsiktigt stöd, där de bor istället för att vi placerar dem några månader och att de sedan kommer hem oförändrad verklighet.Det är alltså, tycker vi, en positiv utveckling som har skett . Denligger också, menar vi, helt i linje med intentioner. Jag tänker dåpå förändringen av statsbidraget som skedde 1986 när medlen gick tillkommunerna och på de 50 miljoner som finns på länsstyrelserna för attutveckla öppenvården. Det är ca 250 projekt som har startat med de här pengarna- i princip ett i varje kommun om man slår ut det över alla kommuner. Vi har8 000 behandlingsplatser av olika art i kommunerna, 4 500 boendeplatser. Vi har7 000 platser i HVB och familjehem. Det har alltså varit en kraftigtomsvängning , något som inte har skett. Det här fåreffekter - främst positiva.Med det menar jag inte att allt skall ske i öppenvård. Det vore naivt att trodet. Det behövs både-och, kanske framför allt på narkotikasidan, där vi måsteinse begränsningarna i vad vi kan göra i öppenvård.Vi tror att det som har skett trots allt är positivt i grunden, trots att detfinns brister. En orsak till bristerna är att kommunsektorn, men 288 kommuner,är väldigt olika. Det finns kommuner med 4 000 invånare till halvmiljonstädersom . Vi har en differentiering både vad gäller problemets omfattningoch möjligheterna att hjälpa.Möjligheterna att hjälpa beror också på vilka ekonomiska möjligheter somfinns. De är väldigt olika från kommun till kommun. Vi kan inte prata omkommunsektorn som en kommun.Det är ändå glädjande att man i , som kom , kanse att kommunerna i löpande priser trots detta har ökat sina ålägganden ochsina ekonomiska satsningar. Man har alltså satsat mera ekonomiskt från 1993till 1996. 1993 satsade man 2,3 miljarder. 1996 satsade man 2,6 miljarderkronor. Detta sker trots alla de behov som finns inom skolan, inomäldreomsorgen etc. Trots de problem som finns i t.ex. skolan gör man enprioritering av missbruksvård och missbruksarbete. Men man prioriterarannorlunda. Man prioriterar öppenvård och hemmaplan. (Bild 31)Det enda som minskar är bidraget till frivilligorganisationer. Det tror jagär något som vi på vårt håll borde fundera på . Här handlar detinte om kommunen eller institutionsvård utan också i stor utsträckning om attsamverka lokalt med olika typer av organisationer.Sådan är bilden. Givetvis finns det i den bilden också avvikande kommuner,men totalt sett ökar satsningarna trots den ekonomiskt svåra situationen.Satsningarna sker främst på boendesidan.LVM-vården har halverats . Orsakerna är förstås flera.Nästan 100 kommuner har byggt upp egna alternativ på hemmaplan. De har egnasätt att ta hand om de människor som är aktuella för LVM. Den utvecklingenkommer säkert att fortsätta.Vad som inte har minskat vad gäller LVM-vården ärantalet omedelbara omhändertaganden. Missbrukarna behöver ett avbrott. Debehöver en time out. De måste komma under behandling och få stöd. LVM är ettbra tillfälligt avbrott. Det finns ett behov av LVM. Däremot försöker manrelativt snabbt hitta andra frivilliga insatser. Det är hela syftet med lagen,såvitt vi förstår. Man skall omhänderta och motivera denomhändertagne för annan vård. Man lyckas motivera missbrukarna i olikautsträckning. av missbrukarna övergick till frivillig vård 1995. Detär den vården som missbrukaren själv är med på som vi tror på. Det kan varafrivillig öppenvård eller på annan institution. Utvecklingen på kommunsidan gårhelt klart mot att man minskar på den långa LVM-vården. (Bild 32)Ni tar upp de bostadslösas situation. Det är ett problem för några kommuner iSverige. Det finns generellt i ett mycket stort antalinackorderingslägenheter och försökslägenheter, etc. De bostadslösas situationär ett storstadsproblem som man skall lösa i dessa kommuner. I de flestakommuner är de bostadslösas situation inget problem. Där har man tillräckligtmed resurser. Man har byggt upp resurser under de senaste åren.Jag tror också att de bostadslösas situation inte bara är en fråga försocialtjänsten. Det är en fråga om att samverka lokalt. Det gällerbostadsbolag, socialtjänst och andra intressenter. Det finns faktiskt nästanfyra tomma lägenheter på varje hemlös i landet.Slutligen vill jag säga att vi tror att det finns grupper som behöver ettökat stöd från samhället. Grupperna har vi varit inne på. Det gäller deunga missbrukarna. Det gäller de psykiskt sjuka missbrukarna som har fleraolika typer av problem. Där behöver vi göra mera. Vi behöver göra mera isamverkan mellan landsting, kommuner och alla andra intressenter. i samverkan med frivilligsektorn.Det har skett en omfattande utveckling av öppenvården. Vi borde fundera påkompetensen hos personalen. Det behövs utbildningsinsatser. Vad är en bragrund? Utvecklingen har skett så snabbt vilket har inneburit attkompetenshöjningen inte har följt med.Effekterna är ett annat område. Vad vet vi om effekterna? Vi måste seeffekter på landsnivå, men också, som någon var inne på, på nivå. Vadär bra insatser? Det finns inte en lösning. Vi måste i större utsträckninguppmärksamma vad vi får för resultat av olika insatser.Jag tror inte, till skillnad från RFHL, att de minskade möjligheterna attöverklaga kommer att förändra inriktningen av missbrukspolitiken. Jag tror attkommunerna ser mer långsiktigt på dessa frågor än så. Man inser att man kommeratt få ännu större kostnader om man inte satsar på öppenvård ochmissbruksarbete. Annars får kommunerna ett flertal negativa effekter på lokalnivå.Bjarne : som vi skulle diskutera här gällerutvecklingen i missbruksvården. Jag roade mig på tåget med att titta påhur det såg ut bakåt i tiden. Hur såg det ut i vår kommun ?Vi gjorde då en hel del placeringar. Vi skickade i väg massvis med människorpå behandlingshem, trots att vi inte visste om det skulle leda till någonting.Det var kravlösa placeringar som gjordes. Det fanns väldigt fåöppenvårdsalternativ på hemmaplan. Det fanns några stycken, men de var intespeciellt utbyggda. Man kunde inte säga att de var ett alternativ tillplaceringar.Vi hade en väldigt ung personalgrupp på socionomsidan. Det var 22- och 23-åriga socionomer som inte hade stor erfarenhet av livet och inte heller avmissbruksvård. Vi hade väldigt litet samverkan framför allt medfrivilligarbetare. Föreningsliv och frivilligorganisationer sågs mer som etthinder än som ett stöd när det gällde behandlingsarbete.Det skedde inget direkt forskningsbaserat lärande. Man lärde sig av sina egnaerfarenheter vid sitt eget skrivbord, men det fanns inga utvärderingar ellernågon liknande typ av verksamhet.Precis som sade var vi inte heller speciellt resultatinriktade. Detgjordes placeringar, och de gjordes därför att det skulle göras en insats.Det var mycket antingen-eller. Olika vårdideologier slogs med varandra ochkonkurrerade. Så såg det ut.Vad är det då som har hänt hemma i min kommun? Vi gör fortfarande mångaplaceringar, men det handlar mer om att man vill ha ut en speciell effekt avplaceringen. Inga människor är placerade någonstans år ut och år in.Det har lett fram till att det är antingen-eller utan kanskebåde-och. Det är både öppenvård och placeringar som gäller, precis som man varinne på från kommun.Vi har också en mycket äldre och mer kompetent personalgrupp. Det är envälutbildad personalgrupp som bygger mycket av sitt arbete på det man har lärtsig både genom forskning och genom de utvärderingar som man själv gör. Viutvärderar regelbundet de sociala insatser vi gör och försöker användautvärderingarna för att lära oss mer.I stället för att vara insatsstyrda försöker vi styras av resultat ocheffekter av det vi gör. Det handlar mer om kvalitet än kvantitet när detgäller missbruksvården.Vi samverkar mycket mer. finns det nätverk som består både avfrivilligorganisationer och myndigheter. Det är nätverk som kanske över huvudtaget inte hade kunnat existera sedan.Vi ställer större krav både på missbrukaren och på dem som skall försöka lösamissbrukarens problem, dvs. institutioner och andra verksamheter. Vi försöker,precis som var inne på, att använda pengarna mer effektivt än vad vigjorde tidigare. Jag tror inte att man var specielltkostnadsmedveten som socialarbetare. är man det, och dessutom på ett brasätt.Detta har gjort att det har skett en utveckling inom missbruksvården. Nupratar jag utifrån ett Västeråsperspektiv, men jag tror att det gäller i mångakommuner. Vi når fler missbrukare, och vi gör det på ett bättre sätt.De problem som fortfarande finns gäller svårigheten att nå de grupper somandra har pratat om: unga missbrukare, kvinnor och missbrukare med psykiskproblematik. Jag tror att den utveckling som pågår gör att vi kanske ocksåkommer att kunna nå dessa grupper på ett bättre sätt framöver.Ordföranden: för den kompletteringen. Sista ordet innan utskottetsledamöter ställer frågor går till statssekreterare ,. Varsågod!Ulf : Tack så mycket! Eftersom jag tyvärr inte har haft tillfälle attvara med kommer jag att inleda med att tala om det övergripandeperspektivet på departementet i dessa frågor. kommer senareatt ta upp en del mer konkreta initiativ som har tagits frånSocialdepartementet. Hon kommer också möjligen att kommentera något av det somhar sagts tidigare.Jag vill först säga att missbruksvården är en mycket angelägen fråga.Samtidigt är det, som flera har varit inne på här , nödvändigt att göra enkoppling mellan det förebyggande arbetet och missbruksvården.Vi har oroande signaler inte minst på narkotikaområdet, där vi ser tendensertill att framför allt ungdomar är villiga att i större utsträckning än tidigarepröva narkotika, vilket naturligtvis är mycket oroande. Vi måste reagera pådetta och ompröva och utvidga de förebyggande insatserna. Jag tror också närdet gäller kopplingen mellan de förebyggande insatserna och missbruksvården attdet handlar om kedjor både in i och ut ur missbruket. Det är till väldigt stordel en fråga om att de aktörer som finns skall kunna samverka bättre och om attutnyttja resurserna på ett bättre sätt.När det gäller det förebyggande arbetet har vi inom Socialdepartementetsområde stadgat upp samarbetet mellan myndigheterna genom att omorganisera dennationella ledningsgrupp som har funnits och som letts frånFolkhälsoinstitutet till en mer övergripande nivå där socialministern själv ärordförande. Uppgiften är att samordna ett förstärkt alkohol- ochdrogförebyggande arbete. Vi har arbetat i den formen ungefär ett år.Huvuduppgiften är att konkretisera, tydliggöra och fördjupa arbetet med enalkohol- och drogpolitik i Sverige.Detta har inte gjorts för att arbetet inte har fungerat tidigare. Arbetet harfungerat, men vi tror att samarbetet och samverkan kan bli ändå effektivaregenom att vi lyfter upp dessa frågor ytterligare en nivå.De insatser som har prioriterats i arbetet är insatserna förungdomar.Vi har också initierat en rådgivande ungdomsreferensgrupp som är knuten tillledningsgruppen. Det är en grupp av 18- till 25-åringar som är kopplad tillarbetet. Två av dem som är med i den referensgruppen är också tillfälligtanställda på departementet för att ordna en konferens om ungdomar och drogerunder våren. De har fått ganska fria händer att utifrån sina utgångspunkterarrangera denna konferens.Vi har också, som har nämnts, anordnat en konferens tillsammans medSocialstyrelsen om missbruksvården. Där kom det fram att antaletvårdplatser på institutionerna inte har minskat. Om man ser till helheten hardet varit . En utförlig beskrivning av dettaunderlag kommer att ges i UNGASS -98, den faktaskrift som vi ger ut fråndepartementet. Där kan man läsa mer om detta.När det gäller alkoholområdet har vi påbörjat ett nytt samarbete mellanmyndigheter och de företag och organisationer som agerar inom alkoholområdet iett oberoende alkoholsamarbete som vi kallar för OAS. Vi skall försöka hittanya former att arbeta när det gäller alkohol. Vi skall föra ut ett budskap somframför allt handlar om ett måttlighetsdrickande och informera om riskerna medalkoholbruk. Där har vi satt i gång ett arbete som inriktar sig på att förändraopinioner när det gäller inställningen till illegal alkohol på olika sätt, somett resultat av den arbetsgrupp som har arbetat med svartsprit. Manhar föreslagit insatser just när det gäller opinionsarbetet inom detta område.Det sker en förändring utifrån behov när det gäller missbruksvårdens tidigareorganisation. Man kan konstatera att vi saknar en del kunskap inom dettaområde. Inte minst regeringen har stimulerat utvecklingen inom öppenvården påolika sätt, men som i alla andra sammanhang tar det tid att få kunskap om vadolika insatser leder till. Man vet inte hur man skall göra jämförelser ochvilka mått man skall använda för att slutligen få fram ett resultat.Man kan möjligtvis vara kritisk till att en delresurser som används ger sämre resultat än tidigare, men det är ocksånödvändigt att komma ihåg att man måste tillåta sig att göra en del misstagunder en utvecklingsperiod då man prövar nya sätt. Jag tycker att diskussionenhär har visat på att många är överens om att det är viktigt att pröva nyaformer för att utnyttja resurserna på ett bättre sätt.Det har varit svårt att förutse effekterna på Statens institutionsstyrelsesverksamhet. Man kan naturligtvis ifrågasätta den bantning av resurserna som harskett och sker utifrån att efterfrågan helt enkelt har minskat på den typ avtjänster som SIS erbjuder. Det finns naturligtvis en risk med att dra ned såmycket som man har gjort om det visar sig att behoven av den typen av insatseregentligen är större. kan man inte betala för att låta stora resurserligga vilande för att de eventuellt behövs . Vi är helt överens medledningen i SIS om att det har varit nödvändigt att göra de neddragningar somnu görs. Självfallet måste vi också vara beredda att anpassa oss till nyaförutsättningar om det skulle komma några sådana.Vi är också övertygade om att det inte är antingen-eller utan att det ärbåde-och. Det behövs institutioner för institutionsvård också i framtiden.När det gäller SIS framtid i övrigt kan jag säga att vi har tillsatt enutredning som skall titta på SIS organisationsstruktur, hur den finansiellastyrningen fungerar och framtida platsbehov. Den utredningen har just kommit igång under ledning. Han skall vara klar i år.Då får vi förhoppningsvis ett underlag som kan ge oss förutsättningar attbättre bedöma SIS framtid och uppgifter.Vi vet egentligen litet för litet om effekter och resultat av minskningarnainom missbruksvården och tvångsvården i förhållande till den öppnaverksamheten. Det är också ett dilemma i då väldigt mycket förändras attdet är svårt att hitta de snabba indikatorer som man skulle behöva för attkunna anpassa utvecklingen tillräckligt snabbt. Departementet har givitSocialstyrelsen i uppgift att utveckla ett system som gör det möjligt attbättre kontinuerligt följa vad som händer och sker i vården både vad gällerkvantitet och kvalitet.Jag vill också ta upp det mer allmänna arbete som pågår i Regeringskan-sliet.Vi förbereder en skrivelse till om narkotikapolitiken.Den skall läggas fram senare under våren.Vi har också givit Statskontoret i uppdrag att göra en kartläggning av vissacentrala och regionala myndigheter och andra organisationer som har väsentligauppgifter inom alkohol- och narkotikaområdet. Statskontoret har också i uppdragatt lägga fram förslag till myndighetsstruktur på detta område. Det är ganskamånga aktörer som i och för sig kan vara duktiga var och en för sig, men vivill se på möjligheterna att samordna verksamheten på ett bättre sätt.I den skrivelse som vi förbereder till kommer vi också att tainitiativ till att tillsätta någon form av som kommer attta upp frågorna kring våra värderingar om narkotikan och de insatser sombehöver göras. Det gör vi inte därför att vi tycker att narkotikapolitikenbehöver omprövas i grunden. Det handlar om att anpassa t.ex. lagstiftning. Dethandlar om vården, förebyggande insatser, forskningen och naturligtvis också omopinionsinsatser. Denna kommission skall kontinuerligt förse regeringen medunderlag till åtgärder och beslut inom detta område. Det återkommer vi alltsåtill.När det gäller de bostadslösa vill jag säga att ansvaret, som harsagts, är kommunalt. Det är uppenbart att man behöver utveckla rutinerna förhur skall hantera t.ex. vräkningar. Man måste ha rutiner försådant, så att de bostadslösa snabbt kommer under tak, innan det blir störreproblem som är ändå svårare att hantera.Socialstyrelsen har haft ett uppdrag. Såvitt jag förstår arbetar man medallmänna råd inom detta område.Vi behöver en förstärkt samverkan mellan och psykiatrin. Jaghar hört exempel på att det inte fungerar så bra på en del håll. Man kanmisstänka - man vet på sina håll - att det är därifrån som de nya gruppernakommer. Det är där de stora problemen med kombinationen av psykiska störningaroch missbruk finns.Vi kommer också att samtala med de berörda om att uppdatera de inventeringarsom har gjorts tidigare när det gäller hemlösa, för att veta bättre hur det ärnu. Man kan också kartlägga och sprida erfarenheter och kunskap kring hur manpå bästa sätt hanterar dessa frågor.Detta skall naturligtvis staten - myndigheterna på det centrala planet ochdepartementet - engagera sig i på ett sådant sätt att man inte tar överansvaret från dem som har det egentliga ansvaret. Det skall ske i samverkan omvi skall kunna göra det som är bäst.Sammanfattningsvis vill jag avslutningsvis säga att vi alltså tror attsamverkan är ett viktigt sätt att åstadkomma en bättre effektivitet. Vi behöverveta mer om dessa kedjor in och ut ur missbruket. Vi måste betona tidigainsatser. Vi måste hitta och utveckla nya metoder. Vi skall lära oss avvarandra så mycket som möjligt.Med det skulle jag vilja överlåta ordet till , som kan visapå en del av de konkreta åtgärder som är på gång.Annika : Jag skulle vilja komplettera och framför allt konkretiserautifrån det som har sagt om arbetet i . Jag vill knyta antill de förebyggande insatserna, som regeringen har prioriterat när det gällerdetta område.När socialministern tog över ordförandeskapet i den nationellaledningsgruppen kom regeringen att disponera föralkohol- och narkotikapolitiska åtgärder. Det är inte meningen att man meddessa pengar skall ta över ansvar och insatser som andra myndigheter har.Socialstyrelsens ansvar för att stödja utvecklingen av vården kvarstår, och detgör också ansvar vad det gäller att stödja utvecklingen avpreventionsinsatser och förebyggande insatser på lokal nivå. Men pengarna gerregeringen möjlighet att ta initiativ.Ett initiativ som man har tyckt är angeläget är att öka kunskaperna. Ulftalade om kunskapen om vad som leder in i och ut ur missbruk. Det kommer iblandi debatten larmrapporter att det tunga missbruket har ökat.Men sanningen är att vi vet ganska litet på nationell nivå om vad somegentligen händer där. För att bredda den kunskapen har CAN, Centralförbundetför alkohol- och narkotikaupplysning, fått i uppdrag av oss att genomföra enstudie som handlar om socialt marginaliserade missbrukare. Det svarar litetgrand mot det som tog upp, dvs. vad det är som leder in i etttungt missbruk, som arbetslöshet och de sociala miljöerna. Det kommerförmodligen att vara helt nya missbrukargrupper om . I dennastudie, som går in i fem delstudier, börjar man med att analyserabefintliga data för att se vad man kan få ut där. Man gör också lokala casefinding-undersökningar, som man gjorde inom ramen för , dvs. undersökning avnarkotikamissbrukets omfattning, där man ser hur det tunga missbruket ser ut.Det skall man göra lokalt i storstäderna plus på några orter i landet för attfå en bild av hur det ser ut och om det har ökat. Man vill också kunna jämföramed tidigare uppgifter som man har haft inom UNO.Den mest spännande delen blir den sista delstudien, som handlar om hurrekryteringen in i ett tungt missbruk ser ut, vilken miljö missbrukaren leveri, vilka nätverk han har, vilken hjälp han eller hon får. Det här kommerstegvis att rapporteras av till oss. Vi tror att det kan hjälpa till att breddaunderlaget för fortsatta insatser för stöd inom området.En annan studie som syftar till att öka kunskapen på ett annat område har attgöra med ungdomars värderingar och inställningen till narkotika. Vi vet ganskalitet om det också. Det finns mycket som tyder på att värderingarna harändrats.Vi har tagit initiativ till en studie tillsammans med SIFO-SMG - - för att göra en djupgående studie som kommer att omfatta 3 000slumpvis utvalda personer, som skall få ta ställning till ett antal påståenden.Vi hoppas kunna få det litet mer fördjupat och belyst på ett bredare ochdjupare sätt, så att vi också utifrån det vet vad vi pratar om.Vi har också haft möjlighet att stödja några projekt på nationell nivå föratt pröva metoder - dock utan att ta över myndigheters ansvar. Jag kan börjamed ett Internetprojekt som vi har som vi tror är ganska spännande. EftersomInternet är ett medium där ungdomar söker information och tittar på vad somfinns, håller vi nu på att bygga upp ett alkohol- och narkotikapolitiskt forum,som skall rikta sig till 14-åringar, årskurs 8, som är vår målgrupp. Dettakommer att både ge fakta om alkohol och narkotika och kommer också att belysafrågor om livsstil och värderingar. Vi tittar på det som en livsstilsfråga ochvärderingsfråga. Det kommer att bli möjligheter till diskussion och frågor. Mankommer att ha chats och klotterplank m.m. Där är vi angelägna om att inte gefärdiga svar på frågor och att akta oss för pekpinnar och moraliserande. Detskall snarare vara ett bollplank, där man kan diskutera de här frågorna. Mankan säga att det är ett led i att utveckla ANT-undervisningen, som många sägerär eftersatt.Vi har ett annat projekt som driver, som BjarneOhlsson från pratade om. Det syftar till att anställa arbetslösaungdomar i kommunerna med uppgift att stödja andra ungdomar, t.ex. litet yngrekamrater, i valet av drogfri livsstil.