bet · GL01SoU17 · 1998-03-03 00:00:00 — Vi ser det både som en satsning på attanställa arbetslösa ungdomar och som ett sätt att stärka alkohol- ochnarkotikaförebyggande insatser på lokal nivå.Ett annat projekt drivs av , som på vårt uppdrag utvecklar metoderdär man kan nå ungdomar i arbetslivet. Visserligen är ungdomsarbetslöshetenhög, men det finns trots allt en hel del ungdomar ute i arbetslivet. Man ser påhur man kan nå dem med information och hjälpa dem när det gäller att utvecklakamratstöd osv.Ulf var också inne på att det är viktigt att vi förbättrar detunderlag som vi har för att kunna följa utvecklingen kontinuerligt, så att manser vad som är departementets roll i det här, var man kan gå in, vad man kanstödja och hur man kan värdera sin roll i det hela.Som sades har fått ett uppdrag att utveckla en metoddär man mer mellan tummen och pekfingret kan titta hur det ser ut inom vården,åt vilket håll det går, hur fördelningen ser ut mellan öppenvård,institutionsvård, tvångsvård och frivilligvård. Det skall alltså inte geabsoluta svar på frågorna, på decimalkommat när, utan man skall mer känna av.Samtidigt har arbetat med att ta fram en nystruktur på den officiella offentliga statistiken. Den kommer man att ta in förförsta gången , och den kommer också att ge svar på vad som händer iöppenvården, vilket statistiken tidigare inte har belyst. Den har haft bristeri och med att den bara har belyst institutionsvården. Vi tror att det härsammantaget kommer att bidra till att åtminstone vi som jobbar i departementetfår ett bättre underlag för att se vad som händer.Inom ramen för nationella ledningsgruppen prövar vi dessutom påtjänstemannanivå att ha en dialog med kommunerna i olika konstellationer ochmed organisationerna. Det är mer att sticka upp ett finger i luften och kännahur det verkar och hur utvecklingen ser ut, för att bredda underlaget förinsatser och åtgärder.Socialstyrelsen har avrapporterat det tioåriga uppdrag som man harhaft om offensiv narkomanvård. Man har också lämnat rapporten om balans imissbrukarvården, som vi hörde här tidigare.Nu får vi fundera på hur vi från departementets sida vill gå vidare i dethär. Vad man kan säga spontant - och det är någonting vi måste utveckla - äralltså att vi skall se hur vården ser ut, vad man gör i vården, vilka trendersom gäller, vilken inriktning den har. Det har tidigare nämnts att ibland ärHasselametodiken i ropet, och då är den som gäller, sedan är det ochandra olika inriktningar. Men det kan också vara intressant att få etthelhetsgrepp om vårdens innehåll och mångfalden i vården. Det kan också skeinom ramen för , som nämnde.Ordföranden: Då är tiden inne för utskottets ledamöter att ställa frågor. Medtanke på att vi bara disponerar tiden till vädjar jag om både korta ochkoncisa frågor och lika korta och koncisa svar. Först är det utskottets viceordförande, : Jag tackar för den bild som ni tillsammans har gett oss här . Det har varit mycket lärorikt, intressant och skönt att höra om det storaengagemang som finns i den här frågan.Debatten har handlat mycket om jämförelser mellan förr och närdet gäller vårdtider, sluten eller öppen vård och antalet kronor som man hargivit. Jag har fått klart för mig att vi inte kan jämföra mellan förr ochnu utan att det gäller att skaffa sig ytterligare kunskaper. Jag är glad fördet som sade om SBU:s rapport och annan forskning som pågår. Detvar egentligen min fråga i början , vad som finns på det området, och jaghar fått svar på den. Det gäller att komma fram till att inte ha vård som går itrender utan ge insatser som hjälper i varje enskild persons situation. Det ären väldigt varierad situation, som vi har fått klart för oss.Ingen av oss kunde undgå att ta till oss bild frånFrälsningsarméns verksamhet. Hemlöshet har vi intresserat oss för och sysslatmed tidigare i utskottet, och jag tror att vi är överens om att det ärnågonting som inte skall finnas i vårt land.Nu har vi en ny socialtjänstlag, och där står det att man skall samverkamellan socialtjänst och frivilliga organisationer. När man då hör talas om attde som söker sig till och kanske är personer sominte vill söka sig till och har sådana problem att de inte tarkontakt, undrar jag: Har det trots att året inte har gått så långt visat signågonting av det här med det som står i lagen om ökad samverkan mellanfrivilligorganisationer och kommuner? Det är en fråga tillfrivilligorganisationerna och kanske till Kommunförbundet.Kenneth : Jag har ett övergripande ansvar för alla de institutioner somvi har mellan och , dvs. södra delen av landet. Jag kommer precisfrån , som kan vara ett exempel på att det kanske har hänt någonting påen månad. Vi har fått kommunens uppdrag att försöka att i ett projekt undervåren se hur gruppen bostadslösa ser ut, den grupp som inte söker sig tillkommunens socialtjänst. Vi har då startat ett boende där en stor uppgift är attförsöka motivera människorna till kontakt med kommunens socialtjänst. Det ärett av de uppdrag som vi har, förutom naturligtvis även att ställa ett boendetill förfogande för dem. Vi hoppas att det är på gång i den riktningen.Leif Klingensjö: Det är för tidigt att se några effekter av den nyalagstiftningen. Dessutom har de här skrivningarna i stort sett funnits sedanlång tid tillbaka. Vi ser det som ytterst viktigt att den här samverkanfungerar, och vi måste samverka med de resurser som finns och de organisationersom finns. Men det är alldeles för tidigt att säga vad en ny lagstiftninghar inneburit.Annika : Det som är mycket slående och mycket skrämmande i det som vihar hört här är bilden dels av den kraftigt ökande gruppen psykiskt sjukamissbrukare som inte får vård, dels av de nya grupperna unga missbrukare. Jaghar två frågor med anledning av detta.Den första frågan gäller de yngre, och flera har vittnat om att det är tidigaförebyggande insatser som måste till om problemen inte skall bli mycket större.Vad kan man då konkret göra för att ge föräldrar, skola, polis och socialtjänstde riktiga möjligheterna att verkligen ta det här ansvaret? Finns det anledningatt se över LVU eller annan lagstiftning, eller vad kan man göra?Den andra frågan handlar också om den bild som frånFrälsningsarmén gav uttryck för, dvs. den mycket grymma bilden av att de som ärbåde psykiskt sjuka och missbrukare inte välkomnas i boende vare sig förpsykiskt sjuka eller för missbrukare. I ett välfärdssamhälle måste man kunna tahand om sina sjuka medborgare. Vad kan man konkret göra för att de allra mestutsatta inte skall bli de som lämnas vind för våg? Jag vill gärna höra t.ex.Karin ge förslag.Leif Klingensjö: Man skall vara ödmjuk när man pekar på olika lösningar, därföratt det här är väldigt svårt. Jag tänkte ta upp den första delen, om ungdomar,och prata något om den.De som är unga inser inte att de har några problem när de har problem, ochdet är svårt att nå den här gruppen. Den måste nås, men inte med detraditionella vanliga åtgärderna inom utan på ett nytt sätt.Jag vill bara nämna , som har försökt utveckla en mycket tätsamverkansmodell lokalt där föräldrar och ungdomsorganisationer finns med inågon sorts enhetlig organisation, som ser över vad problemen är lokalt ivår kommun. Det är så här vi måste göra lokalt, dvs. samverka med föräldrar,ungdomsorganisationer, frivilligsektor och vi myndigheter som finns. Dessutomskall vi ha mycket mer av fria resurser, inte binda fast oss i kommunerna medolika åtgärder år ut och år in, utan mycket mer av flexibel organisation ochflexibla pengar. Det är några möjligheter som man kan peka på.Torgerd : Jag har en kommentar kring detta med ungdomar. De nya gruppervi har nått med det öppna intaget är i hög grad kvinnor och ungdomar. Denförste som sökte sig till detta intag, innan vi ens hade infört det riktigt,var en pojke på . Han hade läst en blänkare om det här som jag hadeskrivit i ett förstamajblad. Han funderade i , och sedan tog hancykeln och cyklade 4 ½ mil och sade: ?Här är jag, och vill jag ha hjälp. ?Det var sedan, och den pojken lever ett fullständigtvälordnat liv nyktert. Även för ungdomarna är det alltså en stor spärr att gåtill och be om hjälp - det är så oerhört mycket enklare att tacykeln eller ringa eller bli skjutsad av mor och far.Vi försöker också utbilda lokalsamhället i att sätta stopp. Det finns ocksåväldigt många människor som underlättar för andra människor att fortsätta attdroga, det vi kallar medberoende. Vi vill utbilda föräldrar, anhöriga,skolpersonal osv. att uppmärksamma och våga se missbruket och våga ta samtalet.Primärvården är en annan viktig målgrupp.På har man jobbat på det här sättet , och där har man en låg genomsnittsålder för dem som söker sig till behandling - jag troratt den är . De lyckas alltså nå ungdomarna.Vi kan genom förebyggande insatser göra mycket för att få en del ungdomar attlåta bli, men ett antal ungdomar kommer alltid att pröva. De kommer att fåproblem, och då måste vi ha ett effektivt sätt att jobba med dem, så att vijobbar med kniptång.Ulf : Jag vill passa på att berätta, med anledning av , att när det gäller att hitta metoder att kunna nå dem som är mestutsatta, t.ex. ungdomar och psykiskt sjuka, gäller det att ha mycket storfantasi och vara beredd på att hitta nya former, och inte minst i samarbete medideella organisationer. Vi har inom allmänna arvsfonden avsatt 10 miljonerkronor , dvs. 30 miljoner, där kommuner tillsammans med ideellaorganisationer kan söka pengar just för att försöka utveckla metodiken ochpröva nya former för att på ett tidigt stadium nå dem som har de här problemen.Göran : Jag tror att samverkan är en av de viktigaste funktionerna.Om man skall vara riktigt ärlig har det i storstadsområdena tagit att fåpsykreformen att sätta sig. Det har varit en del diskussioner och en delställningskrig när det gäller färdigbehandlade m.m. En del grupper har intekommit på rätt plats i reformen. Jag upplever att det är på gång . Samverkanmellan landsting och kommun är oerhört viktig, därför att vi behöver stöd avvarandra.Låt mig ta exemplet ungdomar. Där har vi på , med enbefolkning på ungefär 100 000, fått ungefär 80 nyinsjuknade ungdomar i psykiskasjukdomar, och en del av dem har missbruk. Man försöker nu bygga upp enheterdär man inte får in dem i den traditionella vårdapparaten, både påsocialtjänsten och i psykiatrin, utan man försöker söka enskilt. En del avproblemen beror på arbetslöshet, men det är också exempelvis många akutapsykoser. Man kan jobba med andra metoder. Det är ett exempel.När det gäller äldre psykiskt handikappade tror jag att vårt sätt att jobba ikommunen med att skicka till olika typer av behandling inte alltid är en bramodell för dem som har varit psykiskt handikappade . Man kanbygga upp, med boendet som grund, en sorts omvårdnadsalternativ. Det har vibörjat bygga, t.ex. tillsammans med Stiftelsen Hotellhem, som fungerar väldigtbra, som man håller på att utvärdera. Det finns naturligtvis ett antal olikamodeller, men samverkan mellan och kommunen tror jag är avgörande.Barbro : Jag har två frågor, riktade främst till . Vihar här fått två bilder av hur det ser ut. Den ena bilden är genom denstatistik som och andra har tagit fram, och den andra är vadStadsmissionen och här redovisar.Då ser man att det finns spärrar för människor att söka ellerden vård som kan erbjudas och det boendet. Kommer att närmareanalysera de här hindren? Jag tror att det var som lyfte framkriminaliseringen av innehav av narkotika. Är det myt eller sanning att detverkar avhållande?När det gäller att kunna söka anonymt såg vi i sprututbytesprogrammet i Skåneatt sjukvården hittade ett avsevärt antal missbrukare som inte söktesocialtjänsten, bl.a. på grund av att man ville söka anonymt. Det får man intei sprututbytesprogrammet. Spelar möjligheten till anonymitet i inledningsskedetnågon roll? Är det besvikelse över bemötande? Är det någontingsom ni kommer att studera närmare?Den andra frågan rör metadonbehandling. Jag har fått vissa signaler om i län som inte har egna metadonbehandlingsprogram inte skickar missbrukaretill behandling, av kostnadsskäl. Man ger inte något annat i stället, utan defortsätter med sitt missbruk. Är det någonting som har försöktanalysera?Stina : Det har inte ingått i den studie som forskarna gjorde, menSocialstyrelsen håller i det nationella metadonrådet och har regelbundnaträffar med företrädarna för metadonverksamheterna i landet, och de får dåsignaler. Men de har inte redovisat någon stark sådan tendens.När det gäller om anonymitet spelar en roll för i vilken utsträckningmissbrukare söker vård, är det möjligt att känner till forskningkring detta. Vi har inte några sådana uppgifter. Det man möjligen kan säga äratt anonymiteten troligen har för- och nackdelar. Det finns ju också detta iatt formellt kunna ansöka om bistånd, som har inneburit att man harkunnat överklaga ett beslut om att inte få vård. Den överklagningsmöjlighetenär nu borta, men det är inte för inte som lagen också redovisar attsocialtjänstens myndighetsroll är förknippad med rättssäkerhetsaspekter ochsådant. Men om det spelar någon roll och för vilka det spelar en roll medmöjligheten till anonymitet har vi inte tittat närmare på.Den bild som gav av de hemlösa som de möter var en väldigtlevande bild. Jag tror att den typen av bilder är väldigt viktig förSocialstyrelsen att skaffa, när vi nu håller på med uppföljningen avpsykiatrireformen. Det visar verkligen hur det ser ut när samhället helt harmisslyckats. Det är viktigt att följa individuella fall av detta slag och se omman skulle ha kunnat göra någonting som hindrade att det gick så långt.En sådan delstudie görs nu inom ramen för psykiatriuppföljningen. Där gör vien samkörning nationellt över alla som vräkts och samkör motpersonregister över alla som har varit vårdade i slutenvård för en psykiatriskdiagnos. Vi ser då i vilken utsträckning den gruppen har blivit vräkt. Sedanväljer vi ut ett antal av dem som har varit psykiskt funktionshindrade ochblivit vräkta och går igenom deras socialakter och ser hur processen har settut när de blivit vräkta och om man hade kunnat arbeta på ett annat sätt inomsocialtjänsten för att förhindra detta, och vi ser hur det har gått för dem. Vihoppas att vi på det sättet kan få ett underlag för att ge rekommendationer omhur man kan arbeta bättre med det här.Alec : ställde bl.a. en fråga om anonymiteten. Jagtror att frivilligrörelser och ideella organisationer har rätt mycketerfarenheter. De kända, gamla tunga narkomanerna är helt orädda, därför att deär registrerade överallt och finns i alla register, och ett register tillspelar ingen roll för dem. Däremot finns det en risk för att unga nyinträddainte vill ta kontakt med om de vet att de blir registrerade. Jagtror att man kanske missar och får ett mörkertal om det inte finns en möjlighetatt få rådgivning anonymt.När det gäller metadonet har det nu kommit en intressant utvärdering, som jagverkligen rekommenderar. Den visar vilka etiska frågor som dyker upp. IStockholm t.ex. har man rätt hårda kriterier jämfört med andra kommuner som harmetadonprogram, som , och . Det är bra i och för sig, menStockholm har också mest hivpositiva personer i metadonprogrammet. En storandel av dem har åkt ut ur programmet, och det innebär att man inte kanbehandla dem för deras hivpositivitet . Med de bromsmediciner,kombinationsmediciner, som finns skulle man i princip kunna rädda livetpå dem , om man hade större tolerans i programmet och gav dem dessabromsmediciner i kombination. Det finns alltså oerhört många etiska ochmoraliska frågor som dyker upp.Torgerd : Vår praktiska erfarenhet är att anonymiteten spelar väldigtstor roll. Vi gick från att ha ungefär 20 personer i behandling tillungefär 80 bara genom att börja med öppet intag. De flesta var tidigarefullständigt kända för socialförvaltningen i . Vi har följt upp det.Avsikten är nu att utvidga detta projekt till att omfatta hela Södermanlandslän. kommer att backa upp det med vissa resurser förutvärdering. Via kommer vi att lägga upp ett utvärderingsprogram, där vibl.a. skall försöka fånga svaret på frågan: Vad betyder anonymiteten, når vinya grupper, och hur ser de i så fall ut? Det är litet intrikat, eftersom detockså skall vara anonymitet, men det är vår avsikt att klara ut det, och vi fårstöd av Socialstyrelsen.Thomas : Jag känner en väldigt stor oro över den missbrukarvård som finns.I kontakter med föräldrar till missbrukare har jag fått uppfattningen att defår jobba rätt hårt för att kunna få hjälp till vård. I vissa fall har man inteens fått vård fast man har begärt det och kämpat rätt hårt för det.Jag har även haft kontakt med kommunpolitiker, som klart uttalat att de harprioriterat ned de äldre missbrukarna.Jag har haft kontakt med socialchefer, som uttalat att man inte tycker attdet är värt att satsa på äldre missbrukare: De äter upp sig, och sedan kommerde ut och då är det som vanligt. Socialsekreterare har talat om att åldern harstor betydelse och att man inte längre satsar på dem som är äldre än 20-25 år.När de som man kallat till samtal inte kommer dit släpper man dem och läggerhandlingarna åt sidan.Min fråga till SiS är, med tanke på den stora minskningen av LVM-platser:Anser ni att det minskade antalet platser är en anpassning till det verkligabehovet? Eller är det en anpassning till efterfrågan, som styrs av denkommunala ekonomin? Är det samhällsekonomiskt vettigt att minska antalet ?Min fråga till är: Är det inte olyckligt att kommunerna bådeutreder LVM-vården och har det ekonomiska ansvaret? Det finns en risk för attdet är ekonomin som får styra.Sture Korpi: Det är egentligen väldigt svårt att veta vad som är behovet. Vadvi gör är att tillhandahålla de platser som vi tror att kommunerna efterfrågar.Jag tror att nivån ligger något så när rimligt i förhållande tillkommunernas behov, utifrån olika utgångspunkter och klienternas behov. Vi haralltså 343 platser. När man tittar på LVM-utvecklingen ser man att detvar ungefär den mängd platser som fanns när LVM infördes. Det etablerade sig påden nivån. Sedan kom hivepidemin, och då gick kurvan upp för LVM-vården. Sedanhar den dalat igen.Min bedömning är att man borde kunna hålla den här nivån, 343 platser, i allsynnerhet som det har visat sig att kommunerna gör många egna satsningar, somman visserligen inte vet mycket om men som ändå verkar ganska lovande, eftersomdet har skett på ganska . Om man har LVM som en mycket specialiseradverksamhet för de absolut tyngsta fallen, kan jag inte se att vi framöverskulle behöva bygga ut verksamheten. Men vi är beredda att göra det omefterfrågan ökar. Det finns ju både utrymmen, lokaler, och det finns personal,som man kan rekrytera till verksamheten ganska snabbt om det skulle visa signödvändigt. Det var också inne på.Leif Klingensjö: Vi menade, som jag tog upp, att det har skett en mycket storomsvängning i missbrukarvården som generellt inte har gett sämre effekter förmissbrukarna. Sedan finns det kommuner som inte orkar med detta, som inte harekonomi. Men vad gäller LVM bygger faktiskt ett stort antal kommuner upp egnaalternativ på hemmaplan. Som är inne på ligger behovet någonstans kringdet som finns i dag.Stina : Med anledning av de farhågor som restes om att de äldremissbrukarna inte får någon vård längre vill jag säga att vi gjorde enaktstudie i , och . Där tittade vi på vilken vård 200missbrukare fick. Genomsnittsåldern bland dessa missbrukare var . De hadei genomsnitt missbrukat under och haft kontakt med i 15år, så det var en väldigt tung grupp som tillhörde den äldre kategorin. Vikunde inte se att de fick mindre vård 1996 i jämförelse med början av 90-talet.Om de får tillräcklig vård är en annan sak. Men vårdmässigt hade situationeninte försämrats när insatserna genom LVM hade minskat för dem.Den andra frågan gällde om det finns en risk med att det är kommunerna självasom utreder och bekostar vården enligt LVM. Det är naturligtvis en risk. Det ärjust därför som det är mycket viktigt att på både och nationell nivåfölja utvecklingen och se vad som händer. Det är därför som det också är såoerhört viktigt att kommunerna skaffar sig den kunskapen själva, att dedokumenterar på mer systematiska sätt så att de kan följa vad som händer och såatt vi från den utgångspunkten också kan få en nationell bild.Karin : När det gäller LVM är det en aspekt som ni inte alls har tagitupp här. Det skulle vara intressant att jämföra tillämpningen av LVM föralkoholister och för narkomaner. Av tradition är vi duktiga att tillämpa LVMnär det gäller alkoholister. Man räknar antalet lobbar hos polisen. Narkomanerdäremot behöver vara brottsliga och våldsamma mot andra människor. Det finnsmånga mycket nedgångna narkomaner som inte syns så mycket i polisens register.De går inte till socialsekreteraren. Då man ber om att det skall göras enutredning får man svaret: Vi ser inte den här personen. Han visar sig inte påSocialtjänsten och han syns inte i polisens register. Det blir alltfler sådanaeftersom narkomanerna ökar så mycket och alkoholisterna, som missbrukarvårdentraditionellt är uppbyggd för, minskar.Göran : har gjort en undersökning av skillnaden mellanfaktisk vård och bedömt behov av vård, det som frågar litetefter. Inom institutionsgruppen är det som inte får den vård som debehöver. Det är naturligtvis mycket sämre inom öppenvården. Där är det 10-12 %som inte får den strukturerade vård som de behöver.Rinaldo : Det har varit det här, och vi har fåttsvar på många frågor. Jag har några till. tyckte att utbytesprogrammet varen bra grej. Vad tycker ni andra? Vad tycker ni att den här typen av verksamhetsänder för signaler från samhällets sida?Vi snackar också om öppenvård och om institutionsvård. Institutionsvården vetvi en hel del om. När det gäller öppenvården är det annorlunda. Vi har 280kommuner i det här landet, om jag minns rätt. En del säger att egenvård ocksåär en typ av öppenvård. Här finns alltså hela diagrammet. Finns det ingen malleller någon standard för att man skall få kalla det för öppenvård? Allakommuner som man frågar har någon typ av öppenvård, säger de. Men det betvivlarjag mycket starkt.Alec : Jag börjar med den sista frågan. Min erfarenhet - det är intevetenskapligt baserat alls - är att öppenvård kan se ut nästan hur som helst.Det kan vara mycket bra dagsprogram eller också kan det vara ett möte en ellertvå gånger med socialsekreteraren. Man kanske hämtar socialbidragetnågon gång. För en aktiv heroinist eller amfetaminist har det inte med vård attgöra utan handlar om att hämta pengar. eller från Socialstyrelsenborde ha synpunkter på utformningen av kriteriet för att få kallasöppenvårdsprogram. Det vore i och för sig intressant.Det framförs ibland att man inte skall ha sprututbytesprogram därför att detger dubbla budskap. Man kan alltså inte både säga att det skall vara omöjligtatt använda narkotika som man ger människor som använder narkotikamöjlighet att inte bli smittade av olika sjukdomar. Det är också en moraliskfråga. Har vi rätt att sätta oss på höga hästar? Vi vet att även om man villtar det att komma ur tungt missbruk, för de flesta, om man intefår en knäpp av något slag så att det går på ett. Men det är ytterst få som fårdet.Under tiden vi motiverar folk att sluta skall vi se till att de inte blirsmittade av hepatit C eller i värsta fall av hiv. Just nu är hivsmittan rättliten i som tur är. Men hepatit C har i princip allainjektionsmissbrukare. Det finns inte någon människa i detta land med normalfattningsförmåga, vare sig ung eller gammal, som inte vet att det är oerhörtförbjudet och förenat med långa straff att hantera narkotika. Det är bra. Såskall det vara. Men man måste kunna göra två saker . Man måste kunnabekämpa narkotika och hjälpa narkotikamissbrukare ur sitt missbruk samtidigtsom man stoppar smittspridning. Det är det som är poängen. Vi gör två saker påen gång, inte bara en sak för att sedan springa till nästa boll. Det är minpoäng.Roger : Vår kartläggning som grundas på uppgifter från 269 kommunervisar att 30 av dem inte hade någon öppenvård av det slag som vi har frågatefter. Då är det fråga om sex olika typer av öppenvård.