bet · GL01SoU24 · 1998-05-26 00:00:00 — Kommunerna bör därförtillsammans med landstingen utarbeta en strategi för att höja sjuksköterskornaskompetens.I motion So48 av m.fl. (v) begärs tillkännagivanden om vad imotionen anförts om begreppet ?medicinskt färdigbehandlad? (yrkande 3) och omrehabilitering (yrkande 4). Motionärerna anser också att begreppet ?medicinsktfärdigbehandlad? måste utmönstras ur språkbruket inom vården. Människor skallha rätt till vård även om de är svårt sjuka och ibland inte har så lång tidkvar att leva. Vidare anför de att landstingen och kommunerna måste förstärkasitt nära samarbete så att rehabiliteringsplatser finns i nära anslutning tillmedicinklinikerna. Rehabiliteringsarbetet behöver utvecklas. hari tidigare motioner föreslagit att professurer inrättas i rehabilitering.Motionärerna anser att regeringen skall återkomma med förslag om detta ibudgetpropositionen.I motion So432 av m.fl. (v) yrkas att hos regeringenbegär förslag till sådan ändring i regelsystemet att uttrycket ?medicinsktfärdigbehandlad? tas bort ur lagstiftningen (yrkande 2). Motionärerna anför attde äldre numera är sjukare när de lämnar sjukhusen än före ädelreformen. Trotsatt de anses ?medicinskt färdigbehandlade? kan deras behov av kvalificerad vårdvara lika stort som . Men kommunerna har varken råd att låtadem var kvar på sjukhusen eller att ge dem den vård de behöver hemma. På såsätt drabbas de gamla hårdare än andra av nedskärningarna.I motion So285 av m.fl. (v) begärs tillkännagivande om enbättre äldreomsorg (yrkande 6). Motionärerna anser att äldreomsorgen befinnersig i kris och att omvårdnadsunderskottet är uppenbart. Även här hänvisas tillatt de äldre är sjukare när de lämnar sjukhusen och att kommunerna inte har rådatt ge en god omvårdnad. avsatte i sitt budgetförslagytterligare resurser till kommunerna för att dessa skulle kunna ge de äldre engod omvårdnad.I motion So52 av m.fl. (mp) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om kontaktmannaskap i såvälkommuner som landsting som ett led i att skapa välfungerande vårdkedjor(yrkande 7). Motionärerna anför att den enskilde patienten måste varautgångspunkten för att organisera välfungerande vårdkedjor. Ett sätt är att viakontaktmannaskap såväl i kommun som i landsting organisera ett trepartssystem,där ansvaret aldrig kan lämnas utan att nästa part tagit vid.I motion So308 av m.fl. (mp) yrkas att hosregeringen begär en översyn av landstingens insatser vad gäller rehabiliteringav kvarboende äldre (yrkande 28). Landstingen har i uppdrag att ställarehabiliteringsinsatser till förfogande för äldre i hemmen, anför motionärerna.Efter ädelreformen och psykiatrireformen har landstingen enligt motionärernasuppfattning inte tagit ett helhjärtat ansvar för detta. En översyn avlandstingens insatser på detta område vore ur kvalitetssynpunkt värdefull.I motion So49 av m.fl. (kd) begärs tillkännagivande omgemensamma nämnder mellan kommuner och landsting (yrkande 8). Att det finnsbehov av fördjupad samverkan mellan kommuner och landsting som har ettgemensamt huvudmannaskap i fråga om äldrevård och äldreomsorg är en uppfattningsom delas av de flesta, anför motionärerna. Gemensamma nämnder mellan kommuneroch landsting kan vara ett sätt att öppna för ett vidgat politiskt samarbete.Motionärerna vill dock förorda direkt samarbete över huvudmannaskapsgränserna.Ansvaret blir tydligare och sammanträdeskostnaderna lägre. Tydligt ansvar ochlägre administrativa kostnader gagnar vården.I motion So218 av m.fl. (kd) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om att geriatriker knyts tillsjukhemsverksamheten (yrkande 11). Motionärerna anser att det är ettoeftergivligt krav att en geriatriker knyts till sjukhemsverksamhet och attäldre därmed får kompetent medicinsk tillsyn.I samma motion yrkas också att beslutar avskaffa begreppet?klinikfärdig? (yrkande 12). Motionärerna anför att det i gränslandet mellansjukvårdens medicinska ansvar och boende- och omvårdnadsansvarinte får finnas administrativa gränser som drabbar patienten. Det måste finnasutrymme för flexibla och individuella lösningar för att tillförsäkra patiententrygghet.I motion So418 av och (kd, m) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omäldre reumatikers behov av vård och rehabilitering. Många äldre har förutom denormala ålderssymtomen också en kronisk sjukdom, anför motionärerna. De oroasav att utvecklingen inom äldreomsorgen visar att äldre alltmer betraktas som enhomogen grupp. Detta leder till minskade möjligheter till specialiseradsjukvård och rehabilitering vad gäller grundsjukdomen. Motionärerna anser attdet är viktigt att frågan om äldres behov av rehabilitering beaktas i detkommande samarbetet mellan försäkringskassa, kommun och landsting.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens uppfattning att den omfattande höjningen av detgenerella statsbidraget ger förutsättningar för kommuner och landsting attvidta kraftfulla åtgärder för att förbättra samverkan inom äldreomsorgen.Betydelsen av att uppmärksamma de äldres behov i hälso- och sjukvårdenframhålls också i överenskommelsen mellan staten ochlandstingen 1999 för insatser för att stärka patientensställning m.m. Genom att prioritera insater till äldre i hela vårdkedjan, kanutrymme skapas för bättre tillgänglighet för alla, anförs det. Landstingenkommer att ta särskilda initiativ för att ytterligare förstärka samverkan medkommunerna. Landstingen utlovar också en utökad satsning på att lösa de problemsom finns med bristande läkartillgång inom äldreomsorgen. Därvidlagbehöver läkartillgången i eget boende och i särskilda boendeformer särskiltuppmärksammas och stödjas, anförs det. fattadeLandstingsförbundets styrelse ett beslut om att framhäva vikten av attläkarförsörjningen i det särskilda boendet löses på ett fullgott sätt. har tillsatt en särskild äldreberedning som arbetarunder . Uppgiften är att ge förslag till hur en god kvaliteti vården och omsorgen om äldre skall kunna bibehållas trots växande behov ochbegränsade resurser. Utskottet utgår från att de insatser som görs frånolika håll kommer att leda till att samtliga särskilda boenden kommer att fåtillgång till läkare som tar ett helhetsansvar för den medicinska vården,vårdplaneringen och handledningen av vård- och omsorgspersonal. Många kommuneroch landsting har överenskommelser om detta. Formerna förläkarkontakten kan komma att variera efter lokala förhållanden. Utskottet villframhålla att det är önskvärt att läkarna har geriatrisk erfarenhet. Regeringenbör noggrant följa utvecklingen och vid behov skyndsamt återkomma tillriksdagen. Vad utskottet anfört med anledning av motionerna So51 (fp) yrkande11, So218 (kd) yrkande 11, So253 (m), So406 (m) yrkande 6, So433 (fp) yrkande 3och So639 (c) yrkande 1 bör som sin mening ge regeringen till känna.I motion So285 (v) yrkande 6 begärs ytterligare resurser till kommunerna föratt kunna ge de äldre en god omvårdnad. Motionen är tillgodosedd genomförslaget om resursförstärkningar till kommuner och landsting. Motionenavstyrks.Utskottet delar regeringens uppfattning att det är det generella bidragettill kommuner och landsting som skall höjas och vill inte återinföra riktadebidrag. Motion So51 (fp) yrkande 1 avstyrks därmed.Utskottet anser att de medicinska insatserna vid sjukhemmen bör förstärkasmen anser inte att något särskilt sjukhemsprogram behövs. Motionerna So43 (m)yrkande 10 och So406 (m) yrkande 13 avstyrks därmed.Kommunerna har betalningsansvar för de patienter som bedöms sommedicinskt färdigbehandlade. I propositionen redovisas att det finns uppgiftersom tyder på att betalningsansvaret ibland kan verka alltför starkt somincitament för flyttning från sjukhus och att äldre inte alltid får tid attvänja sig vid tanken på att återvända till hemmet eller till det särskildaboendet för att där få vård och stöd. Enligt överenskommelsen med staten kommerlandstingen att ta särskilda initiativ för att ytterligare förstärka samverkanmed kommunerna. På flera håll i landet utvecklas nu också s.k.mellanvårdsformer där kommuner och landsting delar på betalningsansvaret förpatienter som är medicinskt färdigbehandlade vid sjukhus men som kan behövaomfattande omvårdnadsinsatser innan de återvänder till eget boende eller tilldet särskilda boendet. Utskottet ser mycket positivt på denna utveckling.Utskottet vill understryka att samverkan mellan kommuner och landsting i dessasituationer behöver utvecklas ytterligare och att särskild hänsyn därvid till de äldres önskemål. Det är vidare angeläget att de kommunalafunktionerna kring en utskriven patient samordnas så att denne får en klar ochtydlig information om de olika aktörernas planerade insatser. SocialstyrelsensAllmänt råd om informationsöverföring och samordnad vårdplanering (SOSFS1996:32 (M och S)) ger vägledning för den gemensamma planeringen då en patientbedöms ha behov av insatser från den kommunala eller annanvårdgivare efter sjukhusvistelse. I rådet betonas särskilt att patienter sombefinner sig i livets slutskede och som bedöms som medicinsktfärdigbehandlade skall få stanna kvar på sjukhuset om detta är patienternasönskemål och det kan ge en ökad livskvalitet för den enskilde. Om patientenönskar att få vårdas i det egna hemmet eller i det särskilda boendet, börhälso- och sjukvården och kunna bistå även denna önskan.Det är angeläget att underlätta samverkan mellan kommuner och landsting föratt kunna erbjuda ett gott omhändertagande av de äldre. Det kan därför finnasskäl att skapa ytterligare förutsättningar för huvudmännen att själva välja denform av politiskt och administrativt ansvar för de här aktuella verksamheternasom de finner bäst gagnar samordning och samverkan. Utskottet har inget atterinra mot att regeringen ser över frågan om gemensamma nämnder m.m. inomvårdområdet med inriktning att nödvändiga förändringar i lagstiftningen skallgälla . Utskottet anser inte att något initiativ behövs medanledning av motionerna So48 (v) yrkande 3, So49 (kd) yrkande 8, So50 (c)yrkande 5, So51 (fp) yrkande 5, So52 (mp) yrkande 7, So218 (kd) yrkande 12,So406 (m) yrkandena 7 och 14, So432 (v) yrkande 2, So433 (fp) yrkande 2.Motionerna avstyrks.Frågan om pensionärsorganisationernas inflytande i beslutsprocessen tas upp ien motion från . Utskottet delar motionärernas uppfattning attpensionärsorganisationerna bör komma in tidigt i beslutsprocessen. Någotinitiativ med anledning av motionen behövs dock inte. Motion So50 (c) yrkande 6avstyrks.Utskottet har tidigare konstaterat (1997/98:SoU12) att det under de senasteåren har skett en klar förskjutning mot en ökad andel öppen vård. Satsningarhar skett bl.a. på utbyggnad av hemsjukvården och primärvården. Dennautveckling måste fortsätta. Utskottet bedömer att läkarmedverkan kommer attbehöva dimensioneras för de behov som finns i hemsjukvården. Först närhemsjukvården har tillgång till jourläkare som ingår i arbetslaget kring densjuke kan hemsjukvårdsmodellen anses välfungerande. En ökad samverkan mellanhuvudmännen är också grundläggande för att kunna erbjuda en god rehabiliteringav äldre. Härvid bör uppmärksammas att äldre personer kan ha behov avspecialiserad sjukvård och rehabilitering för kronisk sjukdom och inte enbartför åldersrelaterade sjukdomar. I överenskommelsen mellan staten ochlandstingen anförs att primärvårdens roll i vården av de äldre sjuka måstetydliggöras. Samspelet med andra vårdgivare är härvid en nyckelfråga. Ökadsamverkan mellan landstingen och kommunerna skall leda till bättre resultat förden enskilde, ökat stöd för anhöriga och bättre hushållning med gemensammaresurser. Även den öppna specialistsjukvården och sjukhusen har ansvar för attvårdkedjan fungerar i kopplingarna till kommuner och primärvård, anförs det.Utskottet anser inte att motionerna So48 (v) yrkande 4, So51 (fp) yrkandena 6,10 och 15, So308 (mp) yrkande 28, So 317 (c), So418 (kd, m) och So433 (fp)yrkande 4 bör föranleda något initiativ från sida. Utskottet avstyrker även motion So431 (c) yrkande 3.I några motionsyrkanden tas frågan om en ändrad vårdgaranti upp. Utskottethar i sitt yttrande till finansutskottet över utvecklingen inom den kommunalasektorn (1997/98:SoU9y) åter uttalat uppfattningen att vårdgarantin i sinursprungliga form har spelat ut sin roll. Den gamla vårdgarantin fokuserade påett litet antal diagnoser. Några av dessa hade låg medicinsk prioritet. Vårdenav andra patienter med allvarliga åkommor kunde komma i andra hand närpolitikerna krävde att vårdgarantin skulle hållas. HSU 2000 anförde ibetänkandet Patienten har rätt (SOU 1997:154) att det fanns starka skäl attavstå från att lägga förslag om att tillgången till vård skall regleras genomtidsfrister i lag. Utredningen ansåg att man i stället borde bygga vidare pådet system med överenskommelser mellan staten och landstingen som utvecklatsinom ramen för Dagmaröverenskommelserna.I överenskommelsen mellan staten och landstingen 1999antecknas att parterna är överens om att göra enkraftsamling för att förbättra tillgängligheten. Landstingen åtar sig attpåtagligt minska väntetiderna både för besök och behandling. Patienterna skallöverlag finna väntetiderna inom vården rimliga. Parterna är vidare överens omatt närmare klarlägga de praktiska, organisatoriska ochekonomiska förutsättningarna för en utvidgad vårdgaranti. I sammanhanget måsteenligt parterna också utrönas hur en sådan garanti förhåller sig till de avriksdagen fastställda riktlinjerna för prioriteringar inom hälso- ochsjukvården. Även landstingens resurssituation har avgörande betydelse.Utskottet avstyrker motionerna So43 (m) yrkande 11, So406 (m) yrkande 15, So433(fp) yrkande 7.Rimligare avgifterI propositionen föreslås att socialtjänstlagens bestämmelser om avgifter förbl.a. äldre- och handikappomsorgen förtydligas när det gäller hur mycket pengarsom skall förbehållas den enskilde. Härigenom skapas överensstämmelse mellanutformningen av själva bestämmelsen, lagstiftarens intentioner vid tillkomstenav bestämmelsen och den tillämpning som sker på de allra flesta håll i landet.Vidare föreslås en bestämmelse införas som tydliggör kommunernas skyldighet attjämka avgifterna för omsorgstagaren om det behövs för att den make/maka ellersambo som bor kvar i den tidigare gemensamma bostaden inte skall drabbas av enoskäligt försämrad ekonomisk situation. Motsvarande ändring föreslås när detgäller förbehållsbeloppet i den bestämmelse i hälso- och sjukvårdslagen somreglerar avgiftsuttaget.En följdändring föreslås i lagen (1987:813) om homosexuella sambor.Avgifter för äldre- och handikappomsorg regleras i 35 § socialtjänstlagen(SoL). gäller för avgifter för hjälp i hemmet,service och omvårdnad, särskilda boendeformer för äldre, boende med särskildservice för funktionshindrade eller annan liknande socialtjänst att kommunenfår ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. Avgifternafår dock inte överstiga kommunens självkostnader. Avgifter för hjälp i hemmet,service och omvårdnad samt boende får inte heller, tillsammans med vårdavgifterför hälso- och sjukvård, uppgå till så stora belopp att den enskilde inteförbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov.Vad som kan anses vara en skälig avgift är inte närmare definierat i denproposition som låg till grund ändring av avgiftsbestämmelserna(prop. 1992/93:129). I nu gällande lagstiftning finns inte heller någonprecisering av vad som avses med självkostnad utan begreppet anknyter till denallmänna kommunalrättsliga princip som finns uttryckt i 8 kap. 3 b §kommunallagen (1991:900), och som anger att kommuner och landsting inte får taut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster ellernyttigheter som kommuner eller landsting tillhandahåller. Avgiftens storlekbegränsas också av vad som i 35 § SoL anges som förbehållsbelopp för personligabehov.Regeringen hänvisar till att i propositionen 1992/93:129 om avgifter inomäldre- och handikappomsorgen anges att den enskilde måste förbehållastillräckliga medel för att kunna bekosta t.ex. privat utförd städning,hemhandling, snöskottning, fotvård m.fl. tjänster i det fall sådana tjänsterinte inryms i det kommunala åtagandet. Personliga behov kan också omfattakostnader för tandvård, läkarvård, läkemedel och hjälpmedel samt resor ochövriga kostnader som möjliggör ett aktivt deltagande i samhällslivet. Vidarebetonas vikten av att uppmärksamma situationen för make/maka till person somhar dagvård, korttidsboende eller som flyttar till särskilt boende. Enligt dennämnda propositionen skall det vara möjligt för make/maka att bo kvar i dentidigare gemensamma bostaden med rimliga privatekonomiska villkor.Socialstyrelsen har i sin rapport avgifter(följer upp och utvärderar 1996:6) konstaterat att det finnsbrister som framför allt rör den enskildes skydd mot höga avgifter. Styrelsenkonstaterar att ungefär var femte kommun har kvar de regler förförbehållsbeloppet så som dessa var reglerade före . Någrakommuner har fastställt en högre nivå. Lägst påträffade förbehållsbelopp förensamstående var och det högsta . Cirka hälftenav kommunerna har riktlinjer där det särskilt anges att hänsyn skall tas tillkvarboende make/maka när ena parten bor i särskild boendeform och vad som skallgälla för en ensamstående som får dubbel bosättning vid flyttning till särskiltboende. Några kommuner har allmänt angett att jämkning skall kunna ske omindividuella skäl föreligger. I ett par kommuner anges dock att detta skall skerestriktivt.I den nu föreliggande propositionen anför regeringen att nivån påförbehållsbeloppet måste garantera den enskilde en rimlig levnadsnivå. Det ärkommunernas ansvar att se till att den enskilde erhåller sitt förbehållsbeloppoch att en utredning görs om huruvida avgifterna skall jämkas eller ej medhänsyn till makes/makas behov. Ansvaret att ge kommunen kunskap om behov ochsituationer som gör att avgiften vilar på en korrekt grund måste ligga påomsorgstagaren. Det är dock kommunens ansvar att ge omsorgstagaren sådaninformation att denne eller anhörig kan bedöma vilka uppgifter som skalllämnas, anförs det.Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare meduppgift att analysera olika aspekter av socialtjänstlagens begrepp särskildboendeform och föreslå förändringar som leder till en bättre samordning mellanförfattningar inom olika samhällsorgan med anknytning till det särskildaboendet. Även avgiftsfrågorna inom vård- och omsorgsområdet skall behandlas.Avgiftsfrågan skall behandlas med förtur. Utredningen skall vara avslutad idecember 1998.Mot bakgrund av att vissa för den enskilde olyckliga briser i tillämpningenuppmärksammats anser regeringen i propositionen att det är angeläget att redannu genom en ändring i 35 § SoL förtydliga kommunernas ansvar när det gäller attvid avgiftsberäkningen ta hänsyn till äldres och funktionshindrades normalabehov för sin livsföring. Vidare föreslås en bestämmelse som tydliggörkommunernas skyldighet att jämka avgifterna för omsorgstagaren om det behövsmed hänsyn till make/maka eller sambo. Med detta vill regeringen också lagfästaden tillämpning av bestämmelsen som företrädesvis sker på de flesta håll ilandet utifrån lagstiftarens uttalanden i samband med införandet av nu gällandebestämmelser.I samband med ändringen i 35 § SoL föreslår regeringen även att uttryckethjälp i hemmet, service och omvårdnad (i 10 och 35 §§) ersätts i förtydligandesyfte med ordet hemtjänst, som är ett etablerat begrepp för kommunens insatseri hemmet för äldre, funktionshindrade och andra som har behov av det. Ändringeninnebär ingen ändring i sak, anförs det i författningskommentaren. Beträffandeden närmare innebörden av begreppet hemtjänst hänvisas till proposition1996/97:124 (s. 87 f.).Av direktiven till den särskilde utredaren (dir. 1997:111) framgår att när detgäller avgifterna skall utredaren särskilt analysera frågan om möjligheter attöverklaga ett enskilt avgiftsbeslut eller avslag på begäran om jämkning.Utredaren skall också kartlägga och redovisa situationen för olikaindivider/hushåll när det gäller avgiftskonstruktioner som tillsammans medbidrag och skatter ger upphov till marginaleffekter. Den rättsliga situationenoch de ekonomiska konsekvenserna för makar eller samboende av att den enaparten erhåller dagvård, korttidsboende eller permanent flyttar till särskildboendeform skall analyseras.Nivån på förbehållsbeloppet måste garantera den enskilde en skäliglevnadsnivå och inte ligga så lågt att kostnader för läkarvård, läkemedel,resor m.m. måste täckas med socialbidrag. Det är av stor betydelse attavgifterna för t.ex. läkarvård, läkemedel, korttidsvård, dagvård, hjälpmedelosv. inte känns så betungande att den enskilde avstår från insatsen avkostnadsskäl. Utredaren skall kartlägga i vad mån sådana problem har uppstått,i vilken utsträckning äldre hänvisas till och erhåller socialbidrag för attuppnå skälig levnadsnivå och i vilken mån kommunerna jämställerförbehållsbeloppet med nivån för ?försörjningsstöd?. Utredaren skall ocksåkartlägga kommunernas tillämpning av självkostnadsbegreppet och i dettasammanhang redovisa avgiftstäckningsgraden för olika kommuner. Eventuellaförslag från utredaren skall bedömas utifrån kommunalekonomiska konsekvenser.I motion So43 av m.fl. (m) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts dels om taxor och avgifter iäldreomsorgen (yrkande 3), dels om att förbud mot inkomstrelaterade taxor börinföras i kommunallagen (yrkande 4) och dels om att primärkommuner skall geinformation om beräkning av självkostnader för olika service/omvårdnadsslag(yrkande 5). Vidare begärs att beslutar att förbehållsbeloppet enligt35 § socialtjänstlagen fastställs till för (yrkande 6) samtbeslutar om avgifter och förbehållsbelopp för makar i enlighet med vad somanförts i motionen (yrkande 7). Slutligen begärs en utredning om att ettförbehållsbelopp även skall tillämpas när det gäller avgifter för läkarvård,läkemedel och tandvård (yrkande 8). Motionärerna anser att propositionensförslag om förtydligande av 35 § socialtjänstlagen inte är en tillräckligförändring av dagens regler. De pekar på att i specialmotiveringen tillkommunallagen anges att kravet på en objektiv och rättvis likabehandling avkommunmedlemmarna inte ger utrymme för någon inkomstfördelande verksamhet.Konflikten mellan kommunallagen och socialtjänstlagen måste ytterligare belysasoch lösas, anför de. Ett minimikrav är att regler införs som mer preciseratanger vad som menas med skäligt i socialtjänstlagen 35 §. De anser vidare attinkomstrelaterade avgifter inte bör tillåtas och att regler om detta bör tas ini kommunallagen. Motiveringen är att olika samverkande progressivataxor/avgifter förstör den logik som bör eftersträvas i de statliga skatte- ochbidragssystemen. Motionärerna anser att ett förbehållsbelopp bör i lagfastställas till och följa prisbasbeloppet. De anser också attsärskild hänsyn måste tas till hemmavarande makes situation. Ett sätt attberäkna den differentierade vårdavgiften kan vara att ta som utgångspunkt attden högsta inkomsten alltid anses ?tillhöra? den make som inte är föremål förvård utan tillämpning av tudelning av inkomsterna. En annan modell ärpensionärsorganisationernas förslag om att makar genom ?underhållsavtal? skallkunna komma överens om att underhåll enligt tidigare regler skall fortsätta attgälla även när makarna inte längre delar samma hushåll. Motionärerna anser attförbehållsbeloppet bör gälla dels avgifter gällande särskilt boende, dels föromsorgs- och servicetaxor i . Ett förbehållsbelopp bör också kunnaanvändas för att säkerställa ett minsta belopp till pensionärer som bor hemmasedan de betalat egenavgifter eller motsvarande för läkemedel, tandvård ochavgifter för primärvårdsbesök. Denna senare fråga bör utredas.