bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — Det allmännas skadeståndsansvar, m.m. I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition om det allmännasskadeståndsansvar (prop. 1997/98:105) jämte tre med anledning av propositionenväckta motioner. Därutöver behandlas sex motionsyrkanden i olika skadestånds-och ersättningsrättsliga frågor från den allmänna motionstiden år 1997.I propositionen föreslås dels att en ny lag - lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder - skall ersätta den nu gällandelagen om ersättning vid frihetsinskränkningar, dels att det i skadeståndslageninförs en bestämmelse om det allmännas ansvar för felaktigmyndighetsinformation. Den föreslagna ersättningslagen innebär attmöjligheterna för den som fått sin frihet inskränkt att få ersättning frånstaten utökas för vissa fall. Den föreslagna ändringen i skadeståndslageninnebär en ny bestämmelse om att staten eller en kommun skall ersätta skada somhar orsakats en enskild medborgare genom fel eller försummelse när en myndighetlämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn tillomständigheterna finns särskilda skäl.Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.I ärendet har en utfrågning ägt rum med företrädare förJustitiedepartementet. Utskottet har inhämtat justitieutskottets yttrande överpropositionen och de motioner som väckts med anledning av propositionen.Yttrandet är fogat som bilaga 5 till betänkandet.Propositionen och de med anledning av propositionen väckta motionerna harremissbehandlats. Remissvaren har tagits in som bilaga 6 till betänkandet.Med anledning av tre motionsyrkanden (m, fp, v) förordar utskottet en ändringi den föreslagna lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder. Den föreslagna ändringen innebär ökade möjligheter tillersättning från staten för den som varit anhållen än . Iövrigt tillstyrker utskottet bifall till de i propositionen framlagdalagförslagen och avstyrker motionerna.Till betänkandet har fogats 13 reservationer och två särskilda yttranden.PropositionernaI proposition 1997/98:105 föreslår regeringen () - efterhörande av Lagrådet - att antar de i propositionen framlagdaförslagen till1. lag om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder,2. lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207).Lagförslagen har intagits som bilaga 1 till betänkandet.I proposition 1997/98:96 föreslår regeringen () - efterhörande av Lagrådet - såvitt nu är i fråga (lagförslag 2.9) - att riksdagenantar i propositionen framlagt förslag till lag om ändring i lagen (1974:515)om ersättning vid frihetsinskränkning.Lagförslaget, som av justitieutskottet överlämnats till lagutskottet,återfinns i bilaga 2 till betänkandet. Övriga lagförslag i proposition1997/98:96 behandlas av justitieutskottet i betänkande 1997/98:JuU21. Motioner väckta med anledning av proposition 1997/98:1051997/98:L24 av m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar att ?under minst 24 timmar i sträck? bör utgå urlagtexten ur den föreslagna 2 § andra och tredje stycket lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder,2. att hos regeringen begär förslag till lag om rätt tillskadestånd vid oriktiga beslut om frihetsinskränkningar och andratvångsåtgärder mot enskilda,3. att beslutar att 5 § i lag om ersättning vid frihetsberövandenoch andra tvångsåtgärder skall ha följande lydelse: Den som varit berövadfriheten till följd av beslut vid myndighetsutövning utan att ha rätt tillersättning enligt 2-4 §§ har rätt till ersättning om åtgärden var oriktig,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om betydelsen av vem som lämnat felaktig information hos en myndighet.1997/98:L25 av m.fl. (m) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag om att slopa den s.k. 24-timmarsregeln vid frihetsinskränkningar i enlighet med vad som anförts imotionen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kostnadsmässiga konsekvenser till följd av regeringens förslag.1997/98:L26 av och () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid felaktigt gripande,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid felaktig myndighetsinformation,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid ämbetsbrott,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning vid lagligt skadegörande handling,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kortare preskriptionstid,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättningens omfattning,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rimlig bevisbörda,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vidgad jämkningsregel,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning för rättegångskostnader,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om uppföljning av lagstiftningens tillämpning.Motioner väckta under den allmänna motionstiden 19971997/98:L601 av m.fl. (m) vari yrkas att hosregeringen begär förslag om införande av regressrätt för utgiven sjuklön i falldär sjuklön utgivits till en arbetstagare på grund av att en annan personuppsåtligen skadat arbetstagaren.1997/98:L603 av (v) vari yrkas att hosregeringen begär förslag till sådan ändring i trafikskadelagen att även häst-ekipage omfattas av gällande lagstiftning.1997/98:L604 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn avskadeståndsansvaret vid trafikolyckor där husdjur är inblandade.1997/98:K530 av m.fl. (c) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utökat ansvar enligt skadeståndslagen.1997/98:Ju932 av m.fl. (v) vari yrkas2. att hos regeringen begär förslag till en sådan ändring som imotionen anförts om en ny ersättningspost för sorg och saknad i 5 kap.skadeståndslagen.1997/98:N223 av m.fl. (m) vari yrkas18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om översynen av atomansvarighetslagen. InledningDen grundläggande regeln om skadeståndsansvar finns i 2 kap. 1 §skadeståndslagen (1972:207). Detta lagrum innebär att var och en somuppsåtligen eller av vårdslöshet (culpa) vållar person- eller sakskada ärskyldig att ersätta skadan. Skadeståndslagen innehåller särskilda regler omarbetsgivares s.k. principalansvar. Enligt 3 kap. 1 § är arbetsgivare ansvarigför person- eller sakskada som vållas av hans arbetstagare genom fel ellerförsummelse i tjänsten. Arbetsgivaren svarar också för ren förmögenhetsskada ide fall då arbetstagaren vållat skadan genom brott. Med ren förmögenhetsskadaavses sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon liderperson- eller sakskada.Arbetsgivares principalansvar enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen omfattarinte endast enskilda arbetsgivare utan också de offentliga. Är det fråga ommyndighetsutövning sträcker sig statens och kommunernas ansvar längre än andraarbetsgivares. I enlighet härmed svarar det allmänna inte bara för person- ochsakskada utan också för ren förmögenhetsskada när fel eller försummelse begåttsvid myndighetsutövning (3 kap. 2 §).Vid sidan av skadeståndslagen finns vissa specialregler som ålägger detallmänna ett mer långtgående skadeståndsansvar. Enligt lagen (1974:515) omersättning vid frihetsinskränkning har, oavsett någons fel eller försumlighet,den som bl.a. på grund av misstanke om brott varit berövad friheten som häktad,eller i sträck varit anhållen eller underkastadreseförbud, rätt till ersättning av staten, om exempelvis frikännande dommeddelas eller förundersökning avslutas utan att åtal väcks. Även den somundergått fängelsestraff som påföljd för brott har rätt till ersättning avstaten om exempelvis frikännande dom meddelas efter resning. Det krävs i nunämnda fall inte att beslutet i sak varit oriktigt för att ersättning skallkunna utgå.Bestämmelserna om statens och kommunernas skadeståndsansvar har länge varitföremål för kritik som gått ut på att enskilda har ett alltfördåligt skydd när skada drabbar dem i samband med myndighetsutövning. Våren 1989förordade lagutskottet med anledning av ett antal motioner att frågan om detallmännas ansvar för fel eller försummelse i samband med myndighetsutövningblev föremål för en utredning vid vilken ämnets olika aspekterförutsättningslöst och omsorgsfullt borde belysas. Vad utskottet anförde gavriksdagen med anledning av de då aktuella motionerna regeringen till känna(bet. 1988/89:LU31). Frågan om det allmännas skadeståndsansvar har därefter vidåtskilliga tillfällen behandlats med anledning av motioner (bet. 1989/90:LU10och 14, 1990/91:LU27, 1992/93:LU41, 1995/96:LU20 och 1996/97:LU9).Också spörsmål rörande rätten till ersättning vid frihetsinskränkningar harvarit föremål för uppmärksamhet i motioner. gav regeringensom sin mening till känna att lagstiftningen bör ändras på sådant sätt att detblir möjligt att återkräva ersättning som utgått enligt lagen om ersättning vidfrihetsinskränkning, om den som tagit emot ersättningen senare blir dömd förbrottet (bet. 1995/96:JuU15). Även Justitiekanslern har hos regeringen tagitupp frågan om återkrav av ersättning i sådana fall.Med anledning av riksdagsbeslut tillkallade regeringen en kommitté(Ju 1989:03) med uppgift att se över reglerna om det allmännasskadeståndsansvar. Utredningen presenterade resultatet av sinaöverväganden i betänkandet (SOU 1993:55) Det allmännas skadeståndsansvar.Betänkandet har remissbehandlats.Till grund för förslagen i förevarande proposition ligger bl.a.utredningsbetänkandet om det allmännas skadeståndsansvar och den nämndaframställningen från Justitiekanslern.I ärendet har en utfrågning ägt rum med företrädare för har inhämtat justitieutskottets yttrande över propositionen och demotioner som väckts med anledning av propositionen. Yttrandet är fogat sombilaga 5 till betänkandet.Propositionen och de motioner som väckts med anledning av propositionen harremissbehandlats. Yttranden har avgivits av ombudsmän,, , ,, Kammarrätten i , ,, , ,, , , ,, , ,, , , iStockholms län, i , vid , ,, , Industriförbundoch . Remissvaren har tagits in som bilaga 6 till betänkandet.Utskottet kommer nedan - efter en redovisning av propositionens huvudsakligainnehåll - att under skilda rubriker närmare behandla de frågor i propositionensom aktualiserats i de med anledning av propositionen väckta motionerna ellersom annars tilldragit sig utskottets uppmärksamhet. I betänkandets avslutandeavsnitt behandlar utskottet ett antal andra motionsyrkanden från den allmännamotionstiden i olika skadestånds- och ersättningsrättsliga frågor.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås dels att en ny lag - lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder - ersätter den nuvarande lagen(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning, dels att det iskadeståndslagen införs en bestämmelse om det allmännas ansvar för felaktigmyndighetsinformation.Den nya lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärderinnebär att möjligheterna för den som har fått sin frihet inskränkt att fåersättning från staten utökas för vissa fall. Det gäller i första hand närnågon grips eller anhålls kortvarigt på grund av misstankar om brott.Ersättning skall betalas om det står klart att beslutet vilade på felaktigagrunder och därför var oriktigt. Detsamma gäller när någon frihetsberövas iadministrativ ordning.Däremot behålls enligt propositionens förslag den s.k. 24-timmarsregeln föranhållande och liknande frihetsinskränkningar. Det innebär att det allmänna harett strikt ansvar bara om frihetsinskränkningen varat minst 24 timmar.Enligt förslaget införs det en bestämmelse som möjliggör att ersättningvägras eller sätts ned, om den skadelidande själv har betett sig på ett sådantsätt att han eller hon har föranlett frihetsinskränkningen. Den nya lageninnehåller vidare bestämmelser som innebär att en person som har fåttersättning enligt lagen under vissa förutsättningar kan bli skyldig att betalatillbaka pengarna.Den nya lagen innehåller slutligen en bestämmelse om att den som har åsamkatsskada på grund av att polisen m.fl. har använt lagligt våld i vissa angivnasituationer kan få ersättning, om den skadelidande inte har betett sig på ettsådant sätt att det har varit påkallat att använda våld mot honom eller henneeller vederbörandes egendom. finns inte någon sådan ersättningsrätt.I propositionen föreslås också att det i skadeståndslagen införs en nybestämmelse om det allmännas ansvar för felaktig myndighetsinformation. Enligtbestämmelsen skall staten eller en kommun ersätta skada som har orsakats enenskild medborgare genom fel eller försummelse när en myndighet lämnarfelaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finnssärskilda skäl. Vid bedömningen av om det finns sådana skäl skall särskiltbeaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetensverksamhetsområde och omständigheterna när upplysningarna eller råden lämnades.Den nya lagen om ersättning för skada vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder samt den nya bestämmelsen i skadeståndslagen föreslås träda ikraft den 1 januari 1999.Det allmännas ansvar vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärderI regeringsformen finns bestämmelser som försäkrar varje medborgare ett antalgrundläggande fri- och rättigheter gentemot det allmänna, bl.a. skydd motfrihetsberövande, kroppsvisitation, husrannsakan och hemlig telefonavlyssning(2 kap. 5-8 §§ regeringsformen). Enligt 2 kap. 12 § kan vissa fri- ochrättigheter begränsas genom lag. I regeringsformen stadgas därvid bl.a. attbegränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart iett demokratiskt samhälle och att begränsningen aldrig får gå utöver vad som ärnödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Samhällsnyttan, iform av exempelvis krav på en effektiv brottsbekämpning, måste vägas mot denenskildes krav på skydd för hans mänskliga och medborgerliga rättigheter. Atttvångsmedel tillgrips är ofta en förutsättning för att ett brott skall kunnabeivras och användningen av olika tvångsmedel är därför av stor betydelse fören effektiv brottsbekämpning. Möjligheten att tillgripa tvång kan också,exempelvis inom vården, vara en nödvändig förutsättning för att kunna skyddabåde den sjuke själv och andra medborgare. Reglerna om tvångsmedlens användningdrar upp gränserna för när och hur sådana medel får användas. Åtgärder som ståri strid med dessa regler kan föranleda straffansvar för enskilda tjänstemän ochskadeståndsansvar för det allmänna.Bland de integritetskränkande åtgärder som det allmänna har rätt att vidtamot enskilda medborgare utgör frihetsinskränkningar den allvarligaste formen avingrepp. När det gäller skada orsakad av frihetsinskränkningar har särskildaregler om strikt skadeståndsansvar, dvs. skadeståndsansvar oberoende avvållande, gällt sedan mycket länge i svensk rätt. När skadeståndslagen(1972:207) kom ansåg man, med hänsyn till att den lagen utformatsmed vållandeprincipen som grund, att det var lämpligast att hålla de särskildareglerna om ersättning vid frihetsinskränkning utanför. Man valde därför attbehålla ordningen med en särskild lag om ersättning för dessa fall.Enligt lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning omfattarbegreppet frihetsinskränkning dels vad som betecknas som frihetsberövanden,dvs. åtgärder som innebär att den enskilde är fängslad eller genom inspärrningeller övervakning eller på något motsvarande sätt faktiskt är hindrad attförflytta sig utanför ett rum eller annat relativt starkt begränsat område,dels andra frihetsinskränkningar som inte innebär några sådana hinder men somändå inskränker den enskildes rätt att röra sig fritt. Exempel på det senare ärbeslut om reseförbud och besöksförbud. lag skiljer man också mellanjudiciella och administrativa frihetsinskränkningar. Judiciellafrihetsinskränkningar utgör led i en brottmålsprocess, och omfattar destraffrättsliga reglerna om frihetsberövande som påföljd för brott samt vissastraffprocessuella tvångsmedel. Övriga frihetsinskränkningar sammanförs underbeteckningen administrativa frihetsinskränkningar.Enligt 1 § lag har den som på grund av misstanke om brott varithäktad, eller i sträck varit anhållen, underkastadreseförbud eller anmälningsskyldighet, intagen för rättspsykriatiskundersökning eller intagen i förvar, rätt till ersättning av staten i vissafall (den s.k. 24-timmarsregeln). Bestämmelsen gäller om frikännande dommeddelas, om åtalet avvisas eller avskrivs, om förundersökning avslutas utanatt åtal väckts eller beslutet om frihetsinskränking upphävs eller ersätts medett beslut om en mindre ingripande åtgärd. Enligt 2 § har bl.a. den somavtjänat fängelsestraff rätt till ersättning av staten, om frikännande dommeddelas.Det allmännas skadeståndsansvar är i de fall som regleras i 1 och 2 §§ striktoch förutsätter alltså inte att det förekommit fel eller försummelse. Beslutetbehöver inte heller ha varit i sak oriktigt, utan det räcker att beslutet omfrihetsinskränkning har upphävts eller ersatts av ett annat beslut. Ersättningskall således betalas exempelvis när en anhållen släpps och det därefter inteväckts något åtal, när den som är häktad frikänns av domstolen och när enfängelsedömd efter resning blir frikänd.Den som i annat fall än som anges i 1 och 2 §§ till följd av beslut vidmyndighetsutövning har varit berövad friheten har enligt 3 § rätt tillersättning av staten, om frihetsberövandet uppenbart varit utan grund.Bestämmelsen omfattar enbart frihetsberövanden, dvs. främst olika former avomhändertaganden för vård. Även i fråga om sådana administrativafrihetsberövanden kan ansvaret sägas vara strikt. Det krävs inte att någontjänsteman har begått ett fel eller varit oaktsam. Rätt till ersättningföreligger emellertid endast om ?det finnes uppenbart att frihetsberövandet varutan grund?, vilket i praktiken är ett betydligt strängare krav än oaktsamhet.Av 4 § framgår att någon rätt till ersättning inte föreligger, om den som harvarit utsatt för frihetsinskränkningen själv uppsåtligen har föranlett den.Ersättning kan vägras eller sättas ned, om det i vissa situationer med hänsyntill omständigheterna är oskäligt att ersättning betalas. Kvarstående misstankeom brott får dock inte föranleda att ersättning vägras eller sätts ned.Ersättning utgår enligt 5 § för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång inäringsverksamhet och lidande. Om ersättning har betalats ut har staten rättatt träda in i den ersättningsberättigades rätt till skadestånd av annan.Lagen innehåller inga bestämmelser om rätt till ersättning för den somdrabbas av en skada på grund av ett lagligt myndighetsingrepp vars riktighetdet saknas anledning att ifrågasätta, exempelvis när polisen i brottsbekämpandesyfte tvingas förstöra egendom som tillhör en utomstående oskyldig person.Den i propositionen föreslagna lagen om ersättning vid frihetsberövanden ochandra tvångsåtgärder innebär att den som har varit berövad friheten till följdav ett beslut om myndighetsutövning skall ha rätt till ersättning från staten ide fall då staten inte har ett strikt ansvar och det står klart att beslutet omfrihetsberövandet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.Förslaget innebär vidare att 24-timmarsregeln behålls vid statens striktaansvar. Bestämmelsen härom (2 §) föreslås omfatta fall då någons frihet harinskränkts på grund av att någon straffprocessuell åtgärd har använts mot honomeller henne, nämligen beslut om frihetsinskränkning i form av häktning,anhållande, reseförbud, anmälningsskyldighet, intagning för rättspsykiatriskundersökning samt förvarstagande av befälhavare på fartyg eller luftfartyg. Enperson som har varit häktad skall enligt förslaget vara ersättningsberättigad,om han sedermera frikänns från ansvar för de brott som legat till grund förhäktningen. Detsamma föreslås gälla om åtalet avvisas eller avskrivs ellerförundersökningen avslutas utan att åtal väcks. Rätten till ersättning finnsäven om häktningsbeslutet i sig är oantastligt. Anledningen till denfrikännande domen, avvisnings- eller avskrivningsbeslutet eller beslutet attlägga ned förundersökningen saknar betydelse. Ersättningsskyldighet kan ocksåuppkomma i vissa fall om den häktade fälls till ansvar endast för vissbrottslighet. Om exempelvis den misstänkte är häktad såsom på sannolika skälmisstänkt för grov misshandel och snatteri men sedermera fälls till ansvarendast för det senare brottet kan denna regel bli tillämplig. I 2 § föreslåsvidare att en häktad person skall vara ersättningsberättigad omhäktningsbeslutet upphävs efter överklagande eller överprövning eller ersättsav en mindre ingripande åtgärd.I den föreslagna 2 § regleras också anhållandefallen. I paragrafen föreslåsen bestämmelse som innebär att vad som föreskrivs beträffande häktade ocksåskall gälla den som varit anhållen i sträck. Dessutomföreslås att den som varit anhållen under minst en sådan tid skall varaberättigad till ersättning om beslutet om anhållande upphävs genom avslag på enhäktningsframställning. Vad som föreslås beträffande häktning skall också gällavid vissa andra beslut om frihetsinskränkningar såsom reseförbud,anmälningsskyldighet, intagning för rättspsykiatrisk undersökning ochförvarstagande. Som en generell förutsättning skall härvid också gälla attfrihetsinskränkningen varat minst 24 timmar.Bestämmelserna i den föreslagna 2 § föreslås också bli tillämpliga då någonpå grund av en svensk myndighets efterlysning för brott eller begäran omanhållande eller utlämning för brott har varit utsatt för ett motsvarandefrihetsberövande utomlands (3 §).Enligt den föreslagna 4 § har den som avtjänat fängelsestraff ellerförvandlingsstraff för böter rätt till ersättning, om det efter överklagandeeller anlitande av särskilt rättsmedel meddelats frikännande dom eller dömts uten mindre ingripande påföljd eller om den dom som har legat till grund förverkställigheten undanröjs utan beslut om ny handläggning. Detsamma föreslåsgälla den som efter beslut av domstol ha varit intagen för rättspsykiatriskvård.I samtliga tre motioner som väckts med anledning av propositionen framställsyrkanden som innebär att 24-timmarsregeln skall slopas. I motion L24 av GudrunSchyman m.fl. (v) anförs att regeringens inställning är lättvindig i fråga omskyddet för den enskildes integritet gentemot statsmakten. Motionärerna villatt ändrar regeringens lagförslag så att 24-timmarsregeln tas bort. Imotionen yrkas att beslutar att orden ?under minst 24 timmar isträck? utgår ur lagtexten i den av regeringen föreslagna 2 § andra respektivetredje stycket (yrkande 1).Rolf m.fl. (m) anför i motion L25 att även om ett anhållande ärkortvarigt torde ofta redan själva ingripandet vara chockerande och omtumlandeför den enskilde. Att anhålla någon är ett mycket allvarligt ingrepp i denenskildes frihet. Möjligheterna till ersättning bör därför, enligtmotionärernas mening, vara mer generösa för det fall någon åsamkas skada genomett anhållande som inte leder till åtal eller fällande dom. bör motdenna bakgrund hos regeringen begära förslag om att 24-timmarsregeln slopas(yrkande 1).I motion L26 anför och (båda fp) attdet strikta ersättningsansvaret bör gälla även vid gripande (yrkande 1 delvis),och det innebär att 24-timmarsregeln slopas (yrkande 1 delvis). I motionenbegärs tillkännagivanden härom.De nu aktuella motionerna ligger delvis i linje med vad det allmännas skadeståndsansvar föreslagit. Liksom motionärerna ifrågasattekommittén den begränsning av rätten till ersättning som 24-timmarsregelninnebär. Kommittén anförde därvid att även om ett anhållande är kortvarigttorde redan själva ingripandet inte sällan vara omtumlande och smärtsamt förden enskilde. En effektiv brottsbekämpning förutsätter att man kan tillgripadenna typ av tvångsåtgärder.