bet · GL01LU12 · 1998-04-21 00:00:00 — Som förskolepsykolog vet jag attdaghemmen i dessa fall får spela en aktiv roll i att överlämnabarnet till den ena eller andra föräldern utan att föräldrarna över huvud tagetbehöver träffa varandra. Det mest hårresande exemplet på detta var när en mammaoch en pappa hade olika kläder till barnet. Barnet måste alltså klä om tillmammakläder den dag som mamman skulle hämta barnet och till pappakläder den dagsom pappan skulle hämta barnet. På dagis låg respektive förälders övriga kläderi två resväskor. Det tycker jag inte är att ta vara på barnets bästa. Men detkanske är ett ovanligt exempel.Ordföranden: Den första delen är nu klar, och vi tar en paus. Jag hemställeratt vi är tillbaka här kl. 11.00.Ordföranden: Jag hemställer om att vi kan återta våra platser. Då kan vi inledaavsnitt 2, samarbetssamtal och avtal om vårdnad m.m.Jag vill verkligen berömma er för att ni är disciplinerade med era inlägg.Jag hoppas att ni är det fortsättningsvis, så kan alla få säga vad de vill.Margareta , : Jag vill i det här sammanhangetuppehålla mig vid avtal om vårdnad.Föräldrarna ges enligt lagförslaget möjlighet att ingå tidsbegränsade avtalom vårdnaden. Med ett sådant tidsbegränsat avtal kan den situationen uppstå attbarnet efter avtalstidens slut saknar vårdnadshavare. Kommunen har intemöjlighet att bevaka sådana tidsbegränsade avtal. Föräldrarna bör i ställetåterkomma för nytt avtal när de vill ha en ändring rörande vårdnaden.Ur ett samhällsperspektiv är det allvarligt om det inte är helt klart vemeller vilka som är barnets vårdnadshavare. Uppgiften att det finns envårdnadshavare är viktig bl.a. inom barnomsorg, skola, hälso- och sjukvård samtom behöver vidta åtgärder för barnet. Barnet skall inte behövariskera att komma i en sådan situation att det saknar vårdnadshavare och därmeden legal företrädare.Vår uppfattning är att tidsbegränsade avtal om vårdnaden är synnerligenolämpliga. Förbundets uppfattning är att det av den kommande lagstiftningenskall framgå att avtal om vårdnaden gäller tills vidare.Jens , : Jag är jurist vid . Domstolsverketvälkomnar att samarbetssamtalen lyfts fram. Det är till barnets bästa omtvister i domstol kan undvikas. Det framstår däremot inte som verkningsfulltatt få en ordning med obligatoriska samarbetsavtal. Det bör alltjämt ligga hosdomstolen att bedöma om sådana skall ske.Domstolsverket ansluter sig till uttalande att idet fall det förekommer anklagelser om våld eller sexuella övergrepp ifamiljen, är det för domstolens del, om inga särskilda skäl framkommer, iallmänhet så att domstolen inte bör förordna om samarbetssamtal. Då finns detkonflikter i familjen där man sannolikt inte kan lösa dessa genom samtal.Domstolsverket välkomnar möjligheten att sluta avtal hos kommunerna. Verketanser att det är ett gott alternativ till domstolsprövning. Det är också enriktig tanke att socialnämnden bör godkänna dessa och bekräfta avtaletsriktighet. Avtalen bör nämligen prövas av någon annan för att det skall varasäkert att dessa är giltiga och kan verkställas.För att möjligheten att sluta avtal skall få avsedd effekt är det viktigt attkommunerna har tillräckliga resurser för detta. Det krävs också, enligtDomstolsverkets uppfattning, att kommunerna har juridisk kompetens tillgänglig.Det är inte enbart fråga om att sluta avtal hos kommunen, utan man skall ocksåkunna ändra domstolarnas domslut. Därför är det viktigt att det finns juridiskkompetens. Bristfälliga avtal kan medföra osäkerhet och problem vidverkställighet av avtalen.Beträffande effektiviteten krävs det att samtalen inte drar ut alltför långtpå tiden. Man bör inom en rimlig tid kunna se om man kan nå en överenskommelse.Samtalen måste bedrivas effektivt.Domstolsverket anser att samarbetssamtalen, genom möjligheten att slutaavtal, kommer att få en ännu bättre ställning som krislösningsinstrument. Mendetta kräver en inte oväsentlig insats från kommunernas sida. För domstolarnasdel kan detta minska tillströmningen av familjerättsmål. Det betyderatt domstolarna kan använda sina resurser i högre utsträckning för de reellatvister där föräldrarna inte kan komma överens.Sol-Britt Ingemansson, : Jag är advokat i Malmö.Samarbetssamtal är bra, dock inte så bra som det framgår av utredningen. Detsägs att av alla fall ut. Här finns felkällor. Dels de som äröverens när de kommer till samtalen, dels de som är överens bara för stunden.För att samarbetssamtal skall fungera krävs kompetens och resurser. När vibörjade med samarbetssamtal i fanns socialsekreterare på plats somomedelbart tog hand om personerna i fråga. talas det om tre veckorsväntetid. I mitt senaste fall var det två månaders väntetid. Skallsamarbetssamtal fungera måste det vara korta väntetider.Förslaget om den finska modellen är dåligt. Ordföranden och sekreteraren iVårdnadstvistutredningen åkte till . De talade medJustitiedepartementet, domare och socialsekreterare. Där förklarade man attförslaget var bra.Styrelsen för södra avdelningen av åkte också tillFinland. Vi talade med advokater och . Där sade man attförslaget var en dålig lag och att man ville att den skulle ändras. Manbekräftade de farhågor vi hade.Vi som sysslar med detta vet att det i ett förhållande ofta finns en starkoch en svag part. Vi vet också att det i den här situationen ofta är den starkasom får igenom sina krav. Den svaga vågar inte ens säga vad den vill. Vi vetatt många känner sig rädda, litet hotade och undrar vad som händer om de inteaccepterar. Det påstås också att många känner att de som leder samtalen tarparti för den andre.Vi stöter på detta i de nuvarande samarbetssamtalen. Men skillnaden äratt personerna i regel har var sin advokat vid dessa samtal som de kan vändasig till, som de kan fråga, som kan klara upp missförstånd och som kankonstatera om det de skall skriva under är bra. Det är viktigt.En absolut förutsättning för den finländska modellen är att det finns enkompetens och att det finns resurser. Kompetensen hos socialförvaltningarnamåste vara att man kan hela familjerättslagstiftningen, och resurserna måstevara sådana att det går att ta emot omgående.Det är ofta fråga om människor i akut kris. Vi advokater försöker ta emot demsamma dag eller . Förutsättningen för att det hela skall fungera äratt man gör likadant vid de sociala myndigheterna. Det går inte att vänta någraveckor eller ens . Det hela måste ske omedelbart.Samarbetssamtal är bra. Men förslaget om den finländska modellen är dåligt.Helén , : Sett ur barnets perspektiv är envårdnadstvist alltid ett nederlag. Därför tycker vi att samarbetssamtalen är avoerhörd betydelse. Förslagen i propositionen är inte tillräckliga om syftet äratt stärka samarbetssamtalens roll. Vi har svårt att se hur en erinran iföräldrabalken skall kunna medföra en ökning av antalet samarbetssamtal.Barnombudsmannen är för obligatoriska samarbetssamtal. En fördel medobligatoriska samtal är att det finns en oberoende part som kan lyfta frambarnets perspektiv. Det behövs oavsett om föräldrarna är överens eller inte omhur vårdnad och umgänge skall lösas.Av de erfarenheter vi har och vad vi har hört från tror viatt det förekommer lösningar, trots att föräldrarna är överens, som inte alltidär till barnets bästa. Det kan t.ex. gälla små barn där föräldrarna har kommitöverens om delat boende. Det blir alldeles för splittrat för barnen. Det kanockså röra lösningar där syskon delas. Det är inte bra för barnen utan mer brai ett föräldraperspektiv.Vi tror att det med hjälp av samarbetssamtalen blir mer genomarbetadelösningar som utgår från barnets perspektiv.Obligatoriska samarbetssamtal finns i . Vad vi förstår finns det enbartgoda erfarenheter. Vi menar att samarbetssamtal skall vara obligatoriska somhuvudregel, men menar att precis som i måste det gå att göra undantag vidsärskilda skäl. Det kan vara vid fråga om misshandel i familjen.Vi tycker att det är bra att det lyfts fram i propositionen att barnen måstekomma med i samtalen. Vi kan konstatera att det i Vårdnadstvistutredningensades att det var endast i av fallen som barnen hade tillfrågats om vad detyckte. Det är alldeles för låg andel. Vi tycker att det borde finnas starkareförslag i det avseendet. Vi hänvisar till artikel 12 i som gerbarnen rätt att uttrycka vad de tycker i frågor som berör dem.En huvudregel vid samarbetssamtal måste vara att även barnens åsikter kommerfram och beaktas om barnen själva vill. De skall inte tvingas, utan det skallvara frivilligt.Ture , kommun: Reformen banade väg församförståndslösningar med hjälp av samarbetssamtal. De tänkta förändringarnainnebär inte så stora förändringar där. Erfarenheten är ju attsamarbetssamtalen har gett ett gott resultat. Men vi har också en erfarenhetatt tingsrätterna inte utnyttjar möjligheten fullt ut. gäller deflesta remissbegäran en hemställan om vårdnads- och umgängesutredning. Dettycker vi är fel.Sedan går det att diskutera om det hela skall vara obligatoriskt eller ej.Det är litet svårt att säga. En obligatorisk sak blir ofta något av en rutin.Så får det inte bli. Då förloras hela vitsen med samtalen. Samtalen måste tahänsyn till alla parter, inte minst barnen. Där kommer barnkonventionensbestämmelser in i bilden.Beträffande avtal tycker vi att förslaget är bra. Vi stöder det fullt ut. Deflesta föräldrar kommer överens. De svåra fallen leder i regel till domstols-prövning.Angela , för kvinnojourer i (ROKS): Jag ärordförande i för kvinnojourer i Sverige.I finns ingen forskning om i vilken utsträckning domstolar och andramyndigheter faktiskt tar hänsyn till risken att barn och/eller deras mammorutsätts för övergrepp i samband med vårdnad och umgänge. Det finns inte hellernågon forskning kring praxis i samarbetssamtal.Propositionen bygger sitt förslag i stora delar på den enkätundersökning somSocialstyrelsen har gjort. Slutsatsen i denna undersökning är attsamarbetssamtal är till för att lösa konflikter. Men denna undersökning byggeri stort sett bara på samtalsledarens uppfattning om samtalen, inte t.ex. påmisshandlade kvinnors erfarenheter. Undersökningen tar inte heller explicit uppfrågor om övergrepp mot barnen och/eller deras mammor. Man vet t.ex. intei vilken utsträckning kvinnor går med på olika saker för att inte framstå somsaboterande och därmed förhindras att skydda sig själva och/eller barnen.Jourernas erfarenheter är att misshandlade möter liten förståelse för sinsituation och att de utsätts för kränkande och hotfulla situationer i sambandmed samtalen.I en unik komparativ studie från och visas att umgängefungerar mycket dåligt när det finns våld med från mannens sida. Professionellagrupper som kommer i kontakt med utsatta kvinnor och deras barn har litenkunskap om våld mot kvinnor i nära relationer och effekterna av våldet ochliten insikt om på vilket sätt barnen är utsatta. Detta gäller professionellabåde inom sociala myndigheter och inom rättsväsendet. Enligt studien hamnarfokus ofta på att föräldrarna skall komma överens i stället för att beskyddakvinnan och/eller barnen. Den studien är bakgrunden till ett nationelltutbildningsprogram för hela Storbritannien.När vi tittar på en fråga som inte tas upp explicit, visar Socialstyrelsensenkätundersökning att samtalsledarna anser att en av de största svårigheternakring vårdnads- och umgängesutredningen är att det allt oftare förekommeranklagelser om misshandel eller sexuella övergrepp. Det är talande att det äranklagelserna om våld och övergrepp som sägs vara problemet, inte att problemetmed misshandel och sexuella övergrepp förekommer i så många fall.Universitetslektor : Först och främst tycker jag att det ärstötande att orsaken till reformen inte är barnens bästa utan processekonomi.Staten skall spara. Dessutom drabbas de som vågar driva en process av reduceradrättshjälp. Resultatet är ett rättssystem som har abdikerat.Samarbetssamtalen förväntas leda till ett avtalspaket om vårdnad, boende,umgänge, umgängeskostnad. Socialarbetarna skall leda detta. Men de saknar oftatillräcklig juridisk kompetens. De har däremot samhällsvetenskaplig ochbeteendevetenskaplig utbildning, vilket juristerna saknar. Professionerna bordefå komplettera varandra. Det är en grundförutsättning för vidareutveckling avbåde rättssäkerhet och rättsskydd.Idealbilden lockar igen med hopp om samförstånd och kontrakt om barnen -kontrakt som på en marknad. En infiltration av detta tycker jag mig märka imotionstexterna. Man pratar inte om ensam vårdnad utan om enskild vårdnad, somom enskild egendom.Den som inte förmår delta i samtalen, av rädsla, ångest eller efter hot,framstår per definition som dålig förälder. Den som ifrågasätter den andraförälderns lämplighet likaså.Jag vill kommentera umgängesrätten som skall ingå i detta paket. Trots vackraomskrivningar är umgängesrätten en rättighet för föräldern, inte för barnet.Umgängesföräldern kan ytterst processa om detta, kräva verkställighet. Detfinns exempel på i vite per umgängestillfälle. Det finnsockså exempel på polishämtningar. Vid umgängessabotage kan man ensam fåvårdnaden.Barnet har inga rättsliga möjligheter. Det kan möjligen aktualiseraönskningar i samarbetssamtal. Det som jag har kallat umgängesvägran måste kunnarättsliggöras om barnet skall påstås har rätt till båda sina föräldrar. Idoktrinen har detta också framförts av professor , i remissvarenbl.a. av juridiska fakulteten i Stockholm.Enligt propositionen skall detta föräldraansvar fortfarande vara frivilligt. ?Det finns en risk att umgänge som måste tvingas fram av sanktioner verkar ifel riktning vad gäller relationerna.? Jag kan instämma. Men i så fall skalldetta också gälla för barnet.Redan att vara förälder innebär att ta ansvar för barnet. Att varavårdnadshavare innebär ytterligare ansvar plus bestämmanderätt och makt. Att hagemensam vårdnad innebär gemensam makt över barnet, men skapar också enmaktrelation mellan föräldrarna. Det yttersta ansvaret verkar fortsatt varamoderns. Barnen bor i ökad utsträckning vid gemensam vårdnad med modern. Fadernträffar barnet om han vill.Barnpsykiatern , med erfarenhet, hävdar att engammeldags bild av att föräldrar är goda vad de än gör håller på att anammas.Man vill inte se att vissa föräldrar faktiskt är onda eller av andra skäl intekan fungera som föräldrar. Det som händer nu är en tillbakagång. Barnetsårhundrade slutar inte speciellt väl.Jag hoppas att den här hearingen kan förändra den trenden.Emy , Föreningen : Jag är ordförandei föreningen.Vi vill fästa uppmärksamheten på det resonemang som förts angåendesekretessen vid samarbetssamtal. Det står på s. 93-97 i propositionen.Samarbetssamtal skall kunna föras med både socialtjänstsekretess och denabsoluta familjerådgivningssekretessen. Avgörande för vilken sekretess somskall gälla föreslås vara samtalets karaktär. För attfamiljerådgivningssekretess skall kunna användas framgår det att samtalsledarenför samarbetssamtalet är att betraktas som familjerådgivare enligtsocialtjänstlagen. Dessa två skrivningar, dvs. att ledare av samarbetssamtalskall betraktas som familjerådgivare utan att vara det samt att sekretessen isamarbetssamtal skall bedömas utifrån samtalets karaktär, är föreningen mycketkritisk mot. Vi är oroliga för vilka praktiska konsekvenser detta kan få. Vivill speciellt peka på tre möjliga negativa konsekvenser.För det första: Rättssäkerheten i samarbetssamtalen. Vi menar atträttssäkerheten kan bli osäker för den enskilde när sekretessen föreslås beropå samtalets karaktär. Vem skall bedöma det? Hur skall oenighet hanteras?Vi den här typen av samtal är det vanligt att frågorna som berörs blandasmellan det som rör barnet och det som rör parrelationen. Det är inte helleralltid möjligt att göra en åtskillnad. Det kan få en negativ inverkan på denprocess som sker i samtalet om deltagarna skall fundera över vilkensekretess som skall gälla.I propositionen framgår det på s. 96 att ett samtal som börjar som ettsamarbetssamtal kan övergå till familjerådgivning enligt den i lagen användadefinitionen och med den strängare sekretess som gäller.För det andra: Oklarhet rörande innebörden i begreppen familjerådgivning ochfamiljerådgivare. Risken för oklarheter om vem som är familjerådgivare och vadsom är familjerådgivning kan bli stor.I samband med lagstiftningen om familjerådgivning betonades i propositionenbetydelsen av de ramar som omgärdar familjerådgivningen. Det är en självständigverksamhetsgren, absolut sekretess, rätt för den sökande att vara anonym, ingenjournalföring, avskilda lokaler och hög kompetens hos familjerådgivaren. Alltdetta för att säkerställa att allmänheten skall kunna vända sig tillfamiljerådgivningen med stort förtroende och tillit för att samtala om ocharbeta med känsliga och intima frågor i parrelationen.Nu riskerar vi att det blir oklarheter när samtalets karaktär skall avgöravem som skall kallas familjerådgivare. Det kan alltså skapa förvirring och kankomma att skada allmänhetens stora förtroende för familjerådgivningen. Iförlängningen skulle det t.o.m. kunna innebära att enskilda kommuner underlåteratt organisera familjerådgivning som en självständig verksamhet.För det tredje: Risken för att kommunerna inrättar s.k. kombinationstjänster.Det har redan kommit exempel på detta. Där vet vi att skrivningarna ipropositionen har haft betydelse. Kombinationstjänster innebär att en och sammaperson innehar tjänst som familjerådgivare och t.ex. familjerättssekreterareeller socialsekreterare. Det står i direkt motsats till vad som skrivs iförarbetena till lagen om familjerådgivning.Resonemang om kombinationstjänster har förekommit speciellt i mindrekommuner. Jag kan nämna som ett exempel. Där valde man den lösningenhösten 1997. Där har en privatperson JO-anmält kommunen med anledning av detta.JO har tagit upp frågan men ännu inte uttalat sig.För att skydda allmänhetens rättssäkerhet i samarbetssamtal och allmänhetensförtroende för familjerådgivning föreslår vi att förstärkt sekretess isamarbetssamtal ges en annan beteckning än familjerådgivningssekretess, t.ex.utvidgad socialtjänstsekretess. Det skall klargöras vid samtalsseriens startvilken typ av sekretess som skall gälla under samtalsseriens gång. Vi hävdaratt det tydligt måste framgå i kommande betänkande att familjerådgivning är ensjälvständig verksamhetsgren med högt sekretesskydd och att endastfamiljerådgivare skall bedriva familjerådgivning.Charles , Föreningen : När det gäller samarbetssamtal ärföreningens erfarenhet att föräldrar dels vill ha fler manliga samtalsledare,det kan vara både manliga och kvinnliga samtalsledare, dels att samtalsledarnaskall vara bättre på att lyfta fram barnens bästa och deras behov, flerkvällstider, informationskampanjer och metodutveckling. Det framgår bra iförslaget.I övrigt skall tillgängligheten och kvaliteten förstärkas. Det är bra attbarnens möjligheter att komma till tals lyfts fram. Vi är överens medBarnombudsmannen att obligatoriska samtal skall införas.Vi tycker att den finska modellen låter bra i fråga om vårdnad osv. Föräldrarsäger till oss att det är bra att inte behöva vända sig till domstol, som jupräglas av strid. Många föräldrar har också dåliga erfarenheter av advokater.Därför tror vi att detta förslag är ett viktigt steg i rätt riktning när detgäller att sätta den yttre ramen för de attityder som behöver ändras i arbetetmed dessa frågor.Sune Wiklander, (): har förordat kommunala och opolitiska familjenämnder,dvs. de skall bestå av jurister, ekonom, socialsekreterare och barnpsykolog somskall arbeta med frågorna och familjen. Det som händer nu är ett steg i rättriktning mot den lösningen.Vi har också pratat med den finländska utredaren. Han tycker att vårt sättatt lösa det hela med hjälp av familjenämnder är ett ännu bättre sätt än denfinska modellen.Det är ett sätt att lösa vårdnads- och umgängesfrågor utanför domstolen. Närtvå föräldrar flyttar isär handlar det inte om brott och straff, om vem som harrätt eller fel eller om vem som skall bli vinnare och förlorare. Det handlar omtvå föräldrar som inte är överens och behöver hjälp att lösa sina problem införframtiden. Det är viktigt att vi får bort så mycket som möjligt avförhandlingar i domstolen. Om man inte är osams sedan förut, startas ofta ettkrig när man träffats i domstolen. Det blir smutskastning, svartmålning ochjuridiska knep och kosmetika.Samarbetssamtal är väldigt viktiga. Det är också viktigt att det är duktigaoch opartiska samtalsledare. Vi skulle gärna se - det är nästan ett krav - attdet var en man och en kvinna. Det är inte roligt att sitta tre mot en. Likadantkan det kännas för en kvinna om två män är vårdnadsutredare. Det är alltsåviktigt med samarbetssamtal för att man skall kunna komma fram till förnuftigalösningar också när föräldrarna inte är överens. Det är också väldigt viktigtatt fastställa föräldrarnas faktiska åsikter och inte vadderas ombud tycker. Man måste försöka tolka vad föräldrarna vill så tidigt sommöjligt innan kriget dragit i gång alltför mycket. Man borde kanske t.o.m.skapa en blankett för att kunna konstatera var föräldrarna står i de olikafrågorna, t.ex. vårdnadsfrågan. Är de positiva till gemensam vårdnad? Var skallbarnen bo? Vad händer om någon flyttar från kommunen? Vad händer vid hämtningoch lämning av barn? Hur blir det med resekostnader?Man bör ta upp så många faktafrågor som möjligt. Man kan gärna fråga bådaföräldrarna: Hur skulle du vilja att umgänget var, om man kom fram till attbarnet till största delen skall bo hos den andra föräldern eller skrivas där?Om man ställer samma fråga till båda föräldrarna kommer de säkert att svara attde skulle vilja ha halva tiden. Under samtalets gång bör man också påpeka vid bedömningen av vårdnads- och boendefrågan kommer att lägga väldigt storvikt vid vem som kan se till att upprätthålla ett fungerande umgänge. Av storvikt är också korta handläggningstider och strävan efter gemensam vårdnad. Imöjligaste mån skall barnet bo lika mycket hos varje förälder underutredningstiden. Annars skapas fördelar för en förälder, och man riskerarkanske att den andra föräldern ger upp och försvinner. Man kan också skapapartiskhet hos myndigheter genom att ta ställning för den ena mot den andra.Man kan också pröva att låta barnet bo i taget hos båda föräldrarnaunder en viss prövotid. Då får båda föräldrarna pröva att vara umgängesförälderoch att ha den faktiska vårdnaden med de problem det kan innebära.Något som tyvärr är bortglömt är uppföljning av domar, avtal och beslut. Detär viktigt att föräldrarna efter eller ges möjlighet attfylla i en uppföljningsblankett och svara på hur avtalet som slöts fungerar.Annars riskerar man att hamna i samma situation som många interner gör i dag.Man kommer ut ur fängelset, har inget arbete, ingen bostad och inga kompisar.Man är ställd helt och hållet ensam. Detta är ett faktum förumgängesföräldern.Inger , : Jag kommer frånFamiljerättssocionomernas . Vi tycker att det är ett erkännande avsamarbetsavtalen att de nu lyfts fram i och att samtalensställning stärks genom att föräldrar ges möjlighet att i samband medsamarbetssamtal träffa bindande avtal. Vi ser samarbetssamtal som en bra metod,och den utvärdering som gjort visar attsamarbetssamtal är ett bra instrument för att lösa tvister. Om föräldrarna påett tidigt stadium får tillfälle att resonera om sina problem under sakkunnigledning är utsikterna goda att nå en överenskommelse. Vi tycker att det är enriktig tanke att vårdnadsfrågor i största möjliga utsträckning skall hanterasutanför domstolarna. Vi ser det också som helt självklart att det ärkommunernas familjerätter som skall vara ansvariga för den nya uppgiften atthjälpa föräldrar att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge. Det är därsom kompetensen och erfarenheten finns.Vi förutsätter också att socialnämndens prövning av avtalen kommer attdelegeras till oss. Vi ser det som naturligt att samtalsledarna vidsamarbetssamtal i de flesta fall kommer att pröva avtalen. Det ärsamtalsledaren som har kunskap om barnets situation och kompetens att avgöravad som är barnets bästa i det enskilda fallet.