bet · GL01SoU12 · 1998-03-12 00:00:00 — Regeringenhar dock vid ett flertal tillfällen framhållit att det, inom ramen för ettintegrerat system, kan finnas ett värde såväl ur patienternas som urpersonalens synpunkt, av ett varierat vårdutbud i olika driftsformer. Det börvara verksamhetens inriktning, tillgänglighet, kvalitet ochkostnadseffektivitet som styr valet av vårdgivare. Utskottet instämmer häri.Samverkansdelegationen, som skall avge sitt slutbetänkande vid utgången avdetta år, skall bl.a. söka former för att underlätta samverkan mellan privatoch offentligt bedriven vård och söka undanröja eventuella hinder för en sådansamverkan.Utskottet har också tidigare behandlat motionsyrkanden med krav påatt t.ex. psykoterapeutisk behandling borde ?ersättas av ?eller på samma sätt som läkarbesök och sjukgymnastik. Motionsyrkandena haravslagits (se t.ex. 1996/97:SoU12 och 1994/95:SoU14) under hänvisning tillbl.a. uppdrag att göra en nationell översyn och analys avinnehåll och kvalitet i den psykiatriska vården.Under några år och t.o.m. utgick ?öronmärkt? ersättningtill sjukvårdshuvudmännen för psykoterapeutisk behandling i enlighet medöverenskommelser mellan staten och (Dagmar-uppgörelserna).Beloppen var och . År 1997var parterna överens om att inte avsätta sådana särskilda stimulansmedel.Landstingen förväntades ha byggt ut egen verksamhet på området efter en visstid med särskilda stimulansmedel (1996/97:SoU12 s. 11).Samverkansdelegationen har i sitt slutbetänkande spelregler - enförutsättning för samverkan mellan offentlig och privat hälso- och sjukvård,(SOU 1997:179) föreslagit bl.a. följande (s. 19 f) om andra vårdgivargrupper änläkare och sjukgymnaster.Dagens nationella system med lagstiftning och ett ersättningssystem somfastställs av regeringen har utan tvekan bidragit till att de vårdgivare somomfattas av detta fått en stark ställning. Men det har också bidragit till attkonservera en situation där andra legitimerade vårdgivare inte har sammamöjligheter att bedriva verksamhet i alternativa driftformer. Det är uppenbartatt t.ex. sjuksköterskor, psykologer och psykoterapeuter inte har sammamöjligheter att träffa vårdavtal.Delegationen anser att det är viktigt att även andra vårdgivargrupper änläkare och sjukgymnaster ges möjlighet att bedriva verksamhet som enskildvårdgivare med finansiering av . Detta är viktigt för såvälvårdgivare som patienter. Vårdgivarna kan bedriva sin verksamhet i andra formerän som anställda hos i princip en enda arbetsgivare och för patienter innebärdet en ökad valfrihet. Det behövs klara spelregler för att detta skall kommatill stånd. Att på en nationell nivå markera att sjuksköterskor kan bedrivaverksamhet som egna företagare inom exempelvis mödrahälsovård, barnhälsovårdoch distriktssköterskevård och att psykoterapeuter med annanutbildningsbakgrund ges samma villkor som läkarutbildade psykoterapeuter kanockså, med hänsyn till hur könsfördelningen ser ut bland dessa yrkeskategorier,betraktas som en jämställdhetsfråga. Med hänsyn till de ställningstaganden somregering och riksdag redovisat när det gäller ersättning och övriga villkor förde privata vårdgivarna och parternas ansvar anser delegationen inte att detskulle vara en framkomlig väg att föreslå nationella ersättningssystem somfastställs och beslutas av regering och riksdag för de aktuellavårdgivargrupperna.Delegationen föreslår därför en lösning som innebär att andra legitimeradevårdgivare än läkare och sjukgymnaster omfattas av samma grundläggande villkor.Förslaget innebär att nu gällande detaljerade lagstiftning rörande villkorenför läkare och sjukgymnaster, , upphävs och ersätts med en lag ometablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal. Beslut om taxornas utformningoch ersättningsnivåer överlåtes till berörda parter att besluta om. Motivet föratt föreslå en lag är att hälso- och sjukvården är en nationell angelägenhet.Därför anser delegationen att de grundläggande förutsättningarna för de privatavårdgivarna bör vara lika över hela landet.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin uppfattning att det innebär fördelar om ökat utrymmeges för alternativa driftsformer inom hälso- och sjukvården. Det stärkerpatientens och medborgarens ställning om den enskilde får ökade möjligheter attvälja vårdgivare inom primärvård och olika typer av specialistvård liksom attvälja sjukhus vid sluten vård. En sådan utveckling bör kunna bidra till ettbättre bemötande samt bättre kontinuitet och tillgänglighet i vården. Detta börha positiva effekter även för personalen.För ungefär ett år sedan beslutade om vissa förändringar i lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastik. De nya reglernaträdde i kraft respektive den 1 januari 1998.Samverkansdelegationen har slutfört sitt utredningsuppdrag.Remissbehandling pågår . I princip har delegationen isitt slutbetänkande behandlat alla de frågor som tas upp i motionerna.Riksdagen bör inte i detta skede ta något initiativ på området. Utskottetfinner inte skäl att återinföra den nationella husläkarlagen. Motionerna So202(m), So212 (m), So213 (s), So240 (m) yrkandena 4-7, So273 (m), So282 (fp)yrkandena 3-6, So285 (v) yrkande 19 och So299 (m) avstyrks därför.Samverkansdelegationen har också föreslagit att även andra legitimeradevårdgivargrupper än läkare och sjukgymnaster bör ges möjlighet att bedrivaverksamhet som enskild vårdgivare med finansiering av landsting. Iutredningsförslaget nämns bl.a. sjuksköterskor, psykologer och psykoterapeuter.Riksdagen bör inte föregripa regeringens kommande förslag på området.Motionerna So216 (v), So224 (m), So235 (v) yrkande 6, So238 (m), So268 (m),So291 (v) yrkande 4, So293 (m), So310 (fp), So311 (fp), So323 (mp) och So342(s) avstyrks.Patientavgifter och högkostnadsskyddI motion So251 av m.fl. (m) begärs att hos regeringenbegär en utredning om ett nytt högkostnadsskydd för sjukvårdskostnader ienlighet med vad som anförts i motionen. Motionärerna förordar ett system sominnebär att den enskilde själv får välja högkostnadsskydd enligt två olikamodeller. Det ena alternativet innebär att ingen skall behöva betala mer än 700kr per läkarbesök/behandling. Oavsett om kostnaden är högre betalar patientenmaximalt per gång. Den modellen kan vara attraktiv för den som inte trorsig ha sjukvårdskostnader som överstiger . Det andraalternativet innebär att man betalar eller per år.Eftersom en enskild individ aldrig kan veta om de egna sjukvårdskostnadernakommer att överstiga det beloppet tror motionärerna att benägenheten attansluta sig till systemet är relativt stor. I den senare modellen betalarpatienten per läkarbesök i form av en administrativ avgift. I övrigtskulle vården vara kostnadsfri för den enskilde. Inbetalningen av dennaförsäkring kan ske antingen genom inbetalning av hela årsbeloppet eller genommånatliga inbetalningar. I ett första skede bör landstingen ha ansvar föravgiften men i ett senare skede skulle systemet bli nationellt. Motionärernaanser att en utredning bör tillsättas för att närmare studera detaljerna kringförslaget i motionen.I motion So203 av och () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om sparkonton inomden öppna vården samt att detta skall utredas (yrkandena 1 och 2). Motionärernaföreslår ett modifierat högkostnadsskydd - ett medicinskt sparkonto ellermedborgarkonto - i den öppna vården. Förslaget går att kombinera med en allmänhälsoförsäkring. Enligt förslaget skall alla medborgare avsätta cirka treprocent av lönesumman skattefritt till att bygga upp ett individuellt kontotill ett givet tak. När patienten blir sjuk används pengar från kontot till attbetala den öppna vården, såväl sjukvårdande behandling som diagnostik. Kontotstak kan lämpligen sättas till ett basbelopp och kombineras med ett golv. Omsparkontots behållning överstiger taket återbetalas överskottettill individen efter skatteavdrag. Om patienten har överskridit kontot vidårets slut så återförs det till noll genom en insättning från staten, enligtförslaget. Pengarna skall följa patienten. Motionärerna anser att denna modellger större möjligheter till alternativa vårdgivare. Patientens ställning ivården stärks, och patienten kan själv styra kostnaden genom den modell somföreslås i motionen.I motion So218 av m.fl. (kd) begärs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om högkostnadsskyddet (yrkande4). har avgifterna för den enskilde ökat dramatiskt dels genomatt högkostnadsskyddet höjts, dels därför att flera vårdavgifter inte omfattasav högkostnadsskyddet. Kostnader för resor i samband med vård ingår inte.Motionärerna anser att det behövs en översyn så att högkostnadsskyddetverkligen omfattar alla vårdavgifter. Även den fria listan på mediciner böråterinföras, heter det i motionen.I motion So214 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivande omfri barnsjukvård (yrkande 11).I motion So308 av m.fl. (mp) begärs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att alla avgifterför läkemedel, läkarvård, tandvård och handikapphjälpmedel börsamordnas i ett högkostnadsskydd (yrkande 10). Motionärerna begär en utredningom de samhällsekonomiska kostnaderna för att samordna alla avgifter förläkemedel, läkarvård, tandvård och handikapphjälpmedel (yrkande 11). Det finnsgrupper av medborgare som under de senaste årens budgetåtstramningar vållatsorimligt stor skada genom den brist på helhetssyn som genomsyrat politiken.I motion So340 av m.fl. (mp) begärs ett tillkännagivande omalternativmedicinsk behandling via läkarremiss (yrkande 6). Motionärerna anseratt alternativmedicinsk behandling bör ingå i högkostnadsskyddet.I motion So285 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om patientavgifternas differentiering(yrkande 13). Många hushåll har fått en allt sämreekonomi. Signaler tyder, enligt motionärerna, på att ekonomiskt utsatta grupperväntar alltför länge eller helt enkelt låter bli att besöka sjukvården på grundav för höga patientavgifter. Dålig ekonomi kan också tvinga människor till attavstå från utskrivna mediciner. Patientavgifter inom primärvården skall enligtmotionärerna vara låga eller inte förekomma alls. För barn och ungdomar uppt.o.m.19 år skall primärvården alltid vara avgiftsfri. Även distriktsvården börenligt deras mening vara avgiftsfri medan avgiften till specialistvård kan varahögre. Fördelen med en differentierad taxa är att man får ett styrmedel överpatienternas val av vårdnivå, heter det i motionen.I motion So290 av m.fl. (v) begärs att begär attregeringen vid förhandlingar med tar upp frågan om enförsöksverksamhet med kraftigt differentierade avgifter med låga avgifter iprimärvård och högre inom institutions- och specialistvården (yrkande 4).I motion So262 av () begärs ett tillkännagivande tillregeringen om att högkostnadsskyddet bör kopplas till friskvårdssatsningar.Motionären anför att vid en sjukrehabilitering förekommer det ofta attmänniskor blir tillrådda att träna upp sin kropp på olika sätt som ettkomplement till annan vård. Detta är enligt motionären vällovligt, menmänniskor förhindras genom att de anser sig inte ha råd att på ett effektivtsätt nyttja friskvårdsanläggningar. För att komma till rätta med detta bordeenligt motionären en av läkare ordinerad träning berättiga till ekonomiskersättning inom nuvarande högkostnadsskydd för medicinsk hjälp.I motion So336 av () begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om lättnader för människor med ettpsykiskt handikapp. Motionären anför att människor som har en långvarig psykisksjukdom, som ofta lever på existensminimum genom tidig sjukpensionering och somibland tvångsmedicineras ofta har en bristande sjukdomsinsikt. Dessa personerhar svårt att ta medicin när den är gratis. När de själva måste betala förmedicinen (upp till högkostnadsskydet) är det enligt motionären omöjligt. Dessapersoner bör därför ges ekonomiska lättnader.Tidigare behandling m.m.I betänkande 1997/98:SoU2 Vissa hälso- och sjukvårdsfrågor ()behandlade utskottet senast motionsyrkanden om patientavgifter ochhögkostnadsskydd. I betänkandet ges en bred bakgrundsbeskrivning vartillhänvisas (s. 36-40). Utskottet gjorde följande bedömning:Systemet med statligt reglerade patientavgifter avskaffades i princip den 1januari 1991. Motivet var att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen atteffektivare kunna utnyttja hälso- och sjukvårdens organisation och resursergenom att t.ex. differentiera avgiftsnivåerna mellan olika typer avmottagningar. Den grundläggande bestämmelsen om avgifter för hälso- ochsjukvården finns i 26 § hälso- och sjukvårdslagen. Enligt bestämmelsen fårvård-avgifter tas ut enligt grunder som eller kommunen bestämmer iden mån inte annat är föreskrivet. Utskottet noterar att sjukvårdshuvudmännenföljer effekterna av de avgifter som tillämpas. Avgiftsnivån bör enligtutskottet inte hindra dem som behöver vård att söka vård. Utskottet avstyrkermotionerna (m, kd, fp, v).Det nu gällande högkostnadsskyddet omfattar patientavgifter för läkarvård ochsjukvårdande behandling inom landstingen, läkarvård och sjukgymnastik hosprivata vårdgivare med ersättning från landstingen samt inkontinensartiklar förvilka landstingen har kostnadsansvar. Frågor om införande av ett mer omfattandehögkostnadsskydd än det nu gällande har utretts men regeringen har inte tagitslutlig ställning i frågan. Omfattningen av en framtida tandvårdsförsäkringutreds på nytt. Utskottet vill inte föregripa regeringenskommande förslag på området. Motionerna (s, v, mp) avstyrks.I budgetpropositionen 1997/98:1 (utgiftsområde 9) anförs följande (s. 17):har det framkommit uppgifter om att barnfamiljer ivissa fall avstår från att söka vård av ekonomiska skäl. Regeringen serallvarligt på dessa uppgifter då framför allt yngre barn är infektionskänsligaoch kan ha ett stort behov av hälso- och sjukvård. Utebliven vård kan ocksåbidra till att smitta sprids inom familjen eller till andra som kommer ikontakt med barnet. För att inte barnfamiljer skall avstå från vård på grund avatt de inte anser sig ha råd med patientavgifterna har flera landsting beslutatatt reducera eller helt avskaffa patientavgifterna för barn.I syfte att alla barn i hela landet, utan hänsyn till familjens privataekonomi, skall kunna erbjudas en god vård kommer patientavgifterna attavskaffas för samtliga barn och ungdomar upp t.o.m. fr.o.m. den 1 januari1998. Regeringen delar landstingens bedömning av värdet av denna reform.Landstingsförbundet och staten har kommit överens om hurett extra anslag på skall fördelas blandsjukvårdshuvudmännen. Det gäller ersättningar 1997 för gratis läkemedel tillvissa psykiskt sjuka, nämligen patienter utan sjukdomsinsikt och för vilkabristande medicinering kan innebära fara för patientens eller annans liv ochhälsa.Utskottets bedömningSystemet med statligt reglerade patientavgifter avskaffades i princip den 1januari 1991. Motivet var att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen atteffektivare kunna utnyttja hälso- och sjukvårdens organisation och resursergenom att t.ex. differentiera avgiftsnivåerna mellan olika typer avmottagningar. Enligt den grundläggande bestämmelsen, 26 § hälso- ochsjukvårdslagen, får vårdavgifter tas ut enligt grunder som ellerkommunen bestämmer i den mån inte annat är föreskrivet.Det har framkommit uppgifter om att en del människor haravstått från läkarkontakt av ekonomiska skäl. I syfte att alla barn i landetutan hänsyn till familjens privata ekonomi skall kunna erbjudas en god vård harlandstingen beslutat avskaffa patientavgifterna för barn och ungdomar uppt.o.m. Motion So214 (kd) yrkande 11 är numeratillgodosedd och avstyrks därför.Det nu gällande högkostnadsskyddet omfattar patientavgifter för läkarvård ochsjukvårdande behandling inom landstingen, läkarvård och sjukgymnastik hosprivata vårdgivare med ersättning från landstingen samt inkontinensartiklar förvilka landstingen har kostnadsansvar. Frågan om att utöka högkostnadsskyddethar utretts men regeringen har inte tagit slutlig ställning. Regeringen haraviserat en proposition om ny inriktning på tandvårdsförsäkringen. Utskottetvill inte föregripa regeringens kommande förslag på området. Utskottetavstyrker därför motionerna So203 (m), So218 (kd) yrkande 4, So251 (m), So262(c), So308 (mp) yrkandena 10 och 11.Motionerna So285 (v) yrkande 13 och So290 (v) yrkande 4 är åtminstone delvistillgodosedda och avstyrks.Motion So336 (s) är tillgodosedd genom den överenskommelse staten ochLandstingsförbundet träffat om ersättningar för gratis läkemedel till vissapsykiskt sjuka. Motionen avstyrks.Prisnedsatta livsmedelI motion So332 av () begärs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ekonomisk ersättning förmerkostnader vid behov av specialkost. Motionären anför att för alla barn upptill som inte tål gluten, laktos eller mjölkprotein finns möjligheter atterhålla en del specialprodukter på apotek till en kostnad av peruthämtningstillfälle. När barnet fyllt blir det stor skillnad mellanolika landsting, enligt motionären. Hos några erhålls kontantbidrag med mellan200 och , hos några erhålls inget ekonomiskt bistånd alls vidbehandling med specialkost, hos några erhålls stöd liknande det för barn under16 år, men med större egenavgift. Motionärerna anser att regeringen bör kommamed förslag till en rättvisare bedömning av ersättningar till personer medbehov av specialkost.BakgrundDen fråga som motionären tar upp, samt andra hithörande frågor, behandlades iHSU:s betänkande Reform på recept (SOU 1995:122) s. 123-130. Kommittén anför(s. 124) att området med prisnedsatta livsmedel för särskilda näringsändamålframstår som mycket komplex med en rad frågeställningar av principiell natursom måste lösas vid en reformering av området. Sedan systemet infördes harsåvitt bekant inte skett någon översyn. Den s.k. (SOU1992:129) hade visserligen föreslagit att 16-årsgränsen skulle tas bort samtatt egenavgifterna skulle omfattas av högkostnadsskyddet men inte närmareutvecklat skälen härför. HSU anser att alltför många instanser är inblandadeför att någon skall känna ett riktigt ansvar för att följa utvecklingen.Kommittén föreslog en separat översyn av förmånen med livsmedel för särskildanäringsändamål och pekar på några områden som bör behandlas vid en sådanöversyn, bl.a. glutenfria livsmedel och livsmedel som förskrivs på licensefter beslut av . Andra områden som bör behandlas äregenavgifternas utformning samt prisregleringen. Kommitténs uppfattning är attlivsmedlen, efter översynen, skall inordnas i läkemedelsförmånen.I proposition 1996/97:27 Läkemedelsförmåner och läkemedelsförsörjning m.m.redogjordes för reglerna om prisnedsatta livsmedel vid vissa sjukdomar (s. 37).I propositionen lämnades dock inget förslag till förändring eller fortsattutredning.Kommittédirektiv har beslutats (dir. 1997:140) Reformeringav förmånssystemet för speciallivsmedel vid vissa sjukdomar. Uppdragetsammanfattas på följande sätt (s. 1):En särskild utredare tillkallas med uppgift att göra en översyn av nuvarandeförmånssystem för speciallivsmedel vid vissa sjukdomar.Utgångspunkten förutredningsarbetet är att sådana speciallivsmedel även i fortsättningen skallvara en del av läkemedelsförmånen eller subventioneras av samhället på annatsätt. En annan viktig utgångspunkt för utredaren är att det system som föreslåsskall rymmas inom samhällets nuvarande kostnader för dessa speciallivsmedel.Utskottets bedömningRegeringen har beslutat om direktiv för en särskild utredare med uppgift attgöra en översyn av nuvarande förmånssystem för speciallivsmedel vid vissasjukdomar. De frågor som tas upp i motion So332 (c) omfattas av direktiven.Riksdagen bör inte föregripa regeringens kommande förslag på området. Motionenavstyrks.Psykiatrisk tvångsvårdI motion So208 av och () begärs att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om slutenpsykiatrisk vård. Motionärerna anför att det måste vara riktigt att människorsom inte kan ta vara på sig själva och som råkar begå något brott får vård ochinte straff. De platser där denna speciella kategori vistas skall enligtmotionärerna påminna så litet som möjligt om ett fängelse. Ofta glöms dendetalj som enligt motionärerna borde beaktas före allt annat, nämligen depresumtiva offrens säkerhet. Motionärerna refererar till ett faktiskt fall därfem grova brottslingar genomfört en klassisk rymning från sluten psykiatriskvård. De har uppenbarligen råkat komma på fel ställe. Motionärerna menar därföratt bedömningen av vilka som har behov av sluten psykiatrisk vård har kommit?ur fas?. De anser att jurister och läkare har ett ansvar att se till att vitar oss tillbaka till verkligheten igen.I motion So308 av m.fl. (mp) begärs ett tillkännagivandetill regeringen om att personer som tvångsvårdas skall ha fri vård och frialäkemedel (yrkande 33).I motion So328 av () begärs ett tillkännagivande till regeringen omen utredning kring lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (yrkande 1). sådan utredning bör enligt motionärens uppfattning ingå personer med egenerfarenhet från att ha tvångsvårdats samt kunniga personer inom psykiatri medett alternativt synsätt i dessa frågor (yrkande 2). Slutligen begärs etttillkännagivande om ett faddersystem för intagna (yrkande 3). Motionären anseratt hela psykvården måste reformeras från grunden. Lagen bordeomarbetas så att den enda situation där tvångsvård används är när någon i ettakut skede behöver stöd.BakgrundI tillkallades en parlamentarisk kommitté för att utvärdera lagen(1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) omrättspsykiatrisk vård (LRV). Kommittén skall enligt direktiven (dir. 1995:140)behandla frågan om det grundläggande syftet med lagstiftningen har uppnåtts,dvs. om användningen av tvångsvård, tvångsåtgärder samt konvertering harminskat i avsedd utsträckning och om patientens rättssäkerhet har stärkts.Vidare skall kommittén bl.a.:- analysera och utvärdera nuvarande regler och tillämpningen av dessa medavseende på samhällsskyddet, däribland reglerna i LRV vid utskrivning,permission och s.k. frigång,- uppmärksamma eventuella problem med tillämpningen av lagstiftningen i vidmening och föreslå lämpliga åtgärderSom ett deluppdrag skulle kommittén beskriva och analysera principer och reglerför patientens betalningsansvar vid rättspsykiatrisk vård samt kostnadsansvaretför rättspsykiatrisk vård till asylsökande.Deluppdraget redovisades i betänkandet Vårdavgifter vidrättspsykiatrisk vård, m.m. (SOU 1996:141).I betänkandet beskrivs och analyseras olika situationer, kostnadsmässigt, förden som bereds rättspsykiatrisk vård. Vissa skillnader uppstår nämligen med nugällande regelverk beroende på om vårdtagaren uppbär pension(sjukbidrag/förtidspension), sjukpenning eller saknar inkomst.Kommittén anser att frågan om när vårdavgift inte skall tas ut bör kunnalösas genom förhandlingar mellan och Socialdepartementet.För den händelse detta inte skulle lyckas lägger kommittén fram ett förslagtill lagstiftning, som innebär att det i LRV införs en bestämmelse av innebördatt avgift vid sjukhusvård beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vårdfår tas ut endast genom avdrag från förmån enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring.Kommittén har slutredovisat sitt uppdrag den 5 mars 1998.Kommittén har i betänkandet Rättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd vidpsykiatrisk tvångsvård (SOU 1998:32) lagt fram förslag om bl.a.intagningsförfarandet vid psykiatrisk tvångsvård, de allmänna förutsättningarnaför tvångsvård enligt LPT, övergång från frivillig vård till tvångsvård,stödpersoner, behandlingen under tvångsvård, permission samt upphörande av har haft i uppdrag att bedöma huruvida detgrundläggande syftet med den psykiatriska tvångslagstiftningen har uppnåtts,dvs. om användningen av tvångsvård, tvångsåtgärder samt konvertering harminskat i avsedd utsträckning och om patientens rättssäkerhet har stärkts. Ikommitténs uppdrag har också ingått bl.a. att analysera och utvärdera nuvaranderegler och tillämpningen av dessa med avseende på samhällsskyddet.