bet · GL01KU22 · 1998-02-17 00:00:00 — **FOOTNOTES**[1]: Liaisons Entre Actions de Développement de l´ÉconomieRurale[2]: Local Action GroupBakgrundEnligt 7 kap. 1 § första stycket SekrL gäller sekretess inom hälso- ochsjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personligaförhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att denenskilde eller någon honom närstående lider men.I 14 kap. 2 § fjärde stycket SekrL anges att sekretess inte hindrar att uppgiftsom angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet ellerannan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet förbrottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter.Därutöver anges i 14 kap. 2 § femte stycket SekrL att för uppgift som omfattasav sekretess enligt bl.a. 7 kap. 1- 6 §§ gäller vad som föreskrivs i fjärdestycket endast såvitt angår misstanke om brott för vilket inte är föreskrivetlindrigare straff än fängelse (t.ex. mord, dråp, våldtäkt, grovt rån,mordbrand och grovt narkotikabrott). Dock hindrar sekretess enligt bl.a. 7 kap.1- 6 §§ inte att uppgift som angår misstanke om brott enligt enligt 3, 4 och 6kap. brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och fridresp. sexualbrott) mot någon som inte fyllt lämnas tillåklagarmyndighet eller polismyndighet. Med brott avses i denna bestämmelsefullbordat brott.Enligt 14 kap. 1 § SekrL hindrar sekretess inte att uppgift lämnas tillregeringen eller . Sekretess hindrar inte heller att uppgift lämnastill annan myndighet, om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning.Vittnesplikten enligt (RB) anses vara sådan i lag föreskrivenuppgiftsskyldighet som tar över sekretessen. Bland annat 36 kap. 5 § RB avgörvilken omfattning vittnesplikten har. Inskränkningar i vittnesplikten görs i 36kap. 5 § RB för bl.a. viss vårdpersonal. Denna inskränkning gäller dock intemål angående brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än två år.Med brott avses härvid fullbordat brott. gäller inteheller inskränkningen i mål om brott mot någon som inte fyllt , om detär fråga om brott enligt 3, 4 och 6 kap. (SFS 1997:314).Enligt 11 § lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- ochsjukvården är hälso- och sjukvårdpersonal utöver vad som annars följer av lageller förordning skyldig att lämna ut bl.a. uppgift om huruvida någon vistas påen sjukvårdsinrättning, om uppgiften för särskilt fall begärs av en domstol,åklagarmyndighet, polismyndighet, kronofogdemyndighet eller skattemyndighet.Även denna uppgiftsskyldighet bryter sekretessen (prop. 1981/82:186 s. 65).I förarbetena till 11 § lagen om åligganden för personal inom hälso- ochsjukvården (prop. 1981/82:186 s. 65) anges i specialmotiveringen attbestämmelsen innebär att personalen inom hälso- och sjukvården skall lämnauppgift till bl.a. polis eller åklagare om huruvida någon vistas på ettsjukhus, då uppgiften begärs för ett särskilt fall. Bestämmelsen förutsätterinte att den efterfrågade är känd till namnet. Det skall emellertid vara enviss person som efterfrågas. Med uttrycket ?för särskilt fall ? menas attuppgiften begärs t.ex. med anledning av en inledd förundersökning eller som ettled i spaningarna efter en förrymd mentalpatient. Vidare anges att det dockinte är meningen att polisen med stöd av regeln skall ha generell tillgång tillsjukhusens patientregister. Uppgiftsskyldigheten avser den omständighetenhuruvida en enskild vistas på ett sjukhus. Även personer som söker sig tillsjukhus för öppen vård får anses vistas på sjukhus så länge de finns där.Uppgiftsskyldigheten omfattar alltså bl.a. personer som begett sig till sjukhusför tillfällig vård efter exempelvis ett knivslagsmål eller en trafikolycka. Ispecialmotiveringen påpekas att den omständigheten att en s.k. adressuppgift(uppgift om huruvida någon finns på en sjukhusinrättning) kan lämnas ut medförinte utan vidare att patienten också får utsättas för förhör eller delges enhandling etc. hans hälsotillstånd kan hindra detta. Sådana frågor får bedömasenligt andra regler.I den allmänna motiveringen anför departementschefen bl.a. vad gälleruppgiftsskyldighetens omfattning (s. 18) att han inte kan ansluta sig till enordning som innebär att polisen med stöd av en ny regel skulle få tillgång tillbostadsadresserna till patienter och andra som vistas på vårdinrättningar. Ensådan ordning skulle enligt departementschefen kunna leda till att hälso- ochsjukvårdens och myndigheter kom att utnyttjas i så hög grad iden polisiära verksamheten att förtroendet för vårdmyndigheterna rubbades.Därtill kommer att behovet av uppgifter i första hand torde avse just uppgifterom huruvida en viss person finns på en vårdinrättning, särskilt då ensjukvårdsinrättning.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening torde vad som efterfrågas i motionen redan tillgodosesgenom den uppgiftsskyldighet som enligt gällande regler åligger personal inomhälso- och sjukvården. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla detbetydelsfulla i att personer som är verksamma inom den offentliga sektorn harerforderliga kunskaper i frågor om sekretess och därmed sammanhängande frågor.Ansvaret härför när det gäller hälso- och sjukvårdsområdet åvilar i första handlandstingen och kommunerna. Enligt utskottets mening saknas anledning förriksdagen att vidta någon ågärd med anledning av motionen. Motionen avstyrksdärför.Sekretess mellan myndigheter vid misstanke om övergrepp mot barnMotionenI motion 1997/98:K409 av () konstateras att man skallutreda vilka olika människor som skall ha anmälningsplikt till socialtjänstennär de ser något som kan misstänkas vara övergrepp mot barn på något sätt. Enfaktor som enligt motionären i detta sammanhang också bör ses över ärsekretessen. Det finns lärare, poliser m.fl. som har anmälningsplikt ochsom gör anmälan, men sedan kan de inte följa upp den på grund av sekretessen.Motionären anser att en översyn av lagen bör ske så att man kan följa falletoch inte behöver fundera över om åtgärder vidtas i ärendet eller om man behövergöra en förnyad anmälan. Enligt motionären bör hos regeringen begäraatt den i direktiven till vilka som skall ha anmälningsplikt även tar medfrågan om sekretessen mellan myndigheter.BakgrundGällande regler m.m.SekretessbestämmelserI 1 kap. 3 § SekrL anges att om sekretess gäller för uppgifter hos enmyndighet, får uppgifterna inte heller röjas för andra myndigheter i andra fallän som anges i sekretesslagen eller i en lag eller förordning till vilkensekretesslagen hänvisar. Begränsningen i möjligheten att lämna uppgifter mellanolika myndigheter gäller också i förhållandet mellan olika verksamhetsgrenarinom samma myndighet, om de är att betrakta som självständiga i förhållandetill varandra.I sekretesslagen finns flera undantagsbestämmelser, som innebär att en uppgiftfår lämnas ut trots att sekretess normalt gäller för den. Enligt 1 kap. 5 §hindrar sekretess inte att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att denutlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin egen verksamhet. Bestämmelsenskall tillämpas restriktivt och kan inte åberopas för att hjälpa en annanmyndighet att fullgöra sin verksamhet (prop. 1979/89:2 del A s. 465 och 494).Vidare sägs i 14 kap. 1 § att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas tillregeringen eller . Inte heller hindrar sekretess att uppgift lämnastill en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.I 14 kap. 2 § finns bestämmelser som avser uppgiftslämnande i flera speciellasituationer och som innebär begränsningar i den sekretess som normalt gäller.Uppgifter skall bl.a. kunna lämnas till annan myndighet om det behövs förförundersökning, rättegång eller andra rättsliga förfaranden. En annansituation som anges är att uppgift om misstanke om brott skall kunna lämnastill åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripamot brottet. Begränsningar i denna möjlighet föreskrivs när det gäller bl.a.hälso- och sjukvårdssekretess och socialtjänstsekretess. Uppgifter som avsermisstanke om brott enligt 3, 4 och 6 kap. (dvs. brott mot liv ochhälsa, mot frihet och frid och sexualbrott) kan dock utan begränsning lämnastill åklagarmyndighet eller polismyndighet.Enligt 14 kap. 3 § får sekretessbelagd uppgift lämnas till myndighet, om det äruppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför detintresse som sekretessen skall skydda. Bestämmelsen gäller dock inte inomområdet för hälso- och sjukvårdssekretessen och socialtjänstsekretess. Skälettill detta är att vården bygger på att den enskilde skall känna förtroende förden som har hand om vården. En konsekvens är att samråd med andra myndigheter iprincip inte skall ske utan den enskildes samtycke (jfr prop. 1981/82:186 s. ).I 14 kap. 4 § anges att sekretess till skydd för enskild inte gäller iförhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis eftergesav honom.Anmälan till om barn som far illaI 71 § socialtjänstlagen (1980:620, SoL) finns bestämmelser om anmälan tillsocialtjänsten när barn far illa. Bestämmelserna avser dels en generelluppmaning om att anmälan bör göras i vissa fall, dels en skyldighet för vissatjänstemän att göra anmälan.Genom en lagändring har 71 § första stycket SoL fått en nyuformning (SFS 1997:313). Enligt den nya lydelsen gäller att var och en som fårkännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till enunderårigs skydd bör anmäla detta till nämnden. Ändringen syftar till att påett tydligare sätt markera att en anmälan inte förutsätter att det i detenskilda fallet står klart att ett barn misshandlas eller annars utsätts förskadlig behandling i hemmet (prop. 1996/97:124 s. 104).Enligt 71 § andra stycket SoL gäller vidare sen tidigare att en skyldighetatt göra anmälan till föreligger för myndigheter vars verksamhetberör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten. Genom paragrafens nya lydelse har anmälningsskyldighetenutvidgats till att även avse personer som är verksamma inom en yrkesmässigtbedriven enskild verksamhet som berör barn och ungdom eller inom annanyrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom hälso- och sjukvården eller påsocialtjänstens område.I 71 § fjärde stycket anges att myndigheter, befattningshavare ochyrkesverksamma som anges i andra stycket är skyldiga att lämna socialnämndenalla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av en underårigs behovav skydd. Denna skyldighet är en sådan i lag föreskriven uppgiftsskyldighet somenligt 14 kap. 1 § SekrL tar över sekretessen.I proposition 1996/97:124 anför regeringen angående den föreslagna ändringen i71 § SoL att betydelsen av samverkan mellan och i synnerhetbarnomsorg och skola, men även andra i kommunen som i sin verksamhet kommer ikontakt med barn och ungdomar, inte nog kan betonas (s. 106). Regeringen nämnersom exempel att ett förfarande som förekommer i en del kommuner är attsocialtjänsten ger dem som omfattas av bestämmelserna i 71 § möjlighet attanonymt konsultera en arbetsledare inom i ärenden där det finnsoro för att barn far illa. Detta kan ske enligt en överenskommen handlingsplanoch utan att barnets identitet röjs. En sådan samverkan kan enligt regeringenresultera i att barnet får kontakt med genom att barnetsvårdnadshavare själva ansöker om hjälp i stället för att kontakten inleds genomen anmälan till socialtjänsten.Regeringen anför vidare att en annan form av samverkan som underlättararbetet med utsatta barn är det samrådsförfarande som finns närmare beskrivet iSocialstyrelsens allmänna råd, Sexuella övergrepp mot barn (1991:3) och somnumera är praxis i de flesta kommuner i ärenden som rör misshandel ellersexuella övergrepp.I allmänna råd, Sexuella övergrepp mot barn (1991:3) framhållsatt sexuella övergrepp mot barn är en typ av ärenden som ingen myndighet klararensam (s. 62 f.). Det är ärenden som enligt fordrar närasamarbete mellan flera myndigheter. Utredningar och insatser måste samordnas. allmänna råden anger vidare hur grundprinciperna förhandläggningen kan formuleras, bl.a. att myndigheterna skall värna omrätssäkerheten och samordna och avgränsa sina åtgärder i inledningsskedet såatt de inte hindrar eller försvårar varandras utredningar. Socialstyrelsenanser att ett formaliserat myndighetssamarbete bör finnas när det gällersexuella övergrepp mot barn. Samarbetsmodellen kan se olika ut i olika delar avlandet bl.a. beroende på om det rör sig om storstads- eller glesbygdskommuner.När det gäller samrådsgrupperna och sekretessen konstaterar (s. 65) att den omständigheten att flera myndigheter samverkar i samrådsgruppereller på annat sätt inte påverkar sekretessen. framhåller attett av syftena med sekretessreglerna är att upprätthålla den enskildesförtroende för myndighetens verksamhet. Reglerna fyller en viktig funktion inomverksamhetsområden där insatserna ofta förutsätter nära kunskap om enskildaspersonliga förhållanden. nämner som exempel ochhälso- och sjukvården, där sekretesskyddet är särskilt starkt. Socialstyrelsenpåpekar att utbyte av uppgifter inom samrådsgruppen om enskildas personligaförhållanden därför kräver den enskildes samtycke. Föreligger inte något sådantsamtycke får sekretessen brytas endast med stöd av bestämmelse i lag. Sådanbestämmelse finns bl.a. i 71 § SoL (jfr ovan).Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet behandlade under /96 en motion om ändringi sekretesslagen i syfte att underlätta polisens och socialtjänstensbrottsförebyggande insatser mot ungdomar (bet. 1995/96:KU24). Utskottetredogjorde för promemoria Ju 1994:E Sekretess vidsamarbetet mot ungdomsbrott och ekobrott. Vidare konstaterade utskottet attfrågor om sekretess i samband med samarbetet mot ungdomsbrott var föremål förberedning inom . Utskottet ansåg att beredningsarbetet bordeavvaktas och avstyrkte motionen.Under föregående behandlade en motion som togupp frågan om sekretessen mellan vissa myndigheter (bet. 1996/97:KU23). Enligtmotionären utgjorde den nuvarande utformningen av sekretesslagen en försvårandeomständighet i t.ex. samarbetet mellan barnomsorg, skola och socialtjänst. Isin bedömning konstaterade utskottet att regeringen i proposition 1996/97:124hade föreslagit en ändring av anmälningsskyldigheten i socialtjänstlagen.Utskottet noterade vidare att de frågor som motionären aktualiserade kundekomma att beröras både i beredningen av frågan om samarbetet mot ungdomsbrottoch vid den översyn av sekretesslagen som planerades inomJustitiedepartementet. I enlighet med detta ansåg utskottet att någottillkännagivande inte borde göras med anledning av motionen.I samband med behandlingen av proposition 1996/97:124 jämte motionerkonstaterade socialutskottet att såväl detta utskott som justitieutskottetnyligen hade behandlat motionsyrkanden om ändringar i sekretesslagen i syfteatt underlätta polisens och samarbete (1996/97:SoU10 respektive1996/97:JuU12). Båda utskotten hade avstyrkt motionerna med hänvisning till attJustitiedepartementets promemoria Ju 1994:E fortfarande var under beredning idepartementet. vidhöll nu denna inställning och avstyrkte enmotion med ett liknande yrkande.UtredningsarbeteEnligt uppgift från är promemorian Ju 1994:E, Sekretessvid samarbetet mot ungdomsbrott och ekobrott, alltjämt föremål för beredningvad avser frågan om ungdomsbrott. Avsikten är att denna fråga skall behandlas iden kommande översynen av sekretesslagen.Utskottets bedömningUtskottet utgår från att den fråga som aktualiseras i motionen kommer attberöras i den aviserade översynen av sekretesslagen. Någon åtgärd frånriksdagens sida bör därför inte nu vidtas med anledning av motionen. Motionenavstyrks.Sekretess hos gymnasieskolas intagningsnämndMotionenI motion 1997/98:K411 av och () anförs att detfinns en lucka i sekretesslagen som innebär att lagens bestämmelser omsekretess inom skolans verksamhet inte omfattar gymnasieskolasintagningsnämnder. Enligt motionären innebär detta i praktiken att känsligauppgifter, som elever tillställer intagningsnämnder och som i grund- ochgymnasieskolan är sekretessbelagda, i intagningsnämnder inte kan skyddas avsekretesslagen och måste lämnas ut till den som så begär. Motionärerna anföratt sekretesslagen bör ses över med syfte att även känsliga uppgifter omenskilda hos gymnasieskolans intagningsnämnder kan sekretessbeläggas. Detta börges regeringen till känna.BakgrundGällande reglerEnligt 2 kap. 1 § skollagen (1985:1100) skall varje kommun och landsting somstyrelse för sitt offentliga skolväsende utse en eller flera nämnder.I skollagens femte kapitel lämnas föreskrifter om gymnasieskolan. I 15 § angesatt styrelsen för utbildningen ansvarar för intagningen till de olikautbildningarna som anordnas inom kommunen eller landstingen, om inte annatföljer av föreskrifter från regeringen. får varagemensam med annan kommun och gemensam för gymnasieskolan och gymnasialvuxenutbildning.Enligt 7 kap. 9 § SekrL gäller sekretess i , gymnasieskolan,särskolan, specialskolan och sameskolan samt i en riksinternatskolaför uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning eller behandling ochför uppgift om enskilds personliga förhållanden hos psykolog eller kurator, omdet inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften röreller någon honom närstående lider men.På samma område gäller sekretess dels i skolans elevvårdande verksamhet iövrigt för uppgift om enskilds personliga förhållanden, dels för uppgift somhänför sig till ärende om tillrättaförande av elev eller om skiljande av elevfrån vidare studier. Sekretessen gäller dock endast, om det kan antas att densom uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.Sekretessen gäller inte beslut i elevvårdsärende eller i annat ärende som nuhar nämnts.Sedan den 1 januari 1998 gäller vidare sekretess på samma område i annat fallän som nämnts ovan för uppgift om enskilds identitet, adress och andra liknandeuppifter om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kanantas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs(prop. 1997/98:9, bet. 1997/98:UbU5, rskr. 1997/98:107).I förarbetena till 7 kap. 9 § sekretesslagen (prop. 1979/80:2 Del A s. 194 f.)konstaterade föredragande departementschefen att det är uppenbart att det inomutbildningsväsendet kan finnas uppgifter om elevernas och deras anhörigaspersonliga förhållanden som är lika skyddsvärda som motsvarande uppgifter inomt.ex. samhällets hälso- eller socialvård. Det föreligger å andra sidan ettbetydande allmänt intresse av insyn i utbildningsväsendets sätt att fungera.Enligt departementschefen var ett minimikrav att de uppgifter som uteslutanderör elevers studiesituation alltid är offentliga. Hit hör bl.a. skolbetyg ochandra uppgifter om elevernas studieresultat och prestationer i övrigt.Vidare konstaterade departementschefen att enligt promemorieförslaget (Ds Ju1977:1 och 11) skulle uppgifter som hänför sig till en elevs studiesituation imera begränsad bemärkelse undantas från det sekretesskyddade området. Meduttrycket elevvårdande verksamhet avsågs i promemorian elevvården i meraavgränsad mening som beteckning på skolans strävanden att förebygga uppkomstenav skolsvårigheter och andra personliga problem för den enskilde eleven och påde särskilda åtgärder som kan vidtas för att komma till rätta med desvårigheter som ändå uppstår. Departementschefen ansåg att det saknadesanledning att gå ifrån promemorians förslag när det gällde det sekretesskyddadeområdet.För egen del anförde departementschefen att i den elevvårdande verksamheteninom den obligatoriska skolan och i gymnasieskolan ingår insamlandet avuppgifter om elevernas personliga förhållanden som ett grundläggande inslag.Departementschefen konstaterade vidare att det ibland sker hänvändelse tilleller informationsutbyte med utomstående organ såsom socialvården och denpsykiska barn- och ungdomsvården. Till elevvården räknas också mer aktivarådgivnings- och stödåtgärder såsom t.ex. psykologisk behandling eller andrakurativa åtgärder. Också sådana åtgärder som uttagning av elev tillstödundervisning, specialundervisning, särskild undervisning eller anpassadstudiegång fick anses höra till elevvården. Härvid påpekade departementschefenatt dylik undervisning ju sker därför att eleven har svårigheter i det vanligaskolarbetet. Till elevvården borde däremot inte hänföras tillrättaförandeåtgärder och inte heller intagning av elev i specialskolan eller särskolan.Tidigare riksdagsbehandlingRiksdagen behandlade en motion med yrkande om att sekretess skulleinföras för vissa uppgifter hos gymnasieskolas intagningsnämnd. I sinredovisning av gällande rätt noterade (bet. 1989/90:KU5)att det för verksamhet hos gymnasieskolans intagningsnämnder inte finns någonsärskild sekretessbestämmelse. I sin bedömning hänvisade utskottet däreftertill de överväganden som ligger till grund för den reglering som isekretesslagen valts i fråga om sekretessens spridning utanför det primärasekretessområdet. Utskottet konstaterade att den omständigheten att någonsekretessbestämmelse inte införts för uppgifter av aktuellt slag i ärenden hosgymnasieskolas intagningsnämnd uppenbarligen sammanhänger med att de intressensom bär upp offentlighetsprincipen i sådana ärenden gör sig starkt gällande.Med hänvisning till det anförda avstyrkte utskottet motionen.Under 1990/behandlade regeringens proposition1990/91:111 om sekretess inom och mellan myndigheter på vårdområdet m.m. Ipropositionen (s. 39) redogjorde regeringen för en framställning frånStorstockholms om att sekretess skulleinföras för vissa uppgifter hos gymnasieskolans intagningsnämnder. redogjorde för de överväganden som gjorts vid införandet avsekretesslagen när det gällde frågan om sekretessen skulle följa en handlingeller muntlig information utanför det primära sekretessområdet, s.k. sekundärsekretess, generellt eller om särskilda regler skulle krävas för detta.Slutsatsen blev att någon allmän regel om sekundär sekretess inte skulleinföras (prop. 1979/80:2 Del A s. 75 f.). Därefter redogjorde föredragandestatsrådet för det ovan redovisade uttalandet av vid1989/. Enligt statsrådets mening fanns det inte nu anledning attgöra någon annan bedömning än den gjort. Hon anförde att det äruppenbart att offentlighetsintresset gör sig mycket starkt gällande hosintagningsnämnderna. Om sekretess gällde för uppgifter av detta slag skulle juallmänheten inte få reda på vilka skäl som föranlett intagningsnämndernasprioriteringar. Något motsvarande insynsintresse fanns ju inte i skolornaselevvårdande verksamhet. Föredragande statsrådet var därför inte berett attföreslå någon ändring i detta avseende.Vid sin behandling av propositionen gjorde ingen annanbedömning i denna fråga (bet. 1990/91:KU34).Konstitutionsutskottet behandlade under föregående en motion med ettliknande yrkande som i den nu aktuella motionen (bet. 1996/97:KU23). Utskottetansåg att den bedömning som tidigare gjorts i frågan alltjämt ägde giltighetoch avstyrkte motionen.Utskottets bedömningSom redovisats i det föregående har utskottet senast under föregående riksmötebehandlat en motion med ett liknande yrkande som det nu aktuella. Utskottetvidhåller sin tidigare bedömning i frågan och avstyrker motionen.Begränsning av sekretess för avtal mellan högskola och näringslivMotionenI motion 1997/98:Ub477 av (), som behandlar frågor omsamarbete mellan högskola och näringsliv, anförs att all samverkan mellanhögskola och näringsliv skall regleras med avtal. Enligt motionären skall dessaavtal inte omfattas av sekretesslagen. Motionären hemställer att hosregeringen begär att den tar fram förslag till åtgärder så att avtal mellanhögskola och näringsliv inte skall omfattas av sekretesslagen (yrkande 6).BakgrundGällande reglerSekretess vid forskningsstöd regleras i 8 kap. 6 § första stycket SekrL. Enligtdenna bestämmelse gäller sekretess, i den utsträckning regeringen föreskriverdet, i statlig myndighets verksamhet, som består i bl.a. stödverksamhet medavseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet iövrigt, för uppgift om1.