bet · GL01LU26 · 1998-05-12 00:00:00 — Motionärerna begär att beslutar att ersätta ordetlekmannarevisor med förtroenderevisor.Utskottet vill först peka på att begreppet förtroenderevisor användes i denremissbehandlade promemorian (Ds 1996:65) Förtroenderevisorer i aktiebolag, somligger till grund för regeringens förslag i denna del. Flera remissinstanseryttrade sig i frågan och avstyrkte användningen av begreppet förtroenderevisor,bl.a. med hänvisning till förväxlingsrisken i förhållande till de ordinarierevisorerna. Regeringen har i frågan anfört att de personer som har utsettstill revisorer i bl.a. aktiebolag utan att uppfylla de formella kraventraditionellt har kallats för lekmannarevisorer. För att knyta an till dennatradition bör denna kategori av granskare enligt regeringen benämnaslekmannarevisorer.Utskottet har för sin del förståelse för de synpunkter som förts fram imotionen. för tankarna till en person som inte är fackman ochsaknar erforderliga kunskaper för sina uppgifter. Med beaktande av vad som ipropositionen redovisats beträffande lekmannarevisorns uppgifter (se s. 276 och281) anser utskottet att en sådan revisor otvivelaktigt måste ha gedignafackkunskaper på en mängd olika områden, särskilt när det gälleraktiebolagsrätt och ekonomi. Benämningen lekmannarevisor är därför inte lyckadoch kan t.o.m. leda till felaktiga slutsatser beträffande vikten av dengranskning som en sådan revisor utför. Enligt utskottets mening är emellertidden i motionen föreslagna benämningen förtroenderevisor inte heller lämplig.Ordet ?förtroende? för tankarna till förtroendevalda. Benämningenförtroenderevisor kan också, såsom någon av remissinstanserna varit inne på,antyda att auktoriserade och godkända revisorer skulle sakna aktieägarnasförtroende. Även med tanke på att en lekmannarevisor skall kunna utses också iandra aktiebolag än kommunala anser utskottet också av den anledningen attbegreppet förtroenderevisor inte bör komma i fråga.Enligt utskottets mening bör regeringen i det fortsatta arbetet med anledningav återstående betänkanden överväga en annan benämning påden person som skall utföra den granskning som anges i 11 kap.aktiebolagslagen. Utskottet förutsätter att sådana överväganden kommer tillstånd.Det anförda innebär att utskottet avstyrker bifall till motion 1997/98:L17.En lekmannarevisor skall enligt förslaget utses av bolagsstämman eller enligtvad som följer av bestämmelser i bolagsordningen. När det gäller det kommunalaområdet föreslår regeringen att kommunfullmäktige alltid skall utse en revisoroch en lekmannarevisor i de bolag som kommunen äger (11 kap. 1 § och 3 kap. 17§ kommunallagen).I tre motioner behandlas frågor som gäller kommunala aktiebolag. I motion1997/98:L19 framhåller m.fl. (m) att de kommunala bolagensnedvrider konkurrensen till nackdel för de privata företagen och också harandra nackdelar. De kommunala bolagen utgör, enligt motionärernas mening, ipraktiken aktiebolag utan aktieägare med allt vad det innebär av brist på insynfrån kommuninnevånarnas sida. Mot bl.a. denna bakgrund anser motionärerna attde kommunala bolagen utgör ett hot mot den kommunala demokratin. En allmänsträvan bör därför, enligt vad som sägs i motionen, vara att avveckla dekommunala bolagen. Intill dess så har skett är det helt nödvändigt med insyn ide kommunala bolagens verksamhet. Motionärerna understryker att behovet av denkommunala revision som regeringen föreslår bortfaller när de kommunala bolagenhar avvecklats. Vad sålunda anförts bör som sin mening ge regeringentill känna (yrkande 2).I motion 1996/97:L213 anför () att det finns många skälsom talar för att viss offentlig verksamhet bäst bedrivs i aktiebolagsform. Dennuvarande aktiebolagslagen är emellertid inte avpassad för kommunala bolag. Motdenna bakgrund är det angeläget att se över lagstiftningen för att anpassa dentill verksamheten i kommunala bolag, och ett tillkännagivande yrkas härom.Även i motion 1997/98:K523 av Per m.fl. (s) behandlas derättsliga villkoren för kommunala företag. Motionärerna konstaterar att antaletsådana företag har ökat. Utvecklingen är enligt motionärernalätt att förstå. Aktiebolagsformen är en effektiv ram för affärsdrivandeverksamhet med klara ansvarsregler. För ett kommunalt aktiebolag kanemellertid, fortsätter motionärerna, vinstintresset inte vara det centralasyftet med verksamheten. I stället är målet med verksamheten i ett sådant bolagatt se till att ett allmänt intresse tillgodoses. Detta motiverar att vissasärskilda krav ställs på kommunala bolag i fråga om medborgarnas insyn m.m.,krav som innebär vissa restriktioner för bolagens agerande. Aktiebolagslagen äremellertid inte avpassad för dessa särskilda förutsättningar. En översyn bördärför ske av villkoren för affärsverksamhet i syfte att skapa klaraoch ändamålsenliga regler för företag som ägs av kommuner, och i motionen yrkasatt hos regeringen begär en sådan översyn.Mot bakgrund av den förhållandevis omfattande kommunala verksamhet sombedrivs i aktiebolag finns det enligt utskottets mening ett påtagligt behov avden typ av lekmannarevision som regeringen föreslår. Härigenom säkerställs atten granskning kan ske av personer som har anknytning till verksamheten och medsikte på att denna sköts ändamålsenligt och på ett sätt som står iöverensstämmelse med de särskilda mål som har satts upp för verksamheten. Pådet sättet kan lekmannarevisorerna genom sina särskilda erfarenheter oftatillföra bolaget värdefull kompetens som komplement till vad de examineraderevisorerna bidrar med.Vad först gäller motion 1997/98:L19 anser utskottet att det i förevarandeärende inte finns något närmare underlag för ett ställningstagande tillmotionsspörsmålen. Det ankommer inte heller på lagutskottet att ha synpunkterpå frågan huruvida verksamhet bör drivas i aktiebolagsform.Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L19yrkande 2.Beträffande de två övriga motionsyrkandena kan utskottet konstatera att detförslag som regeringen lägger fram om möjligheterna till en särskild granskninggenom lekmannarevisorer i första hand just är avsett att tillgodose en sådananpassning till de speciella förhållandena i de kommunala aktiebolagen sommotionärerna begär. Genom de av kommunerna utsedda lekmannarevisorernasäkerställs nämligen till stor del behovet av den insyn och kontroll av denoffentligt bedriva verksamheten som gör sig starkt gällande i de kommunalabolagen. Enligt utskottet bör dock i sammanhanget noteras att förslaget i dennadel inte är utformat som en anpassning till de kommunala bolagens behov, utanregeln skall vara generellt tillämplig i alla aktiebolag. Det bör nämligen,enligt utskottets mening, inte komma i fråga att införa regler som ärtillämpliga endast i vissa kategorier av aktiebolag, exempelvis beroende påägarförhållandena. Aktiebolagens intressenter måste alltid kunna förlita sig påatt inte vissa bolag verkar under andra förutsättningar än huvuddelen avaktiebolagen. Utskottet kan därför inte ställa sig bakom de i motionernaframförda kraven på en anpassning av aktiebolagslagens regler till de speciellabehov som, enligt vad som sägs i motionerna, kan finnas i de kommunalt ägdabolagen.Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna1996/97:L213 och 1997/98:K523.Beträffande revisorssuppleanter innebär regeringens förslag ingen ändring iförhållande till vad som gäller . Det skall således också varafrivilligt för bolagen att utse en sådan person. Såsom lagförslaget är utformatblir det emellertid möjligt att i bolagsordningen föreskriva att en eller flerasuppleanter skall utses på annat sätt än av bolagsstämman (10 kap. 2 §).I motion 1997/98:L20 begär m.fl. (c) att skall beslutaom sådan ändring i aktiebolagslagen att bolagsstämman jämte ordinarie revisorermåste utse minst en revisorssuppleant. Om en suppleant är vald undviks bådeonödiga förseningar och ett icke önskvärt avbrott i det löpandegranskningsarbetet om den ordinarie revisorn skulle få förfall (yrkande 6).Utskottet delar motionärernas uppfattning så till vida att det i många fallframstår som ändamålsenligt att bolagsstämman utser även en revisorssuppleant.Enligt utskottet torde emellertid det praktiska behovet av en sådansäkerhetsåtgärd vara olika stort i olika typer av aktiebolag, bl.a. beroende avföretagets storlek och verksamhetens omfattning. Utskottet kan därför inteställa sig bakom kravet på en generell skyldighet att utse revisorssuppleant ialla bolag, utan det bör som ankomma på bolagen själva att för egendel ta ställning till behovet av en revisorssuppleant.Med det anförda tillstyrker utskottet bifall till regeringens förslag i dennadel (10 kap. 2 §) och avstyrker bifall till motion 1997/98:L20 yrkande 6.Revisors skyldighet att agera vid misstanke om brottEn revisor har enligt gällande rätt inte någon skyldighet att göra anmälan tillpolis eller åklagare, om han eller hon misstänker att det har begåtts brottinom ramen för bolagets verksamhet. Tvärtom begränsas möjligheten till sådanainitiativ av tystnadsplikten. Den innebär ett hinder mot att revisorn på egetinitiativ lämnar sådana uppgifter till polis eller åklagare, om detta skullemedföra skada för bolaget. I sådana fall är revisorns enda möjlighet attreagera att anmärka på förhållandet i den ordinarie revisionsberättelsen elleri den revisionsberättelse som skall lämnas vid förtida avgång samt att löpande,genom påpekanden och erinringar, underrätta företagsledningen om sinaiakttagelser.Principen om revisorns tystnadsplikt har genombrutits i fråga omfinansiella företag som står under tillsyn. Genom ändringari bl.a. bankrörelselagen (1987:617), lagen (1992:1610) omfinansieringsverksamhet och lagen (1991:981) om värdepappersrörelse harrevisorer i finansiella företag ålagts en viss rapporteringsskyldighet gentemotFinansinspektionen. Ändringarna sammanhänger med det s.k. BCCI-direktivet(95/26/EG), vars syfte är att stärka tillsynsmyndigheternas befogenheter närdet gäller att hindra oegentligheter i vissa finansiella företag som står undertillsyn.När det gäller bolag av annat slag än de nämnda kan det enligtregeringen med fog hävdas att förhållandena inte är tillfredsställande.Påpekanden och erinringar är inte alltid verksamma medel för att åstadkommarättelse och skydda bolaget och dess intressenter. Inte heller anmärkningar irevisionsberättelsen utgör alltid något verksamt medel att komma till rätta medoegentligheter, dels därför att revisionsberättelsen offentliggörs först långti efterhand, dels därför att det inte förekommer någon samladmyndighetsgranskning av revisionsberättelserna. Det finns därför enligtregeringen skäl att överväga regler som ger revisorn en rätt eller rent av enskyldighet att vid misstanke om brott i bolaget vända sig till åklagare ellerpolis. Sådana regler låter sig, enligt vad som anförs i propositionen, förenasmed revisorns roll och uppgifter i bolaget. I det sammanhanget pekar regeringenpå att revisor enligt svensk aktiebolagsrätt utgör ett bolagsorgan ochsamtidigt en bolagets syssloman. Han verkar därmed inte bara i bolagets ochaktieägarnas intresse utan hans uppgift är också att skydda utomståendesintressen, såsom kreditgivares, anställdas, andra kontraktsparters och detallmännas intresse. Det är därför enligt regeringen naturligt att decivilrättsliga reglerna kring revisionen utformas så att revisorn på etteffektivt sätt kan ingripa mot sådana oegentligheter i bolaget som riktar sigmot bolaget eller dess intressenter. Regler om en rätt eller en skyldighet attanmäla brottsmisstankar ligger enligt regeringen således väl i linje med denkontrollerande funktion som revisorn har och regeringen föreslår att en sådanskyldighet införs. Förslaget innebär att en revisor som finner att det kanantas att en styrelseledamot eller den verkställande direktören har gjort sigskyldig till vissa brott - främst bedrägeri-, förskingrings- ochbokföringsbrott samt vissa slag av skattebrott - först skall underrättastyrelsen om detta, att han därefter skall avträda från sitt uppdrag samt göraen anmälan till åklagare. Revisorn skall dock enligt förslaget i vissa fall haen möjlighet att underlåta en sådan anmälan, nämligen om den ekonomiska skadanav det misstänkta brottet har ersatts och övriga menliga verkningar har ställtstill rätta (10 kap. 38-40 §§).I motion 1996/97:L210 av () begärs att regeringen utformarförslag till en regel om revisors skyldighet att till aktieägare,bolagsstyrelse och åklagare anmäla oegentligheter i ett bolags bokföring,liksom oegentligheter som revisorn fått kännedom om i sin verksamhet.Rolf m.fl. (m) förordar i motion 1997/98:L19 en ordning som innebäratt revisorn bör ges en rätt, inte en skyldighet, att anmäla misstanke om brottav det slag regeringen förordar. En sådan möjlighet torde nämligen enligtmotionärerna vara tillräckligt effektiv för att komma till rätta med de falldär en anmälan kan vara motiverad. Det finns nämligen anledning att befara atten skyldighet skulle undergräva förutsättningarna för att upprätthålla ellerskapa ett förtroligt förhållande mellan revisorn och bolagsledningen. Imotionen sägs vidare att revisorns rätt att anmäla misstanke om oegentligheterinom ramen för bolagets verksamhet inte bör påverkas av huruvidaoegentligheterna har rättats till av bolagsledningen, vilket enligt regeringensförslag skulle befria revisorn från anmälningsskyldigheten. Även om regeringenssyfte är att möjliggöra ett fortsatt förtroendefullt förhållande mellanrevisorn och bolagsledningen så kan det enligt motionärerna inte bortses frånatt en sådan ordning kommer att stå i strid med grundläggande straffrättsligaprinciper. Vidare framstår det enligt motionärerna som främmande för enrättsstat att införa en ordning som i praktiken innebär att bolag som harekonomiska förutsättningar att undanröja effekterna av en gärning som är ellerkan vara brottslig kan undvika att revisorn gör bruk av sinanmälningsskyldighet. En sådan ordning skulle enligt vad som sägs i motioneninte bara strida mot rättsgrundsatsen om allas likhet inför lagen utan ocksåriskera att undergräva allmänhetens förtroende för rättssystemet i stort.Motionärerna yrkar att hos regeringen skall begära förslag tilländring vad gäller revisors agerande vid misstanke om brott i enlighet med vadsom anförs i motionen (yrkande 1).Utskottet hälsar med tillfredsställelse förslaget om en ordning som gör detmöjligt för revisorn att agera vid misstanke om brott. En regel av detta slagkan enligt utskottets mening bli ett värdefullt instrument i bl.a. kampen motekonomisk brottslighet. Frågan är om den föreslagna möjligheten att anmälaoegentligheter skall utformas som en rätt för revisorn i enlighet med vad somförordats i en av motionerna, eller om revisorn, såsom regeringen föreslår,skall åläggas en skyldighet att anmäla. Inför valet av alternativen finnerutskottet att övervägande skäl talar för regeringens förslag. Enligt utskottetskulle nämligen en ordning där revisorn endast har rätt, men inte skyldighet,att anmäla brottsmisstankar innebära att revisorn tvingas till vanskligaavvägningar och medföra en risk för att revisorn skulle underlåta att anmälabrottsmisstankar även om en anmälan objektivt sett skulle ligga ibolagsintressenternas intresse. Till detta kommer, såsom också regeringenpåpekat, att en ordning där revisorn i vissa fall är skyldig att göra enanmälan torde ha en avsevärt större preventiv effekt. Företagsledningen skulleockså i det fallet sannolikt vara mindre benägen att försöka utöva påtryckningi avsikt att undvika en anmälan. Utskottet delar således regeringens bedömningatt revisorns agerande vid brottsmisstanke bör utformas som enanmälningsskyldighet.När det sedan gäller de i samma motion framförda invändningarna motmöjligheten att underlåta en anmälan i de fall rättelse har skett kan utskotteti och för sig ha förståelse för att det från straffrättslig synpunkt kanframstå som tveksamt att revisorn skall kunna nöja sig med ett avhjälpande iefterhand. I sammanhanget är det därför viktigt att erinra om att reglernakring revisorns skyldigheter, såsom också regeringen understrukit, måsteutformas utifrån ett civilrättsligt synsätt, där utgångspunkten är att revisornär bolagets syssloman och skyldig att verka både i bolagets och dessintressenters intresse. En regel om att en åtalsanmälan inte behöver göras omde skadliga effekterna av brottet har avhjälpts är en naturlig konsekvens avatt revisorns uppgift primärt är av detta slag. Enligt utskottets mening gerdessutom en sådan möjlighet att underlåta anmälan bättre förutsättningar förett förtroendefullt samarbete mellan revisorn och företagsledningen.Skyldigheten att göra anmälan till åklagare bör därför enligt utskottets meningi enlighet med regeringens förslag begränsas till sådana fall då andramöjligheter att snabbt avhjälpa skador och andra för bolaget och dessintressenter menliga effekter av det misstänkta brottet inte längre står tillbuds.Med det anförda tillstyrker utskottet bifall till regeringens förslag i dennadel (10 kap. 38-40 §§) och avstyrker bifall till motion 1997/98:L19 yrkande 1.Utskottets nu gjorda ställningstaganden innebär att önskemålen i motion1996/97:L210 är tillgodosedda.I motion 1997/98:L20 av m.fl. (c) sägs att det för attytterligare stärka revisorernas skyldighet att agera vid misstanke om brott börinföras en allmän skyldighet för revisorerna att rapportera i de fall ett bolaginte i rätt tid betalar skulder av väsentlig betydelse, oavsett vilken skulddet är fråga om. Motionären begär att skall besluta att införa enregel av denna innebörd i lagstiftningen (yrkande 5).Utskottet vill för sin del understryka att betalningsförsummelse i allmänhetstår i strid mot en civilrättslig (avtalsmässig) förpliktelse och inte är enstraffrättslig fråga som angår polis och åklagare. Oavsett hur den avmotionärerna föreslagna anmälningsskyldigheten skulle kunna utformas, är detutskottets uppfattning att en sådan typ av agerande knappast kan anses varaförenlig med målsättningen att revisorn skall kunna verka på ettförtroendefullt sätt i rollen som en bolagets syssloman. I sammanhanget börvidare erinras om att styrelsen genom den i propositionen föreslagnabestämmelsen i 8 kap. 4 § åläggs en uttrycklig skyldighet att fortlöpandebedöma bolagets ekonomiska situation. Bestämmelsen är ett utflöde av styrelsensövergripande ansvar för förvaltningen av bolagets angelägenheter. Skyldighetenatt fortlöpande bedöma bolagets ekonomiska situation skall åvila styrelsen somkollektiv. För att styrelsen skall kunna fullgöra sina skyldigheter i dessaavseenden krävs, enligt vad som anförts i propositionen, att den hela tidenhåller sig underrättad om bolagets ekonomiska situation.Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L20yrkande 5.I motion 1997/98:L16 av och (båda fp)anförs att revisorns anmälan om brottsmisstanke bör göras till Patent- ochregistreringsverket i stället för till åklagare. Motionärerna begär etttillkännagivande av den innebörden (yrkande 9).Utskottet kan konstatera att det i den remissbehandlade promemorian somligger till grund för propositionens förslag i denna del föreslogs att anmälanskall göras till för vidarebefordran tillåklagare. Flera remissinstanser, bland dem ,motsatte sig en sådan ordning och förordade att anmälan skall göras direkt tillåklagare. Enligt utskottets mening skulle det inte innebära några påtagligafördelar med ett anmälningsförfarande som tar omvägen om Patent- ochregistreringsverket. Det saknas enligt utskottet anledning att betunga verketmed uppgiften att göra någon slags straffrättslig värdering av en sådananmälan. Detta är en uppgift som ankommer på åklagare och i sista hand domstol.Därtill kommer att en anmälan kommer åklagaren till handa först efter en vissfördröjning om den först skulle ges in till ,vilket innebär en risk för att egendom hinner föras bort till skada för bolageteller dess borgenärer eller att utredningen försvåras. Enligt utskottets meningtalar därför övervägande skäl för att revisorn skall göra sin anmälan direkttill åklagare.Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L16yrkande 9.Därmed övergår utskottet till att behandla ett motionsyrkande som gällerinförande av straffbestämmelser i aktiebolagslagen. I motion 1997/98:L20 pekarAgne m.fl. (c) på att det i aktiebolagslagen saknassanktionsmöjligheter för den händelse någon bryter mot lagen. Det finns ingetstrafförfarande om exempelvis bolagsstyrelsen med revisorernas goda minneförbrukar aktiekapitalet och driver företag vidare olagligt och iscensätters.k. Ansvarsutkrävandet förblir därför enligtmotionärerna suddigt och lagstiftningen tämligen tandlös när det gäller attmotverka försumlighet. Detta får till följd att många små företag, vilka oftaförekommer som underleverantörer, drabbas ekonomiskt i de fall försumlighet ocholagligheter förekommer. För att värna om företagsamheten, öka ansvarstagandetoch motverka försumlighet bör aktiebolagslagen också innehålla sanktionsregler.Regeringen bör återkomma till med förslag till sådana regler. Dettabör ge regeringen till känna (yrkande 7).Utskottet kan konstatera att enligt aktiebolagslag straffbeladesöverträdelser av åtskilliga föreskrifter i den lagen. Straffbestämmelsernafördes emellertid inte över till den nu gällande aktiebolagslagen från år 1975.Huvudskälet härtill var att reglerna tillämpades endast sällan. Därutöveransågs straffbestämmelserna aktiebolagslag onödigt omfattande.Enligt vad föredragande statsrådet anförde i propositionen till gällande lag(prop. 1975:103 s. 567) borde reglerna kunna göras enklare och meralättöverskådliga. En utgångspunkt var därvid att aktiebolagslagen inte behövdestraffbestämmelser som täcktes av regler. Från principiellsynpunkt borde straffsanktioner användas endast om överträdelsen medfördeverklig skada eller fara för samhället eller enskild och om frågan inte bättrereglerades på annat sätt, exempelvis med skadestånd eller administrativkontroll i förening med vitesföreläggande. Vid tillämpningen avaktiebolagslagstiftningen borde sålunda, anförde statsrådet vidare, skadeståndoch andra sanktionsformer, bl.a. rätten för registreringsmyndigheten attförelägga vite, i stor utsträckning kunna få samma preventiva effekt somstraffbestämmelser.I förevarande proposition tar regeringen upp frågan om införande av enstraffsanktion i anslutning till förslaget om en skyldighet för styrelsen attfastställa en arbetsordning. Regeringen avvisar den tanken och anför isammanhanget som sin utgångspunkt att kriminalisering som metod för att sökahindra överträdelser av olika normer i samhället bör användas med storförsiktighet.Utskottet delar den principiella uppfattning om behovet av straffbestämmelseri aktiebolagslagen som kom till uttryck i samband med tillkomsten av dennuvarande aktiebolagslagen och vill i övrigt anlägga samma synsätt somregeringen i fråga om kriminalisering. I aktiebolagslagen bör således endastsådana förseelser mot lagen straffbeläggas som är av allvarlig art, dock utanatt omfattas av regler. Det slag av brottsliga förfaranden sommotionärerna syftar på torde omfattas av gärningar som är kriminaliserade ibrottsbalken, och utskottet kan således inte ställa sig bakom motionskravet.Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L20yrkande 7.I de delar av propositionen som inte särskilt har berörts, har utskottet ingaerinringar mot regeringens förslag. Utskottet övergår därmed till att behandlaett antal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden sombl.a. rör redovisning.Redovisning, m.m.Frågor som gäller redovisning av ledande befattningshavaresanställningsförmåner tas upp i två motioner som väckts . Som en allmän bakgrund till motionsspörsmålen kanupplysas följande. trädde tre nya årsredovisningslagar ikraft, nämligen årsredovisningslagen (1995:1554), som gäller för aktiebolag ochvissa handelsbolag, samt lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitutoch värdepappersbolag och lagen (1995:1560) om årsredovisning iförsäkringsföretag (prop. 1995/96:10, bet. LU4, rskr.