bet · GL01FiU20 · 1998-05-28 00:00:00 — Utskottetkonstaterar också att regeringen i 1998 årsregleringsbrev till minskat dets.k. volymmålet med 10 000 personer, från de 192 000som beslutades om i samband med budgetpropositionentill 182 000 personer i genomsnitt för1998. Utskottet noterar vidare att regeringen i sinaprognoser och beräkningar i vårpropositionen räknarmed ytterligare neddragningar av antalet personer iarbetsmarknadspolitiska åtgärder under åren1999-2001.När det gäller frågan om ökad decentralisering avde arbetsmarknadspolitiska resurserna anserutskottet att en friare användning av medlen i vissasituationer kan leda till en ökad effektivitet iarbetsmarknadspolitiken. Utskottet vill erinra omatt det bedrevs försöksverksamhet med enfriare användning av arbetsmarknadspolitiska medel i29 kommuner och kommundelar. Viss utvidgning avverksamheten har beslutats . Erfarenheternaav försöksverksamheten är relativt goda.Utskottet delar emellertid uppfattningen iarbetsmarknadsutskottets yttrande (1997/98:AU5y) attdet behövs ytterligare kunskaper om effekterna innanen kraftig utvidgning av antalet försöksområden kangenomföras.Med hänvisning till det ovan sagda avstyrks motionFi21 (mp) yrkandena 1-4, 7, 9, 32, 33 och 38 ochmotion Fi55 (mp).Finansutskottets ställningstagande tillKristdemokraternas förslagI motion Fi22 kritiserasregeringen för att inte genomföra de strukturellaförändringar i den svenska ekonomin som krävs föratt bryta färd mot botten av . För att skapa tillväxt, ökasysselsättningen och trygga välfärden föreslås imotionen skattesänkningar, bl.a. genom enskattereduktion på för privatpersoners köp avtjänster i det egna hemmet och en höjning avgrundavdraget i den kommunala beskattningen. Vidareföreslås att alla de förslag till förenklingar ochförbättringar som Småföretagsdelegationen föreslagitgenomförs skyndsamt. I motionen kritiseras ocksåregeringen för att minska arbetslösheten genom attsänka arbetskraftsutbudet. Motionärerna anser vidareatt saneringen av statsfinanserna skett med enhjärtlös och felaktig fördelningspolitik.Utskottet vill angående budgetkonsolideringenseffekter understryka att det inte fanns någotalternativ till saneringen av de offentligafinanserna. Den var nödvändig för att återställaförtroendet för svensk ekonomi och få ned de högaräntor som allvarligt dämpade tillväxtkraften, inteminst i de mindre och medelstora företagen.Utskottet vill påminna om att en av de viktigasteprinciperna vid utformningen avkonsolideringsprogrammet på varatt alla medborgare rättvist skulle dela påbördorna. Den analys av fördelningspolitiken somredovisas i vårpropositionen visar att denna principi praktiken har uppnåtts. Den femtedel av hushållensom har högst ekonomisk standard har bidragit av de sammantagna budgetförstärkningarna. Denfemtedel som har lägst standard har bidragit med ca11 %. Den tiondel av hushållen med högst standardhar fått vidkännas den största minskningen iförhållande till inkomsten. Dessutom harjämställdheten värnats, genom att nettoeffekterna igenomsnitt är lika för kvinnor och män.Den höga arbetslösheten och de växande klyftorna ilöner och kapitalinkomster mellan åren 1991 och 1997har kraftigt ökat spridningen i marknadsinkomster,t.ex. inkomster av tjänst och kapital. Detta hardock till stor del kompenserats genomtransfererings- och skattesystemet. Trots den ökadespridning i marknadsinkomster har spridningen i dedisponibla inkomsterna inte ökat nämnvärt sedan1991.När det gäller särskilda satsningar på företag inomtjänstesektorn vill utskottet avvakta den beredningav den s.k. Tjänstebeskattningsutredningensbetänkande som pågår inom Regeringskansliet.I frågorna om arbetskraftsutbud och hänvisar utskottet till behandlingen avmotion Fi19 (fp). När det gäller strukturella frågoroch satsningar på företagande och småföretaghänvisas till utskottets ställningstagande i sambandmed behandlingen av motion Fi17 (m).Med anledning av vad som anförts ovan avstyrkerutskottet motion Fi22 (kd) yrkande 1.1.4 Penning- och valutapolitikenMotionernaI motion Fi20 av framhålls att detfinns utrymme för att sänka s.k.reporänta. Den extremt låga inflationen gör attrealräntan fortfarande ligger på en omotiverat högnivå. Detta kan i kombination med en förstärktkronkurs innebära att penningpolitiken på nytt fåren åtstramande inverkan på ekonomin. Det skullekunna hämma den konjunkturuppgång vi är inne i,skriver motionärerna.I motion Fi21 av de gröna anförs attden låga inflationen sedan inflationsmålet infördes1995 visar att misslyckats med att uppnåmålet. Därför bör prisstabilitetsmålet ipenningpolitiken kompletteras med ettallmänekonomiskt mål. räntehöjning islutet av 1997 visar att fortfarandeligger för högt i sina bedömningar av den framtidainflationsutvecklingen. Det finns enligtmotionärerna inget som ser ut att brytavårens mycket låga inflationstal. Därför finns detutrymme för att sänka reporäntan . Imotionen framhålls också att bör behålla denrörliga växelkursen. Det vore synnerligen olämpligtatt knyta kronan till annan valuta eller till envalutakorg.Finansutskottets ställningstagandeVad gäller mål för vill utskottet erinraom vad anförde i sitt avriksdagen godkända betänkande 1997/98:KU15 omRiksbankens ställning:Som ovan nämnts kommer att bli en del avECBS, oavsett om kommer att delta ivalutaunionen eller inte. Det innebär att Riksbankenkommer att omfattas av ECBS:s verksamhetsmål, såsomdet är formulerat i ECBS-stadgan. Rikdagen kanalltså inte lagstifta om att målet ett fastpenningvärde skall vara underordnat målet fullsysselsättning eller något annat mål.Konstitutionsutskottet delar i likhet medfinansutskottet regeringens uppfattning attRiksbanken, som en myndighet under , bör haskyldighet att stödja de allmänna ekonomisk-politiska målen, i den mån dessa inte strider motprisstabilitetsmålet, och att denna skyldighet intebehöver lagfästas.Utskottet har ingen annan uppfattning i frågan änden som redovisas i citatet ovan.Utskottet vill i anslutningen till resonemangen omrealräntan framhålla att saneringen avstatsfinanserna och det ökade förtroendet för svenskekonomi, som bl.a. kan utläsas i den lägstaräntemarginalen mot ,har bidragit till ett mycketkraftigt fall i den svenska realräntan. Dennanedgång i realräntan bidrar nu till att stimulerauppgången i den inhemska efterfrågan.Med anledning av vad som anförts avstyrks motionFi20 (v) yrkande 11 och motion Fi21 (mp) yrkandena34-36.1.5 EMU och ERMMotionernaI Moderata samlingspartiets motion Fi17 framhållsatt bör gå med i det europeiskaväxelkurssamarbetet, , så snabbt som möjligt medsikte på att därefter inträda i valutaunionen ochdelta fullt ut i det europeiska valutasamarbetet.I liberalernas motion Fi19 ärmotionärerna starkt kritiska till attregeringspartiets inre splittring medfört attregeringen ställt utanför euron och därmedförvisat till platsen som ett europeisktåskådarland. bör enligt motionen så snartsom möjligt gå med i eurosamarbetet. börockså gå med i , det valutasamarbete som föregårett eurosamarbete, för att erhålla största möjligahandlingsfrihet.I motion Fi20 menar motionärer attdet är bra att inte skall vara med i EMUfrån start. klarar sig bättre utanför äninnanför valutaunionen. Det måste enligt motionenformuleras en politik som varaktigt håller Sverigeutanför EMU. En del i en sådan politik är attSverige bör förhålla sig neutral i förhållande tillvärldens valutor. Tills vidare bör vi ha en halvfastkronkurs knuten till en valutakorg med allavärldsvalutorna, som kan ändras efter behov.Motionärerna yrkar också att det enda rimliga är attsvenska folket i en folkomröstning får ta ställningtill hela - ja eller nej till EMU medallt vad därtill hör.I de grönas motion Fi21 framhålls attSverige bör lämna EU . Därför finns det inteheller något motiv att knyta kronan till deteuropeiska valutasamarbetet, . Ett utträde ur EUskulle enligt beräkningar i motionen innebäranettobesparingar för staten på 12,4 miljarder kronorper år.Finansutskottets ställningstagandeI utskottets betänkande 1997/98:FiU9 om ochden ekonomiska och monetära unionen fastslogutskottet att inte bör införa EU:sgemensamma valuta euron när den tredje etappen avEMU inleds . Utskottet framhöllvidare att bör erhålla största möjligahandlingsfrihet och handlingsberedskap inför etteventuellt framtida deltagande i valutaunionen.När det gäller frågan om konstaterade utskotteti betänkande 1997/98:FiU9 att det inte är aktuelltmed ett svenskt deltagande i det nuvarandeeuropeiska växelkurssamarbetet, . En knytning avkronan till 2, dvs. det växelkurssamarbete somersätter när valutaunionen startar, blirsannolikt aktuellt först i samband med etteventuellt framtida svenskt medlemskap ivalutaunionen. 2 kan ses som ett direktförberedande steg för inträde i unionen. Vidarekonstaterades att erfarenheterna från den nugällande politiken inriktad på prisstabilitet ikombination med rörlig växelkurs är goda.Utskottet finner ingen anledning att nu ändrauppfattning i dessa frågor. Däremot kan utskottetkonstatera att de domedagsprofetior som framfördeshösten 1997 om att svenska räntor skulle stiga ochkronans kurs skulle sjunka när detbestämdes vilka EU-länder som skulle ingå ivalutaunionen vid starten inte harbesannats. Tvärtom har räntemarginalen mellanSverige och fortsatt att sjunka och kronansvärde har stigit.Vad gäller folkomröstning om EMU anförde utskotteti betänkande 1997/98:FiU9 att om det efter den 1januari 1999 bedöms lämpligt att deltar ivalutaunionen skall frågan underställas svenskafolket för prövning. Vidare menade utskottet att detär önskvärt att en sådan prövning sker i allmäntval, men att det inte helt kan uteslutas att det istället kan ske genom ett extraval eller enfolkomröstning. Därefter ankommer det på riksdagenatt fatta slutligt beslut.Utskottet har i de under innevarande riksmöteavgivna yttrandena FiU1y och FiU3y inte sett någonanledning att ändra uppfattning i denna fråga. Inteheller nu ser utskottet någon anledning tillomprövning.Utskottet konstaterar med anledning avMiljöpartiets de grönas yrkande om ett utträde ur EUatt tagit ställningmot förslag med liknande innebörd. Utskottet har ingen annan uppfattning.Med det ovan anförda avstyrker utskottet motionernaFi17 (m) yrkande 13, Fi19 (fp) yrkande 9, Fi20 (v)yrkandena 26 och 27 och Fi21 (mp) yrkandena 37 och45.1.6 nationella plan försysselsättningMotionenI motion Fi24 av och ()presenteras en alternativ nationell handlingsplanför sysselsättning, utformad enligt de 19 utfärdaderiktlinjerna. Enligt motionärerna bör regeringenåterkalla den handlingsplan som redan sänts till och ersätta den med den som finns imotionen. Jämfört med regeringens handlingsplan två fördelar: den följer de utfärdaderiktlinjerna och den har betydligt störreförutsättningar än regeringens program attverkningsfullt medverka till ökad sysselsättning. Imotionen kritiseras regeringen för att överdriva sinbetydelse när det gäller EU:s intresse försysselsättningspolitik. Dessutom är det enligtmotionärerna anmärkningsvärt att regeringen inteföljer riktlinjerna som EU utfärdat när det t.ex.gäller sänkning av skatterna och att ökaflexibiliteten på arbetsmarknaden, bl.a. vad gällerarbetsrätten. Varför är regeringen med om attutfärda rekommendationer, när den sedan inte följerdem? Varför skriver man ut en medicin som man sedanvägrar att svälja, frågar motionärerna.Arbetsmarknadsutskottets yttrandeArbetsmarknadsutskottet kommenterar i sitt yttrande(AU5y) nationella plan för sysselsättningoch avstyrker i samband därmed motion Fi21 (m).Finansutskottets ställningstagandeEnligt utskottets mening innebär införandet av ensärskild avdelning om sysselsättning iAmsterdamfördraget att kampen mot arbetslösheten harförts upp som högsta prioritet i EU-samarbetet.Genom att främjandet av en hög sysselsättningsnivåblir ett uttryckligt mål ges medlemsstaternassamarbete på sysselsättningsområdet en fastaregrund. För svensk del är detta en extra välkommenutveckling eftersom införandet av en särskildsysselsättningsavdelning i Amsterdamfördraget varett viktigt svenskt förhandlingsmål vidregeringskonferensen.Vid Europeiska rådets möte i i november1997 antogs riktlinjer för sysselsättningen 1998.Dessa faställdes av rådet ochmedlemsstaterna uppmanades att lägga framen första nationell handlingsplan för sysselsättningi enlighet med riktlinjerna. förstahandlingsplan presenteras i vårpropositionens bilaga4. Riktlinjerna är 19 till antalet och är indelade ifyra huvudområden: att förbättra anställbarheten,att förbättra företagande, att förbättra företagensoch de anställdas anpassningsförmåga och att stärkajämställdhetspolitiken.Utskottet vill dock erinra om att huvudansvaret förgenomförandet av sysselsättningspolitiken och desskonkreta utformning fortfarande ligger kvar på deenskilda medlemsstaterna.Sysselsättningsriktlinjerna skall också stämmaöverens med de allmänna riktlinjerna förmedlemsstaternas och gemenskapens ekonomiskapolitik, vilket innebär att riktlinjerna måste varaförenliga med en fortsatt ansvarsfull finanspolitikoch återhållsamhet i de offentliga utgifterna. Dettainnebär för svensk del att ökade offentliga utgiftertill följd av genomförandet av riktlinjerna skallfinansieras genom en omprioritering inom befintligaramar.Utskottet konstaterar att den alternativahandlingsplan som presenteras i motion Fi24 (m)innehåller en ekonomisk politik och ensysselsättningspolitik som är liktydig med den sompresenteras i Moderata samlingspartiets partimotionFi17 (m). Därför hänvisas i denna del tillutskottets ställningstagande till motion Fi17 (m)under avsnittet 1.3 förslag tillinriktning av den allmänna ekonomiska politiken.Utskottet vill dock utnyttja tillfället attkommentera avsnittet om skatterna. I riktlinjernaunder området skatter och sysselsättning står bl.a.följande: att varje medlemsstat kommer att, i mån avbehov och med hänsyn till nuvarande nivå, fastställaett mål för en gradvis minskning av den totalaskattebördan. Dessutom kommer medlemsstaten att därdet är lämpligt fastställa ett mål för en gradvisminskning av skattetrycket på arbete ochlönebikostnader.Utskottet delar regeringens uppfattning ihandlingsplanen att det totala skatteuttaget intebör vara så högt att det står i vägen för högretillväxt eller ökad sysselsättning. Men utifråndenna princip går det inte att på ett meningsfulltsätt bestämma ett kvantitativt mål för skatternasandel av BNP. Det totala skatteuttaget är ingen bramätare på skatternas samhällsekonomiska effekter.Dessa beror på hur skatterna tas ut och för vilkaändamål de används.Utskottet instämmer också i regeringens bedömningatt sänkningar av den totala beskattningen på arbetetorde öka sysselsättningen varaktigt endast underförutsättning att de sänkta skatterna minskararbetsgivarnas totala arbetskraftskostnader. Pålängre sikt är det dock sannolikt att lägre skattervia lönebildningseffekter får en begränsad effekt påarbetskraftskostnaderna. Därmed är strukturen påskatterna på arbete den centrala frågan ur ettsysselsättningsperspektiv.Utifrån det som sagts ovan avstyrker utskottetmotion Fi24 (m).2 Budgetpolitikens inriktning ochutgiftstak för staten2.1 BudgetutvecklingenSaneringen av statsfinanserna har gått snabbare änförutsett, och passeras en ny, viktigmilstolpe då det finansiella sparandet i denoffentliga sektorn vänds från ett underskott tillett överskott. Budgetpolitiska mål har överträffatsmed bred marginal. Statsskulden mätt som andel avBNP skulle ha stabiliserats . Det skedderedan 1995. Underskottet i de offentliga finansernaskulle inte få överstiga av BNP . Enligtnationalräkenskapernas preliminära utfall blevunderskottet detta år . skall deoffentliga finanserna vara i balans. Regeringenförutser nu dessutom ett överskott på 29 miljarderkronor, motsvarande av BNP. Förbättringen ärbetydande även om ungefär en tredjedel avöverskottet är en följd av ändrade definitioner.I 1997 års vårproposition räknade regeringen medatt statsbudgeten skulle uppvisa ett överskott förstår . väntas detta överskott uppkomma redan1998, och statsskulden kommer detta år att kunnaamorteras med . Det är en dramatiskförbättring även jämfört med situationen . I slutet av förra mandatperiodenuppgick nämligen det statliga årliga lånebehovettill över 240 miljarder kronor.Även och senare fortsätter de offentligafinanserna att förbättras i en takt som överstigertidigare uppställda budgetpolitiska mål. För åren2000 och 2001 räknar regeringen sålunda med att detfinansiella sparandet kommer att bli 16,5 respektive32,större än vad som följer av debudgetpolitiska målen för dessa båda år.Bakom förbättringen av det offentliga sparandetligger en kraftig förstärkning av statens finanser.Under 1990-talets första år sjönk inkomsterna påstatsbudgeten påtagligt framför allt beroende på denekonomiska krisen. Mätt som andel av BNP minskade deunder från . Därefter harde stigit och beräknas 1998 uppgå till avBNP. Uppgången förklaras huvudsakligen av deskattehöjningar som ingick i saneringsprogrammet.Enligt de prognoser som redovisas i vårpropositionenväntas inkomsterna under efterföljande år åter fallanågot för att 2001 uppgå till av BNP.Förbättringen av statens finanser är än merpåtaglig på utgiftssidan där utgifterna mätt somandel av BNP sjunkit snabbt sedan toppåret 1993.Regeringen räknar i vårpropositionen med attutgiftskvoten skall fortsätta att falla underkommande år, bl.a. som en följd av minskade utgifterför arbetslöshet och räntebidrag.Redovisningen av statens inkomster och utgifter harunder senare år ändrats i flera avseenden. Justeratför sådana redovisningstekniska förändringarutvecklar sig statsbudgetens inkomster och utgifterpå följande sätt enligt ett i vårpropositionenintaget diagram.Diagram 9. Statsbudgetens inkomster och utgifter exkl.statsskuldsräntorrensade för redovisningstekniska förändringar 1991-2001Procent av BNPKälla: Finansdepartementet.Nettot på statsbudgeten skall återspegla statenslånebehov som i budgetuppställningen framkommer somskillnaden mellan å ena sidan statens utgifterinklusive nettoutlåning, å andrasidan statens inkomster. Detta saldobegrepp harersatt det tidigare använda begreppetbudgetunderskott som också visade skillnaden mellaninkomster och utgifter, men där Riksgäldskontoretsnettoutlåning inte beaktades.Lånebehovet uppgick till 242 miljarder kronormen minskade under de tre efterföljande åren med 221miljarder kronor till 1996.Därefter har det fortsatt att minska, och under 1998uppkommer som nämnts ett överskott som gör detmöjligt att börja amortera på statsskulden.Det snabbt minskade lånebehovet förklaras till endel av olika engångsvisa effekter, men även demförutan har utvecklingen varit positiv. Det framgårav följande diagram som är hämtat urvårpropositionen och som visar dels den faktiskaupplåningen, dels upplåningen rensad från olikaengångseffekter.Diagram 10. Statens lånebehov 1994-2001Miljarder kronorKälla: Finansdepartementet.Såsom framgår av diagrammet är detta s.k.underliggande lånebehov ca 20 miljarderkronor större än det faktiska. Skillnaden minskartill och 12miljarder kronor , då även upplåningen rensadfrån engångseffekter övergår i en amortering avstatsskulden. förutser man ingaengångseffekter och därför sammanfaller detta år detfaktiska och det underliggande lånebehovet.2.2 Budgetprocessens tillämpningMotionenModerata samlingspartiet ifrågasätter i motion Fi17det sätt på vilket regeringen tillämpar den nyabudgetprocessen. Medan budgethanteringen i riksdagenföljer de nya principerna, brister regeringen iflera avseenden.Motionärerna anser sålunda attbudgeteringsmarginalen används för att dölja attutgiftsökningar finansieras med oväntade ökningar avskatteinkomster eller oväntade minskningar avstatsskuldsräntor. De har, framhåller de, tidigarekritiserat regeringen för förfarandet men trotsregeringens försäkringar om motsatsen harbudgeteringsmarginalen tagits i anspråk för attfinansiera nya utgifter såväl i budgetpropositionenför 1998 som vårproposition.Motionärerna kritiserar också regeringen för attden på tilläggsbudget föreslår ett anslag på blott 1miljon kronor för avvecklingen av ochsamtidigt begär ett bemyndigande att utan gräns fåöverskrida anslaget. Det är en inblanco-check förregeringen att belasta det allmänna med kostnaderför avvecklingen av . Att inte öppetredovisa det mångmiljardbelopp som avvecklingenkommer att kosta ser motionärerna som ett av mångaåsidosättanden av den nya budgetlagen.Att en rad infrastrukturprojekt, däriblandBotniabanan, finansieras med lån vars amorteringarkommer att belasta utgiftsområde 22 Kommunikationerfr.o.m. är enligt motionärernas uppfattningett medvetet brott mot 22 § budgetlagen där det somgrundprincip slås fast attinfrastrukturinvesteringar skall finansieras medanslag och inte med lån.Motionärerna anser att den nya budgetprocessenskall följas strikt, vilket enligt deras meninginnebär att budgetöverskridanden skall finansierasgenom motsvarande utgiftsneddragningar inom två åroch helst inom samma utgiftsområde. Nyautgiftsåtaganden under pågående budgetår skallvidare finansieras genom minskningar av andrautgifter samma år.Finansutskottets ställningstagandeEtt fastställt utgiftstak sätter en absolut gränsför hur stora de statliga utgifterna får vara.Omprövas inte utgiftstaket får alltså de samladeutgifterna exklusive statsskuldsräntorna inteöverskrida denna nivå, oavsett inflation ellerekonomisk utveckling i övrigt.Eftersom utgiftstaket är treårigt kan det varasvårt att med rimlig grad av precision beräkna desamlade statsutgifterna så långt fram i tiden. Nivånpå utgiftstaket fastställs därför med viss marginal,och skillnaden mellan utgifts-taket och deprognostiserade utgifterna blir en buffert somkallas budgeteringsmarginalen. Utan en sådanbudgeteringsmarginal skulle även en mycket obetydligutgiftsökning tvinga fram en omprövning avutgiftstaket, och med återkommande revideringarskulle inte bara långsiktigheten i budgetpolitikensnabbt gå förlorad utan också tilltron till deuppställda budgetpolitiska målen. Enligt utskottetsmening är något sådant inte önskvärt.Nya utgifter på statsbudgeten kan finansierasantingen genom besparingar bland andra utgiftereller genom inkomstförstärkningar. Används inget avdessa alternativ kommer de nya utgifterna att varaofinansierade och tvinga fram en ökad upplåning.Budgeteringsmarginalen är en buffert för sådanatillkommande utgifter som finansieras på annat sättän genom utgiftsminskningar. Den finns inte uppfördpå statsbudgeten och är i sig helt ofinansierad.Behöver den tas i anspråk är det alltså liktydigtmed att de tillkommande utgifterna antingen harfinansierats med ökade inkomster eller genom ökadupplåning.Såsom motionärerna framhåller har utgifterna förstatsskuldsräntor blivit lägre än man tidigareräknade med. Men eftersom statsskuldsräntorna inteomfattas av utgiftstaket kan sådanautgiftsminskningar aldrig användas för attfinansiera andra takbegränsade utgifter utan att detfår genomslag på budgeteringsmarginalen.Regeringen har tidigare uttalat attbudgeteringsmarginalen inte skall ses som en reservför ofinansierade utgiftsökningar eftersom varjesådan utgifts-ökning försämrar statsfinanserna ävenom den ryms inom det fastställda utgiftstaket.Enligt utskottets mening har regeringen också ihuvudsak använt budgeteringsmarginalen på dettasätt. Tillkommande utgifter har i den mån de intefinansierats med besparingar motsvaratsav ökade inkomster och någon ökad upplåning har intebehövt tillgripas. Tvärtom har, som utskottet nyssvisat, upplåningsbehovet snabbt minskat under desenaste åren. kan med hänsyn härtillinte finna annat än att det sätt på vilketregeringen utnyttjat budgeteringsmarginalen svararmot uppställda budgetpolitiska mål och principer förden nya budgetprocessen.Vad beträffar den kritik som motionärerna riktarmot regeringens förslag till medelsanvisning förersättning för avveckling av en kärnkraftsreaktor iBarsebäcksverket är detta en fråga somfinansutskottet behandlar närmare i betänkande1997/98:FiU27 med förslag till tilläggsbudget för1998. Av betänkandet framgår att utskottet anslutersig till regeringens förslag på denna punkt.