bet · GL01SoU17 · 1998-03-03 00:00:00 — Det är särskildarådgivningsbyråer, mottagningar, och det vi kallar för struktureradebehandlingsverksamheter som vårdar klienter i särskilda program under helaeller halva dagar med behandlingsinriktning. Motsvarande program finns medarbetsträningsinriktning. Ytterligare en typ är det man kallar för dagcentralereller social kaféverksamhet och liknande. Vi har också räknat in olika typer avboendestödsverksamheter i öppenvården, dels kategorin jourtränings- ochförsökslägenheter, dels de mer strukturerade boendestödsverksamheterna.Vi har inga kriterier för vad som skall kallas för strukturerad öppenvård. Jagvill påstå att det här är ett relativt nytt område. Vi har inte ännu kommitfram till någon standard för den typen av verksamhet. Men jag tycker att det ärangeläget att man försöker att utveckla det. Det är ett syfte med vår fortsattauppföljning.Mats : Jag skall kommentera från SPU:s synvinkel. Det finns ju mycketgoda kunskaper i den vetenskapliga litteraturen om hur man skall behandla.Svårigheten är att genomföra behandlingen ute på fältet. Min egen uppfattningär att man på något sätt måste utveckla någon form av legitimation ellermotsvarande kompetensnivå för dem som behandlar personer med alkoholproblem, påsamma sätt som man har när man t.ex. behandlar patienter med psykoterapi ochliknande. Jag tror att området är moget för något sådant initiativ, där man kangarantera effekter av den behandling som man sätter in.Stig : Bostaden är en social rättighet. Det är ett uttryck som jag harfått inpräntat i mig. Jag undrar: Gäller inte det längre, framför allt inte förden svaga grupp som vi har talat om här ? Det verkar som om någonting hargått snett. Är det i lagstiftningen något har hänt när man kan vräkas efter tvåkravbrev? Det förefaller mig ofattbart. Vilket ansvar har föratt sådant här över huvud taget får ske? Jag vet inte vem jag skall vända migtill, det är väl tillsynsmyndigheten. Det måste vara någonting som är fel här.Stina : Frågan gällde om det är ett nytt fenomen att man inte får hjälpfrån för att hindra att man blir vräkt. Det finns ingenting somdirekt uppenbart tyder på att antalet sådana fall har ökat. Men det äruppenbarligen ett problem som finns. Delvis tror jag att det beror på attkommunernas policy är ganska olika när det gäller hur man hanterar sådanaåtgärder som att ge ekonomiskt bistånd till hyresskulder.Jag var själv med och gjorde en studie inom s.k. aktiv uppföljning somSocialstyrelsen har. Vi jämförde hur olika kommuner arbetade just för attförhindra hemlöshet bland missbrukare och hur man satte kravnivån i kontakternamed missbrukaren i relation till det som missbrukaren klarade av. Trösklar ärmånga gånger ett hinder, därför måste kraven sättas i relation till detmissbrukaren klarar av. Vi jämförde bl.a. hur man arbetade med missbrukare somhade gått in i och ut ur hemlöshet . Man hjälpte dem lägenhet och sedan blev de vräkta. Vi jämförde och . Uppsalahade väldigt strikta regler kring detta i jämförelse med , där man helatiden gjorde nya försök att hjälpa missbrukarna så att säga på deras egnavillkor. Man kunde inte få dem att sluta missbruka, men man skulle ändå hjälpadem till ett boende. I däremot - som vi såg det när detta gjordes - använde man boendet litet grand som en piska eller morot i helabehandlingsprogrammet. Det kanske fungerade bra i vissa fall, men det kan ocksåfå väldigt negativa konsekvenser, som vi fick refererat från Frälsningsarmén.Hur man skall se på möjligheter att hjälpa till boende ävenbland dem som man inte lyckas hjälpa att avstå från sitt missbruk är nog enfråga som är värd att diskutera ytterligare.Bjarne : Jag pratar utifrån ett Västeråsperspektiv igen. I harvi boendestöd för 4 000 människor. Av dem har 400 sociala problem. Tittar mannärmare på vilka vi inte lyckats lösa problemen för finner man att det handlarom 40 personer. Jag tycker att många kommuner har det just på det här sättet,man löser problemen för flertalet. Jag tror att man måste inse att oavsett vadvi gör är det svårt att hitta en hundraprocentig lösning för alla människor.Just den här gruppen med 40 personer som vi har hemma i består avotroligt stökiga människor. De går in till grannar, gör inbrott i källarförrådosv. De är otroligt svårplacerade. För att lyckas något så när med den härgruppen krävs det, som vi också var inne på, samverkan ute i kommunerna. Manfår lov att jobba på helhetslösningar, så att det här inte bara blirSocialtjänstens ansvar. Även hyresvärdar och andra myndigheter måste jobbatillsammans med det här, annars kommer vi inte att lyckas placera de härmänniskorna i lägenheter.Tuve Skånberg: Professor nämnde att risken för barn tillalkoholister att själva bli alkoholister skulle kunna vara så mycket som fyragånger större än för andra. Vi vet att det är 200 000 barn och ungdomar somlever i familjer där en av eller båda föräldrarna är alkoholister. Det blev viockså påminda om. Jag skulle vilja fråga professor om möjlighetenatt förutse vilka som är morgondagens alkoholister. Det har redan sagts attrisken är fyra gånger så stor, går det att utveckla sannolikheten så att vi kanrikta begränsade resurser och gå in där vi kan förutse att hjälpen kommer attbehövas ?Jag vill också, utifrån det svaret, rikta en fråga till ochideella behandlingshem: Har man ett familjeinriktat arbete där man ser tillhelhetsperspektivet? I så fall skulle jag vilja att någon talade om kommunernasöppenvård, är den också familjebaserad, hjälper den barnen och de anhöriga attundvika framtida missbruk? Tack!Mats : Detta är en mycket viktig fråga. Min egen uppfattning är att detman ärver är förstärkta lustupplevelser av alkohol. Beroende på vad som händeri ens liv, när man krisar under studier, under barndomen, på jobbet, underäktenskapet, blir man insufficient också om man utsätts för mycket alkohol isamhället. Jag tror aldrig att vi speciellt väl kan förutse vilka som kommeratt bli alkoholberoende och vilka som inte kommer att bli det. Jag trorpersonligen att vi inte kommer att nå så mycket längre än att det är fyragånger större risk.Vad säger vi då till de barn som har fyra gånger större risk? Det vi gör äratt vi försöker lägga upp behandlingen - jag tror att det är väldigt viktigtatt göra det rent allmänt - i någon form av familjeperspektiv. Vi erbjuderbarnen till våra patienter en egen kontakt, vi erbjuder anhöriga till vårapatienter en egen kontakt. Sedan får man informera dem och diskutera med dem omhur de här problemen kan hanteras. vändpunkten är känt i . Vihar den typen av verksamhet också här.Den som börjar få missbruksproblem vid 15, 18, har fortfarande,även om man är narkoman, mycket större kontakt med sin pappa och mamma än deflesta tror. Där kan man tänka sig att gå in med familjeterapi. i en slumpvis fördelning visat att om man då man har att göra medkriminalitet och missbruk går in slumpmässigt med familjeterapi i hälften avfallen får man mycket mindre kriminalitet än om man använder sedvanlig socialvård. När det gäller den här typen av kunskaper håller det på att hända en del.Men jag tror aldrig att vi kan peka ut en extrem högriskgrupp i samhället. Vikan aldrig bortse från de yttre faktorerna.Torgerd : Rent praktiskt ser vi familjer där sannolikheten för attbarnen hamnar i ett missbruksbeteende är mycket stor. Vi har ett antal familjeri där jag känner till att sannolikheten är mycket stor, så detfinns utan tvivel en ärftlig faktor i det här. Det är också därför det är såviktigt att deras föräldrar blir nyktra medan de är barn. Har föräldrarnaklarat av att leva nyktert har barnen betydligt större chans att inte falla nedi missbruket, även om de under hela sin uppväxt lever med missbrukandeföräldrar.Sedan ställdes frågan om kommunerna gör någonting för föräldrar och barn. Detär på väg fram alltmer. I min hemkommun har vi stöd till både anhöriga ochbarn. Vi har barngrupper i vår öppenvårdsverksamhet och anhöriggrupper. Det ären jätteviktig del. Det här är en sjukdom som gäller hela familjen och intebara den person som är aktiv missbrukare. Det är en beroendesjukdom även hos deandra. Det är på väg fram. Det finns i tre kommuner i . Då skulleman kunna säga att det kan vara knappt hälften i eller något sådant.Men just kunskapen, inte minst vändpunktens sätt att bygga uppbarngrupper har betytt mycket, och det sprider sig i . Vi harnaturligtvis också knutit an till det behandlingshem vi har. Vi harfamiljedagar, gratis för samtliga familjemedlemmar, då de får lärasig vad det här innebär och hur man kan hjälpa sin anhörig att inte återfalla imissbruk.Man skall inte glömma , tycker jag. Det är AA-rörelsensanhörigverksamhet, som betyder väldigt mycket för många anhöriga tillmissbrukare. Där stärks de i sin roll att inte återfalla i ett medberoende.Kenneth : På frågan vad gör när det gäller familjervill jag svara att vi alltid traditionellt har fått ta hand om människor somkommit ganska långt i ett missbruk. Jag kan ändå säga att vi möts av barn som socialt lever i farozonen för att bli missbrukare själva. De barnen mötervi framför allt genom föräldrarna. Vi har på flera institutioner ett aktivtfamiljeprogram där vi jobbar med hela familjen. Tyvärr har många av de barn vimöter bara en ?riktig? förälder med sig i sammanhanget.Man kan ändå peka på det rent traditionella barn- och familjearbete som mångaorganisationer driver , inklusive . Det är i dagens lägeväldigt viktigt ur förebyggande synpunkt, tycker jag, att man kan fånga uppbarn som börjar visa symtom på att må dåligt. Då kan man förstå att någonstansi familjesituationen är någonting fel.Elisebeht : Jag föreställer mig att det krävs olika metoder för att nåframgång i allt socialt arbete. Såvitt jag förstår finns det ingen enda metodsom skulle kunna hjälpa och passa alla. Men jag saknar i redogörelserna,särskilt de som myndigheterna gjorde , uppdelningen kvinnor ochmän. Det var , stad, m.fl., ni kan känna er träffadeallihop, tror jag. Däremot har de som står mitt uppe i verkligheten, dvs.frivilligorganisationerna, talat om kvinnornas oerhört utsatta situation. Detär naturligtvis påkallat av att man där ser kvinnornas läge.Vi vet att de absolut största resurserna vad gäller kommunernasmissbrukarvård i alla dess former, både bland unga och vuxna, i huvudsak riktarsig till unga män eller pojkar och en mindre del till kvinnor. Delvis beror detpå att männen syns oftare och tidigare och inte på att kvinnorna inte finns sommissbrukare. Det vet vi. Jag förstår att det handlar om metodutveckling, att nåkvinnorna där de finns. De finns inte på de traditionella ställen där mänfinns, utan de finns i hemmen, på arbeten osv.Nu skulle jag vilja vända mig till : I de uppgifter till nystatistik som ni nu tar in må jag hoppas att ni kräver en könsuppdelning. Jagvill också säga till departementet att vi får hoppas att den studie somAnnika talade om görs med insikt om kvinnors och mäns skilda villkor. Jag villdessutom fråga i den mån ni möjligtvis kan svara förkommunerna: Hur ser arbetet ut ute i kommunerna för att nå kvinnor och ungaflickor vad gäller utveckling, metoder och naturligtvis den öppenvård som manbygger ut? Den skall också vara anpassad för att passa kvinnor och flickor iden här stora förändringstiden, när institutionerna inte längre finns kvar inågon större utsträckning. Tack!Rita : Jag kommer från i . Man kan säga attkvinnornas situation är något som vi har uppmärksammat mer och mer. Det programvi nu arbetar med för hemlösa kvinnor innebär att det skall byggas ut merinstitutionsvård och mer vård speciellt för kvinnor. När det gällermissbrukarvård har det blivit mer och mer tydligt att det på många ställen integår att blanda kvinnor och män, så just vården för kvinnor är något som ärunder utbyggnad i : I den officiella statistiken kommer vi att ha en könsuppdelningpå män och kvinnor när det gäller insatser och vårdformer. Det har vi även hafti den nu aktuella rapporten. Det visar sig att det är relativt få kommuner somhar särskilda verksamheter för missbrukande kvinnor. Det är mindre än 60kommuner som har det. Det är ännu färre som har verksamheter som borde varaväldigt viktiga för gravida kvinnor med missbruksproblem. Det är inte fler än18 kommuner i landet som har det. Det här kommer vi att följa löpande, bådevilka insatser som görs för kvinnliga missbrukare och vilka verksamheter detfinns för kvinnliga missbrukare.Sedan skulle jag med anledning av det som sade också kort viljasäga att om man inte tror att det finns några riktiga möjligheter attprognostisera, att det är de här och de här barnen eller unga människorna somkommer att få missbruksproblem, så betyder väl det någonting för vilkastrategier som är de viktiga och att det är mycket viktigt med deprimärpreventiva insatserna. Det finns internationella jämförelser - där kansäkert fylla på bättre - som visar att en restriktivalkoholpolitik när det gäller åldersgränser för att få köpa alkohol ochutskänkningsregler påverkar alkoholmissbrukets nivå. Om det tyvärr inte går attriktigt peka ut att det är den och den som man måste inrikta insatserna på, ärdet väl viktigt att tänka också i termer av primärprevention?Sture Korpi: Vi jobbar mycket med frågan om män och kvinnor i vården enligtLVM. Av de 343 platser vi har är 116 avsedda enbart för kvinnor. Det är feminstitutioner och två avdelningar på andra institutioner. av de människorsom kommer till oss är kvinnor. Vi har också mycket utvecklingsarbete på gångnär det gäller t.ex. nätverksarbete där just kvinnornas och familjernassituation uppmärksammas, precis som man alltid gör i ett sådant jobb.En sak som vi inte har kommit in på här är den mycket omfattandeforskningsverksamhet som vi satsar på och som också i många fall berör justkvinnornas situation i vården. Där tänkte jag få göra så att jag översänder enförteckning över de forskningsprojekt som vi har i gång till utskottets kansli,så att ni kan ta del av det och efterfråga ytterligare material, eftersom viinte hinner säga så mycket om det i dag.Ordföranden: Då har jag bara en anmäld talare kvar, och där sätter vi streck.Annika har ordet.Annika : Utvärderingar från har ju kommit fram till attdet just är de frivilliga organisationerna som verkligen kan visa på godarehabiliteringsresultat; detta trots att de förstås är väldigt olikasinsemellan. Därför undrar jag vad företrädare för de frivilliga organisationersom är här svarar på detta: Vad skulle kunna göras för att ge er bättre stödför er viktiga verksamhet?Kenneth : Rent spontant tänker jag på en sak. När det gäller den mestutsatta gruppen, den som vi har pratat mycket om , uppstod det ett problemmed anonymiteten i det s.k. köpa-sälja-system som man införde i många kommuner.Jag tror att många har ramlat bort i det systemet. De har hamnat utanförde fyrkantiga ramar som systemet bygger på, dvs. att man skall ha en aktivsocialsekreterare med i bilden för att kunna få en institutionsplacering.I gör vi så att vi jobbar gentemot kommunen och får ett visst anslagvarje år till de frivilliga organisationerna. Då kan vi ta in en och annananonymt och fånga upp dem i den gråzon som de lever i. Det är ett system somman skulle kunna bygga ut mer i övriga kommuner. Att kunna få loss pengar föratt gå utanför det fyrkantiga system som finns - det är ett spontant svar.Ordföranden: kommentera detta?Arne : Jag har nog inget direkt, konkret svar. Jag tror att man skall vändasig till centralt här i för att få litet synpunkter påhur vi bygger ut verksamheten just i . Jag representerar juinstitutionsvården, , och det vi frågar om är väldigt mycket justgatusituationen, så att säga, alltså de bostadslösa och den direkt uppsökandekontakten.Men vad jag pekade på i mitt inledningsanförande var ju att möjligheternatill, och kanske ibland insikten om, litet gränsöverskridande kreativitet isamarbetet mellan olika professionella delar borde kunna utvecklas systematisktoch bli väsentligt större. Där finns det mycket kvar att göra.Alec : För att direkt svara på fråga om hur man kan underlätta,så tror jag först och främst att det är väldigt bra att det finns mångaprivata, ideellt drivna verksamheter som kan komplettera de offentliga. Dettror jag är väldigt viktigt inte minst ur konkurrenssynpunkt. Det får inte blislagsida åt ett visst håll.Jag tror att självhjälpssystem är något som kommer mer och mer. Det stämmerju rätt väl med europeisk utveckling. Vi ligger för en gångs skull faktisktlitet efter i när det gäller nya utvecklingstendenser inommissbrukarvården eller rehabiliteringen. Det kommer mer och mersjälvhjälpssystem. En del kommer att vara öppna, och en del kommer att varadygnet runt.Det finns regelsystem . Om man t.ex. - något som jag känner rätt vältill - vill starta ett kooperativ för missbrukare, så finns det en hel mängdregelsystem på skattesidan som försvårar kraftigt för sociala kooperativ. Detbehöver inte vara missbrukare. Det kan vara handikappade som bor ihop. Men närdet gäller sociala kooperativ, självorganisering, finns det mycket att se över.Jag tror att håller på rätt mycket med detta nu när detgäller folkrörelserna och nykooperationen.Jag tror också att det kommer att komma fram många krav , när detblir fler kooperativ, om att göra om en del. Det gäller t.ex. skatterna; om manhar boende dygnet runt för folk, förmånsvärden och sådant. Väldigt tekniskasaker kan tyckas, men helt avgörande för hur mycket man skattar för varjeperson som bor i rehabilitering. Det kommer säkert. Det är en viktig fråga.Ordföranden: en kort följdfråga från Elisebeht Markström.Elisebeht : Egentligen vill jag bara be om ett svar på den fråga somjag ställde tidigare som gällde och departementet. Det jagfrågade om var hur det ser ut på kvinnofronten. Delvis fick jag svar frånSocialstyrelsen, men det vore väl käckt om talade för sig ochdepartementet för sig.Leif Klingensjö: Ja, man hinner inte alltid med. Jag tror att vi kan görabetydligt mer. Jag tror att det är ganska dåligt generellt i landet. Det hängersamman med vilka vi når. Vi når alltså aktiva män i . Vi måstehitta andra samverkansformer lokalt. De här kvinnorna kanske finns somsjukskrivna på försäkringskassorna. Det handlar allt det som tar upp.Det vi når är bara en bråkdel. Då handlar det alltså om att slå ihop resurser,t.ex. att slå ihop finansiering mellan kommun, landsting och försäkringskassa.Eller så handlar det om att samverka mer, så att man får en bild av hurproblemen ser ut lokalt - inte bara att man sitter i kommunen och når en massamedelålders, vuxna, manliga missbrukare.Det här har vi inte utvecklat alls. Och det är något för er att ta tag i. Detgäller finansiell samordning eller vad ni vill kalla det och sådana klara saker- men inte bara med myndigheter utan också, som precis sade, medfrivilligorganisationerna. Det handlar om att bli mer flexibel.Annika : I de här studierna som jag redogjorde för tar vi hänsyn tillde kvinnliga perspektiven. Vi kommer att redovisa materialet när det är färdigtutifrån ett gender-perspektiv.Ordföranden: så mycket alla som har kommit hit . Jag vill framförallt rikta ett varmt tack till våra inbjudna gäster. Ni har ställt upp medmycket värdefulla synpunkter och varit beredda att svara på de frågor somutskottets ledamöter har velat rikta till er. Vi kommer att bifoga en utskriftav vad som har sagts här . Jag vill särskilt tacka våra stenografer somidogt har arbetat . Vi kommer att få denna utskrift om två till treveckor. Då skickar vi över den till samtliga som har talat här. Då får nitillfälle att kontrollera att utskriften stämmer med er uppfattning om vad somhar sagts. Därefter kommer vi att låta trycka hela utskriften och foga den tillett kommande betänkande från socialutskottet där vi behandlar motioner i de härfrågorna.Jag vill avslutningsvis instämma i vad som har sagts från flera håll. Detbehövs ?både och?. Det sade med instämmande av vill från socialutskottets sida understryka att alla goda krafter måstehjälpas åt. Det behövs såväl öppen vårdverksamhet som institutionellvårdverksamhet. Vi behöver offentliga insatser och vi sätter särskilt stortvärde på många frivilliga organisationer som gör betydande insatser. Det harockså framkommit här hur värdefullt det kan vara.Allra sist vill jag från socialutskottets sida understryka värdet avförebyggande åtgärder så att barn och ungdomar inte råkar in i missbruk. Vad vikan göra på det området är av utomordentligt stor betydelse för framtiden. Ivårt betänkande 1996/97:18 säger utskottet: ?Utskottet anser att det är avavgörande betydelse att tidigt upptäcka och reagera vid tecken på negativutveckling hos en ung människa - - - Utskottet anser det angeläget attsocialtjänsten också stödjer och hjälper anhöriga till missbrukare. Genomtidiga stödinsatser till barn och andra anhöriga till missbrukare kan framtidaskador bl.a. i form av eget missbruk och ohälsa bland de anhöriga förebyggas. ?Jag vill med dessa slutord än en gång tacka samtliga närvarande för deöverläggningar vi har haft här . Jag förklarar härmed den offentligautfrågningen avslutad.Bild 1Bild 2Bild 3Bild 4Bild 5Bild 6Bild 7Bild 8Bild 9Bild 10Bild 11Bild 12Bild 13Bild 14Bild 15Bild 16Bild 17Bild 18Bild 19Bild 20Bild 21Bild 22Bild 23Bild 24Bild 25Bild 26Bild 27Bild 28Bild 29Bild 30Bild 31Bild 32 Sammanfattning........................................1Motionerna............................................1Offentlig utfrågning 3Utskottet.............................................3Vård av missbrukare 3Bakgrund och tidigare behandling 7Utskottets bedömning 12Insatser för hemlösa 17Bakgrund m.m. 17Utskottets bedömning 19Hemställan 20Reservationer........................................21Bilaga: Offentlig utfrågning i om missbrukarvården m.m 28