bet · GM01SoU3 · 1998-11-19 00:00:00 — Informationen skallalltid vara anpassad till den enskilda patientensindividuella behov och måste därför med nödvändighetges varierande innehåll och utformning.Enligt propositionen finns det således starka motivför att öka patientens inflytande över vården ochbehandlingen. Regeringen föreslår att en nybestämmelse, 3 a §, införs i HSL. Bestämmelseninnebär en skyldighet att ta hänsyn tillpatienternas val när det finns flera medicinsktmotiverade behandlingsalternativ som bedöms varatill nytta för patienten med hänsyn till denaktuella sjukdomen eller skadan. Patienten kan integöra anspråk på att behandlas enligt metoder sominte kan anses stå i överensstämmelse med vetenskapoch beprövad erfarenhet. Inte heller kan patientenkräva att få behandling på annat håll om landstingetkan erbjuda ett eller flera behandlingsalternativsom uppfyller kraven på vetenskap och beprövaderfarenhet. Vidare måste proportionerna mellankostnader och förväntad nytta vara rimliga när detfinns flera alternativ. Enligt propositionen är detgodtagbart att den förväntade nyttan inte får vararinga eller försumbar i förhållande till demerkostnader ett visst behandlingsalternativ kanmedföra. Det finns också anledning att se annorlundapå kostnadsökningar för ett visstbehandlingsalternativ vid allvarlig sjukdom ellerskada än vid mindre allvarlig sjukdom ochbagatellartade åkommor. Patientens egen värderingbör i dessa hänseenden tillmätas stor betydelse i defall det rör sig om allvarlig sjukdom eller skadaäven om det medför kostnadsökningar. Om det är frågaom en bagatellartad åkomma får det å andra sidananses godtagbart att inte acceptera någrakostnadsskillnader alls. Regeringen anför atttoleransen för kostnadsökningar skall ses motbakgrund av att den sammanlagda kostnadseffekten avindividuella val kan komma i konflikt med de avriksdagen fastlagda riktlinjerna för prioriteringarinom hälso- och sjukvården och då närmast behovs-och solidaritetsprincipen, dvs. att resurserna börsatsas på de områden (verksamheter, individer) därbehoven är störst. Det innebär att även om denenskilde patienten bör få ett ökat inflytande övervalet av behandling måste det finnas gränser för hurstora kostnadsökningar som kan godtas. Det finnsannars risk för att andra och högre prioriteradebehov inte kan tillgodoses.Av propositionen framgår att det är den som haransvaret för hälso- och sjukvården av patienten somavgör om och i så fall vilka av honom/henneformulerade behandlingsalternativ som kan erbjudaspatienten.MotionerI motion So15 av m.fl. (fp) begärsett tillkännagivande om att informationsskyldighetenskall utformas så att den blir tillgänglig även förfunktionshindrade (yrkande 2).I motion So16 av m.fl. (c) begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförts omval mellan olika behandlingsalternativ (yrkande 1).Motionärerna anför att patientens val skall varaavgörande när det finns flera behandlingsalternativsom bedöms vara till nytta för patienten med hänsyntill den aktuella sjukdomen eller skadan. Patientenfår aldrig nekas den vård hon är i behov av medhänsyn till kostnaderna. Frågan är dock vilkenkostnad som kan accepteras om det finns två ellerflera behandlingsalternativ att välja mellansamtidigt som kostnadsökningar inte får begränsaandra patienters behov. Motionärerna anför vidareatt det förekommer att patienter har önskemål om ettbehandlingsalternativ som inte tillhör den vanligasjukvården och som ligger utanför riktlinjerna omvetenskap och beprövad erfarenhet. Även i dessa fallskall patientens möjlighet att väljabehandlingsalternativ förbättras. Sammanfattningsvisanser motionärerna att lagstiftningen måste utformaspå ett sådant sätt att patienten har rätt att fåvägledning kring olika behandlingsmetoder och hareell möjlighet att välja mellan dessa.I motion So10 av () hemställs omett tillkännagivande om vad i motionen anförts omatt kommuner och landsting får tillräckliga resurserså att stärkandet av patientens ställning vad gällerbehandlingsform skall kunna bli en realitet (yrkande3). I annat fall riskerar de goda ambitionerna attleda till trovärdighetskonflikter för denvårdbehövande.I motion So314 av m.fl. (c) från denallmänna motionstiden begärs ett tillkännagivande omvad i motionen anförts om patientutbildning (yrkande10). Motionärerna anför att patientinformation är enviktig del i sjukvården. Den bör enligt motionärernautvidgas till att mer vara fråga om utbildning.Sjukdomspanoramat kan förändras om patienten är klaröver att det går att påverka.I motion So224 av m.fl. (m) frånden allmänna motionstiden begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts ombehandlingsalternativ (yrkande 2 delvis).Motionärerna anför att även om kanerbjuda ett eller flera behandlingsalternativ somuppfyller kraven på att vara till nytta förpatienten med hänsyn till den aktuella skadan ellersjukdomen skall patienten ha rätt att väljabehandling på annat håll. En rätt till fritt valmellan olika behandlingsalternativ är ett av debästa sätten att stärka patientens ställning.Utskottets bedömningUtskottet anser att rätten till information är avavgörande betydelse när det gäller patientenssjälvbestämmande och delaktighet i vården.Informationen bör vara individuellt anpassad ochavse de metoder för undersökning, vård ochbehandling som finns. Patienten skall göras medvetenom de möjligheter hälso- och sjukvården har atthjälpa just honom eller henne. Däremot finns det somutskottet ser det inte någon anledning att införaregler om en särskild patientutbildning. MotionSo314 (c) yrkande 10 avstyrks därför.Utskottet delar inställningen i motion So15 (fp)yrkande 2 om att informationen skall varatillgänglig även för funktionshindrade. uppfattning bör informationen lämnas iformer som är anpassade efter den aktuellapatientens förutsättningar och behov. Omständighetersom måste beaktas är patientens ålder, mognad ocherfarenhet, eventuell funktionsnedsättning samtkulturell och språklig bakgrund. Utskottet anserdärför att något tillkännagivande inte ärerforderligt och avstyrker motionen i den mån deninte är tillgodosedd med det anförda.Utskottet tillstyrker förslaget till 2 b § HSL ochförslaget till ändring i 2 kap. 2 § lagen (1998:531)om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område.När det gäller frågan om val mellanbehandlingsalternativ ser utskottet positivt på attdet införs en särskild regel härom i HSL. Utskottetdelar bedömningen att patienten inte skall kunnagöra anspråk på att behandlas enligt metoder sominte kan anses stå i överensstämmelse med vetenskapoch beprövad erfarenhet. Likaså anser utskottet attpatienten inte kan kräva behandling utanför detlandsting där han eller hon är bosatt, om detta kanerbjuda en behandling som står i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är vidareenligt utskottet väsentligt att de av riksdagenfastlagda riktlinjerna för prioriteringar inomhälso- och sjukvården beaktas. Det innebär att detmåste finnas gränser för hur stora kostnadsökningarsom kan godtas eftersom det annars finns risk attandra och högre prioriterade behov inte kantillgodoses.Utskottet tillstyrker förslaget till 3 a § förstaoch andra styckena och 18 a § HSL samt förslagettill 2 kap. 2 a § första stycket lagen (1998:531) omyrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område.Motionerna So16 (c) yrkande 1 och So224 (m) yrkande2 (delvis) avstyrks.I motion So10 (kd) yrkande 3 påtalas vikten av attkommuner och landsting får tillräckliga resurser såatt stärkandet av patientens ställning vad gällerbehandlingsform skall kunna bli en realitet. Somanförts under avsnittet Vårdens tillgänglighetinnebär beslutade, föreslagna och aviseradetillskott att statsbidragen till kommuner ochlandsting höjts med iförhållande till nivå. Motionen avstyrksmed det anförda.Möjlighet till förnyad medicinsk bedömning,s.k. second opinionProposition 1998/99:4Enligt propositionen skall hälso- och sjukvården ivissa situationer vara skyldig att medverka till attpatienten får möjlighet att diskutera sin sjukdomoch behandling med ytterligare en läkare (s.k.second opinion). Denna skyldighet gäller när frågaär om livshotande eller särskilt allvarlig sjukdomeller skada och patienten står inför valet attutsätta sig för särskilt riskfyllda behandlingareller om valet har stor betydelse för framtidalivskvalitet. Vidare krävs att det saknas entydigvägledning för det medicinska ställningstagandetutifrån vetenskap och beprövad erfarenhet. Hälso-och sjukvården bör i sådana situationer medverkatill att patienten får tillgång till en förnyadbedömning var som helst i landet.I de fall där en förnyad bedömning är aktuell börhälso- och sjukvården medverka till att patientenfår tillgång till en sådan bedömning hos envårdgivare var som helst i landet om patienten självvill det eller om den behandlande läkaren bedömeratt det är den bästa lösningen. Vidare bör läkarenmedverka till att journalhandlingar m.m. ställs tillförfogande så att den läkare som skall göra denförnyade bedömningen har de underlag som behövs föratt ta ställning till diagnos och behandling. Ipropositionen betonas också att patienten måste haett avgörande inflytande över vid vilken vårdenhetsom behandlingen skall utföras när han eller hontillsammans med sin läkare har tagit ställning tillde behandlingsalternativ som finns. Vidare anförsatt sjukvårdshuvudmannen också bör svara förpatientens resekostnader eftersom det annars finnsrisk att patientens ekonomiska förhållanden kanpåverka benägenheten att utnyttja möjligheten att fåen förnyad medicinsk bedömning.MotionerI motion So15 av m.fl. (fp) begärsett tillkännagivande om vad som i motionen anförtsom att rätten till second opinion även skall omfattaicke-offentligt finansierade vårdgivare (yrkande 1).Enligt motionärerna är detta ett grundläggande kravför konkurrensneutralitet mellan offentliga ochprivata vårdgivare.I motion So16 av m.fl. (c) begärsatt hos regeringen begär förslag om rätttill second opinion för alla patienter (yrkande 2).Motionärerna anför att inhämtarröststarka patienter kompletterande bedömningargenom att själva kontakta en annan läkare medanandra patienter till fullo litar till den bedömningsom den medicinska personalen givit och debehandlingar som erbjuds.I motion So224 av m.fl. (m) frånden allmänna motionstiden begärs etttillkännagivande av vad i motionen anförts om rätttill second opinion (yrkande 4). Motionärerna anföratt patienten generellt måste ges en utkrävbar rättatt inhämta en kompletterande bedömning från enannan läkare. Det är när patienten råkar ut för inte vill tillmötesgå hans önskan och enförtroendekris uppstår som lagstödet behövs. Ettsådant lagstöd kan vara betydelsefullt även i fallsom inte anses mycket svåra. Motionärerna anser attregeringens förslag att den lagreglerade rätten förnyad bedömning skall begränsas till en mindregrupp inte är acceptabelt.I motion So14 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts omrättighetslagstiftning. Motionärerna anser atträtten till förnyad medicinsk bedömning bör vara enrättighet som kan krävas. Det faktum att patientenkan få sin rättighet prövad i domstol kommer attvara en tydlig normgivande signal som huvudsakligenkommer att ha en preventiv verkan. Vidare anförmotionärerna att den föreslagna avgränsningen avvilka patienter som skall ges möjlighet till enförnyad bedömning kan leda till onödigadministration och svårbedömda avvägningar när detgäller lagens tillämpning. Dessutom kan det enligtmotionärerna förekomma fall där det av någonanledning saknas förtroende mellan patienten ochvårdgivaren. Patienten kan då behöva åberopa enrättighetslagstiftning för att ge eftertryck åt sinönskan om val av annan vårdgivare. Detta är särskiltviktigt för s.k. svaga grupper. Enligt motionärernakan sannolikt många anmälningar till patientnämndenundvikas om patienten kan garanteras en förnyadmedicinsk behandling.Utskottets bedömningSom framgår ovan har utskottet tillstyrktregeringens förslag om att patientens rätt tillinformation bör förtydligas. Likaså har utskottettillstyrkt att patientens eget val - med vissabegränsningar - skall vara avgörande om det finnsflera behandlingsalternativ som bedöms vara tillnytta för patienten med hänsyn till den aktuellasjukdomen eller skadan.Det kan emellertid finnas behov av ytterligareförstärkningar i lagstiftningen när det gällerpatientens ställning och rättigheter. Utskottetinstämmer i bedömningen att det finns situationernär patienten kan ha ett starkt behov av att få sinsjukdom eller skada bedömd av en annan läkare somhan eller hon känner tillit till. Om hälso- ochsjukvården medverkar till detta kan patienten kännasig tryggare med att diagnosen och den föreslagnabehandlingen är riktig. Utskottet tillstyrker därföratt regler om förnyad medicinsk bedömning, s.k.second opinion, införs. Däremot anser utskottet inteatt rätten till förnyad bedömning bör vara enrättighet som kan utkrävas i domstol. En domstolskulle behöva ta ställning till ett flertalmedicinska frågeställningar för att avgöra om rättentill förnyad bedömning föreligger. Detta skulle isin tur kräva omfattande expertmedverkan och därmedbli både tidsödande och resurskrävande. MotionernaSo224 (m) yrkande 4 och So14 (mp) avstyrks därför.När det gäller frågan om rätten till en förnyadbedömning bör vara generell och således omfatta allapatienter eller om den bör avse en mer begränsadgrupp befarar utskottet att ett system med engenerell rätt till förnyad bedömning riskerar attbli kostnadsdrivande. Ett sådant system är inteheller förenligt med landstingens planeringsansvarför hälso- och sjukvården. Det kan vidare komma ikonflikt med de riktlinjer för prioriteringar somgäller inom hälso- och sjukvården, vilka riksdagenhelt i stor enighet ställt sig bakom.Utskottet tillstyrker därför att rätten till förnyadmedicinsk bedömning tar sikte på en begränsad grupppatienter i enlighet med de kriterier som regeringenföreslagit. Dessa kriterier innebär att den aktuellasjukdomen eller skadan skall vara livshotande ellerav särskilt allvarlig art. Vidare krävs att detsaknas en klar och entydig vägledning för detmedicinska ställningstagandet utifrån vetenskap ochbeprövad erfarenhet. Slutligen skall de åtgärder somföreslås innebära särskilda risker för patienteneller kunna få stor betydelse för dennes framtidalivskvalitet. Motion So16 (c) yrkande 2 avstyrks meddet anförda.Utskottet vill emellertid betona att det är mycketangeläget att noga följa effekterna av denföreslagna lagstiftningen om rätten till förnyadmedicinsk bedömning. Utskottet anser därför attregeringen bör ge i uppdrag attfölja tillämpningen samt därefter lämnaen utvärdering. Utskottet förutsätter att regeringenredovisar utvärderingen för . Vad utskottetnu anfört bör ges regeringen till känna.I motion So15 (fp) yrkande 1 anförs att rätten tillsecond opinion även skall omfatta icke-offentligtfinansierade vårdgivare. Den föreslagna lagtextenutesluter inte att en förnyad bedömning inhämtasfrån en privat vårdgivare. Det är såledeslandstinget som i samråd med patienten avgör vilkenläkare som skall anlitas för att avge den förnyadebedömningen. Motionen är tillgodosedd med detanförda och avstyrks.Utskottet tillstyrker förslagen till 3 a § tredjestycket HSL och 2 kap. 2 a § andra stycket lagen(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område.PatientnämnderProposition 1998/99:4Regeringen föreslår att en ny lag ompatientnämndsverksamhet m.m. ersätter den nuvarandelagen (1992:563) om förtroendenämndsverksamhet inomhälso- och sjukvården m.m. Nämndernas arbetsområdeutvidgas till att omfatta all offentligt finansieradhälso- och sjukvård samt vissa socialtjänstinsatserinom äldreomsorgen. Nämndernas arbetsuppgifterpreciseras i lagstiftningen. Således skall nämnderna- hjälpa patienter att få den information sombehövs för att de skall kunna ta till vara sinaintressen i hälso- och sjukvården,- främja kontakterna mellan patienter ochvårdpersonal,- hjälpa patienter att vända sig till rättmyndighet,- rapportera iakttagelser och avvikelser tillvårdgivare och vårdenheter.Enligt propositionen är det angeläget att kommuneroch landsting ser hälso- och sjukvården som ettgemensamt åtagande och att man strävar efter attfinna organisatoriska lösningar som gör det möjligtatt arbeta med problem i hela vårdkedjan.Lagstiftningen ger flera möjligheter att organiseraverksamheten. Ambitionen bör vara att hittalösningar som innebär att det finns såväl kommunal-som landstingskompetens bland nämndensförtroendevalda och tjänstemän.I propositionen anförs att undersökningar visar attvissa av sjukvårdshuvudmännen valt en organisationav förtroendenämndsverksamheten som innebär attledamöterna i förtroendenämnderna förenar dettauppdrag med uppdrag i nämnder som rör hälso- ochsjukvården. Regeringen betonar i detta sammanhangatt det är av stor vikt att en sådan organisationtillskapas att det inte råder någon tvekan om attförtroendenämnderna är självständiga i förhållandetill dem som beslutar om hälso- och sjukvården.MotionerI motion So390 av m.fl. (v) från denallmänna motionstiden begärs att hosregeringen begär förslag till införande av enpatient-ombudsman enligt vad i motionen anförts(yrkande 1). Motionärerna anför att med enpatientombudsman skulle patienterna snabbt ochenkelt kunna få veta om det exempelvis är befogatatt driva ett avslagsärende från patientförsäkringenvidare som ett civilt mål. Andra uppgifter förpatientombudsmannen kan vara att initierautredningar t.ex. då det finns misstanke om att manfrån sjukvårdens sida har underlåtit att anmälafelbehandlingar eller allvarliga incidenter. Även iövrigt bör patientombudsmannen ha befogenheter attpå bästa sätt ta till vara patienternas intressen.Om det finns vägande skäl mot att inrätta ensärskild patientombudsman bör möjligheternaundersökas att i varje region tillföra enförtroendenämnd de extra resurser som behövs för attnämnden skall kunna hjälpa patienterna påmotsvarande sätt som en patient-ombudsman. Vidarebegär motionärerna ett tillkännagivande om attkostnaden för en patientombudsman får prövas införden ekonomiska vårpropositionen 1999 (yrkande 2).Slutligen begärs att hos regeringen begäratt regeringen i samband med den årligaDagmaröverenskommelsen ger landstingen i uppdrag attutforma en informationsbroschyr inom ramen för sinainformationsinsatser (yrkande 3). Motionärerna anföratt patienter i har rätt att få veta sinarättigheter när de kommer till ett sjukhus, vad dekan säga nej till och vem de kan vända sig till.I motion So13 av () begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om attförtroendenämnderna i landstingen skall få ensjälvständig ställning (yrkande 1).Förtroendenämnderna väljs av landstingsfullmäktigemen är direkt underställda landstingsstyrelsen.Nämndens arbete därför inte kan ske självständigtoch många bedömare menar att förtroendenämnderna pågrund av sin osjälvständighet inte har möjlighet attfungera optimalt som företrädare för patienterna.Som jämförelse nämner motionärerna landstingensrevision vilken lyder direkt underlandstingsfullmäktige. Revisorerna är valda avlandstingsfullmäktige. Enligt kommunallagen kapitelnio arbetar revisionen i en oberoende ställning motlandstinget. Motionärerna begär vidare att riksdagenhos regeringen begär förslag till sådan ändring ikommunallagen att förtroendenämndernas oberoendeställning klargörs (yrkande 2). Motionärerna anseratt uppgifter som handhas av landstingensförtroendenämnder borde handhas på samma oberoendesätt som revisionen. Vidare saknas jävsreglergällande ledamots uppdrag i annan styrelse ellernämnd.I motion So16 av m.fl. (c) begärsockså ett tillkännagivande om patientnämndernasoberoende i förhållande till dem som beslutar omhälso- och sjukvården (yrkande 3). Motionärernaanför att nämndens arbetsmetoder, sammansättning ochförhållningssätt tydligt bör markera att den är enkontaktlänk för medborgarna. Ledamöterna skall ha ensjälvständig ställning i förhållande till dem somfattar beslut om vården och omsorgens organisationoch verksamhet. En central uppgift för nämnden börvara att främja kontakterna mellan patienterna ochvårdpersonalen, att stödja och hjälpa enskildapatienter samt återföra erfarenheter från nämndernasverksamhet så att de kan bidra till hälso- ochsjukvårdens kvalitetsutveckling. Motionärerna begärvidare att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omförtroendenämndens ansvarsområde (yrkande 4).Motionärerna anför att regeringens förslag tilllagstiftning ger utrymme för kommuner och landstingatt fritt forma patientnämnden samt att nämndenskall omfatta ett vidare ansvarsområde än dagensförtroendenämnder genom att bl.a.socialtjänstinsatser inom äldreomsorgen tillförs.För att det skall vara tydligt för medborgarna ansermotionärerna att samma nämnd bör omfatta bådahuvudmännen. Motionärerna anser att detta bör gesregeringen till känna.I motion So15 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om vad som i motionenanförts om patientnämnderna (yrkande 3).Motionärerna anför att patientnämnderna kommer atthandlägga ärenden som innehåller kritik mot hälso-och sjukvårdens agerande. Nämnderna bör därför intebesättas av ledamöter eller ersättare som samtidigtfullgör förtroendeuppdrag inom hälso- och sjukvårdeneller landstingsstyrelser. Det är nödvändigt förpatientnämndernas integritet och medborgarnasförtroende för nämndernas oberoende.Tidigare behandlingAv socialutskottets betänkande 1991/1992:SoU20Förtroendenämndsverksamhet inom hälso- ochsjukvården, m.m. framgår att utskottet med anledningav en motion inhämtade ett yttrande frånkonstitutionsutskottet över frågan om valet avledamöter till förtroendenämnd. I motionen,1991/92:So28 av (), framhölls atttill ledamöter i förtroendenämnd inte borde väljaspersoner som sitter ilandstingsstyrelse/förvaltningsutskott, direktion,kommunstyrelse eller socialnämnd. Enligt motionärenbehövdes en sådan begränsning för att vidmakthållaen så stor integritet och frihet som möjligt förförtroendenämndsledamöter.Konstitutionsutskottet anförde bl.a. följande:De ärenden som handläggs inom ramen förförtroendenämndsverksamheten torde ofta vara avkänslig natur. Det är därför särskilt angeläget attdet inte förekommer någon omständighet som kan rubbaallmänhetens förtroende för verksamheten eller förledamöternas integritet. villi sammanhanget också erinra om syftet bakombestämmelserna i 3 kap. 5 § kommunallagen som avseratt förhindra att sinsemellan svårförenligafunktioner handläggs inom en och samma nämnd. Detkan mot denna bakgrund - såsom också motionärenframhåller - i och för sig ifrågasättas om det ärlämpligt att till ledamöter i nämnder medförtroendenämndsverksamhet utse personer som ocksåär ledamöter i sådana organ som anges i motionen.Konstitutionsutskottet vill emellertid hänvisa tillatt den friare nämndorganisation som gäller sedanden bygger på en stark tilltro tillkommunernas och landstingens förmåga att ta ansvarför de samhällsuppgifter som statsmakterna tilldelatdem samt till att det i förarbetena till den nyakommunallagen understrukits att det i första handankommer på de politiska partierna att vidnomineringarna bedöma lämpligheten i olika avseendenhos kandidaterna till kommunala uppdrag. mening talar mot den angivnabakgrunden övervägande skäl för att det inte införssådana begränsningar i fråga om valet av ledamötertill de aktuella nämnderna som förordas i motionen.Socialutskottet delade konstitutionsutskottetsinställning. följde utskottet, rskr.1991/92:310.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens inställning attpatientnämndernas arbetsområde bör utvidgas till attomfatta all offentligt finansierad hälso- ochsjukvård samt vissa socialtjänstinsatser inomäldreomsorgen. Vidare är det enligt utskottetsuppfattning lämpligt att nämndernas arbetsuppgifterspecificeras på det sätt som regeringen föreslagit.Utskottet anser att patienternas intressen blir vältillgodosedda genom patientnämnderna. Det saknasdärför enligt utskottets uppfattning anledning attinrätta en särskild patientombudsman eller attuppdra åt landstingen att utforma eninformationsbroschyr.