bet · GL01JoU20 · 1998-05-12 00:00:00 — Motionärerna menar vidare att miljödomstolenssammansättning kommer att vara partsbunden.Som utskottet redovisat ovan innebär förslaget att bl.a. mål om tillståndtill miljöfarlig verksamhet skall handläggas som s.k. ansökningsmål underiakttagande av förfaranderegler som meddelats i 22 kap. i förslaget. Reglernahar delvis förebild i vattenlagen. De kompletteras dock i vissa hänseenden avrättegångsbalkens regler, bl.a. så till vida att i dispositiva frågormedgivande är bindande för part och att förlikningar kan ingås. Utmärkande föransökningsmålen är att de kan beröra ett stort antal sakägare och att deinnefattar avvägningar av flera mot varandra stående intressen, något som bl.a.kommer till uttryck i att kommuner och vissa statliga myndigheter i vissa fallkan föra talan i processen. Miljödomstolen har fullständig utredningsskyldighetenligt förslaget och dess avgörande grundas inte bara på vad som förekommit vidhuvudförhandlingen utan även på vad handlingarna innehåller (se 22 kap. 11 och21 §§).Enligt utskottets uppfattning ligger det i öppen dag att tvister avifrågavarande slag inte lämpar sig för regler om tvistemål iallmänhet, vilka bl.a. i princip bygger på ett tvåpartsförhållande. Redan avdetta skäl kan det inte anses lämpligt att ansökningsmålen handläggs enligträttegångsbalken. Vad gäller domstolens sammansättning, avser förslagetåstadkomma att miljödomstolen har tillgång till erforderlig sakkunskap i varjeförekommande mål. Som framgår av propositionen är de sakkunniga ledamöternainte partsrepresentanter och utses inte heller av parterna (prop. Med det anförda avstyrker utskottet motion Jo33 i denna del (yrkande20).I motion 1996/97:Ju926 (mp) begärs att miljöbrott skall handläggas avmiljödomstolar.Enligt propositionen skall prövningen av mål om straff eller förverkande pågrund av miljöbrott prövas av tingsrätt i den sammansättning som gäller förbrottmål i allmänhet (16 kap. 1 §). Någon närmare motivering till förslaget idenna del lämnas inte i propositionen (jfr prop. del 1 s. 465). Propositionenöverensstämmer dock i denna del med gällande rätt.Mål om ansvar för eller förverkande på grund av brott handläggs enligt svenskrätt alltid av allmän domstol enligt regler om brottmål,oavsett om det är fråga om ansvar för brott mot eller brott motspecialstraffrätten. Det enda undantaget är mål om ansvar föryttrandefrihetsbrott. Enligt utskottets mening talar starka rättssäkerhetsskälför denna ordning. Det synes inte heller lämpligt att låta miljödomstolarnahantera yttterligare en måltyp. Om det finns behov av särskild sakkunskap i målom miljöbrott, kan denna tillföras genom rättegångsbalkensbestämmelser om sakkunnigbevisning. Utskottet avstyrker motion 1996/97:Ju926 iifrågavarande del (yrkande 7).I motion Jo34 (c) förespråkas att det skall inrättas sex miljödomstolar och imotion Jo37 (fp) begärs en utvärdering av miljödomstolarnas verksamhet. Enligtpropositionen skall de tingsrätter som regeringen bestämmer vara regionalamiljödomstolar (20 kap. 1 §). Av en inom upprättadpromemoria framgår att regeringen anser att det beräknade målunderlaget förmiljödomstolarna ger utrymme för högst fyra miljödomstolar. Miljödomstolarnabör inrättas med utnyttjande av den befintliga vattendomstolsorganisationen.Stockholms, , och tingsrätter, eller sålunda fyra av desex nuvarande vattendomstolarna, föreslås i promemorian bli miljödomstolar.Promemorian ger dock visst utrymme för att även låta blimiljödomstol. Enligt promemorian bör en förordning om miljödomstolarnasdomkretsar kunna beslutas i juni 1998.Utskottet anser att det bör ankomma på regeringen att med utgångspunkt ibl.a. den beräknade måltillströmningen bestämma antalet miljödomstolar ochlokaliseringen av dessa. Utskottet avstyrker motion Jo34 i denna del (yrkande23).Vad gäller utvärderingen av miljödomstolarnas verksamhet, har regeringenuttalat i propositionen att den noga kommer att följa utvecklingen avmiljödomstolarnas prövning och ingripa vid behov. Utskottet utgår från attregeringen även på annat lämpligt sätt kommer att följa upp verksamheten imiljödomstolarna, när dessa varit i funktion någon tid. Motion Jo37 i nu berörddel (yrkande 11) får därmed anses tillgodosedd, och den avstyrks.Miljöorganisationers talerätt m.m.Gällande rättMed talerätt torde enligt processrättslig terminologi förstås att någon ärbehörig att vara part i en viss rättegång. Så är t.ex. kontrahenterna i ettavtal behöriga att vara parter i en rättegång om avtalets innebörd. har inte talerätt i miljötvister, såvida den inte intarställning av part enligt allmänna regler, t.ex. därför att den är ägare av enfastighet som berörs av miljöfarlig verksamhet.I svensk rätt finns emellertid exempel på att ideella organisationertillerkänts rätt att överklaga beslut, trots att besluten inte rörtorganisationens egen rättsställning. Sålunda gäller enligt 48 a § andra stycketmiljöskyddslagen att lokala arbetstagarorganisationer har rätt att överklagabeslut meddelade i frågor om tillstånd och i frågor om försiktighetsmått förverksamheter inom miljöskyddsområde, under förutsättning att den organiserararbetstagare i den verksamhet som avses med beslutet. Vidare gäller enligt 34 §förordningen (1985:835) om kemiska produkter att beslut som fattats avlänsstyrelse eller central förvaltningsmyndighet med stöd av bemyndigandeenligt lagen (1985:426) om kemiska produkter eller förordningen får överklagasav en konsumentsammanslutning eller centrala arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer, om överklagande sker i syfte att tillvaratakonsumentintresset.PropositionenEnligt propositionen skall ideella föreningar som enligt sina stadgar har tilländamål att tillvarata naturskydds- eller miljöskyddsintressen få rätt attöverklaga överklagbara domar eller beslut som avsett tillstånd, godkännandeeller dispens enligt . För att få överklaga skall föreningen habedrivit verksamhet i under och ha lägst 2 000 medlemmar.En ideell förening får inte överklaga avgöranden som berör försvarsintressen.En ideell förenings överklagande prövas inte, om domen eller beslutet vunnitlaga kraft mot dem som har varit parter eller eljest såsom sakägare haftklagorätt i målet eller ärendet.Utskottets övervägandenI motion Jo32 (m) yrkas avslag på förslaget att ge miljöorganisationertalerätt. Enligt motionärerna bär förslaget drag av korporativism och saknarmening, eftersom det utesluter bl.a. Stiftelsen miljöcentrum från talerätt.I motion Jo35 (fp), yrkas att även yrkesfiskets organisationer bör gestalerätt och i motionerna Jo30 (m), Jo33 (kd), Jo34 (c) och Jo37 (fp) begärsatt även andra miljöorganisationer än de som omfattas av förslagets definitionskall ges talerätt. Motionärerna framhåller att miljöorganisationer som inte ärideella föreningar, t.ex. Stiftelsen miljöcentrum, utesluts från talerättliksom de flesta föreningar som sysslar med miljöfrågor.Enligt vad regeringen anför i propositionen kan enskildas och derasorganisationers engagemang i uppfyllandet av miljöpolitikens mål stärkas genomatt de ges ett ökat inflytande vid miljörättsliga prövningar. Regeringenkonstaterar att redan gällande ordning ger miljöorganisationer och andra storamöjligheter att föra fram sina åsikter under handläggningen av mål och ärenden.Mål och ärenden inleds normalt av den som vill driva någon verksamhet som kanpåverka miljön. Något skäl att ge miljöorganisationer rätt att väcka talaneller eljest inleda ärenden finns därför inte, enligt regeringen.Regeringen anser däremot att en rätt för miljöorganisationer att överklaga ärvad som främst är av betydelse för att öka deras inflytande vid miljörättsligaprövningar. Miljöorganisationer bör därför ges en klagorätt. Allaorgansiationer kan dock inte ges rätt att överklaga beslut enligt ,utan en begränsning bör ske. Den klagorätt som arbetsmarknadsparter ochkonsumentsammanslutningar har enligt gällande rätt bör behållas. Härutöver börideella föreningar som har till ändamål att tillvarata naturvårds- ochmiljöskyddsintressen ges klagorätt. Begränsningen till ideella föreningarmotiveras med att endast organisationer som är öppna för allmänheten börtillerkännas klagorätt. För att få klagorätt bör föreningen vidare ha verkatunder och ha ett någorlunda stort medlemsantal. Rätten att överklagaförutsätter inte att föreningen varit verksam i första instans (prop. del 1 s.488 f).Vad först gäller frågan om miljöorganisationer över huvud taget börtillerkännas rätt att överklaga avgöranden i miljömål eller miljöärenden, ivilka de inte intar ställning av part, delar utskottet regeringens uppfattningatt en sådan rätt bör kunna öka organisationernas och indirekt enskildasengagemang i miljöfrågor och att det är önskvärt att öka miljöorganisationernasinflytande vid prövningen av miljöfrågor. Utskottet anser alltså att enprincipiell rätt till överklagande bör införas i överensstämmelse medregeringens förslag. När det sedan gäller frågan vilka miljöorganisationer sombör tillerkännas sådan rätt, anser utskottet att regeringens förslag är välavvägt. Det kan visserligen beklagas att förslaget utesluter många i dagverksamma miljöorganisationer. Emellertid måste det beaktas attmiljöorganisationer redan enligt gällande rätt kan tillföra utredning imiljörelaterade mål och ärenden, även om de inte har ställning av part.Miljöorganisationer kan också framföra synpunkter genom att uppträda som ombudför parter eller andra sakägare. Att tillerkänna en organisation rätt attöverklaga bör dock, som regeringen funnit, förutsätta att den genom sinamedlemmar har förankring hos allmänheten. Motionerna Jo30 (yrkande 2), Jo32(yrkande 36), Jo33 (yrkande 22), Jo34 (yrkande 24), Jo35 (yrkande 3) och Jo37(yrkande 3) avstyrks.Av propositionen får anses framgå att miljöorganisationernas rätt attöverklaga vissa avgöranden enligt är oberoende av om någon parteller sakägare fullföljt talan. Under utarbetandet av lagförslaget uppkomfrågan om hur tiden för överklagande skulle beräknas för en miljöorganisation.Enligt vad regeringen anförde i lagrådsremissen skulle någon delgivning avavgörandet med organisationen inte erfordras för att överklagandetiden skullebörja löpa. När ett avgörande vunnit laga kraft mot sakägarna, skulle det ocksåanses ha vunnit laga kraft mot miljöorganisationerna utan särskild delgivning.Lagrådet fann denna ståndpunkt vara den naturligaste och mest lämpliga. För attundvika oklarheter om den avsedda rättsverkan i förhållande tillmiljöorganisationerna av de ifrågavarande avgörandena förordade Lagrådet att ensärskild lagbestämmelse skulle tas in i balken. Regeringen godtog Lagrådetsförslag och intog en sådan bestämmelse i 16 kap. 13 § tredje stycket iförslaget. Bestämmelsen avfattades i enlighet med Lagrådets förslag (se prop.del 2 s. 213 och 490 f).Enligt utskottets mening är avfattningen av bestämmelsen inte helt lyckad.Eftersom bestämmelsen stadgar att miljöorganisationens överklagande inteprövas, om det ifrågavarande avgörandet vunnit laga kraft mot sakägarna, kanden ge anledning till viss tvekan i fråga om miljöorganisationens klagorätt äroberoende av om någon sakägare överklagat. Möjligen kan den också föranledaslutsatsen att miljöorganisationen inte behöver överklaga inom den tid somgäller för sakägarna utan att möjligheten står öppen även om skälet till attavgörandet inte vunnit laga kraft är att det överklagats av någon sakägare.Enligt utskottets mening skulle syftet med bestämmelsen komma till bättreuttryck om den avfattades på följande sätt:?En miljöorganisation som vill överklaga en dom eller ett beslut som avses iförsta stycket skall göra det innan tiden för överklagande gått ut för dem somvarit parter eller annars såsom sakägare haft klagorätt i målet eller ärendet?.Utskottet föreslår därför jordbruksutskottet att 16 kap. 3 § tredje stycket iförslaget ges denna utformning.Utskottet tillstyrker i övrigt propositionen i denna del.I motion Jo32 (m) begärs en utredning av rättsskyddsförsäkringens omfattningvid miljötvister. En utvidgning av denna skulle enligt motionärerna göra detlättare för enskilda att föra talan i miljötvister.Lagen (1993:1303) om vissa avtalsvillkor för rättsskyddsförsäkring meddelarvissa föreskrifter rörande sådan försäkring. Omfattningen av rättsskyddet äremellertid en fråga för parterna i försäkringsavtalet och inte en angelägenhetför lagstiftaren. Utskottet avstyrker motion Jo32 i denna del (yrkande 37).MiljösanktionsavgifterGällande rättI 52-63 §§ miljöskyddslagen finns bestämmelser om s.k. miljöskyddsavgift.Miljöskyddsavgift är en särskild avgift som skall betalas vid uppsåtliga elleroaktsamma överträdelser av vissa tillstånd, föreskrifter, beslut eller villkorsom meddelats enligt miljöskyddslagen under förutsättning att överträdelsenmedfört ekonomiska fördelar för den som utövar den miljöfarliga verksamheten.Miljöskyddsavgiften påförs den fysiska eller juridiska person som utövade denverksamhet i vilken överträdelsen skedde. Miljöskyddsavgiften tillfaller statenoch skall bestämmas till ett belopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna avöverträdelsen. Avgiften får sättas ned under detta belopp eller efterges, omsärskilda omständigheter föreligger. Frågor om miljöskyddsavgift prövas efter ansökan av . Föratt säkerställa anspråk på miljöskyddsavgift kan förordna omkvarstad. beslut om miljöskyddsavgift eller kvarstadverkställs som domstols dom eller beslut. beslut i mål ommiljöskyddsavgift överklagas till , som prövar målet i sinsammansättning som vatten-överdomstol.PropositionenI propositionen föreslås införande av en miljösanktionsavgift.Miljösanktionsavgift skall betalas av en näringsidkare som vid bedrivandet avnäringsverksamhet åsidosätter föreskrifter som meddelats med stöd avmiljöbalken eller påbörjar verksamhet som är tillståndspliktig elleranmälningspliktig enligt balken eller enligt föreskrifter som meddelats medstöd av denna, utan att tillstånd har meddelats eller anmälan gjorts. Sådanavgift skall vidare betalas av näringsidkare som åsidosätter tillstånd ellervillkor som har meddelats med stöd av balken eller enligt föreskriftermeddelade med stöd av denna. Miljösanktionsavgift skall dock endast tas ut försådana överträdelser, för vilka regeringen har föreskrivit avgift. Miljösanktionsavgift skall tas ut även om överträdelsen intebegåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgift skall dock inte tas ut om detär uppenbart oskäligt. Regeringen meddelar föreskrifter om de överträdelser,för vilka miljösanktionsavgift skall betalas och om avgiftens storlek för olikaöverträdelser. Avgiftens storlek skall bestämmas med hänsyn till överträdelsensallvar och betydelsen av den bestämmelse överträdelsen avser.Miljösanktionsavgift skall uppgå till minst 5 000 och högst 500 000 kr.Avgifterna skall fastställas enligt tariffer som regeringen bestämmer. Avtarifferna bör framgå med vilken periodicitet överträdelserna anses ha begåttsoch hur beloppen skall beräknas, t.ex. eller dygn. Vid fortlöpandeöverträdelser som beräknas per tidsenhet kan i ett och samma beslut påförashögst . Ett beslut kan dock följas av flera; om rättelse inte skerfår tillsynsmyndigheten fatta ett nytt avgiftsbeslut som omfattar en annantidsperiod än det första beslutet. Tarifferna kan också konstrueras så attbeloppen blir högre vid upprepade förseelser.Beslut om miljösanktionsavgift fattas av tillsynsmyndigheten efter hörande avden mot vilken anspråket riktas. En ålagd miljöskyddsavgift skall betalas från beslutets meddelande eller den som anges ibeslutet. Beslutet får överklagas till miljödomstol. Har beslutet ommiljösanktionsavgiften inte verkställts från beslutet, falleravgiften bort.Utskottets övervägandenI motionerna Jo30 (m) och Jo33 (kd) yrkas att det inte skall finnas någonbeloppsgräns för miljösanktionsavgift. I motionerna Jo32 (m) och Jo37 (fp)begärs att högsta belopp för miljösanktionsavgiften skall vara 1 000 000 kronoroch i motion Jo34 (c) att ett högre maximibelopp än skallbestämmas.Regeringen framhåller i propositionen att miljösanktionsavgiften är enadministrativ avgift som skall beslutas av tillsynsmyndigheterna. Enligtregeringen utgör detta förhållande skäl att inte sätta maximibeloppet högre än500 . Avgiften är avsedd att vara enkel att tillämpa och minska utrymmetför skönsmässiga bedömningar (prop. del 1 s. 538 f).Utskottet har förståelse för den oro motionärerna hyser för att de föreslagnamiljösanktionsavgifterna blir för låga för att verka avskräckande. Utskottetvill emellertid understryka att besluten om miljösanktionsavgift kan relaterastill , under vilken en överträdelse pågår. Har rättelse inteskett inom den tid som ett första beslut om sanktionsavgift omfattar, kantillsynsmyndigheten fatta ytterligare beslut. Det samlade beloppet av demiljösanktionsavgifter som påförs för en överträdelse kan alltså bli avsevärthögre än . Det bör vidare framhållas att miljösanktionsavgiften utgörett komplement till straffreglerna i , och att den som vållar skadapå miljön utöver miljösanktionsavgift riskerar att ådra sig såväl straff somskadeståndsskyldighet. Enligt utskottets mening kan de föreslagnamiljösanktionsavgifterna bli en viktig del av ett väl fungerandesanktionssystem på miljörättens område. Utskottet avstyrker motionerna Jo30(yrkande 1), Jo32 (yrkande 39), Jo33 (yrkande 28), Jo34 (yrkande 27) och Jo37(yrkande 9).I motionerna Jo33 (kd) och Jo34 (c) yrkas att miljösanktionsavgift skallbeslutas av domstol och alltså inte av tillsynsmyndighet. I motion Jo32 (m)anförs att ett beslut om miljösanktionsavgift inte bör kunna verkställas innandet vunnit laga kraft.I propositionen redovisar regeringen som sin uppfattning att behovet av endomstolsprövning vid fastställande av miljösanktionsavgifter är beroende av omavgiftsskyldigheten görs beroende av huruvida överträdelsen skett av uppsåteller oaktsamhet och om reglerna är utformade så att det finns utrymme förbetydande skönsmässiga bedömningar. Några sådana förutsättningar uppställs intei förslaget. Avgift skall påföras när de objektiva förutsättningarna föreliggerutan hänsyn till graden av klandervärdhet och avgiftsbeloppet skall bestämmasenligt en fastställd tariff. Något hinder mot den föreslagna uppbyggnaden avsystemet torde, enligt regeringens uppfattning, inte möta enligt artikel 6 iden europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och grundläggande friheterna (). Artikelns kravpå domstolsprövning bör vara uppfyllt genom möjligheten att efter överklagandefå miljösanktionsavgiften prövad av miljödomstol. Regeringen anser därför attdomstolsprövning i första instans inte är påkallad. Genom att förläggaprövningen till tillsynsmyndigheterna får dessa ett ytterligare verktyg för attsäkerställa en effektiv tillsyn och att miljöreglerna efterlevs i syfte attbidra till måluppfyllelsen i inledande bestämmelser.Tillsynsmyndigheten kan direkt vidta åtgärder med anledning av en konstateradöverträdelse. En betydlig effektivitetsvinst bör, enligt regeringen, kunnaerhållas utan risk för rättssäkerheten (prop. del 1 s. 543 f).Enligt regeringens uppfattning bör ett beslut om miljösanktionsavgift varadirekt verkställbart för att överklaganden inte skall ske enbart i syfte attskjuta upp verkställigheten. I de fall beslutet kommer att prövas av domstolkan nämligen en väsentlig fördröjning av verkställbart beslut från det attöverträdelsen skedde förväntas. Betydande räntevinster och liknande ekonomiskafördelar skulle komma den till godo som överklagade för att skjuta påverkställigheten. Beslutet bör dock kunna inhiberas av miljödomstolen vidöverklagande (prop. del 1 s. 545 f).Utskottet anser för sin del att de skäl regeringen anför för attmiljösanktionsavgifterna skall beslutas av tillsynsmyndigheterna ärövertygande. Eftersom miljösanktionsavgiften bygger på strikt ansvar, behövertillsynsmyndigheten inte gå in på någon bedömning av om en överträdelse ägt rumpå grund av uppsåt eller oaktsamhet. Det blir tillräckligt att konstatera atten överträdelse faktiskt ägt rum; utredningen härom torde ofta bestå avskriftlig bevisning såsom besiktningsprotokoll eller liknande.Miljösanktionsavgiften bestäms sedan enligt av regeringen meddelade tariffer.En prövning av det nu beskrivna slaget bör utan svårighet kunna fullgöras avtillsynsmyndigheterna. Att tillsynsmyndighetens beslut därefter kan överklagastill miljödomstol ger tillräckliga garantier för prövningssystemetsrättssäkerhet och förenlighet med Europakonventionen.Utskottet delar också regeringens uppfattning att miljösanktionsavgifternabör kunna tas ut utan hinder av att beslutet inte vunnit laga kraft. Överklagasbeslutet, kan nämligen miljödomstolen med stöd av 28 § förvaltningsprocesslagenförordna att beslutet tills vidare inte får verkställas. Denna möjlighet måsteanses ge en erforderlig garanti för att obefogade beslut ommiljösanktionsavgift inte verkställs.Utskottet tillstyrker med det anförda propositionens förslag avseendemiljösanktionsavgifter. Motionerna Jo32 (yrkande 38), Jo33 (yrkande 29) ochJo34 ( yrkande 27) avstyrks.MiljöbrottGällande rättI 13 kap. (BrB) finns bestämmelser om allmänfarliga brott. Vissaav brotten kan sägas ta sikte på förfaranden som skadar miljön. Sålundaföreskrivs i 13 kap. 7 § BrB att den som framkallar allmän fara för människorsliv eller hälsa genom att förgifta eller infektera livsmedel, vatten ellerannat, på annat sätt sprida gift eller dylikt eller sprida eller överföraallvarlig sjukdom, skall dömas för spridande av gift eller smitta till fängelsei högst . Är brottet grovt, skall dömas till fängelse , lägstfyra och högst , eller på livstid. I 13 kap. 8 § BrB stadgas att den somframkallar allmän fara för djur eller växter medelst gift eller genom attöverföra eller sprida elakartad sjukdom eller genom att sprida skadedjur ellerogräs eller på annat dylikt sätt, skall dömas för förgöring till böter ellerfängelse i högst . Om brottet är grovt, skall dömas till fängelse och högst . Den som av oaktsamhet begår en gärning som avsesi 13 kap. 7 eller 8 § BrB döms enligt 13 kap. 9 § första stycket samma balk förvårdslöshet med gift eller smittämne till böter eller fängelse i högst två år.I 13 kap. 8 a § BrB finns en bestämmelse som tar sikte på vissa gärningar sominte är straffbara enligt någon av de tidigare bestämmelserna i kapitlet.Enligt paragrafen kan den som1. förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt som medför eller kan medförasådana hälsorisker för människor eller sådana skador på djur eller växter, sominte är av ringa betydelse, eller annan olägenhet i miljön,2.förvarar avfall eller annat ämne på ett sätt som genom förorening kanmedföra hälsorisker, skador eller annan betydande olägenhet som anges under 1eller3. orsakar betydande olägenhet i miljön genom buller, skakning ellerstrålningdömas för miljöbrott till böter eller fängelse i högst . Enförutsättning för straffbarhet är dock att förfarandet inte har tillåtits avbehörig myndighet eller är allmänt vedertaget. Om brottet är grovt är straffetfängelse i lägst och högst . Kan gärningen med hänsyn tillomständigheterna anses försvarlig, föranleder den inte ansvar enligtparagrafen.Om en gärning som avses i 13 kap. 8 a § BrB begås av oaktsamhet, döms enligt13 kap. 9 § andra stycket samma balk för vållande till miljöstörning till bötereller fängelse i högst . Med stöd av 13 kap. 11 § BrB kan den som ådragitsig ansvar för bl.a. miljöbrott eller vållande till miljöstörning men somfrivilligt avvärjer fara eller verkan som anges i paragraferna innan avsevärdolägenhet uppkommit, dömas till lindrigare straff än som är föreskrivet förgärningen.Utöver bestämmelserna i finns ett stort antalspecialstraffrättsliga bestämmelser på miljörättens område. Genom dessabestämmelser straffbeläggs uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av närmareangivna materiella bestämmelser i olika författningar med miljöanknytning.Straffskalorna sträcker sig vanligen från böter till fängelse i högst två år.PropositionenRegeringen föreslår att miljöbrotten i och despecialstraffrättsliga bestämmelserna på miljörättens område samlas i ettkapitel i .