bet · GL01SoU12 · 1998-03-12 00:00:00 — Ävenvårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård har behandlats av kommittén. Kommitténhar just överlämnat sitt slutbetänkande.Utskottet anser att inte bör föregripa regeringens kommande förslagpå området. Motionerna So208 (m), So308 (mp) yrkande 33 och So328 (mp) avstyrksdärför.Situationen för de psykiskt stördaI flera partimotioner berörs den psykiatriska vården.I motion So285 av m.fl. (v) begärs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den psykiatriskavården (yrkande 7). Motionärerna anser att det är viktigt för psykpatienternaatt ett bra samarbete etableras mellan bl.a. sjukvårdshuvudmännen i och med dennyligen genomförda Psykädelreformen. Möjlighet till eget boende, brasysselsättning och fritid är viktiga förutsättningar för att ge denvårdbehövande möjlighet till bättre livskvalitet. Det är också enligtmotionärerna viktigt att patienterna garanteras tillgång till adekvatpsykoterapi på liknande sätt och till samma kostnader som vid somatiskrehabilitering.I motion So235 av m.fl. (v) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om att till kommunernaspsykiska vård tillföra mer kompetens (yrkande 3). Motionärerna anser attförutsättningarna för en i verklig mening inteuppfyllts. Det delade huvudmannaskapet leder till problem med splittradevårdkedjor, osäkerhet om var ansvaret för vård och stöd ligger samt att detlångsiktiga perspektivet med klienten/patienten i fokus gått förlorat. En bredtillgång till såväl medicinsk, psykologisk och social kompetens somomvårdnadskompetens måste garanteras den som har behov av detta. Samtidigtmåste den enskildes valfrihet säkerställas. Mot bakgrund av detta ansermotionärerna att en ökad kompetens behöver tillföras den kommunala psykiatriskavården. I (yrkande 7) begärs ett tillkännagivande till regeringen att psykisktfunktionshindrade och personer med psykisk störning har samma rätt tillresurser som somatiskt sjuka. Detta är en förutsättning för att de skall fåökad livskvalitet liksom ökad delaktighet i samhällslivet ochsamhällsbyggandet, heter det i motionen.I motion So282 av m.fl. (fp) begärs också ett tillkännagivandeom psykiatrin (yrkande 16). Motionärerna anser att vården och servicen måstesamordnas mellan de olika vårdgivarna och anpassas till patientens behov.Motionärerna anknyter till utvärdering av psykiatrireformenoch anser att det är viktigt att denna utvärdering följs noggrant. Motionärernavill gå vidare genom att uppmärksamma fler problem i psykiatrin. För ungamänniskor är det viktigt att psykosförloppet stoppas och hävs så fort sommöjligt för att undvika ett livslångt lidande. Ett annat nytillkommetproblemområde är invandrare med psykiska problem.I motion So218 av m.fl.(kd) begärs att hos regeringenbegär ett åtgärdsprogram för att råda bot på de brister som finns vad beträffarde psykiskt sjuka (yrkande 2). Motionärerna anför att många psykiskt sjuka haren mycket svår situation. Förutom att de plågas svårt av sin sjukdom känner desig inte accepterade av omgivningen. Fysiska åkommor är enligtmotionärerna lättare att tala om och få acceptans för. Tusentals vårdplatserhar lagts ner utan att man byggt upp nya vårdformer. Detta harinneburit att många svårt psykiskt sjuka fått fara illa, ochsjälvmordsfrekvensen i denna grupp är hög, vilket är oacceptabelt. Det börenligt motionärerna noga övervägas hur stort behovet av slutna vårdplatser defacto är. Såvitt gäller förändringarna av huvudmannaskapet har det bl.a.resulterat i att huvudmännen skyller på varandra vad beträffar ansvaret för depsykiskt sjuka. Risken finns att ingen riktigt tar ansvar för den enskildesvårdbehov, heter det i motionen.I motion So320 av () yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att psykiatrireformengenomförs i hela landet. Motionären anför att hade två tredjedelarav landets kommuner ännu inte påbörjat arbetet med den inledande fasen ipsykiatrireformen i form av behovsinventering rörande de psykisktfunktionshindrade. bör därför ge regeringen i uppdrag att inleda enöversyn av psykiatrireformens genomförande. Det är också av största vikt attnogsamt följa reformens ekonomiska utveckling och särskilt bevaka hur de extrainsatta ekonomiska medlen förvaltas av kommunerna.I motion So254 av My () begärs tillkännagivande till regeringen omuppföljning av psykiatrireformen. Motionären anför att patienter skrivs ut frånpsykiatriska kliniker och avdelningar till eget boende. Där riskerar de förutomatt inte få adekvat vård också att hamna i isolering, eftersom kommunen intealltid har kompetens att ordna den omsorg och vård som patienten enligt lagenhar rätt till. I storstäderna hamnar många av de psykiskt sjuka på gatan somhemlösa. Motionären anser att bör begära en noggrann uppföljning avkommunaliseringen av psykiatrin och ett handlingsprogram för hur man skall lösade problem som Psykädel har förorsakat.I motion So403 av m.fl. (m) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om de psykisktfunktionshindrade (yrkande 6). Motionärerna anser att psykädel inte fungerattillfredsställande, vilket bl.a. märks i form av allt fler uteliggare ochmissbrukare. Regeringen bör därför återkomma till med ett förslag sominnebär att även de psykiskt sjuka omfattas av personkretsen enligt lagen omstöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Motionärerna föreslog isamband med budgetbehandlingen ett nytt anslag, ett särskiltstimulansbidrag för att kommunerna mer aktivt än skall arbeta med depsykiskt funktionshindrade.Bakgrund och tidigare behandlingI budgetpropositionen 1997/98:1 redovisade regeringen följande under rubrikenPsykiatri (s. 19).Socialstyrelsen överlämnad sin årsrapport för psykiatrireformen 1997 - på rätt väg? (följer upp och utvärderar 1997:6. )konstaterar att det i samtliga landsting och kommuner pågår ettintensivt arbete för att genomföra reformen, men att det tar avsevärt längretid än vad som förutsetts. De psykiskt funktionshindrades behov är endastdelvis kartlagda i många kommuner. Enligt regeringens mening är detta inteacceptabelt och systematiska behovsinventeringar måste därför ske isamtliga kommuner.Många kommuner har gjort stora insatser för att skapa ett tillfredsställandeboende för psykiskt störda. I vissa fall går dock utbyggnaden av ett gottboende för dem som befinner sig på sjukhem eller liknande institutioner alltförlångsamt. konstaterar i rapporten att de traditionella medlenför att ordna daglig sysselsättning och stimulans/aktivering är dåligtanpassade till de psykiskt stördas behov. Ytterligare uppslag behövs såledestill sysselsättning som är anpassad till dessa personers situation.Trots de problem som uppmärksammats finner att reform-arbetethar goda förutsättningar att lyckas, om beslutsfattare, professionen ochföreträdare för brukarna fortsätter att hålla uppmärksamheten på en hög nivå.Det är också viktigt att ett långsiktigt perspektiv läggs på finansieringen avolika insatser när de särskilda stimulansmedlen försvinner. En fortsattuppföljning måste också ske av hur situationen för de psykiskt störda utvecklasså att åtgärder kan vidtas om inte syftet med reformen uppnås.Utskottet konstaterade med tillfredsställelse i betänkande 1997/98:SoU1 (s. 19)att kommuner och landsting tillförts ytterligare 4 miljarderkronor genom höjning av de allmänna statsbidragen. föreslogsytterligare en nivåhöjning med . De ökade statsbidragen bordeleda till att resurser tillförs vården, omsorgen och skolan samt att antaletsysselsatta inom den kommunala sektorn ökar. Inriktningen borde enligtutskottet bl.a. leda till att de psykiskt störda ges en bättre vård och omsorg.Utskottet noterade vidare att regeringen aviserat ytterligare tillskott tillkommuner och landsting i samma syfte.Socialstyrelsen har i rapporten 1997:8 God psykiatrisk vård på lika villkorlämnat sin redovisning av den nationella översynen av innehåll och kvalitet iden psykiatriska vården. Uppdraget har i rapporten beskrivits på följande sätt:På grund av de oklarheter i sättet att bedriva vård som konstaterades avPsykiatriutredningen och i propositionen om psykiskt stördas villkor (1993/94:218) gav regeringen i uppdrag att genomföra en nationellöversyn och analys av innehåll och kvalitet i den psykiatriska vården. Iuppdraget preciserades att arbete skulle avse innehållet i denspecialiserade psykiatrin. Med specialiserad psykiatri avses den psykiatriskaöppna och slutna vården som eller motsvarande erbjuder och sombedrivs av personal med särskild kompetens för området och för vilken enspecialist i psykiatri har det medicinska ansvaret. Översynen omfattar därförinte den vård av de psykiskt störda som förmedlas av vårdgrannar, som primärvård och socialtjänst.Avgränsningen av uppdraget till den specialiserade psykiatrin har fördelen avatt ge en konkret ram för arbetet men innehåller också klara nackdelar. Denpsykiska ohälsa och sjuklighet som är ett så tungt inslag i den samlade bildenav det svenska folkets hälsotillstånd kan självfallet aldrig angripas annat ängenom samlade insatser av många yrkeskategorier och flera huvudmän. Denspecialiserade psykiatrins roll behöver integreras i denna samlade syn påinsatser mot ohälsa och sjukdom och risken för en felaktig balans ivårdsystemet är uppenbar om helhetssynen saknas.Under rubriken (s. 11 f.) redovisar följande.En samlad bedömning av psykiatrins läge sådant det beskrivs iunderlagsrapporterna och uppfattas av är följande:De psykiskt sjukas ställning i samhället är fortfarande svag. Visserligen harstora förbättringar inträffat från tidigare skedens starkt fördomsfullainställning, men omgivningens intolerans och bristande insikt har svåra följderför dem som drabbas av psykiskt störning och psykisk sjukdom. De får ofta vårdalltför sent som en följd av sin egen och den närmaste omgivningens förhållandetill psykisk sjukdom. Vården får inte det stöd i det allmänna medvetandet somkrävs för att dess kvalitet och resurser skall utvecklas tillräckligt väl.Människor som lämnat det akuta skedet av sin sjukdom bakom sig möts avfördomar, misstro, okunniga reaktioner på sjukdomen och diskriminering, somutgör ett allvarligt hinder för deras rehabilitering.Det ställs stora krav på dem som vårdar de psykiskt störda. Patienternasibland bristande vårdmotivation och kraven från anhöriga och samhälle att vårdagör att situationen kan upplevas frustrerande av personalen. Anhöriga ochnärstående har också en svår situation genom att de ser vårdbehovet men intealltid kan påverka patienten att få det tillgodosett.Skilda synsätt inom psykiatrin med splittring och revirstrider har bidragittill bilden av en verksamhet som inte funnit sina former. harpsykiatrin allt mer kunnat lägga bakom sig. Kunskapen om de psykiskastörningarna har ökat, diagnostiken har utvecklats och ökade möjligheter harskapats för en tillgänglig differentierad, evidensbaserad och effektivbehandling som kan utvärderas med valda kriterier. Den formella kompetensen hospersonalen är god. Den pågående positiva utvecklingen i dessa hänseendenbehöver dock starkt fortsatt stöd - politiskt och ekonomiskt.Antalet slutenvårdsplatser har minskat till förmån för behandling i öppnavårdformer med inriktning mot att behandla patienten i dennes ursprungligamiljö. Detta är på många sätt en positiv utveckling som kan gebetydande resultat i form av minskade psykiska funktionshinder. Karakteristisktär dock fortfarande att den specialiserade psykiatrins arbete och arbetet hosvårdgrannarna ofta sker utan tillräcklig samverkan och ömsesidigt stöd.Den positiva utvecklingen till trots har många personer med psykisk störningfortfarande svårt att få sina vårdbehov tillgodosedda. De dokument som ärgrundläggande för den psykiatriska hälso- och sjukvården är förutom hälso- ochsjukvårdslagen (HSL) även lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen omrättspsykiatrisk vård (LRV). Vägledande utöver dessa är den av stöddaresolutionen i FN om principer för skydd för psykiskt sjuka (1991). Samtligareser krav på vården som den inte helt lever upp till.Några av hindren beror på kvarstående kunskapsluckor inom psykiatrin som -trots framgångsrik forskning - begränsar möjligheterna att behandla denpsykiska störningen. Till hindren måste emellertid också räknas omgivningenssyn på psykiatrin och på de psykiskt sjuka, otillräcklig tillgång till vård,brister i kontinuitet och samverkan som gör att helhetssynen på patienten kangå förlorad. Psykiatrin bör öka sin kontaktyta mot andra samhällsorgan ochdelta i samhällsdebatten för att medverka till att acceptansen för de psykisktstörda i samhället ökar.Till bristerna hör också att patienter, anhöriga och andra intressenter harsvårigheter att i rimlig omfattning påverka vården. Vidare är detepidemiologiska kunskapsläget för psykiatrin otillräckligt. Vi har långt mindrekunskap om utbredning av och förändringarna av psykisk ohälsa,störning och sjukdom än när det gäller kroppsliga sjukdomar. Däremot finns detgott om statistiska uppgifter om tvångsvårdslagarnas tillämpning.Ett uttryck för att bristerna på sina håll kan vara betydande, är att deregionala skillnaderna i vårdresurser, vårdformer och vårdutnyttjande måsteanses långt större än vad som kan motiveras av skillnader i sjuklighet.Skillnaderna kan i viss utsträckning förklaras av skillnader i geografiska ochsociala förhållanden men kan möjligen även vara en följd av att vårdenutvecklats på olika sätt. Epidemiologiska kartläggningar av förekomsten avpsykisk störning i befolkningen blir därför viktiga att genomföra liksominventering av psykiatrins resurser.Viktiga invändningar mot dagens psykiatri är också bristen på specialister ipsykiatri och bristen på differentierade vårdresurser. Den slutna vårdenbedrivs fortfarande i stor utsträckning på allvårdsavdelningar, vilket förvissa patienter innebär att vården blir onödigt betungande,integritetskränkande och skrämmande.Ett viktig led i en fortsatt modernisering är att ställa upp konkreta ochuppföljningsbara mål för vården. I detta sammanhang behöver man finna bättremedel att dokumentera, följa upp och utvärdera vården.Trots att motsättningarna till stor del överbryggats är frånvaron av engemensam kunskapsbas, dels inom psykiatrin och dels när det gäller samverkanmellan psykiatrin och dess vårdgrannar, framför allt ,fortfarande ett problem.Kontakterna med vårdgrannarna måste förstärkas och en gemensam syn på denenskilda patientens vårdbehov utformas.För att råda bot på återstående brister inom dagens specialiserade psykiatriföreslår följande:1. En stärkt ställning för patienterna och deras anhöriga.2. och djupa insatser för att utveckla kompetensen i vården.3. Förbättrad samverkan och samordning.Under denna punkt föreslår att huvudmännen inom ramenför sitt planerings- och utvecklingsansvar bl.a. utvecklar arbetet med depsykiskt långtidssjukas somatiska vård inom primärvården samt ocksåutvecklar samarbetet mellan barn- och ungdomspsykiatrin för att uppnå meraflexibla åldersgränser.4. En utvecklad psykiatrisk vårdorganisation.Under denna punkt föreslår styrelsen att huvudmännen bl.a. tillser att varjeperson som söker vård för en psykisk störning får träffa en läkaresom ansvarar för att patienten utreds, diagnostiseras, behandlas och som tarställning till behovet av andra vårdinsatser. Patienten föreslås under denfortsatta vården vara knuten till en läkare, antingen i primärvården ellerpsykiatrin beroende på störningens art och grad.Regeringen har beslutat om en förlängning av Socialstyrelsensuppdrag att följa upp och utvärdera effekterna av psykiatrireformen. Enårsrapport skall lämnas och en slutrapport senast den 1 maj 1999.Barnpsykiatrikommittén (S 1995:06) beräknas lämna sitt slutbetänkande den 15mars 1998.Utskottets bedömningGenom den s.k. psykiatrireformen, har de psykiskt störda som grupp fått störreuppmärksamhet. Deras behov har synliggjorts i landsting och kommuner liksom isamhället i övrigt. Det tydligaste inslaget i reformen - och den för samhälletmest uppenbara förändringen - är att patienter som tidigare vårdades på storaslutna institutioner har flyttat ut i vanliga bostadsområden i respektivekommuner för att få vård och stöd i öppna former för sin sjukdom och hjälp attinrätta sina liv efter nya förutsättningar. Grundtanken bakom reformen är attdet krävs en utveckling på flera olika plan för att psykiatrin ochsocialtjänsten tillsammans med patienten skall kunna skapa bättre livsvillkorför denna. Statliga stimulansbidrag på har fördelats underåren 1995-1997 till landsting, kommuner, projekt och försöksverksamheteravseende områdena: Utveckling av arbetsformer inom socialtjänst och psykiatri,försöksverksamheter med personligt ombud, försöksverksamheter för missbrukaremed svår psykisk störning, stöd till anhörigverksamhet och stöd tillkamratstödsverksamhet.Socialstyrelsen har i årsrapporten konstaterat att det i samtligalandsting och kommuner pågår ett intensivt arbete för att genomföra reformen.Genomförandet är dock kraftigt försenat. De psykiskt funktionshindrades behovär endast delvis kartlagda i många kommuner. Det kommer att ta änriksdag och regering ursprungligen avsett för att förverkliga reformen.Styrelsen bedömer dock att reformen är på rätt väg.Socialstyrelsen har också lämnat en redovisning av den nationellaöversynen av innehåll och kvalitet i den psykiatriska vården (1997:8).Styrelsen har bl.a. pekat på att de psykiskt sjukas ställning i samhälletfortfarande är svag. Styrelsen har lämnat förslag till förbättringar. Fråganbereds nu i Regeringskansliet.Det är mycket angeläget att regeringen noga följer utvecklingen av de psykisktstördas situation och återkommer till om syftet med reformen inteuppnås. Utskottet anser det nödvändigt att de kommuner som ännu inte gjortsystematiska inventeringar av de psykiskt stördas behov gör det. Någottillkännagivande till regeringen behövs inte. Motionerna So218 (kd) yrkande 2,So235 (v) yrkandena 3 och 7, So282 (fp) yrkande 16, So285 (v) yrkande 7, So254(m), So320 (s) och So403 (m) yrkande 6 avstyrks.Ledningen av hälso- och sjukvårdenI motion So235 av m.fl. (v) begärs att hos regeringenbegär förslag som förtydligar verksamhetsansvaret inom hälso- och sjukvårdenenligt vad i motionen anförts (yrkande 1). Motionärerna anser att deförändringar som genomförts av hälso- och sjukvårdslagen harinneburit att ledningsuppgifter inom verksamheten i stor omfattningförbehållits företrädare för den medicinsk-biologiska vetenskapen. Denförändring som finns i SFS 1996:787 avsåg att ledningen skulle kunna anförtrosden som var bäst lämpad för ledningsuppgiften, oavsett professionstillhörighet.Enligt motionärerna innebär Råd och anvisningar eninskränkning när det gäller stora delar av den psykiatriska verksamheten. Därfinns nämligen en tolkning av lagen som enbart medger att läkare kan varaverksamhetschefer, detta trots klara intentioner om att så inteskulle vara fallet. Motionärerna anser att det behövs en lagändring.De anser också att hos regeringen skall begära förslag till sådanändring i hälso- och sjukvårdslagen att annan än läkare kan vara?patientansvarig? enligt 27 § (yrkande 2). För psykiatrins del är det enligtmotionärerna ett problem att det i lagens 1 § står ?åtgärder för att medicinsktförebygga, utreda och behandla sjukdomar?. Motionärerna anser att ordetmedicinskt bör bytas till ?på den grund som utgörs av vetenskap och beprövaderfarenhet?. I yrkande 5 begärs ett tillkännagivande till regeringen om enutlovad höjning när det gäller kompetens för tillsynen avpsykologernas yrkesutövning och verksamhetsområde. Motionärerna hänvisar tillproposition 1995/96:176 med förslag om förstärkt tillsyn över hälso- ochsjukvården samt motion So21 (v) i anledning av propositionen samt utskottetsbetänkande SoU18. Motionärerna hävdar att de avsedda förstärkningarna ännu intehar skett vid . Motionärerna förväntar sig att regeringenuppfyller givna löften om ett säkerställande av en fullgod verksamhetstillsyn,heter det i motionen.Tidigare behandling m.m.I proposition 1995/96:176 Förstärkt tillsyn över hälso- och sjukvårdenföreslogs att ledningen av all hälso- och sjukvårdsverksamhet skulleorganiseras så att den tillgodoser hög patientsäkerhet, god kvalitet av vårdenoch främjar kostnadseffektivitet. Inom hälso- och sjukvården skall det finnasnågon som svarar för verksamheten, en verksamhetschef. Utskottet gjordeföljande bedömning 1995/96:SoU18, s. 14 (överst):Utskottet delar regeringens bedömning att ledningsfunktionen måste vara tydligför att hälso- och sjukvården skall kunna kontrolleras på ett effektivt sätt.För patienter, anhöriga och personal men även för tillsynsmyndigheten behövs enperson, en verksamhetschef som ansvarar för den löpande verksamheten ochupprätthåller och bevakar att hälso- och sjukvårdsverksamheten har en högpatientsäkerhet, god kvalitet samt även främjar kostnads-effektivitet inomverksamhetsområdet. Vilken kompetens verksamhetschefen skall ha kommer attvariera beroende på inriktning och omfattning av verksamheten samt vilketansvar som läggs på verksamhetschefen. Utbildning, erfarenhet och personligaegenskaper kommer att bli avgörande. En verksamhetschef skall enligt utskottetsmening alltid finnas oavsett om verksamheten är offentlig eller enskild ochoavsett den medicinska risknivån för enheten.Verksamhetschefen behöver enligtutskottets mening inte tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen utan kantillhöra annan yrkeskategori.När det gäller verksamhetsansvaret utkom Socialstyrelsensallmänna råd (SOSFS 1997:8) om Verksamhetschef inom hälso- och sjukvård.I allmänna råden anförs bl.a. följande:Verksamhetschefens kompetensVårdgivaren bestämmer vilka verksamheter som skall hållas samman under en chefoch vilken kompetens denne skall ha. Avgörande för en persons lämplighet attinneha en befattning som verksamhetschef är dennes utbildning, erfarenhet ochpersonliga egenskaper. Verksamhetschefen måste inte ha hälso- ochsjukvårdsutbildning.Kompetenskravet på verksamhetschefen varierar självklart med omfattning ochinriktning av verksamheten samt vilket ansvar som läggs på denne. Detväsentliga är att verksamhetschefen har de egenskaper samt den kompetens somkrävs för att han/hon skall kunna leda verksamheten och tillgodose kravet påhögsta möjliga patientsäkerhet inom verksamheten. Detta innebär bl.a. attverksamhetschefen bör ha organisations- och struktureringsförmåga, förmåga attkunna fatta beslut och kunna uppdra åt annan att fullgöra enskildaledningsuppgifter i de fall han/hon som chef inte har den sakkompetens somkrävs för att leda sådan verksamhet. Andra viktiga chefsegenskaper ärsamarbetsförmåga, initiativförmåga, förmåga att motivera och entusiasmera sinamedarbetare samt att kunna hantera stressituationer.Särskild kompetens i vissa fall och för vissa uppgifterInom vissa verksamheter som innehåller myndighetsutövning finns ett lagstadgatkrav på att verksamhetschefens uppgifter skall utövas av en läkare medspecialistkompetens (chefsöverläkare), 29 § andra stycket HSL. Detta gäller iverksamhet som innehåller psykiatrisk tvångsvård. Vid tvångsisolering enligtsmittskyddslagen (1988:1472) skall verksamhetschefens uppgifter fullgörasantingen av en läkare med specialistkompetens (chefsöverläkare) eller sådanbefattningshavare som förordnas enligt 50 a § smittskyddslagen._ _ _Verksamhetschefen har det samlade ledningsansvaret för ett visstverksamhetsområde. Om det inom detta område förekommer patienter som vårdas medstöd av LPT eller LRV, måste verksamhetschefen, för att kunna ha det samladeledningsansvaret, vara läkare med specialistkompetens (chefs-överläkare). Detgäller också sådana verksamhetsområden där den slutna och den öppna vårdenbedrivs integrerat med gemensam personal. Inom psykiatrisk verksamhet därpatienter inte vårdas med stöd av LPT eller LRV ställs samma krav påverksamhetschefens kompetens som inom den övriga hälso- och sjukvården.Verksamhetschef för sådan verksamhet måste således inte ha någon särskildhälso- och sjukvårdsutbildning.Frågan om ?patientansvar?