bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — Genom den nuföreslagna regleringen kommer staten i princip att få ett ansvar för attinformation om arealuppgifter är riktiga, trots att de i många fall äroriktiga på grund av att de utgör resultat av äldre otillfredsställandemätmetoder.Den nu beskrivna verksamheten träffas av specialregleringar av ansvaret iregisterförfattningarna, av den nuvarande regleringen i skadeståndslagen,främst 3 kap. 1 § (principalansvaret) och 2 § (ansvar vid myndighetsutövning),av kontraktsrättsliga ansvarsregler samt möjligen i vissutsträckning även av den föreslagna regeln (jfr 1 kap. 1 § skadeståndslagen).Lantmäteriverket kommer, med den föreslagna lagstiftningen, att behövahantera situationer som beskrivs ovan angående t.ex. arealuppgifter genomutökad information vid utlämnandet.Lantmäteriverket anser att den föreslagna regleringen är lämplig. Genom denfår den enskilde möjligheter att erhålla ekonomisk gottgörelse i de fallfelaktig information från en myndighet leder till förluster och merkostnader.Lantmäteriverket har inga kommentarer i anledning av ochModeraternas motioner (L24-25).I anledning av motion (L26) anser att det ärrimligt att det allmänna har ett relativt långtgående ansvar för klartfelaktiga upplysningar och råd som rör myndighetens verksamhetsområde och somges till enskilda. Den föreslagna regeln har ett vitt tillämpningsområde.Samtidigt bör en sådan vid reglering vara balanserad i den meningen att detallmännas ansvar begränsas i rimlig utsträckning.Lantmäteriverket anser att det föreslagna begränsande kriteriet ?särskildaskäl? är ett lämpligt uttryck för en sådan balans.Länsstyrelsen i länLänsstyrelsen har anmodats yttra sig över regeringens proposition 1997/98:105om det allmännas skadeståndsansvar och de med anledning av denna väcktamotionerna 1997/98:L24-26. har under hand inhämtat synpunkterfrån i län.Länsstyrelsen tillstyrker att skadeståndsansvaret - utom vad avser 24-timmarsregeln - utformas enligt regeringens förslag i propositionen. Medanledning av vad ansett i sitt yttrande över betänkandet Detallmännas skadeståndsansvar, SOU 1993:55, (bilaga 1) och de avgivna motionernavill anföra följande.Ansvaret för felaktig myndighetsinformationLänsstyrelsen har i sitt tidigare yttrande uttalat sin tveksamhet inför enutvidgning av skadeståndsskyldigheten för stat och kommun när det gällerfelaktiga upplysningar och råd. Regeringen har emellertid utformat sitt förslagså att det ska krävas särskilda skäl för att utlösa skadeståndsansvaret för detallmänna. Med ett sådant krav, vars närmare innebörd utvecklats ipropositionen, minskar risken för att en eventuell skadeståndsskyldighet skaurholka den allmänna serviceplikt myndigheter har enligt förvaltningslagengenom att myndigheterna medvetet inskränker sin information till allmänheten.Länsstyrelsen tillstyrker därför regeringens förslag i denna del.24-timmarsregelnI sitt tidigare yttrande har anslutit sig till förslaget attavskaffa 24-timmarsregeln och anfört bl.a. att endast oriktigafrihetsberövanden ska ge rätt till ersättning och att därför antalet ärendendär ersättning ska utgå bör kunna stanna på en låg nivå.Länsstyrelsen anser alltjämt att det är rimligt att utvidga möjligheternatill skadestånd får anhållna genom att slopa 24-timmarsregeln. Anhållanden kanäven om de varat vålla beaktansvärd skada för den enskilde. Ettfrihetsberövande i form av anhållande beslutas under relativt lugnaförhållanden av åklagare och på ett annat beslutsunderlag än t.ex. gripanden.Länsstyrelsen anser att det är en rimlig avvägning mellan individens rätttill frihet och integritet och statens plikt att upphäva 24-timmarsregeln.GripandenI motion L26 hävdas att när det gäller möjligheten till skadestånd är detorimligt att göra skillnad mellan den som anhålls och den som grips, eftersomdet kan vara tillfälligheter som avgör om en person blir anhållen omedelbarteller gripen.Länsstyrelsen konstaterar att anhållande och gripande är helt skildarättsinstitut, vars tillämpning ska ske på skilda grunder och av skildamyndigheter. Beslut om gripanden, som polismyndighet har ansvar för, sker oftaunder stark tidspress och besvärliga förhållanden varför det måste finnas vissmarginal för felbedömningar. Om strikt skadeståndsansvar införs även förgripanden finns stor risk för att polisens möjligheter att ingripa effektivt påfältet försämras kraftigt.Länsstyrelsen anser att den utvidgade ersättningsskyldighet i förhållandetill skadeståndslagen som regeringen föreslagit ska gälla för gripanden ärtillräcklig och väl avvägd.Kostnadsmässiga konsekvenserRegeringens förslag om strikt skadeståndsansvar för staten gentemot den somutan egen skuld åsamkas person- eller sakskada vid viss enligt polislagenlaglig våldsanvändning är väl motiverat från allmän synpunkt. Eftersom denlagliga våldsanvändningen troligen ofta kommer att medföra ersättningsgillaskador för t.ex. grannar och hyresvärdar, vill påpeka att polisenkommer att få ökade kostnader för skadestånd i inte oväsentlig utsträckning.Polismyndigheten i länRiksdagens lagutskott har med hemställan om polismyndighetens yttrande översäntrubr. proposition.Efter en inledande kommentar till framlagt lagförslag, berör polismyndighetennedan de delar i propositionen som från polisiär synpunkt befunnits varasärskilt angelägna att kommentera. I övriga delar har polismyndigheten ej någotatt anföra utöver lagt lagförslag.1 AllmäntEn av en rättsstats viktigaste uppgifter är att värna om medborgarnas fri- ochrättigheter samt att lämna skydd mot brott, maktmissbruk och andra ingripandenfrån såväl staten som från enskilda. Även om vårt samhälle i dessa avseenden istort fungerar väl, kan - och bör - skyddet för den enskilde gentemot staten iflera avseenden förstärkas. Det måste vara en högt prioriterad fråga förstatsmakterna att söka förbättra den nuvarande lagstiftningen, i så motto att ide fall enskild person, utan egen förskyllan, drabbas negativt avmyndighetsutövning (såväl felaktig som korrekt sådan), staten skall hålla denneskadeslös.Som grund för regeringspropositionen ligger ett kommittébetänkande ,Det allmännas skadeståndsansvar (SOU 1993:55), i vilket en allmän översyn avreglerna om det allmännas skadeståndsansvar i samband med myndighetsutövninggörs.Även om föreliggande regeringsförslag i mycket bygger på kommittéförslaget,kan rubr. proposition i några viktiga avseenden sägas inta en restriktivarehållning än vad kommittéförslaget gör, till bl.a. ersättning till enskild förfelaktig tvångsanvändning. Det är särskilt i dessa avseenden sompolismyndigheten har funnit det angeläget att lämna synpunkter, enär det är avstor vikt, för allmänhetens förtroende för staten och dess myndigheter, attlagstiftningen ej lämnar oskyldigt drabbade utan ersättning för skada somåsamkats dem genom oriktig tvångsåtgärd eller genom felaktig upplysning/råd.2 Det allmännas ansvar vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder2.1 Regeringens förslag om införande av en ny lag som skall ersätta lagen(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkningar (prop. punkt 4.2).Nu gällande lagstiftning på området (LEF) reglerar ej förhållandet då polisen,i samband med ett både lagligt och polistaktiskt sett helt korrekttjänsteingripande, skadar utomstående och av polisingripandet i övrigt ejberörd persons egendom.Polismyndigheten ser därför positivt på att denna ?lucka? i rättssystemet nutäpps till. En oskyldig skadelidande skall ej behöva vara beroende av omregeringen beslutar om ersättning ex eller ej. Förtroendet för statenoch polisverksamheten kommer med nu föreslagen lagändring att höjas väsentligt.Med hänvisning till det ovan anförda tillstyrkes regeringens förslag tilllagändring.2.2 Statens ersättningsansvar vid frihetsinskränkningar (prop. punkt 4.3).Enligt gällande lagstiftning (LEF) har den som varit föremål förfrihetsinskränkande åtgärd, bl.a. anhållande, , rätt tillersättning om frikännande dom meddelas, åtal läggs ner, förundersökningavskrivs etc.Kommittén har i sitt betänkande dels föreslagit att ersättningsskyldighetskall åligga staten även vid oriktigt beslut rörande andra tvångsåtgärder änfrihetsinskränkningar (t.ex. kroppsvisitation, husrannsakan etc.), dels att dens.k. 24-timmarsregeln i LEF slopas.Regeringen anser, i likhet med de remissinstanser som i övrigt avstyrkerdetta kommittéförslag, att man utifrån de principiella skäl som kommitténanför, kan finna goda argument för att utvidga ersättningsansvaret för statenpå det sätt som kommittén föreslår.Emellertid framhåller regeringen samt vissa remissinstanser en radomständigheter som sammantagna bedöms väga över för ett avstyrkande avkommittéförslaget. Bl.a. framhålls följande som skäl mot ett enligtkommittéförslaget utvidgat ersättningsansvar. * Från allmän synpunkt ej rimligt att inte polis/åklagare skall kunna ha?viss marginal? när det gäller kortvariga frihetsberövanden, somvisserligen kan visa sig ha varit oriktiga, dock utan att myndighetengjort sig skyldig till fel/försummelse. * Besvärande konsekvenser för det brottsutredande arbetet (menligt förpolisverksamheten om inte polisen skulle våga genomföra åtgärder sombedöms polisiärt nödvändiga). * Betydande belastning på förvaltningsapparaten (de myndigheter som skallpröva ersättningsyrkanden). * Kostnader för staten/omotiverat resursslöseri.Enligt polismyndighetens uppfattning måste dock målet för ett rättssamhällealltid vara att enskilda människor, som utan egen förskyllan blir föremål fören myndighets åtgärd som inskränker vederbörandes grundlagsskyddade fri- ochrättigheter, skall hållas skadeslösa, oavsett om statens handlande har skettgenom fel/försummelse eller ej. Av erfarenhet vet polismyndigheten att denenskilda människans tilltro till den offentliga makten utgår ifrån - inte attfel aldrig begås - men väl att, när ett fel har begåtts av en myndighet, densom drabbats av felet och dess konsekvenser också blir kompenserad avsamhället. En lagstiftning med en sådan grundsyn torde ej i första hand kommaatt påverka polisarbetet i hämmande avseende, vilket påstås i propositionen,utan kommer snarare att höja respekten för och tilltron till alla depolisinsatser som varje timme året runt genomförs i vårt land på ett heltkorrekt sätt medelst laga tvång/våld. De mer pekunjära och resursmässigaöverväganden som gör sig gällande i rubr. proposition, bör således intetillmätas avgörande betydelse beträffande en lagstiftning som det i detta fallär fråga om.Med hänvisning till det ovan anförda tillstyrker polismyndighetenatt, i enlighet med kommittéförslaget, ersättningsskyldighet skall kunnaföreligga även vid oriktiga beslut rörande vissa självständigastraffprocessuella tvångsåtgärder som inte rör frihetsinskränkningar (t.ex.husrannsakan, hemlig avlyssning etc.),att, i enlighet med kommittéförslaget, ett utvidgat ansvar för flera slag avfrihetsinskränkningar (t.ex. gripande, medtagande och hämtning till förhör)genomförs samtatt, i enlighet med kommittéförslaget, den s.k. 24-timmarsregeln slopas.2.3 Ersättningsgill skada m.fl. förslag (prop. punkt 4.4-4.9)Beträffande propositionens förslag rörande ersättningsgill skada, ersättningvid laglig våldsanvändning, jämkning av ersättning, återbetalning av ersättningsamt utdrag ur kriminalregistret, har polismyndigheten inget att erinra.Beträffande propositionens förslag om att den allmänna tioårigapreskriptionstiden skall gälla även i rubr. lagförslag, vill polismyndigheten,i likhet med remissinstanserna JK och Regionåklagarmyndigheterna i ,och , anföra att skäl föreligger att införa en betydligt kortarepreskriptionstid än vad regeringen föreslår genom bibehållandet av den allmännapreskriptionstiden.Motiven för polismyndighetens ställningstagande i denna fråga är:att, det ej är rimligt att samhällsresurser används till att söka utröna vadsom hänt ,att, de skador/olägenheter, som kan bli följden av t.ex. en oriktigfrihetsinskränkande åtgärd, torde uppkomma i mer eller mindre omedelbaranslutning till den åtgärd som skulle berättiga den drabbade till ersättningsamtatt, preskriptionstiden i våra grannländer (3 månader) och (2månader) är förhållandevis kort och att därför en preskriptiontid på 6 mån-ader(förslag från kommittén) eller 3 månader (förslag från vissa remissinstanser)rimligen ej kan anses vara otillbörligt kort i detta sammanhang.2.4 Det allmännas ansvar för felaktig myndighetsinformation (prop. punkt 5).Lagförslaget innebär ett vidgat ansvar för felaktig myndighetsinformation. Ävenom viss grund finns för att argumentera mot att rekvisitet ?särskilda skäl? förersättning i samband med felaktig myndighetsinformation föreslås, inserpolismyndigheten nödvändigheten av att inte samtliga situationer, där felaktigmyndighetsinformation lämnas, skall kunna vara skadeståndsgrundande. I likhetmed den övervägande andelen remissinstanser, tillstyrker polismyndighetenregeringens lagförslag.Härutöver har polismyndigheten inget ytterligare att anföra i detta ärende.Juridiska fakultetsnämnden vid universitetJuridiska fakultetsnämnden, som beretts tillfälle att yttra sig i rubriceradeärende, får härmed anföra följande.Det aktuella lagförslaget innehåller två principiella nyheter som rör detallmännas ansvar. Lagförslagen, som beretts , får frånrättsteknisk synpunkt anses väl underbyggda och de betänkligheter somregeringen framfört och som föranlett att den s.k. 24-timmarsregeln föranhållande och liknande frihetsinskränkningar bibehålls kan från sammarättstekniska utgångspunkt inte heller kritiseras. Vad gäller den andra storafrågeställningen, nämligen ett utvidgat informationsansvar, får de övervägandenregeringen gjort anses väl genomtänkta. Den kritik som framförs i motion1997/98:L24 föranleder inte att fakultetsnämnden gör annan bedömning. Från rentskadeståndsrättslig utgångspunkt får lagförslaget i dess helhet anses välunderbyggt.Malmö kommunstyrelseSammanfattning av propositionens förslag:I propositionen framläggs förslag till en lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Lagen innebär viss utvidgning avansvaret i förhållande till nu gällande lag om ersättning vidfrihetsinskränkning. Bl.a. införs en rätt till ersättning till den som åsamkatspersonskada eller sakskada genom våld som utövas med stöd av polislagen,utsökningsbalken eller tullagen.Vidare föreslås i propositionen en ny bestämmelse i skadeståndslagen om detallmännas skadeståndsansvar för felaktig myndighetsinformation.SynpunkterLagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder ger liksomnu gällande lag om ersättning vid frihetsinskränkning den enskilde rätt attunder vissa förhållanden få ersättning av staten vid oriktiga ingripanden.Lagen berör den kommunala verksamheten endast perifert. Det finns visserligent.ex. i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen omvård av missbrukare i vissa fall (LVM) exempel på tillfälliga administrativafrihetsberövanden som kan omfattas av lagens bestämmelser men dels ärframställningar om ersättning för sådana frihetsberövanden enligt uppgift underhand från justitiekanslersämbetet ytterst sällsynta om de över huvud tagetförekommer, dels är det staten som betalar ersättningen. Kommunen har därförinte någon anledning att framföra erinringar mot propositionens förslag i dennadel.Då är den föreslagna bestämmelsen i skadeståndslagen av större intresse förden kommunala förvaltningen. Bestämmelsen innebär att ersättningsskyldighetenför ren förmögenhetsskada utvidgas till att gälla icke blott vid felaktigmyndighetsutövning utan även vid felaktiga upplysningar som lämnas av myndighetutan begränsning till myndighetsutövning. Bestämmelsen har ett vällovligt syfteatt skydda enskilda personer som gör förmögenhetsförluster genom oskickligupplysnings- och rådgivningsverksamhet från myndighetens sida. Men sombestämmelsen utformats kan den från vissa synpunkter diskuteras.Begreppet myndighet torde i likhet med vad som gäller för bestämmelserna omallmänna handlingar omfatta alla enheter inom den offentliga sektorn, ävensådana som inte bedriver myndighetsutövning utan bara ren förvaltning. Eftersomnågon koppling till ?myndighetsutövning? inte gjorts kan bestämmelsen komma attbli tillämplig även på situationer där myndigheterna företräder staten ellerkommunen i rent ?privatekonomiska? sammanhang som t.ex. fastighetsägare ellerverksamhetsbedrivare. Detta kommer att medföra att myndigheten och dess motpartinte i avtals- eller förhandlingssituationer kommer att inta en jämbördigställning skadeståndsrättsligt.Det är möjligt att lagstiftaren inte avsett att sådana situationer skallomfattas av bestämmelsen men detta har inte kommit tillräckligt tydligt tilluttryck i lagtexten eller kommentarerna till denna. I lagtexten anges att detför tillämpning av bestämmelsen skall finnas särskilda skäl och att man skallbeakta upplysningarnas eller rådens art, samband med myndighetensverksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades. Dessa begränsningar ärotydligt utformade och ger alltför stort utrymme för godtyckliga tolkningar.Sammantaget bedöms förslaget till ny bestämmelse i skadeståndslagen inte i sinnuvarande utformning kunna ligga till grund för lagstiftning.LandstingsförbundetDet allmännas skadeståndsansvarLandstingsförbundet har beretts tillfälle avge yttrande över prop 1997/98:105Det allmännas skadeståndsansvar och motionerna i anslutning till den L24-26.Förbundet anför följande. Under arbetets gång med den nu föreliggandepropositionen har förbundet efterlyst en analys av hur de föreslagna reglernaom det allmännas skadeståndsansvar harmoniserar med det komplex av regler somgäller för hälso- och sjukvården. Så har dessvärre ej skett. Det ärutomordentligt otillfredsställande för sjukvårdshuvudmännen att detta områdeinte har analyserats. Är avsikten att ett felaktigt besked från enlandstingsanställd läkare till en patient och som leder till förmögenhetsskadaför patienten skall omfattas av den nya regeln eller ej? finnsdet särskilda bestämmelser om ersättningar till patienter som skadas inomhälso- och sjukvården - oavsett om den bedrivs i offentlig eller privat regi -i patientskadelagen (1996:799). Det vore av värde om utskottet uttalade att ev.skadeståndskrav med anledning av en felaktig upplysning av enlandstingsanställd läkare inte skall omfattas av den föreslagna regeln,eftersom hälso- och sjukvård kan bedrivas såväl i offentlig som privat regi.När det gäller den föreslagna lagen om ersättning vid frihetsberövandenkonstaterar förbundet att inte heller här nämns den lagstiftning som berörsjukvårdshuvudmännen, nämligen lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) resp.smittskyddslagen. En patient får hindras lämna en vårdinrättning under 24timmar enligt reglerna i 6 § LPT. Det är en medicinsk prövning som ligger tillgrund för ett sådant frihetsinskränkande beslut. Det kan visa sig att patientenefter inte uppfyller kriterierna för beslut om tvångsvård och därförej blir föremål för sådant beslut. Om det är så att alla beslut enligt LPTskall omfattas av den föreslagna bestämmelsen vore det mer ändamålsenligt omdet framgick att bestämmelsen avser frihetsinskränkning som varar mer än 24timmar. Det är av vikt för sjukvårdshuvudmännen att veta om beslut enligt 6 §LPT skall omfattas av föreslagen bestämmelse eller ej så att patienterna kan fåkorrekt information om sina rättigheter.Svenska KommunförbundetDå beretts tillfälle att avge yttrande över rubriceradeskrivelser, får vi härmed anföra följande.I yttrandet berörs inte det förslag till lag om ersättning vidfrihetsberövanden som lagts fram i propositionen och inte heller de motionersom väckts beträffande sistnämnda fråga.Sedan 1972 gäller ett särskilt skadeståndsansvar för det allmänna för skadorsom vållats av en myndighet genom fel eller försummelser vidmyndighetsutövning. Begreppet myndighetsutövning tolkades ursprungligen iskadeståndssammanhang, så att endast beslut och ingripanden och därmedjämförliga åtgärder riktade mot enskilda ansågs kunna grunda skadeståndsansvar.Så småningom har emellertid rättspraxis utvecklats därhän att även vissatyper av upplysningar, t.o.m. muntliga sådana överbringade per telefon, kommitatt räknas till myndighetsutövning. Jfr NJA 1985 sid. 696I.Den nu föreslagna nya paragrafen i skadeståndslagen, 3 kap. 3 §, lagfäster enrätt till skadestånd vid felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyntill omständigheterna finns särskilda skäl. Förslaget innebär en betydandeutvidgning av det offentliga skadeståndsansvaret och medför orealistiska kravpå myndigheternas service.Sveriges förvaltning har av hävd en tradition med öppenhet ochtillgänglighet. Offentlighetsprincipen är ett uttryck för detta. Myndigheternahar en upplysnings- och rådgivningsskyldighet och medborgarna har rätt attkräva service från våra myndigheter. Skyldighet att tillhandagå allmänheten medråd och upplysningar finns i förvaltningslagen och ett flertal andraspeciallagar på skilda områden. Där ges myndigheterna uppgift att ge råd iolika ärenden, upplysa om frågor som rör myndighetens eget område samt även påannat sätt se till att den enskildes rätt blir tillgodosedd. Till yttermeravisso skall detta ske snabbt. Enligt förvaltningslagen 4 §, skall frågor frånenskilda besvaras så snart som möjligt.Denna serviceskyldighet är en viktig komponent i ett rättssamhälle.Det nu framlagda lagförslaget kan få en mycket allvarlig följd vad gällermyndigheternas servicevilja. Hotet om skadestånd, tillsammans med de ökade kravpå effektivitet och specialisering som kan anas inom den offentligaförvaltningen, kan leda till en större byråkratisering, t.ex. krav på attfrågor framförs skriftligen för att minska riskerna för överföringsfel. Dettakommer i sin tur att leda till långsammare handläggning och att de enskildamedborgarna inte får den service lagstiftaren avsett.Denna utveckling stämmer illa med tidigare av lagstiftaren redovisadeintentioner. Kravet på myndigheterna att förbättra servicen till sinamedborgare har understrukits allt oftare i de senaste årens lagstiftningsarbeteinom det offentligrättsliga området.Plan- och bygglagstiftningen har genomgått en rad ändringar.I förarbetena har framhållits betydelsen av att medborgarna får den hjälp dekan behöva med de ofta tekniskt och juridiskt komplicerade frågor som uppstårkring ett bygg- eller planärende. Se t.ex. prop. 1985/86:1 sid. 84. ?En avByggnadsnämndens viktigaste uppgifter är att vara ett serviceorgan för denenskilde. Nämnden skall ge råd samt upplysa om och förklara de regler som denbyggande måste följa.Inriktningen på service bör givetvis prägla nämndens hela verksamhet, ävenden där nämnden har en myndighetsfunktion. ?Denna rådgivningsverksamhet har, i , fått en ökadbetydelse genom att de tidigare detaljerade tekniska kraven på byggnader ochanläggningar nu ersatts av funktionskrav som endast uttalar att en vissfunktion måste uppfyllas av den som bygger men inte hur detta skall göras. Ettsådant nytt förhållningssätt kräver betydligt större sakkunskap hos de sombygger och när denna sakkunskap saknas, måste myndigheten vägleda och upplysa iökad utsträckning. Rådgivningen blir också därmed betydligt mer kvalificerad,eftersom funktionskraven medför att bestämmelser måste tolkas i störreutsträckning än tidigare av myndighetens personal. Detta kan leda till attmyndighetsföreträdare, vid hot om skadestånd, helt avböjer att ge råd och istället hänvisar den enskilde till att kontakta privata konsulter i ärendet.Tendensen, att lagstiftaren på skilda specialområden kräver mer av offentligaämbetsutövare, kan skönjas även inom andra lagstiftningsområden. Exempel kanhämtas från skolområdet, miljöområdet och det sociala området.Lagstiftaren bör beakta att vi i , av tradition, har lagt en stormängd uppgifter på våra myndigheter, i synnerhet på kommunerna. Ofta är detuppgifter som i andra länder, med andra rättstraditioner omhänderhas avenskilda rättssubjekt.Till detta hör t.ex. konsumentrådgivning. Inom detta område har vi i Sverigesedan länge en statlig styrning av konsumentbevakningen.