bet · GL01KU16 · 1998-02-17 00:00:00 — Enligt tillståndsvillkoren för TV 4AB för perioden 31 december 2001 skall regionaltsända och producera program i minst samma antal områden och i minst sammaomfattning som under 1996.Riksdagen tog ställning till de villkor och riktlinjer somunder skall gälla för och (prop. 1995/96:161, bet. KrU12, rskr. Riksdagsbeslutet innebär bl.a. ettkrav på en distriktsorganisation och distriktsbaserad produktion. Den andel avallmänproduktionen som produceras utanför skall undertillståndsperioden ökas till minst 55 %.Riksdagen beslutade (bet. 1996/97:KU17) att digital marksänd TVskall införas i flera steg med möjlighet för staten att successivt ta ställningtill om och på vilket sätt verksamheten skall fortsätta. Inledningsvis skulledigital marksänd TV införas på ett begränsat antal orter i . Engrundläggande förutsättning för en eventuell utbyggnad skall vara att dedigitala sändningarna bedöms ha ekonomisk bärkraft. Flera av varandra oberoendeprogramföretag bör kunna delta i sändningarna. Ansökningar om tillstånd attsända digital TV prövas i Regeringskansliet.Enligt 8 kap. 5 § radio- och TV-lagen kan Radio- och som lokaltkabelsändarföretag förordna en sådan juridisk person som har bildats för attbedriva lokala kabelsändningar och som kan antas låta olika intressen ochmeningsriktningar komma till tals i sin verksamhet. Ett lokaltkabelsändarföretag, som inte får sända reklam, skall i sin sändningsverksamhetsträva efter vidast möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet.Nätinnehavare är enligt 8 kap. 2 § samma lag skyldiga att kostnadsfritttillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program frånett eller flera lokala kabelsändarföretag. Någon begränsning av ettkabelsändningsområde finns inte i radio- och TV-lagen. Det finns inte hellernågot förbud mot att koppla samman olika kabelnät. Den som genom radiolänkarkopplar ihop flera TV-nät måste uppfylla skyldigheten att distribuerasändningar från det lokala kabelsändarföretag som har förordnande i den kommundär näten är belägna. Ett förordnande av ett lokalt kabelsändarföretag gällernormalt bara i en kommun, och normalt förordnas bara ett lokaltkabelsändarföretag i en kommun. finns 27 företag förordnade somlokala kabelsändarföretag. Därutöver finns ett hundratal andrakabelsändarföretag, varav närmare en tredjedel är aktiebolag, 13 ideellaföreningar och 11 bostadsrättsföreningar.Det finns sju lokala kabelsändarföretag i - i ,och , , , och som betecknas somöppna kanaler. Öppna kanalerna i , och , som har närasamarbete, sänder direkt-TV från . iSverige har som mål bl.a. att bidra till utvecklandet av en kommunikations- ochmedieinfrastruktur som tillvaratar och stärker demokratiska grundvärden somyttrandefrihet, informationsfrihet, offentlighet, tankefrihet och jämlikhet.Kulturminister framhöll som svar på enfråga i att det är viktigt att värna och stödja grupper som har enuttalad icke-kommersiell målsättning och som vill producera bl.a. TV-program.Samtidigt ville hon peka på att den nya tekniken inneburit att det finns nyamöjligheter att nå allmänheten med olika budskap utan stora kostnader, t.ex.via Internet.Sådana programproduktioner som är enligt kulturministern godaexempel på verksamhet i enlighet med yttrandefrihetens grundläggande idéer. Honnämnde också möjligheterna att från få bidrag ur medel somavsatts för att stärka ungdomars möjlighet att påverka lokalsamhälletsutveckling. Det finns också många möjligheter att söka bidrag från bl.a.kommuner och landsting.Utskottets bedömningRegeringen har beslutat om direktiv till en parlamentariskkommitté med uppdrag att följa och utvärdera de markbundna digitalasändningarna under den första etappen (dir. 1997:134). I direktiven understryksatt en förutsättning för utbyggnad är att de digitala marksändningarna bedömsha ekonomisk bärkraft. Vidare sägs att den tekniska utvecklingen av digitalamedel sker snabbt, men att det ännu är för tidigt att dra slutsatser om vilkenteknik som kommer att dominera . är även starkt beroende avden internationella utvecklingen. Det är därför enligt direktiven viktigt atten bedömning av alternativa distributionsformer vägs in i utvärderingen av dedigitala marksändningarna. Mot bakgrund av att frågan således bevakas av enparlamentarisk kommitté saknas enligt utskottets mening behov av etttillkännagivande till regeringen om en ny rikstäckande TV-kanal i marknätet.Motion 1997/98:Kr302 yrkande 7 avstyrks.Riksdagens beslut om en radio och TV i allmänhetens tjänst innebarbl.a. att motionsförslag om privatisering av en TV-kanal och två radiokanaleravslogs. framhöll (bet. 1995/96:Kr12 s. 31) att public service-verksamheten har ett stort värde även i när det totala utbudet av radio-och TV-program mångdubblats. Nästan alla svenska hushåll nås av SVT:s tvåkanaler och , medan av hushållen saknar tillgång till det övriga TV-utbudet. För att i stort sett hela befolkningen skall kunna ha tillgång tillett brett programutbud är det nödvändigt att SVT även i fortsättningen fårsända i två kanaler. På motsvarande sätt är det enligt kulturutskottetangeläget att radiopubliken i hela landet nås av ett brett utbud genom SR:ssändningar. intog samma ståndpunkt också (bet.1996/97:KrU8 s. 6). gör inte någon annan bedömning nuoch avstyrker därför motionerna 1996/97:K713 yrkande 13 och 1997/98:K333yrkande 9.När det gäller regionala aspekter i koncessionsgivningen och utbyggnaden av detsvenska TV-nätet vill utskottet hänvisa till att tillståndsvillkoren för bådeSveriges Television och innehåller klara krav på regional verksamhet.Ansökningar om tillstånd att sända digitalt i skilda områden, bl.a. områdetGöteborg med omnejd, bereds inom . Mot dennabakgrund saknas enligt utskottets mening anledning för att göra etttillkännagivande till regeringen om behovet av regionala aspekter ikoncessionsgivning och utbyggnad av det svenska TV-nätet. Motion 1996/97:K703avstyrks följaktligen.I tre motioner begärs tillkännagivande till regeringen om lokalt demokratisktförankrad icke-kommersiell TV. Det gäller förbättrad lagstiftning,samhällsstöd, frekvensutrymme och TV-avgift. Utskottet delar motionärernasuppfattning om det angelägna i att det finns lätt tillgängliga och lokaltdemokratiskt förankrade arenor för information, politisk debatt och kultur.Utskottet är emellertid inte berett att förorda en förändrad lagstiftning isyfte att förstärka de lokala kabelsändarföretagens ställning bl.a. genomtilldelning av frekvensutrymme och uttag av avgift. Enligt utskottets meningkan det i sammanhanget inte bortses från de möjligheter Internet numera ger närdet gäller att nå ut till allmänheten med budskap och att debattera, informeraoch kommunicera med större grupper. I frågan om ekonomiskt stöd för icke-kommersiell radio och TV vill utskottet hänvisa till vad kulturministernframhöll i sitt svar i om möjligheterna förföreningar att söka bidrag för sin verksamhet från bl.a. kommuner, landstingoch statliga institutioner. Utskottet avstyrker således motionerna 1996/97:K715, 1997/98:K616 samt 1996/97:K714 i denna del.När det gäller sistnämnda motion såvitt den avser radio som tillgodoserföreningslivets behov vill utskottet hänvisa till att en proposition omnärradion har aviserats till . Utskottet anser att dennaproposition inte bör föregripas och avstyrker motion 1996/97:K714 också i dennadel.Den privata lokalradionMotionernaI motion 1997/98:K310 av m.fl. (c) begärs förändringar föratt uppnå de ursprungliga intentionerna med den privata lokalradion (yrkande10). Målet med den privata lokalradion var att bryta de gamla monopolen för attge många nya entreprenörer chans att testa idéer och bygga en ny verksamhet ochatt få en lokalt förankrad kommersiell radio med spritt ägande och varieratutbud. Eftersom tillgången på sändningsutrymmet ännu inte är helt obegränsatbehövs insatser för mångfald inom den privata lokalradion. Det är enligtmotionärerna viktigt att olika behov och intressen tillgodoses hos landetsbefolkning.Birger m.fl. (mp) vänder sig i motion 1997/98:Kr270 yrkande 55 motauktionsförfarandet vid fördelning av radiofrekvenser. Motionärerna motsättersig denna direkta koppling mellan medieverksamhet och stort eget kapital. Detär angeläget att motkrafter sätts in mot ägarkoncentration och ett alltmerensidigt utbud. Även en på ytan frodande mångfald, t.ex. den nya avlokal- och regionalradiostationer, har i själva verket inneburit ettmisslyckande; mångfalden har blivit ensidig.Också m.fl. (m) tar i motion 1997/98:K327 upp den privatalokalradion. Den utredare som tillsatts för att på nytt se över villkoren förden privata lokalradion bör ges i uppdrag att även se över möjligheterna attytterligare öka antalet tillgängliga frekvenser och därmed antaletlokalradiostationer samt att lämna förslag till hur etableringsfriheten kan gesett starkare lagskydd (yrkandena 1 och 2). I motion 1997/98:Kr302 av LarsLeijonborg m.fl. (fp) (yrkande 9) framhålls att det är angeläget att breddalokalradion. De frekvenser som finns lediga och därtill nya digitalaradiofrekvenser bör auktioneras ut.I motionerna 1997/98:K333 av m.fl. (m) (yrkande 7) och K303 avAnders m.fl. (m). begärs att den s.k. stopplagen, som förhindrar ochförbjuder etablerandet av ytterligare 20-30 radiostationer, upphävs. I motionK303 framhålls att ju längre den s.k. stopplagen gäller desto starkare står deni strid med bestämmelserna i 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen. Det finns minst 8 lediga frekvenser på FM-bandet och man arbetar med att ta fram10-20 sändningsmöjligheter för lokalradio på mellanvåg (AM). Också LarsLeijonborg m.fl. begär i motion 1997/98:Kr302 (yrkande 10) att denna lagupphävs.BakgrundLagstiftningen om privat lokalradio trädde i kraft . Enligtförarbetena (prop. 1992/93:70, bet. 1992/93:KU15) var syftet att antaletsjälvständiga röster skulle öka, att tillkomsten av självständiga lokaltförankrade radioföretag skulle underlättas och att utvecklingen mot ett fåtalcentralt kontrollerade kedjeföretag skulle motverkas. Programverksamhetenskulle vara självständig och av lokal karaktär.Reglerna innebär att tillstånd att sända lokalradio meddelas av Radio- ochTV-verket. När det finns flera behöriga sökande till ett tillstånd - vilkethittills alltid varit fallet - kallar verket till auktion där den som erbjudersig att betala den högsta årliga avgiften till staten får tillståndet. De nugällande tillstånden löper ut . Om tillståndshavarenbegär det skall tillståndsperioden i princip förlängas med ytterligare enperiod. I lokalradiolagen (1993:120) finns vissa regler för att motverkaägarkoncentration. Ingen kan få mer än ett sändningstillstånd och staten,kommuner, landsting, vissa radio- och TV-företag samt dagstidningsföretag kaninte få tillstånd. I fråga om sändningarnas innehåll gäller att minst entredjedel av sändningstiden skall användas för program som framställtssärskilt för den egna verksamheten. Enligt direktiven om den framtidalokalradion (dir. 1997:138) har reglernas effektivitet ifrågasatts delseftersom den privata lokalradion till övervägande del kontrolleras av ettfåtal företagsgrupper som i flera fall har anknytning till existerandemassmedieföretag, dels eftersom programutbudet i liten utsträckning varitlokalt förankrat.Riksdagen beslutade att det till utgången av inteskulle beviljas nya tillstånd att sända lokalradio (bet. 1994/95:KU25). var det viktigt att fortsatt ägarkoncentration kundehejdas och att de ursprungliga avsikterna i fråga om mångfald och lokalförankring bättre kunde tas till vara. Sedan förslaget förklarats vilande medstöd av 2 kap. 12 § regeringsformen trädde den s.k. stopplagen (SFS 1995:1292)i kraft och förlängdes senast till utgången avår 1998.I december 1996 lade Lokal- och närradiokommittén fram betänkandet Den lokalaradion (SOU 1996:176) med förslag om ändrade regler för lokalaljudradiosändningar. Auktionerna föreslogs bl.a. ersättas av etturvalsförfarande baserat på ägarförhållanden och programverksamhetensinriktning. Förslaget om lokalradion har överlämnats särskild utredare som getts i uppdrag att utreda den framtida lokalradionoch lämna ett förslag (dir. 1997:138).Enligt direktiven skall förslaget utformas i enlighet med målen för statensinsatser på massmedieområdet, nämligen att stödja mångfald och reellayttrandemöjligheter, garantera massmediernas oberoende samt säkerställatillgängligheten till massmedierna. Utredaren skall föreslå på vilket sätt denkommersiella lokalradions medverkan vid en introduktion av digitalaljudradiosändningar kan underlättas. Utredaren skall ta upp frågorna om vem somskall meddela beslut om tillstånd, enligt vilka kriterier de sökande kan väljasut och hur efterlevnaden skall kontrolleras. Utredaren skall utgå ifrån attsändningstillstånd inte skall fördelas genom ett auktionsförfarande. Förslagenskall vara så utformade att de underlättar en introduktion av digitalaljudradiosändningar. Reglerna för sändningarna skall, så långt det är möjligtmed hänsyn till skillnader i de tekniska förutsättningarna, vara lika för såvälanaloga som digitala sändningar.Utskottets bedömningDen privata lokalradion är föremål för utredning mot bakgrundbl.a. av utvecklingen i fråga om den digitala ljudradion. En utgångspunkt förutredningens arbete är att sändningstillstånd inte skall fördelas genomauktionsförfarande. Resultatet av utredningens arbete skall redovisas senastden 1 december 1998.Utskottet är inte berett att förorda att sändningstillstånd skall auktionerasut. Enligt utskottets mening bör resultatet av utredningens arbete inteföregripas. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund motionerna 1997/98:Kr302yrkande 9 i denna del, 1997/98:K310 yrkande 10, 1997/98:K327 yrkandena 1 och 2,samt 1997/98:Kr270 yrkande 55.När det gäller den s.k. stopplagen står utskottet fast vid detställningstagande utskottet gjorde - och som ställde sigbakom - med innebörd att det finns ett fortsatt behovav lagen. Motionerna 1997/98:Kr302 yrkandena 9 i denna del och 10, 1997/98:K303och 1997/98:K333 yrkande 7 avstyrks följaktligen.Den s.k. must carry-principen, m.m.MotionernaMotion 1997/98:K333 av m.fl. (m) yrkande 5 vänder sig mot den s.k.must carry-principens tillämpning. Motionärerna ifrågasätter om principen ärförenlig med yttrandefrihetsgrundlagen. I 3 kap. 1 § andra stycket stadgas attden frihet som följer av första stycket inte hindrar att det i lag meddelasföreskrifter i fråga om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissaprogram i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse avtillgång till allsidig upplysning. Behovet av allsidig information måste enligtmotionärerna rimligen vara tillgodosett genom att public service-kanalerna TV 1och omfattas av must carry-skyldigheten. Det kan inte anses vara befogatatt utöka must carry-skyldigheten till att omfatta andra kanaler.Must carry-principen tas också upp i motion 1997/98:Kr302 av . (fp) (yrkande 6 delvis). Motionärerna anser att principen bör ses över ifråga om kabelnäten om ett digitalt marknät byggs ut. Om alla hushåll kan taemot de digitala marksändningarna utan utomhusantenn finns det inte någonanledning att behålla must carry-principen, och kabelföretagen skulle kunnavidga sitt utbud.Birger m.fl. (mp) anser i motion 1977/98:Kr270 (yrkande 58) att denlag som ålägger företagen att i sina nät utan kostnad ha med , ,och en lokal kanal skall kompletteras med ett åläggande att erbjudakunderna en s.k. public service-kanal från i första hand och . Fördenna tjänst skall bolagen ha rätt att ta ut en rimlig tilläggsavgift för attkunna finansiera upphovsrättskostnader.Åke och () begär i motion 1997/98:K329 attregeringen tillsätter en utredning med parlamentariskt inslag som får somuppgift att lägga fram dels förslag som öppnar möjligheter för svensk TV-publikatt via kabel se grannländernas TV-program, dels förslag som ger abonnenternainflytande över kabel-TV-företagens programutbud. Enligt motionärerna bör manavstå från must carry-metoden. Lämpligare skulle vara att använda den s.k. mustoffer-metoden, som innebär att kabelbolagen åläggs att som tilläggserbjudande,utöver basutbudet tillhandahålla ett danskt och ett norskt program till deabonnenter som så önskar. Motionärerna hänvisar också till att det i vissaländer görs undersökningar av abonnenternas programönskemål och förordar attsådana undersökningar görs också i av organisationer fristående frånkabelföretagen. Resultaten av undersökningarna bör bekantgöras för företagensabonnenter.Också motion 1997/98:K609 av () tar upp behovet av atttillförsäkra svenska hushåll rätten att ha tillgång till nordiska TV-program.Det är enligt motionären viktigt att staten inte tvekar att användalagstiftningen för att tillgodose varje svensk TV-tittares rätt tillfullständig valfrihet. Ett intressant förslag är utredningsförslagetGrannlands-TV i kabelnät (SOU 1997:68) där det föreslås att kabel-TV-bolagenskall åläggas att leverera dansk och norsk public service-TV till svenskaabonnenter. Det är rimligt att staten också fokuserar på sina egnaansvarsområden inom distribution, och i en förväntad framtida utbyggnad avdigitala TV-sändningar är det enligt motionen av vikt att nordisk publicservice får en given plats.BakgrundDet finns enligt betänkandet i kabelnät (SOU1997:68) ettsjuttiotal företag som tillhandahåller kabel-TV-nät, men fyra företag dominerarmarknaden av alla - ca 2,2 miljoner - kabelanslutna hushåll. Ettmodernt analogt kabelnät är i regel utrustat för distribution av 30-40 TV-kanaler.Enligt 3 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen har varje svenskmedborgare och svensk juridisk person rätt att sända radioprogram (ljudradiooch television) genom tråd till allmänheten och enligt 1 kap. 3 § tredjestycket får inte förbud meddelas mot anläggande av kabelnät. Frihet att bedrivakabelsändningar kan undantagsvis inskränkas. Enligt 3 kap. 1 § andra styckethindrar denna frihet nämligen inte att det i lag meddelas föreskrifter bl.a. ifråga om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i denutsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång tillallsidig upplysning. Av lagens förarbeten (prop. 1990/91:64) framgår attbestämmelsen möjliggör lagstiftning om plikt att i kabelnät förmedla sändningarsom äger rum med tillstånd av regeringen och avsätta utrymme för lokalakabelsändarföretag, s.k. must carry-skyldighet. En sådan skyldighet har gälltsedan den första kabellagens tillkomst och bestämmelserna om detta finns numerai 8 kap. 1 och 2 §§ radio- och TV-lagen.Enligt 8 kap.1 § radio- och TV-lagen (1996:844) skall var och en som ägereller annars förfogar över ett kabelnät där TV-program sänds vidare tillallmänheten, om sändningarna når fler än tio bostäder, se till att de anslutnahushållen kan ta emot sådana sändningar som sker med tillstånd av regeringenoch som är avsedda att kunna tas emot av var och en i området. Sändningarnaskall kunna tas emot på ett tillfredsställande sätt och utan kostnad för självamottagningen. Vissa sändningar som sker med tillstånd av regeringen äruttryckligen undantagna från förmedlingsplikt.Vidare är nätinnehavare som distribuerar sändningar till fler än 100 bostäderi en kommun enligt 8 kap. 2 § radio- och TV-lagen skyldig att kostnadsfritttillhandahålla utrymme för sändningar från ett eller flera av Radio- och utsedda lokala kabelsändarföretag.I förarbetena till yttrandefrihetsgrundlagen (prop. 1990/91:64 s. 83-89)behandlas ingående den skyldighet att upplåta sändningsutrymme i kabelnäten somenligt 3 kap. 1 § andra stycket kan meddelas genom lag. Det framhölls att detvar angeläget att vara uppmärksam på risken att nätinnehavaren får ett monopolsom utesluter andra från inflytande över programsättningen. Där ett trådnät haretablerats minskar sannolikheten för att ett annat skall byggas. Igrundlagspropositionen diskuterades frågan om huruvida regler om skyldighet attupplåta sändningsområde kunde upprätthållas även om trådsändningar bedrevs utantillstånd.En skyldighet att vidarebefordra koncessionssändningar bordeföreskrivas. Beträffande skyldigheten att kostnadsfritt tillhandahålla en kanalför lokala egensändningar förelåg enligt propositionen knappast heller skäl motatt det även i fortsättningen - sedan tillståndssystemet upphört - borde kunnafinnas en möjlighet att föreskriva en plikt att förmedla vissa sändningar. Åandra sidan framhölls att en skyldighet att upplåta utrymme åt den som begärdet av flera skäl borde vara begränsad. Ett sådant skäl var bl.a. att nätägareinte kan förpliktas att öka nätens kapacitet, vilket en obegränsadförmedlingsplikt skulle kunna innebära. En skyldighet att ingå avtal stridermot den civilrättsliga principen om avtalsfrihet. En sådan skyldighet är dockenligt grundlagspropositionen inte något okänt i vår rättsordning, utanförekommer i åtskilliga sammanhang, t.ex. inom fastighetsrätten, pa-tenträttenoch konkurrensrätten, låt vara att det då inte är fråga om fullt jämförbaraförhållanden. Tillträde till visst utrymme i kabelnäten borde i första hand gestill dem som inte kan betala och för vidarebefordring av Radio-koncernens sändningar (numera och ).Utredningen om ökade nordiska TV-sändningar i svenska kabelnät överlämnade iapril 1997 betänkandet i kabelnät (SOU 1997:68). Utredningenföreslog att den lag som ålägger företagen att i sina nät utan kostnaddistribuera de svenska kanalerna , och samt en lokal kanalskall kompletteras med ett åläggande att erbjuda kunderna en s.k. publicservice-kanal från vardera och . För denna tjänst skall bolagenkunna ta ut en rimlig tilläggsavgift. Utredningen föreslog också att kabel-TV-företagen efter norsk modell skulle vara skyldiga att med jämna mellanrumföreta undersökningar av abonnenternas programönskningar och att resultaten avdessa undersökningar skall ligga till grund för utformningen av programutbuden.I detta sammanhang kan nämnas att den 23 december 1997prövade frågan om huruvida kabel-TV-bolagens paketering av TV-kanaler(programkanaler) till hushåll strider mot konkurrenslagen. Respektive bolagerbjuder vanligtvis ett grundpaket och därtill ytterligare program-paket ellerenstaka kanaler som komplement. Det finns inte någon möjlighet för hushållenatt styckvis välja kanaler efter eget önskemål. Det enda undantaget är deprogramkanaler som har börjat sändas av med digital teknik. Närupphandling av kabel-TV-tjänster sker har fastighetsägaren möjlighet att väljamellan olika sinsemellan konkurrerande utbud. Innehållet i dessa har i mångafall påverkats av hushållens efterfrågan. Hushållens önskemål tillvaratas genomtittarundersökningar och överläggningar i programråd. Sedan upphandlingenavslutats är hushållen regelmässigt hänvisade till det utbud vinnande kabel-TV-bolag erbjuder.Konkurrensverket framhöll att utredningen i ärendet inte vederlagt vad kabel-TV-bolagen anfört rörande de kostnadsökningar som med den analoga teknikenskulle vara förenade med ett styckvis erbjudande av programkanalerna. Att krävaav bolagen att de skall erbjuda hushållen att abonnera på kanaler styckvisskulle inte vara en bra väg eftersom detta skulle leda till kostnadsökningaroch högre abonnemangsavgifter för hushållen. Däremot, då digitaliseringen avkabelnäten är fullt genomförd och det inte finns de nuvarandekapacitetsbegränsningarna i kabel-TV-näten finns det enligt verkets uppfattningbetydligt större skäl att ställa krav på kabel-TV-bolagen som innebär att varjeabonnent har möjlighet att utforma sitt eget programutbud.Konkurrensverkets slutsats blev att kabel-TV-bolagens paketering avprogramkanaler till hushållen beror på tekniska ochkostnadsmässiga faktorer och att det inte gick att slå fast ett missbruk avdominerande ställning.Nyligen har inom upprättats en departementspromemoriakallad Digital marksänd TV - lagändringar (Ds 1998:5). I promemorian föreslåsändringar i reglerna i radio- och TV-lagen bl.a. omskyldighet att vidarebefordra TV-sändningar i kabelnät.