bet · GL01JuU19 · 1998-04-21 00:00:00 — De kan dock deltatillsammans i organiserade aktiviteter, vilka ingår som inslag i ett uppgjortbehandlingsprogram.Utskottet har tidigare uttalat att det är angeläget dels att alla kvinnor somså önskar kan genomföra sin anstaltsvistelse skilda från manliga intagna, delsatt intagna kvinnors behov kan tillgodoses också i anstalter med både manligaoch kvinnliga intagna (bet. 1990/91:JuU17 s. 14).Under senare år har det skett en utveckling inom kriminalvården mot att istörre utsträckning koncentrera kvinnoplatserna till ett färre antal anstalterför att få tillräckligt klientunderlag för uppbyggnad av en verksamhet somriktar sig särskilt till kvinnor. finns tre anstalter,Hinseberg, Färingsö och Ljustadalen, som enbart är avdelade för kvinnor. Påytterligare två anstalter - och - finns särskilda kvinnoplatser.I viss utsträckning placeras kvinnor även på andra anstalter. sker dettai samband med frigång eller för att tillgodose särskilda önskemål om närhettill hemorten. Inom kriminalvården pågår dock ett arbete med att ersätta dessaplatser med särskilda utslussningsplatser i anslutning till de anstalter elleravdelningar som är avsedda för enbart kvinnor.Inom pågår ett projekt avseendefängelsedömda kvinnor. beräknas en rapport vara klar som bl.a.innehåller riktlinjer för programverksamheten. När det gäller programmen kommerspeciellt kvinnors särskilda behov att uppmärksammas. Även frågor ompersonalens kompetens tas upp i rapporten.Här kan även nämnas att initierat ett arbete inomÖrebroregionen som går ut på att planera för den framtida inriktningen avKriminalvårdsanstalten . I rapporten av den 30juni 1997 har gjorts en genomgång av de påverkansprogram som i en eller annanform bör kunna erbjudas de intagna.PlaceringDen nuvarande lagstiftningen innehåller ingen regel om att män och kvinnorskall hållas åtskilda.Regeringen föreslår att det införs en särskild bestämmelse om placering avkvinnor. Kvinnor som avtjänar ett fängelsestraff skall normalt placeras ianstalter eller avdelningar i en anstalt avsedda enbart för kvinnor. Enligtförslaget skall en kvinna inte heller utan eget medgivande kunna placeras i enannan - blandad - anstalt.I motion Ju41 (v) begärs en ändring i förslaget så att en kvinna får placeraspå blandad anstalt endast om hon själv uttryckligen begär det; enligtmotionärernas uppfattning lägger regeringsförslaget ett för stort ansvar påkvinnan. I motion Ju904 (m) hävdas att kvinnor och män inte bör placeras påsamma anstalter över huvud taget.Enligt utskottets mening är det angeläget att straffverkställigheten förkvinnor utformas så att de inte utsätts för förtryck av kriminella män undertiden i kriminalvårdsanstalt. Den nu föreslagna regeln medför att kvinnor fåren ovillkorlig och lagstadgad rätt att avtjäna fängelsestraffet utan att behövakomma i kontakt med manliga intagna. På så sätt skapas förutsättningar för entrygg och effektiv verkställighet för kvinnor. Utskottet, som konstaterar attförslaget ligger i linje med vad utskottet tidigare uttalat när det gällerkvinnornas situation inom kriminalvården, välkomnar därför regeringens förslag.Till det sagda skall läggas att förslaget står i överensstämmelse med Sverigesinternationella åtaganden på området.När det så gäller den del av förslaget som tar sikte på möjligheterna tillplacering i blandad anstalt anser utskottet att förslaget fått en lämpligutformning. Utskottet anser att kvinnors behov av skydd blivit tillräckligttillgodosett med den avfattning som bestämmelsen fått. Utskottet kan såledesinte dela den uppfattning som förs fram i motion Ju41.Utskottet kan inte heller ställa sig bakom kravet i motion Ju904 på attkvinnor och män alltid skall placeras i skilda anstalter. Behovet av skydd frånmanliga intagna är - som utskottet ser det - tillräckligt tillgodosett genomplacering på skilda avdelningar. En utgångspunkt är ju också att kvinnanmedgett placering i en blandad anstalt.Utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrker motionerna Ju41 ochJu904 i nu aktuella delar. Lagtexten bör dock förtydligas på det sätt somutskottet föreslår i bilaga 2.BehandlingsinnehålletI flera motioner tas upp frågan om ett efter kvinnors behov särskilt anpassatbehandlingsinnehåll. I motionerna Ju922 och Ju929 ( båda v) hävdas sålunda attkunskaper och metoder är dåligt utvecklade när det gäller kvinnligabrottslingar. Motionärerna efterlyser åtgärder inom både frivården ochanstaltsvården. I motion A807 (v) påtalas de särskilda problem som kvinnordrabbas av vid verkställighet av fängelsestraff; det förhållandet att antaletanstalter är litet innebär sämre möjligheter för kvinnliga intagna att hållakontakt med sina barn.Utskottet delar i och för sig motionärernas uppfattning att det är angelägetatt kvinnors särskilda behov tillgodoses under verkställigheten.Förutsättningarna för förbättringar i detta avseende ökar med det ovantillstyrkta förslaget, som ju ger kvinnor ett lagligt stöd att kräva enplacering på anstalt där de slipper gemensamhet med män. Som framgår ovanförekommer det dock också att särskilda önskemål om närhet till hemortenbehöver beaktas vid placeringen. Härtill kommer som nämnts att man inomkriminalvården håller på att utveckla särskild programverksamhet för kvinnor.Utskottet kan inte se att det finns anledning för attta något initiativ i ämnet.Utskottet avstyrker motionerna Ju922, Ju929 och A807 i nu aktuella delar.Vistelser utanför anstaltPermissionsregler m.m.För att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen enligt 32 § förstastycket KvaL beviljas tillstånd att lämna anstalten (korttidspermission), om det inte föreligger påtaglig fara för fortsattbrottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid dennabedömning skall särskilt beaktas om den intagne nyttjat eller förfarit olagligtmed narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägrat att lämna urinprov.Korttidspermission får enligt 32 § andra stycket också beviljas om annansärskild anledning föreligger.För permission får ställas de villkor som anses erforderliga beträffandevistelseort, anmälningsskyldighet eller annat. Är noggrann tillsyn behövlig fårdet föreskrivas att den intagne under permissionen skall stå under bevakning.Särbestämmelser gäller för intagna som klassificerats enligt 7 § tredje stycketKvaL.I fråga om permissioner gäller dessutom vissa kvalifikationstider. Sålundabör enligt 12 § andra stycket förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt(KvaF) den som dömts till fängelse inte utan särskilda skälbeviljas permission innan han avtjänat av straffet. Har den intagnevarit häktad inräknas häktningstiden. Intagen som dömts till fängelse för s.k. terroristbrott bör enligt 12 § tredje stycket KvaF intebeviljas korttidspermission om det inte finns särskilda skäl.Bestämmelserna kompletteras av föreskrifter ochallmänna råd om permissioner (KVVFS 1997:4). Av 5 § permissionsföreskrifternaföljer att permission skall föregås av en individuellt bestämdkvalifikationstid. En intagen som avtjänar fängelse i lägst eller ärplacerad på sluten anstalt får inte beviljas permission innan han avtjänat enfjärdedel av strafftiden.För intagna som är placerade i öppen anstalt och som dömts till fängelseunderstigande gäller särskilda regler. Sålunda gäller för dem som dömtstill fängelse en kvalifikationstid på en månad. Ärstrafftiden mellan och avtjänas förepermission. Om straffet är mellan ett och är kvalifikationstiden tremånader.För de intagna som dömts till fängelse överstigande eller pålivstid är minimitiden och sex månader.Slutligen innebär reglerna om kvalifiktionstid att all häktningstid inräknas.Dock måste alltid minst en månad avtjänas i anstalt om det inte finnssynnerliga skäl.Av de till permissionsföreskrifterna anslutande allmänna råden följer attminimitiderna inte utgör någon utfästelse om permission vid en viss tidpunkt.En intagen bör sålunda inte ges permission om han tidigareavtjänat längre fängelsestraff, återfallit i brott somlett till fängelse, begått brott under verkställighet av straff, misskötttidigare permissioner eller om hans personliga förhållanden är sådana attkvalifikationstiden bör förlängas. I fall som de nu anförda fårkvalifikationstiden förlängas med längst en tidsperiod som är lika lång som denaktuella minimitiden.Under senare år har det totala antalet permissioner ökat, somandelen misskötta permissioner har minskat kraftigt. Enligt kriminalvårdensverksamhetsstatistik för har av de påbörjade permissionerna (51874 stycken) genomförts utan känd misskötsamhet. Misskötsamhet genomuteblivande skedde i 294 fall, dvs. De nu nämnda siffrorna kanjämföras med när ca 1 000 fall missköttes genomuteblivande. Enligt regeringens bedömning är den huvudsakliga förklaringentill förändringen att planeringen inför permissionerna har förbättrats avsevärtunder senare år.Fängelseutredningen har föreslagit att permission skall vägras om detföreligger en inte obetydlig fara för fortsatt brottslighet eller annatmissbruk.Regeringen konstaterar att en av grundtankarna i KvaL är attanstaltsvistelsen redan från början skall inriktas på åtgärder som förberederden intagne för tillvaron utanför anstalten. utgör ettmycket väsentligt inslag i denna strävan, bl.a. för att den intagne skall kunnabehålla kontakten med anhöriga och andra personer i hans närhet. Det utgörockså ett betydelsefullt medel för att underlätta den intagnes anpassning isamhället och för att motverka ?anstaltsskador?. Permissioner är ofta den mestbetydelsefulla länken mellan anstalten och samhället i övrigt för den intagne.Det är enligt regeringen emellertid också viktigt för kriminalvårdensförtroende hos allmänheten att samhällsskyddsfaktorerna tillmäts stor betydelsevid bedömningen av om en permission skall beviljas.Enligt regeringens mening fungerar tillämpningen av permissionsbestämmelsernaför närvarande mycket tillfredsställande. Regeringen gör också den bedömningenatt det nuvarande regelverket ger uttryck för en lämplig avvägning mellan olikaintressen där såväl samhällsskyddsfaktorer som den intagnes egna behov beaktasi erforderlig grad. Det saknas därför enligt regeringen skäl att i sak förändrabestämmelserna i en mer restriktiv riktning. förslag börenligt regeringens mening inte genomföras. Däremot framhåller regeringen attdet är viktigt att kriminalvården även kan upprätthålla sin högaambitionsnivå bär det gäller permissionsplaneringen.Regeringen föreslår endast en terminologisk ändring så att reglerna i KvaLanpassas till de begrepp som används inom kriminalvården. Uttrycketkorttidspermission utmönstras och ersätts med normalpermission och särskildpermission.Flera motioner tar upp frågor om permissioner för intagna ikriminalvårdsanstalt. I motionerna Ju901 och Ju904 (båda m) samt i motionernaJu903 och Ju910 (båda c) understryks sålunda att permissioner bör beviljasrestriktivt. Motionärerna framhåller att allmänhetens skyddsintresse bör gesstor tyngd. I de två sistnämnda liksom i motion Ju38 (m) föreslås därtill atts.k. elektronisk fotboja skall användas vid permissioner för långtidsdömda.Utskottet har vid ett flertal tillfällen tidigare tagit ställning tillliknande yrkanden. uttalade utskottet sålunda att permissioner utgören viktig del av arbetet med de intagna. uttalade utskottet dock oroöver det stora antal permissioner som då missköttes (bet. 1992/93:JuU25s. 11 f). När utskottet senast tog ställning till yrkanden avseendepermissioner (bet. 1994/95:JuU20 s. 12 f) hänvisades till det då pågåendearbetet inom Fängelseutredningen.Utskottet konstaterar i likhet med regeringen att möjligheterna tillpermission är ett viktigt led i den intagnes återanpassning i samhället. Deregler som finns på området ger också som utskottet ser det uttryck för enlämplig avvägning mellan de intressen som bör beaktas på området. I detsammanhanget vill utskottet särskilt framhålla den intagnes behov av att fåtillfälle att leva upp till ett visat förtroende. När det så gäller den rentkonkreta tillämpningen av föreskrifterna kan statistiken när det gällermisskötta permissioner inte gärna tolkas på annat sätt än att reglernatillämpas på ett väl avvägt sätt och att man nu har kommit till rätta med mångaav de problem som tidigare förknippades med permissionerna. Utskottet ser motbakgrund av sina nu redovisade ställningstaganden inget behov av attytterligare strama upp permissionsreglerna t.ex. med föreskrifter omelektronisk övervakning.Utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrker motionerna Ju901,Ju904, Ju910, Ju903 och Ju38.I motionerna Ju903 och Ju910 (båda c) föreslås att elektronisk övervakningockså skall kunna användas i slutskedet av ett fängelsestraff när den intagneskall slussas ut i samhället.Som framgår i nästa avsnitt avser regeringen att återkomma i frågan om detbehövs ytterligare möjligheter till strukturerad utslussning.Utskottet anser att beredningen av det arbete som regeringen aviserat böravvaktas, och utskottet avstyrker motionerna Ju903 och Ju910 nu aktuella delar.Kostnadsansvaret vid § 34-placeringOm en intagen genom vistelse utanför anstalt kan bli föremål för särskildaåtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället kan han enligt 34§ KvaL få medgivande att för sådant ändamål vistas utanför anstalten, om detfinns särskilda skäl. Vid bedömningen skall det särskilt beaktas om den intagnebehöver vård för eller annan behandling mot missbruk av beroendeframkallandemedel. S.k. § 34-placering medges främst för att den intagne skall fåmöjlighet att undergå vård på behandlingshem, men även placering för andraändamål som studier vid internatskola och vård i familjehem är möjliga.I regeringens proposition Vissa reformer av påföljdssystemet (prop.1997/98:96 s. 124) anförs att formerna för utslussning ur anstalt börvidareutvecklas och att vistelse utanför anstalt med stöd av 34 § KvaL innebären viss sådan möjlighet. Vidare anförs att ytterligare möjligheter tillstrukturerad utslussning bör övervägas, och regeringen avser att återkomma tillfrågan i ett senare sammanhang.Det ekonomiska ansvaret för behandling av dem som dömts till fängelse är fördelat så att staten svarar för kostnaden fram till dess att den intagnefriges. Därefter svarar den intagnes hemortskommun.Fängelseutredningen har föreslagit att kriminalvården skulle överta helakostnadsansvaret för § 34-placeringar. Det finns indikationer på att kommunernaav ekonomiska skäl är lika villiga att stå för sin del avkostnaderna.Vid remissbehandlingen uttrycktes från några håll en oro för att ett ändratkostnadsansvar kunde medföra att kommunerna inte skulle ta sitt ansvar förmissbruksvården.Regeringen lägger inte fram något förslag om ändrat kostnadsansvar, utan göri stället den bedömningen att frågan bör utredas ytterligare.I motionerna Ju503 (m) och Ju929 (v) ifrågasätts om inte kriminalvården börta över kommuneras ansvar för behandling efter frigivningen.Utskottet har tidigare (se bet. 1993/94:JuU17 s. 14 f) haft att ta ställningtill ett liknande yrkande. Utskottet ansåg då att förslagborde avvaktas.Utskottet känner i likhet med motionärerna en viss oro när det gällerkommunernas förmåga att bidra till kostnaderna för vård utanför anstalt.Utskottet kan dock konstatera att regeringen är uppmärksam på frågan, ochutskottet ser inget skäl att föregripa resultatet av det aviserade arbetet.Motionerna Ju503 och Ju929 i aktuell del avstyrks.Beslutanderätten avseende § 34-placeringarAv 54 § KvaL följer att det ankommer på övervakningsnämnderna att fatta beslutom § 34-placering, om den intagne dömts till högst fängelse. I annatfall prövas frågan av Kriminalvårdsnämnden.I motion Ju510 begärs en ändring så att beslutanderätten tillkommerkriminalvårdsmyndigheten i de fall den intagne dömts till högst två årsfängelse.Straffsystemkommittén föreslog i sitt betänkande Ett reformeratpåföljdssystem (SOU 1995:91) att övervakningsnämnderna skall ta överKriminalvårdsnämndens beslutsfunktion i fråga om placering enligt 34 § KvaL.Förslaget var en konsekvens av ett annat förslag från kommittén, nämligen attkriminalvårdsanstalterna bör få fatta beslut i fråga om senareläggning avvillkorlig frigivning. Denna fråga behandlas i proposition 1997/98:96 s. 141.Utskottet kan inte se något skäl att föreslå en ändring i dennu gällande beslutsordningen vad gäller placering enligt 34 § KvaL. MotionJu510 avstyrks.Användning av vaktbolag inom kriminalvårdenRegeringen föreslår att kriminalvården skall få stöd i lag för att förordnaväktare från ett auktoriserat bevakningsbolag för vissa bevakningsuppgifter.Bakgrunden till förslaget är att Justitiekanslern () i ett ärende konstateratatt det från rättsliga synpunkter var felaktigt att på det sätt som skett i detärendet anlita ett vaktbolag för bevakningsuppgifter.Regeringen anför att det inom kriminalvården ibland kan uppstå situationerdär det framstår som mindre ändamålsenligt att använda den ordinariekriminalvårdspersonalen för långvariga och tämligen rutinmässigabevakningsuppdrag. Som exempel nämner regeringen s.k. dygnet-runt-bevakning aven intagen som vårdas på sjukhus. Här rör det sig alltså om bevakning utanföranstalten.Vidare anför regeringen att det i undantagsfall kan uppstå behov av attanvända personal från bevakningsbolag även för vissa specifika uppgifter inomanstalter eller häkten. Ett exempel på det är enligt regeringen minutbevakningav personer som misstänks ha svalt narkotika. Att anlita personal från ettbevakningsbolag för att utföra mera ordinära bevakningsuppgifter inom enanstalt eller ett häkte bör dock inte komma i fråga. Av denna anledning bör detenligt regeringen krävas särskilda skäl med hänsyn till uppdragets art för attanlita väktare för bevakningsuppgifter inom anstalter och häkten.Såvitt gäller frågan vilka som bör få anlitas föreslår regeringen att endastväktare i auktoriserat bevakningsföretag bör komma i fråga. Härigenomsäkerställs enligt regeringen att väktarna uppfyller de krav som bör ställasnär det gäller lämplighet. Det krävs dock att de väktare som anlitas fårkompletterande utbildning om kriminalvården och om sina befogenheter. Enligtregeringen bör i samråd med utfärdaföreskrifter och allmänna råd när det gäller utbildningskraven. Regeringenföreslår även en regel om tystnadsplikt för de aktuella väktarna.I motion Ju41 (v) begärs att förslaget skall avslås såvitt avser användningav vaktbolag på häkten. Motionärerna anser att den aktuella typen av uppgift ärav sådan art att den inte bör överlåtas till privata vinstintressen. I motionJu40 (s) anförs att en konsekvensanalys bör göras innan förslaget genomförs.Utskottet delar regeringens uppfattning att det föreligger ett behov av att ivissa fall kunna låta bevakningsuppdrag av rutinmässig karaktär utföras avväktare. När det gäller bevakningsuppdrag inom anstalterna och häktena bör detframhållas att väktare inte skall anlitas för verksamhet som kräverbehandlingskontakt med den intagne. Mot denna bakgrund kan utskottet anse attförslaget är väl avvägt, och utskottet tillstyrker regeringsförslaget.Motionerna Ju40 och Ju41 avstyrks.Underrättelse till målsägandeI 35 § första stycket KvaL föreskrivs att om en intagen avtjänar straff för ettbrott som riktar sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skallmålsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilkenkriminalvårdsanstalt den intagne befinner sig, den intagnes förflyttning tillöppen anstalt, permissioner och vistelser utanför anstalten enligt 32-34 §§,frigivning, rymning eller uteblivande efter permission.I 28 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård finns en motsvarandebestämmelse för det fall påföljden blivit bestämd till rättspsykiatrisk vårdmed särskild utskrivningsprövning. Chefsöverläkaren skall, om brottet ochövriga omständigheter gör det påkallat, ge målsäganden möjlighet att begära attbli underrättad om patienten har lämnat sjukvårdsinrättningen utan tillståndeller inte har återvänt dit sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanförinrättningens område har gått ut eller tillståndet har återkallats. Möjlighetatt begära underrättelse skall även finnas när beslut fattas om att patientenfår vistas utanför sjukvårdsinrättningens område eller att vården skallupphöra.Regeringen föreslår att bestämmelserna i ändras så attunderrättelseskyldighet alltid skall finnas när den intagne vistas utanföranstalt, dvs. även vid frigång eller fritidsvistelse utanför anstalt. Vidareföreslås att underrättelse inte skall behöva lämnas när det på grund avbevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövligt. Inteheller behöver enligt förslaget underrättelse lämnas när en sådan kan befarasmedföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Syftet med ändringarna är attanpassa underrättelseskyldigheten till fall där den fyller ett verkligt behov.I sammanhanget kan även nämnas att i sittslutbetänkande Rättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd vid psykiatrisktvångsvård (SOU 1998:32 s. 399 f) föreslagit att det införs en bestämmelse omunderrättelse även när vården på sjukvårdsinrättningen övergår till öppen vårdmed särskilda villkor. I syfte att säkerställa att underrättelse verkligenlämnas föreslår kommittén vidare att det i förordningen (1991:1472) ompsykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård tas in en bestämmelse medinnebörd att det skall dokumenteras i patientjournalen om målsäganden önskarbli underrättad samt att det skall anges när en sådan underrättelse harlämnats.I motion Ju38 (m) yrkas avslag på regeringens förslag till den del detinnebär begränsningar i underrättelseskyldigheten. I motionerna A806 och A804(båda mp) begärs att målsägande alltid skall få underrättelse om frigivningfrån rättspsykiatrisk vård.Utskottet instämmer i regeringens bedömning att underrättelse till måls-ägande i vissa fall saknar betydelse. Med de snäva möjligheter att underlåtaunderrättelse som förslaget innehåller känner utskottet ingen oro för attbrottsoffrens ställning försvagas. Underrättelseskyldigheten får också enligtutskottets mening en välbehövlig nyansering när det gäller möjligheterna att avhänsyn till den intagne låta bli att lämna underrättelse. Utskottet avstyrkermotion Ju38 i denna del och tillstyrker regeringens förslag.Vad så gäller reglerna om underrättelse om frigivning från rättspsykiatriskvård finns vissa regler om det. Utskottet kan också konstatera attvissa utvidgningar föreslagits. Det finns dock inte skäl att föregripaberedningen av arbete. Motionerna A806 och A804 i nubehandlade delar avstyrks.Övriga frågorPsykiskt störda lagöverträdareBehandling av psykiskt störda lagöverträdareI motion Ju41 (v) hävdas att psykiskt störda lagöverträdare bör dömas tillvård, inte fängelse.Utskottet har behandlat ett likalydande motionsyrkande (se bet.1997/98:JuU9 s. 14 f). Utskottet hänvisade då till sin tidigare intagnaståndpunkt att beredningen av förslag borde avvaktas.Utskottet har inhämtat att regeringen avser att anordna en hearing i ämnetunder våren och att avsikten är att regeringen därefter skall ta ställning tillden fortsatta beredningen av betänkande.Här kan även nämnas att vissa åtgärder vidtas beträffande psykiskt störda somdömts till fängelse. Sålunda skall tillsammans medRättsmedicinalverket genomföra en studie för att belysa bl.a. frågan omkaraktären av de intagnas psykiska störningar. Särskilda vårdresurser har ocksåtillskapats inom anstaltsorganisationen.Utskottet anser att det pågående arbetet bör avvaktas, och utskottetavstyrker motion Ju41 i denna del.Rättspsykiatrisk vård i väntan på domI motion Ju502 (m) föreslås att rättspsykiatrisk vård alltid bör kunna ges påen klinik där rättspsykiatrisk undersökning ägt rum.Enligt 6 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård får sådan vård ges påen enhet för rättspsykiatrisk undersökning åt den som genomgår undersökning. Omden misstänkte efter det att undersökningen avslutats är i behov av vård skallhan föras över till enhet inom hälso- och sjukvården, som godkänts förbehandling av anhållna, häktade m.fl. När domen sedan vinner laga kraft skallden dömde förflyttas till hemortssjukhuset.