bet · GL01LU18 · 1998-03-10 00:00:00 — Vidaregäller att så länge användaren betalar avtalade leasingavgifter får dennaostört nyttja leasingobjektet. Vid användarens avtalsbrott inträderkonsekvenser som är utformade för att återspegla den ovan angivnariskfördelningen.Finansiell leasing ger användaren lång finansiering. Avtalet kan inte sägasupp av leasegivaren så länge användaren fullgör sina förpliktelser enligtavtalet. Därmed skiljer sig leasing fördelaktigt från kredit i bank, i form avtill exempel checkkredit eller lån, genom att sådana krediter, till följd avbanklagstifningen, i normalfallet är uppsägbara från bankens sida på tämligenkort sikt. Sådana uppsägningar förekom också i betydande utsträckning underfinanskrisen, även i fall då kredittagaren inte var i dröjsmål och även dåkredittagaren förväntade sig att få behålla lånet . Dettagällde särskilt checkkrediter, som är en stor finansieringsform för små ochmedelstora företag.Leasing, såväl finansiell som operationell, är således en värdefullfinansieringsprodukt. föredrar användare att anskaffaanläggningstillgångar just genom någon form av leasing. Andra gånger kan detvara den enda möjligheten för användare att finansiera anskaffningen av enanläggningstillgång. Föreningen är övertygad att alla de investeringar som skergenom leasing är av stor betydelse för den svenska ekonomin ochsysselsättningen i . Om leasing inte kunde erbjudas på nuvarande sättföreligger därför en betydande risk att investeringarna och sysselsättningenskulle minska. Leasing i nuvarande former är således också en viktig ochsamhällsnyttig finansieringsform. Däremot är den inte stor i jämförelse medtill exempel kreditgivning för investeringar från bankväsendet, varken för småeller stora företag.LagstiftningsbehovetDet kan i förstone ses som något överraskande att lagstiftning saknas för enfinansieringsform som är av så stor betydelse som leasing är inom vissaproduktområden. av alla investeringar i sker genomleasing. Detta är en betydande del men ändå en klar minoritet. Övriga andelarav alla investeringar är antingen direkt lånefinansierade elleregenfinansierade. I den sistnämnda gruppen ingår dock också finansiering genomkredit, främst kanske genom lån och checkkrediter i bank.Motionärerna anger att finansiell leasing ännu inte utnyttjats till sin fullapotential. Föreningen ställer sig tveksam till detta påstående, för vilketinget stöd finns. Leasegivare är naturligtvis angelägna att derasfinansieringsprodukt skall utnyttjas och gör rimliga marknadsföringsinsatser.Faktum är dock att den andel av alla investeringar som sker genom leasing istort sett varit oförändrad under mer än två decennier. Det talar närmast föratt behovet av leasing är av den nuvarande storleksordningen.Föreningen ser det inte som ett samhälleligt önskemål i sig att användningenav leasing ökar, vilket motionärerna synes antyda, men däremot att näringslivetoch andra har tillgång till så goda finansieringsprodukter som möjligt.Finansiell leasing är därvid endast en finansieringsform bland andra och börvarken gynnas eller missgynnas i förhållande till andra finansieringsformer. Desom efterfrågar finansiering bör kunna/förmås att välja den i varje fall mestlämpliga finansieringsformen. Det är därvid kreditmarknadens uppgift attutveckla goda och alternativa finansieringsformer. Leasing är ett utmärktexempel, kanske det bästa, på en finansieringsform som utvecklats helt avkreditmarknaden utan något ingripande från lagstiftaren. Det förhållandet attleasing kunnat utvecklas och etablera sig som en betydelsefullfinansieringsform, utan att lagstiftaren reglerat den, synes närmast tala föratt det inte föreligger något lagstiftningsbehov rörande leasing.Om avsaknaden av lagstiftning hade varit ett hinder för användningen avleasing eller om allvarliga problem uppkommit på leasingmarknaden kan förmodasatt användningen av leasing skulle ha minskat. Så är alltså dock inte fallet.Detta pekar dels på att avsaknaden av lagstiftning inte utgör något allvarligtproblem och dels på att inga allvarliga problem föreligger beträffande leasingsom finansieringsform. Slutsatsen härav är att det inte heller ur dennasynvinkel föreligger något egentligt behov av en lagstiftning om finansiellleasingFöreningen delar inte motionärernas syn att rättsläget rörande leasing skullevara oklart. Leasing bygger på kända och etablerade rättsliga principer.Leasingens komplexitet medför dock att ett leasingavtal blir tämligenomfattande då det detaljreglerar alla inslag i produkten. Leasing enligt dessaprinciper har praktiserats i minst tre decennier. Leasingavtalen harundergått och undergår fortlöpande förändringar. Den ränteturbulens som rådde ibörjan av 90-talet har också medfört att klausuler om ändring avleasingavgifter inte längre utlämnar användaren till leasegivarens goda vilja isamma utsträckning som . är, som framhålls nedan,kredittagare i bank beroende av bankens goda vilja i fråga om räntesättning.Leasing är en viktig finansieringsform i hela världen men endast några fåländer har infört särskild civilrättslig lagstiftning om leasing. Sådanalagstiftningar har motiverats av lokala särförhållanden. I övrigt harvärldssamfundet inte funnit det motiverat att inskränka företagens fria rättatt ingå leasingavtal på de villkor de själva bestämmer.En tvingande lagstiftning om finansiell leasing riskerar att försämra leasingsom finansieringsprodukt och att hämma en fortsatt produktutveckling.Lagstiftning enligt förslag skulle med säkerhet göra det.Det skulle leda till att finansiell leasing skulle försvinna somfinansieringsprodukt eller åtminstone till att dess användning skulle minskakraftigt. Detta beror på att förslag inte respekterar degrundläggande principerna för finansiell leasing med den ovan angivnariskfördelningen. Det är uppenbart att en sådan utveckling skulle gå stick istäv med motionärernas önskemål att expandera de små och medelstora företagenstillgång till olika finansieringsformer för investeringar. Föreningen menar attmotionärernas önskemål i detta avseende tillgodoses bäst om finansiärer tillåtsi fri konkurrens utveckla nya produkter utan ingripande av lagstiftaren.Föreningen finner sålunda sammanfattningsvis att det inte föreligger någotuttalat behov av lagstiftning om finansiell leasing. Om en sådan lagstiftningändå bedöms påkallad avråder föreningen starkt från att den skulle bygga påLeasingutredningens förslag.Leasing till konsumenterI förekom finansiell leasing till konsumenter i någon, om änblygsam, utsträckning. Därvid noterades vissa problem, främst i fråga omändring av leasingavgiften och avräkning vid avtalets slut, i synnerhet dåavtalet sades upp efter leasetagarens avtalsbrott. Ett stort antalsådana ärenden avgjordes av . Det problem somdärvid främst uppmärksammades var att en leasetagare inte åtnjöt det skydd enavbetalningsköpare gjorde enligt konsumentkreditlagen. I den mån en sådan leasekunde ses som ett ?förtäckt? avbetalningsköp skulle dock konsumentkreditlagenbli tillämplig. Konsumentkreditlagens reglering är dock baserad på förekomstenav ränta och passar inte väl i fråga om leasingavtal. Sådana avtal reglerarleasingavgifter/hyra men inte ränta till någon del. Det är en helt annan sakatt leasingavgiften ur leasegivarens synpunkt beräknas för att ge täckning ävenför finansieringskostnad. Därutöver beräknas dock leasingavgiften för att gebidrag även till anskaffningskostnaden, riskavsättning och vinst. Ingen annanän leasegivaren kan känna till hur dessa poster förhåller sig till varandra ochde utgör typiskt sett affärshemligheter. Systemet med jämförelseräntor tordeför övrigt passa dåligt i konsumentsammanhang.Leasegivare torde i allmänhet respektera ARN:s avgöranden. Redan därav följeratt de tidigare problemen torde ha avklingat, i synnerhet som de flestaärendena gällde en och samme leasegivare, som för övrigt inte längre förekommerpå marknaden. Vidare har finansiell leasing till konsument minskat till dengrad att den knappast förekommer alls.Frågan om ändring av leasingavgifterHärom kan noteras att åren närmast före slutbetänkandekännetecknades av kraftiga fluktuationer i det allmänna ränteläget. Det blir dåen naturlig följd att leasingavgifter också fluktuerar kraftigt, på samma sättsom utlåningsräntor också fluktuerade , ibland i betydandeutsträckning. Sådana fluktuationer var uteslutande en följd av osäkerhet omränteutvecklingen och ekonomin i stort och till ingen del en effekt avoklarheter i rättsläget. har upplevt ett lugnare, ochsjunkande, ränteläge. I linje därmed är leasingavgifter för närvarandebetydligt lägre . Denna sänkning förstärks av en ökad konkurrensmellan leasegivarna vilket, precis som på bankområdet, lett till minskademarginaler.Kritik har riktats mot leasingprodukter under påstående att leasegivare imånga fall tagit ut högre leasingavgifter än vad som avtalats. Föreningen menaratt detta i första hand inte är en fråga om oklarhet i gällande rätt. Självapåståendet bygger på att storleken av den leasingavgift som avtalats undergällande rätt kan fastställas. Därav synes logiskt följa att det inte ärrättsläget som är oklart utan tillämpningen av berörda leasingavtal. I dessafall skulle leasegivare således följaktligen, trots ett känt rättsläge, hatillämpat avtalens bestämmelser på ett felaktigt sätt. Lösningen på sådanaproblem är rimligen i första hand att se till att avtalen tillämpas på rättsätt.Det kan också noteras att kritiken inte är allmän. I stället har den ihuvudsak kommit från några få källor men upprepats många gånger.Däremot har inte användare i gemen till leasingbolagen uttryckt kritik motleasingprodukten, annat än undantagsvis.Det kan i sammanhanget noteras att det är en vedertagen praxis att banker förutlåning betingar sig ränta efter den räntesats banken vid var tid tillämpar.Lånekunden är således skyldig att betala den ränta banken från tid till annanpåfordrar. Konkurrensen om nyutlåningen är mycket hård och innebär en kraftigpress nedåt på räntesatserna. Sedan ett lån väl beviljats skulle bankerna dockteoretiskt kunna söka successivt höja räntesatsen. Det synes dock inteförekomma eftersom berättigade klagomål mot bankernas ränteuttag är mycket få,såvitt känt. Bankernas ansvarskännande räntesättning synes således medföra attdetta system fungerar väl utan att låntagarna drabbas av högre räntor än vadsom öppet avtalats.Detta gör det befogat att ställa frågan om inte detta skulle kunna fungeralika väl vid leasing som vid utlåning. Rent principiellt måste denna fråga,enligt föreningens mening, besvaras jakande. Det kan också frågas om det inteockså gör det. Den kritik som riktats mot leasing på denna punkt kan nämligenvara överdriven, utgöra partsinlagor och/eller överdrivna reaktioner varvidkanske några få missgrepp kommit att dominera debatten utan att rätt avvägasmot den stora merparten rätt tillämpade avtal. Av vad ovan sagts om attleasingvolymen förhåller sig relativt oförändrad tyder i vart fall inte pånågot allvarligt missnöje med leasingformen från användarnas sida. Detrapporterade missnöjet kan till en del också bero på besvikelse över höjningar,ibland mycket kraftiga sådana, av räntorna på penningmarknaden.Vidare tillämpar branschen inte längre samma typ av ändringsvillkor somfallet var . Det har i stället blivit vanligt att leasingavgifternasstorlek knyts till en uttryckligt angiven officiell jämförelseränta samtidigtsom kopplingen till ett mer svårdefinierat allmänt ränteläge används i alltmindre utsträckning. Så kallat avgiftsgolv - en nivå varunder leasingavgifteninte tilläts sjunka - synes inte förekomma längre. har förövrigt uttalat att avgiftsgolv inte får användas av kreditinstitut som stårunder dess tillsyn. Föreningen kommer själv att göra ett nyttuttalande om god sed vid utformning av leasingavtal. Däri kommer bland annatatt anges att det är god sed att ge användaren rätt att lösa in leasingavtaletom leasingavgifterna höjs under vissa förutsättningar. Branschen är såledesmycket angelägen om och verkar starkt för att företag som uppträder somleasegivare iakttar god sed i alla avseenden.Det kan dock vara befogat att också ställa frågan om de problem somrapporterats inom detta område sammanhänger med att det är tämligen besvärligtatt räkna fram en leasingavgift, betydligt mer besvärligt än att räkna ut etträntebelopp med tillämpning av en känd räntesats. Det kan förvisso inte ansesacceptabelt om leasegivare utnyttjar denna svårighet till att på ett mer ellermindre fördolt sätt debitera högre leasingavgifter än vad avtalet ger rätttill. Föreningen menar dock att i den mån sådant missbruk förekommer skall detstävjas i rättstillämpningen. Föreningens eget agerande genom uttalande om godsed syftar också till att motverka sådana förfaranden. Föreningen utgårnaturligtvis från att dess egna medlemmar strikt följer sina egna avtal.Däremot ter det sig inte rimligt att i lagstiftning om leasing kräva fullspecificering i dessa avseenden som det enligt ovan är tillåtet attvid utlåning föreskriva att ränta skall utgå efter den räntesats långivaren vidvar tid tillämpar. Det vore en uppenbar diskriminering av leasing i förhållandetill andra finansieringsprodukter som inte kan anses godtagbar urrättspolitiska synpunkter.Andra frågorÄven andra frågor rörande finansiell leasing diskuterades avLeasingutredningen. En särskild sådan fråga avsåg användarens sakrättsligaskydd. Föreningen noterar därvidlag att ett generellt sådant skydd synes stridamot allmänt vedertagna svenska rättsgrundsatser, att risken för att ettkreditinstitut skall försättas i konkurs nu måste betraktas som mycket litenberoende bland annat på erfarenheterna från finanskrisen, på en strängreglering av sådana institut och tillsyn över dem samt attanvändaren på begäran ändå synes kunna få ett sådant skydd om leasegivarenpantförskriver objektet till användaren som säkerhet för sina förpliktelserunder leasingavtalet (som främst går ut på att tillhandahålla leasingobjektet).Föreningen verkar för sin del genom sitt nämnda uttalande om god sed fören fortsatt sund utveckling av leasingprodukten och leasingmarknaden. Det äruppenbart att föreningens verksamhet inom detta område skulle hämmas av enlagstiftning om leasing.Enkla regler för små och medelstora företagSom motionärerna framhåller är finansiell leasing en intressantfinansieringsform för små och medelstora företag. Sådana företag är bästbetjänta av så enkla regler som möjligt. Enkelheten kan därvid vara såväsentlig att den ibland bör väljas före vad som är den ?bästa? lösningen.Detta gäller alla aspekter på sådana företags verksamhet, till exempelbeskattning och redovisning men också civilrätt.I fråga om redovisning har utfärdat en rekommendationrörande leasing. Denna rekommendation är mycket komplicerad och utarbetad medhänsyn till omständigheter som gäller för börsnoterade företag. Det har dockifrågasatts om inte denna rekommendation borde tillämpas även av små ochmedelstora företag trots att rekommendationen inte alls är utarbetad med hänsyntill de andra krav på redovisningen som kan gälla i sådana företag. Detta ärett nytt hot mot finansiell leasing till små och medelstora företag. Det bördock uppmärksammas att Föreningen () i december 1997beslutat att dess rekommendation nr 7 om redovisning av leasing skall gällaäven för små och medelstora företag. Det är Finansbolagens Föreningsförhoppning att lagstiftaren och andra normgivare skall verka för attåtminstone små och medelstora företag ur redovisningssynpunkt får behandla allasina leasingavtal som hyresavtal även därefter och helst att detta skall gällaäven större företag som inte är börsnoterade (eller liknande).Problemet är inte endast svenskt utan internationellt. I har genom NOU(1995:30) Ny regnskapslov föreslagits en elegant lösning. Den innebär att småföretag skall få redovisa finansiella leasingavtal som hyresavtal. Definitionenav små företag är tämligen vid.Avslutande synpunkterLagstiftning om leasing skulle utgöra hinder för en fortsatt kreativ utvecklingav leasing och andra finansieringsprodukter. Det skulle vara till skada inteendast för leasegivare utan även för de små och medelstora företagen ochriskera att leda till negativa samhällsekonomiska konsekvenser i stort,inklusive sysselsättningen.Det kan inte anses godtagbart att en finansieringsform utan bärande skäldiskrimineras i förhållande till andra finansieringsformer. Ovan harframhållits att banker sätter sina egna krediträntor, även under löpandekredittid och att bankkrediter alltid kan sägas upp. Det har också framhållitsatt inget av dessa inslag kan återfinnas i leasing på något motsvarande sätt.Det förefaller därför som om skyddsbehovet för små och medelstora företag ärstörre i fråga om krediter från bank än vid leasing. Föreningen menar att dennafrågeställning bör uppmärksammas vid avgörandet av frågan huruvida börinföra en lagstiftning om leasing.Föreningen menar vidare att en lagstiftning om leasing skulle stå i strid medden grundläggande principen om avtalsfrihet. Särskilt näringsidkare bör bevarasvid rätten att ingå förmögenhetsrättsliga avtal på villkor som de självaväljer.Föreningen anser för det fall en svensk lagstiftning om leasing ändå ansesönskvärd att den bör bygga på ett perspektiv i linje med det ovan nämnda norskatänkesättet. Reglerna bör vara enkla och bygga på de ovan angivna grundläggandeidéerna för finansiell leasing. Stora företag torde över huvud taget inte somleasetagare ha behov av någon skyddslagstiftning om leasing.Företagarnas RiksorganisationFöretagarnas förordar att en lag om finansiell leasing införssåsom framförs i motionsförslaget. FR har varit representerad iLeasingutredningen som avlämnade slutbetänkande i SOU 1994:120. Organisationenber att få hänvisa till det yttrande till betänkandet som framfördes avexperten delar alltjämt uppfattningatt en lag om finansiell leasing bör införas för att stärka leasing somfinansieringsalternativ. De problem som framkom i betänkandet från utredningenär alltjämt relevanta. Införande av en leasinglagstiftning skulle göra leasingsom finansieringsalternativ mer användbart, framför allt för mindre ochmedelstora företag. Det särskilda yttrandet av experten vill i sammanhanget uppmärksamma utskottet på en artikelserie om leasingsom publicerats i med start i nr 51/52 för 1997.LandstingsförbundetFörbundet finner inte att sådana omständigheter tillkommit som föranlederändring i förbundets tidigare yttrande över betänkandet (SOU 1994:120)Finansiell leasing av lös egendom.Svensk HandelMotionärerna anser att en lagstiftning på leasingområdet skulle ha positivaeffekter på mindre företags möjligheter att finansiera expansion i företagen. Istället för att använda egna knappa vinster eller lånekapital som erhålls motknappa säkerheter skulle företagen, om de visste att det finns en balanseradlagreglering kring leasingformen, i större utsträckning välja att finansiera enexpansion genom att leasa egendomen.Många av medlemsföretagen i är mindre företag. För dessaföretag kan leasingen vara en viktig form för att finansiera investeringar ochär ofta ett alternativ till traditionella banklån. Genom att skapa en formellstabilitet kring leasingen som finansieringsform kan detta särskilt underlättade mindre företagens investeringar, företag som ofta saknar egen finansiellexpertis.En leasinglag skulle också medföra en jämnare balans mellan avtalsparterna.När det gäller leasingavtalet är det regelmässigt det mindre företaget som ärden svagare parten och som kan ha svårt att hävda sin rätt både när ettleasingavtal tecknas och när eventuella tvister uppstår. De mindre företagenhar i sådana fall ofta inte ekonomiska möjligheter att skaffa den juridiskaexpertis som krävs för att hävda sin rätt. Resultatet kan bli attleasingtagarens rättmätiga intressen inte tillgodoses.Svensk Handel ser därför positivt på motionärernas förslag attLeasingutredningens förslag bör bli föremål för lagstiftning.Eftersom förslag grundas på förhållanden som ligger bakåt i tiden, bör dock ett lagförslag föregås av en snabbanalys avleasingmarknadens utveckling och en bedömning av om de kritiskafaktorer som motiverade lagförslag är giltiga.Svenska BankföreningenI motionen hemställs att hos regeringen skall begära ett förslag tilllag om finansiell leasing. Av motiven framgår att motionärerna anser attLeasingutredningens lagförslag bör göras till föremål förlagstiftning. får med anledning härav anföra följande.I remisskrivelsen till anför att remissyttrandetkan begränsas till att avse frågan huruvida omständigheter tillkommit somföranleder andra ställningstaganden än vad som redovisats i föreningensremissvar över utredningens betänkande. kommer att beakta dettamen vill framhålla att det ändock kan vara motiverat att något redovisatidigare ställningstaganden dels för sammanhangets skull, dels för att belysaom omständigheter tillkommit som förstärkt grunden för föreningens tidigareredovisade inställning.Sammanfattande inställningI sitt remissyttrande 1995 över utredningens lagförslag 1994 avstyrkteBankföreningen att förslaget lades till grund för lagstiftning. Skälen var ikorthet att något behov av lagstiftning ej hade visats föreligga, att förslageti väsentliga avseenden skulle öka den rättsliga osäkerheten kringleasingformen, att förslaget från kostnadssynpunkt skulle medföra negativaeffekter för såväl leasegivare som leasetagare, att förslagen skulle kunnagynna utländska leasegivare på svenska leasegivares bekostnad, att sakrättsligafrågor borde regleras i annat sammanhang samt att Redovisningsrådets ochRedovisningskommitténs överväganden borde avvaktas innan ställning togs ilagstiftningsfrågan.Bankföreningen konstaterar nu att de angivna skälen mot lagstiftningfortfarande äger full giltighet och delvis har förstärkts. Redovisningsrådethar numera utfärdat en rekommendation om redovisning av leasing, RR-6. Dessbetydelse i sammanhanget kommenteras i ett följande avsnitt, men ändrar inteföreningens uppfattning att lagförslaget inte bör läggas till grund förlagstiftning. Motionen bör därför avslås av riksdagen.Lagstiftningsbehovet. har på s. 10-15 i remissyttrandet utförligt redovisat sinnegativa syn när det gäller behovet av lagstiftning och hänvisar till vad somdär anförts. Inget nytt har framkommit som ändrat föreningens inställningdärvidlag.Motionärernas främsta bevekelsegrund för yrkandet om lagstiftning synes varaderas uppfattning om hur avgiftsändringar sker och motiveras. I motionen görsdärvidlag vissa påståenden om leasingfinansiering som det kan finnas anledningatt kommentera mot bakgrund av vad föreningen anförde yttrande.1. Motionärerna skriver att finansiell leasing av de mindre och medelstoraföretagen inte har utnyttjats till sin fulla potential på grund av de?ensidigt? utformade avtalen, främst att dessa sägs ge leasegivaren ettobegränsat utrymme att ensidigt justera leasingavgiften.Det förhåller sig säkert så att finansiell leasing har en outnyttjadpotential som finansieringsform. Skälet torde dock inte ligga i avtalensutformning utan i andra faktorer såsom priset på olika finansieringsalternativ,önskemål om egenfinansiering, möjligheten att utnyttja statliga stödformer etc.Det bör framhållas att ?leasingpenetrationen? i (dvs.leasinginvesteringarnas andel av industrins och handelns investeringar imaskiner och inventarier) är högre i än i de flesta andra länder iEuropa. Dessutom har leasingvolymen inte minskat utanistället ökat. De allra flesta småföretagare torde vara ytterst belåtna med attleasingprodukten finns eftersom leasing är det bästafinansieringsalternativet för dem.Det är riktigt att det fördes en debatti massmedia och inom om ändring av leasingavgiften, endebatt som dels möjligen temporärt påverkade synen på leasing, dels kom attpåverka utformningen av utredningens lagförslag i avgiftsdelen. Som senareskall belysas har förhållandena ändrats betydligt och avgiftsfrågankan omöjligen tas till intäkt för en lagstiftning avseende helaleasingformen. Förekommande tvister mellan kommuner och leasingbolag rörandeavgifter torde alla härröra från tiden .