bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — Det skulle å andra sidan göra rätten tillersättning illusorisk. Utskottet föredrar en mer rätlinjig lösning i enlighetmed regeringsförslaget som innebär att ersättning kan utgå också vid mycketkortvariga frihetsberövanden - men bara i de fall detta framstår som klartmotiverat.Utskottet som alltså ställer sig avvisande till motionsförslaget vill ändåhär notera att det inte på något sätt är klarlagt vilka polisingripanden som isådana fall skulle omfattas av ersättningsbestämmelsen. Här finns enligtutskottets mening gränsdragningsproblem, t.ex. mellan gripande enligt 24 kap. 7§ och de skyldigheter som åligger den som kallats ellerhämtats till förhör enligt 23 kap. . Vidare torde det krävas engrundläggande studie för att klarlägga hur den organisation skulle se ut somskulle få ta sig an den stora mängd ärenden som kunde förväntas vid ett bifalltill motionen. Utskottet avstyrker bifall till motion L26 i aktuell del.I motion L26 yrkande 7 (fp) framförs också ett önskemål om att denersättningsberättigades bevisbörda vid anspråk på ersättning enligt 5 § skallmildras. I motion L24 yrkande 3 (v) begärs som framgått att det skall varatillräckligt att en åtgärd varit oriktig för att ersättning enligt 5 § skallutgå - motionärerna vill alltså att kravet på att beslutet dessutom ?vilat påfelaktiga grunder? skall tas bort. Med detta rekvisit avses enligtpropositionen (s. 53) att det fel som föreligger gäller någon omständighet somvar av avgörande betydelse för frihetsberövandet. Innebörden är att det skallstå klart att rätten till ersättning skall bedömas restriktivt. Bestämmelsen i5 § är enligt propositionen avsedd för helt klara fall där grunden för åtgärdenpå ett iögonfallande sätt framstår som felaktig.Utskottet konstaterar att ett syfte med den nya regleringen i 5 § jämfört medden som gäller enligt 3 § LEF (se prop. s. 18) är att lätta på bevisbördan förden som begär ersättning. Detta finner utskottet positivt och anser att motionL26 i denna del härigenom får anses tillgodosedd. Utskottet är emellertid inteberett att gå så långt som förespråkas i motion L24 utan ställer sig bakom deresonemang regeringen i denna del för i propositionen. Utskottet avstyrkermotionerna L24 och L26 i aktuella delar.Ersättningens storlek, m.m.I motion L26 yrkande 8 (fp) framförs önskemål om utökade möjligheter tilljämkning.I fråga om jämkning anför regeringen (prop. s. 26) att det i den praktiskatillämpningen uppmärksammats att rätten att få ersättning i anledning av ettfrihetsberövande ibland kan ge resultat som ter sig stötande. Efter angivandeav några exempel anför regeringen att regleringen i 6 § förslaget måste vara såutformad att det framgår att ersättning skall vägras i situationer där denfrihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådantförhållande till brottet att ingripandet mot honom varit klart motiverat. Iövrigt bör jämkningsmöjligheterna vara oförändrade. Regeringen understrykersärskilt att jämkning inte heller i fortsättningen får ske på den grunden attbrottsmisstanken kvarstår efter frigivningen.Utskottet konstaterar att motionsförslaget ligger väl i linje med det förslagom ökade möjligheter till jämkning som förs fram i propositionen. Någon åtgärdmed anledning av yrkandet behövs inte, och utskottet avstyrker bifall tillmotionen i denna del.I motion L26 yrkande 6 (fp) aktualiseras också frågan om ersättning förperson- och sakskada vid sidan av den ersättning för förmögenhetsskada ochlidande som utgår såväl enligt gällande regler som enligt 7 § förslaget.Regeringen hänvisar i propositionen (s. 21 f) dels till skadeståndslagensregler som kan ge rätt till ersättning vid fel eller försummelse frånmyndighetens sida, dels till att det torde vara ovanligt attfrihetsinskränkningar orsakar person- eller sakskador.Utskottet konstaterar att detta är en fråga i första hand för lagutskottet.Justitieutskottet har inte någon annan uppfattning än den som framförs ipropositionen. Motionsyrkandet avstyrks alltså.I motion L26 yrkande 5 (fp) förespråkas en preskriptionstid på tre månadervid krav på ersättning enligt lagförslaget.För närvarande gäller den normala tioåriga preskriptionen. Regeringenföreslår ingen ändring härvidlag.Regeringen anför som skäl för sitt ställningstagande (prop. s. 27) att manbör vara återhållsam med att göra avsteg från vad som gäller förskadeståndsanspråk i allmänhet. Den enskilde medborgarens intresse av att interiskera rättsförlust i sammanhanget väger tyngre än de praktiska skäl som kananföras för en kortare preskriptionstid.Riksåklagaren har i sitt remissvar framfört att han inte har någrainvändningar mot motionsförslaget medan Svensk handel anser att sex månaderskulle vara en lämplig preskriptionstid.Utskottet delar regeringens uppfattning och avstyrker motion L26 i denna del.Övriga frågorI motion L24 yrkande 2 (v) framförs önskemål om ett tillkännagivande tillregeringen om rätt till ersättning också vid andra straffprocessuella åtgärderän de som tas upp i lagförslaget. Det handlar t.ex. om åtgärder som hemligteleavlyssning, kroppsvisitation och husrannsakan.Frågan behandlades i det betänkande som ligger till grund för propositionen,och kommittén lade fram ett förslag om ersättning i en rad fall som inte täcksav regeringsförslaget.Regeringen anför i propositionen (s. 17) att kommitténs förslag ärprincipiellt välgrundat men att det är förenat med ett flertal nackdelar främstav praktiskt slag. Man kan också på goda grunder ifrågasätta hur stort detpraktiska behovet är. Regeringen hänvisar också till att en ersättningsrättskulle kunna verka hämmande på polisens arbete och medföra både en hårdarbetsbelastning på de ersättningsprövande myndigheterna och ensvåröverblickbar kostnadsökning för det allmänna. Sistnämnda farhågor bekräftasav de synpunkter Riksåklagaren och framför.Polismyndigheten i är å andra sidan positiv till förslaget.Till de skäl regeringen anför vill utskottet tillfoga att utskottet justgenomfört en fördjupad granskning av användningen av hemlig teleavlyssning ochhemlig kameraövervakning (se bet. 1997/98:JuU10). Vid denna granskning framkomingenting som enligt utskottets bedömning hade kunnat medföraersättningsskyldighet. Den försiktiga slutsats utskottet drar är attregelsystemet och tillämpningen av det är sådant att risken för misstag ärliten, åtminstone när det gäller de mest integritetskränkandestraffprocessuella tvångsåtgärderna.Utskottet är således inte berett att förorda något initiativ från riksdagenssida. Motion L24 i denna del avstyrks.I motion L26 yrkande 4 (fp) framförs ett annat önskemål om utvidgning avrätten till ersättning. Det gäller här sakskador i samband med kriminaltekniskundersökning. Motionsyrkandet anknyter till den nya ersättningsrätt somföreslås i 8 § när det gäller skador i samband med t.ex. polisens lagligavåldsanvändning. Yrkandet stöds av . Regeringen hänvisar(prop. s. 25) till gränsdragningsproblem och avstår från att nu lägga framnågot förslag.Utskottet som i och för sig har förståelse för motionsönskemålet delarregeringens uppfattning. Utskottet avstyrker motion L26 i denna del.Stockholm den 12 maj 1998På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), (), BirtheSörestedt (s), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), KiaAndreasson (mp), (), () och ().Avvikande meningar1. (), (), (), (),(), (), () och ()anför:Vi anser att den del av utskottets yttrande som rör 24-timmarsregeln och sombörjar med ?Enligt utskottets? och slutar med ?aktuella delar? bort ha följandelydelse:Enligt utskottets mening har regeringen inte helt lyckats vid dennaavvägning. Utskottet förordar för sin del att gränsen mellan fall med striktskadeståndsansvar för staten i 2 § förslaget och övriga fall i 5 § förslagetdras på ett annat sätt. I stället för att enbart ägna uppmärksamhet åt den tidsom åtgärden varat bör man enligt utskottets mening se till vem som fattatbeslutet. I praktiken finns en avsevärd skillnad mellan beslut som fattats avrätten eller av åklagare och övriga beslut. När det gäller den förstnämndagruppen fattas besluten av domare eller av åklagare som är vana vid debedömningar som måste göras och som har tid för eftertanke, medan beslut omgripande fattas av polismän i svårkontrollerade och upphetsadesituationer där utrymmet för eftertanke av naturliga skäl är avsevärt mycketmindre. Utskottet anser alltså att reglerna i 2 § förslaget bör tillämpas ävenpå anhållanden som varat än . Utskottet kan däremot intefinna att en frihetsinskränkning som begränsar sig till reseförbud elleranmälningsskyldighet i är så betungande att den börföranleda rätt till ersättning. Inte heller är utskottet berett att förordaersättningsrätt för den som varit intagen för rättspsykiatrisk undersökningkortare tid än ett dygn.Det sagda innebär att utskottet med anledning av motionerna L24 yrkande 1(delvis), L25 yrkande 1 och L26 yrkande 1 (delvis) föreslår en ändring med ovanangiven innebörd i 2 § andra stycket förslaget medan utskottet avstyrker motionL24 yrkande 1 i övrigt.2. (), () och () anför:Vi anser att den del av utskottets yttrande som rör bevisbördan och som börjarmed ?Utskottet konstaterar? och slutar med ?i aktuella delar? bort ha följandelydelse:Utskottet konstaterar att ett syfte med den nya regleringen i 5 § jämfört medden som gäller enligt 3 § LEF är att lätta på bevisbördan för den som begärersättning. Regeringens förslag går emellertid inte tillräckligt långt.Utskottet ser snarare en lösning i linje med förslaget i motion L24, ochutskottet föreslår att lagutskottet med anledning av de båda motionerna L24 ochL26 i aktuella delar företar den ändring i regeringens förslag som därförordas.3. () och () anför:Vi anser att den del av utskottets yttrande som rör jämkningsgrunden och sombörjar med ?Utskottet konstaterar? och slutar med ?denna del? bort ha följandelydelse:Enligt utskottets mening bör de utökade möjligheterna till ersättningsamtidigt föranleda att jämkningsgrunderna utökas och preciseras. Annars finnsrisk för obefogade utbetalningar. Regeringen bör alltså med anledning av motionL26 i denna del få i uppdrag att återkomma med ett förslag ilinje med vad som anförs i motionen. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.4. () anför:Jag anser att den del av utskottets yttrande som rör preskriptionstidens längdoch som börjar med ?Utskottet delar? och slutar med ?denna del? bort haföljande lydelse:Utskottet anser emellertid att det av flera skäl vore bättre med en kortarepreskriptionstid. Framför allt är det lämpligt med en tillnärmning till dekorta preskriptionstider som gäller i övriga . En preskriptionstid på tremånader förefaller därvid lämplig. Utskottet förordar alltså med anledning avmotion L26 i denna del att ett tillägg görs i regeringsförslaget i linje medvad utskottet nu anfört.5. () och () anför:Vi anser att den del av utskottets yttrande som rör ersättning vid andrastraffprocessuella åtgärder och som börjar med ?Till de skäl? och slutar med?del avstyrks? bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening är det inte tillfredsställande att regeringen sålätt ger avkall på viktiga principer av praktiska skäl, även om utskottet i ochför sig kan se att de farhågor som framförs av Riksåklagaren ochKriminalvårdsstyrelsen inte är obefogade. Detta är emellertid i första hand enfråga om att på ett korrekt sätt utforma de regler som behövs. Regeringen böralltså med anledning av motion L24 få i uppdrag att återkomma medett förslag i denna del i linje med vad som anförs i motionen. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.6. () anför:Jag anser att att den del av utskottets yttrande som rör ersättning vidkriminalteknisk undersökning och som börjar med ?Utskottet som? och slutar med?denna del? bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening bör de gränsdragningsproblem regeringen hänvisartill närmare studeras. Det handlar ju här om att hitta en lämplig lagteknisklösning. Detta bör inte vara omöjligt. Regeringen bör alltså med anledning avmotion L26 i denna del återkomma till med ett förslag ilinje med vad som anförs i motionen. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.Remissyttranden över proposition 1997/98:105 jämte de med anledning avpropositionen väckta motionerna 1997/98:L24 - L26På lagutskottets begäran har yttrande över propositionen och motionernaavgivits av ombudsmän, , , , Kammarrätten i , Handenstingsrätt, , , , , , ,, , , , , , ,, i , iSödermanlands län, vid , , , , , och . Remissinstanserna hardärvid anfört följande.Riksdagens ombudsmänSedan lagutskottet anhållit om yttrande från ombudsmän överpropositionen och de med anledning av propositionen väckta motionerna får jaganföra följande.Jag har inget att erinra mot det som anförs i propositionen.JustitiekanslernInledningRiksdagens lagutskott har med en skrivelse anhållit att bl.a.Justitiekanslern skall avge yttrande över proposition 1997/98:105 Det allmännasskadeståndsansvar jämte de med anledning av propositionen väckta motionerna1997/98:L24-26.Justitiekanslern vill i anledning härav redovisa följande synpunkter förlagutskottet.Betänkandet (SOU 1993:55) av av det allmännasskadeståndsansvar lades fram . Kommitténs förslag blev underhösten föremål för sedvanlig remissbehandling. Justitiekanslern avgavden ett yttrande över betänkandet där kommitténs olika förslagtogs upp och kommenterades med viss utförlighet. Jag bilägger en kopia avyttrandet för lagutskottets kännedom, se bilaga 1.Låt mig till en början framhålla att jag i allt väsentligt delar desynpunkter på kommitténs förslag som min företrädare gav uttryck för i sittremissyttrande. Det finns inte anledning att nu upprepa dessa synpunkter menyttrandet belyser bl.a. Justitiekanslerns inställning till flera av de frågorsom tas upp i motionerna men som inte berörs i propositionen.PropositionenRegeringen har i propositionen tagit fasta på flera av kommitténs förslag tilländringar och förbättringar i reglerna om det allmännas skadeståndsansvar.Andra förslag av kommittén har inte fått regeringens gehör.Remissbehandlingen av kommitténs förslag har varit omfattande ochremissinstanserna har naturligen haft skilda synpunkter på värdet ochändamålsenligheten i de olika förslagen. Förslagen i propositionen enligt minmening sägas innefatta en rimlig avvägning mellan de motstående intressen somkommit till uttryck under remissbehandlingen.Det nu sagda skall emellertid inte undanskymma det faktum attJustitiekanslern gärna sett en annan lösning på en del frågor som behandlats ilagstiftningsärendet. Som ett exempel kan jag framhålla att Justitiekanslernför sin del förordar en väsentligt kortare preskriptionstid i fall som gällerersättning vid frihetsberövanden m.m., jfr t.ex. motion 1997/98:L26 punkt 8.6och Justitiekanslerns remissyttrande till regeringen s. Denna inställninggrundas på erfarenheter vunna här inom ramen för den frivilligaskaderegleringen där svårigheterna att efter mycket (upp till )söka utreda ett visst sakförhållande ter sig mycket påtagliga.Jag ser det dock inte som min uppgift att nu polemisera mot de förslag somlagts fram i propositionen. Det parlamentariska läget är inte sådant att detfinns stöd för en mer restriktiv inställning till frågorna om det allmännasskadeståndsansvar.Närmare om vissa av förslagen i propositionenFörslagen i propositionen rör två huvudfrågor, en delvis ny reglering avsystemet för ersättning till enskilda i samband med vissa typer avfrihetsinskränkningar och en utvidgad möjlighet att erhålla skadestånd på grundav felaktig information även då denna inte har samband med myndighetsutövning.Ansvaret för felaktig myndighetsinformationFör att behandla frågorna i omvänd ordning vill jag först framhålla att jaginte nu har några avgörande invändningar att föra fram mot förslaget i dennadel oaktat att Justitiekanslern tidigare ställt sig skeptisk till kommitténsförslag i motsvarande ämne, se Justitiekanslerns remissyttrande s. 3-7.Förslaget har varit föremål för en noggrann beredning i ochbl.a. behandlats vid en särskilt anordnad hearing där remissinstanserna berettstillfälle att under hand framföra synpunkter på det modifierade förslag tilllösning som förelagts . Med beaktande av vad jag understrukitom vikten av att anlägga ett samlat perspektiv på möjligheterna att nå entillfredsställande lösning på basis av remissbehandlingen menar jag attförslaget i denna del får anses tillfredsställande. Det kan noteras att ävenLagrådet vid sin granskning av förslaget kommit till denna slutsats, se prop.s. I sammanhanget vill jag också hänvisa till vad Lagrådet anfört om attbestämmelsens utformning leder till att det överlämnas åt rättspraxis attnärmare dra upp gränserna för ansvaret. Jag kan mot den bakgrunden inte ansedet behövligt med något sådant motivuttalande som yrkas (yrkande 4) i motionL24. I det sagda ligger också att jag avstyrker de förslag i denna fråga somförs fram i motion L26, yrkande 2.Det kan anmärkas att Justitiekanslern inte primärt berörs av uppgiften attinom ramen för statens frivilliga skadereglering handlägga sådanaskadeståndsanspråk som kan komma att riktas mot staten på grundval avförslaget, då det här rör sig om s.k. faktiska skador och inte ombeslutsskador, jfr 3 och 5 §§ förordning (1995:1301) om handläggning avskadeståndsanspråk mot staten.Jag övergår därmed till den andra huvudfrågan i propositionen - ersättningeni samband med frihetsinskränkningar.Det allmännas ansvar vid frihetsberövanden m.m.Justitiekanslern har i sitt remissvar redovisat sin inställning till kommitténsförslag i denna del, se s. 7-9.Förslaget i propositionen kan sägas representera ett mellanting eller enkompromiss mellan kommitténs förslag och den nuvarande ordningen. Å ena sidanbibehålls den s.k. tjugofyratimmarsregeln vid anhållanden å andra sidan vidgasmöjligheterna till ersättning vid gripanden, kortare anhållanden och andrafrihetsberövanden som vid en prövning i efterhand kan visa sig vara oriktiga.De i motionerna L24 och L25 framförda förslagen innebär att 24-timmarsregelnskall slopas, ett förslag som också återfinns i motion L26 kombinerat med attdet strikta ansvaret även skall gälla gripanden.Självfallet är det inte Justitiekanslerns uppgift att i sak motsätta sig enlösning som innebär att statsmakterna vill utöka ersättningsrätten tillenskilda i samband med vissa frihetsberövanden. Jag ser det däremot som minskyldighet att peka på vilka praktiska effekter som förslagen kan väntas få vidsin tillämpning.Såvitt Justitiekanslern har sig bekant finns det inte någon samlad statistiköver hur många gripanden resp. korta anhållanden som skulle kunna ligga tillgrund för anspråk på ersättning med de föreslagna reglerna. Kommittén räknademed ca 3 000 fall av anhållanden och ytterligare ca 10 000 fall av gripandensom kunde bli aktuella för ersättning. Det har gått ytterligare ca fem åroch de fall det rör sig om har sannolikt inte blivit färre sedan år 1993.Enligt uppgifter som inhämtats från blir 51 000 personergripna, 25 000 personer anhållna och 8 500 personer häktade . Hur mångaav dessa personer som sedan döms för den gärning som föranlettfrihetsberövandet är dock okänt. Antalet gripna som skulle kunna tänkas viljaframföra skadeståndsanspråk kan möjligen uppgå till (51 000 ./. 25 000) eller26 000 personer. Härtill kommer frihetsberövanden som beslutas enligt annanlagstiftning än rättegångsbalken.Hos Justitiekanslern handläggs ca 800 ärenden enligt gällande reglerom ersättning vid frihetsberövanden. Varje ärende måste utredas och remitterastill polis och/eller åklagare. Hanteringen av ärendena måste givetvis även iövrigt vara trovärdig hos allmänheten inte minst eftersom handläggningen hosJustitiekanslern är ett alternativ till att direkt i allmän domstol väcka talanmot staten. Den genomsnittliga handläggningskostnaden för varje ärende uppgårtill ca vartill kommer de kostnader som uppkommer hosremissmyndigheterna. I många ärenden företräds sökanden av advokat och normaltutgår i ombudskostnader. Den totala kostnaden i ett ärende därett ombud är engagerat kan beräknas uppgå till . Detta är alltså enbartutgifter för handläggningen. Till detta skall läggas de ersättningar somutbetalas i skadestånd. Ersättningsbeloppen bestäms med utgångspunkt iomständigheterna i det enskilda fallet. Om inga särskilda förhållandenföreligger brukar ersättning utbetalas med 2 000 för lidande vid en eller tvådagars frihetsberövande och sedan i en stigande skala med för varje dagdärutöver.Redan förslaget i propositionen medför att antalet frihetsinskränknings-ärenden kommer att stiga väsentligt, även om avsikten är att det skall ske enrestriktiv bedömning. Tillgodoses motionärernas önskemål blir ökningen än merpåtaglig. Med kommitténs beräkningar - som får anses vara ett minimum - skulleslutsiffran bli ca 13 000 ärenden som enbart rörde frihetsberövanden enligträttegångsbalkens regler. Kostnaden för varje ärende skulle inte bli lägre , en utgift som skall ställas i relation till den ersättning som kan tänkasutgå vid kortvariga frihetsberövanden. Vid sådana frihetsberövanden måstegivetvis ersättning utgå med ett väsentligt lägre belopp än vad som i dagutbetalas. I annat fall torde det gå inflation i systemet så att ersättningarnavid frihetsberövanden måste höjas.Med hänvisning till det anförda vill jag ifrågasätta det rimliga i en ordningdär ersättning i det enskilda fallet kan utgå endast med ringa belopp tillpriset av stora kostnader för handläggningen av varje ärende. Jag vill ocksåifrågasätta huruvida den enskilde som varit föremål för ett frihetsberövandeupplever det som meningsfullt att mera slentrianmässigt tillerkännas ett ringabelopp som plåster på såret.Till det anförda vill jag lägga att den stora mängden ärenden som blirföljden av vidgade ersättningsregler av lätt insedda skäl inte kan handläggasav Justitiekanslern. Jag vill härvid hänvisa till vad som anförts iJustitiekanslerns remissyttrande över kommitténs förslag (se s. 9 f.).Handläggningsuppgifterna måste därför anförtros andra myndigheter. Det måstevidare beaktas att domstolarnas arbetsbörda kan påverkas negativt av enutvidgad rätt till ersättning vid frihetsberövanden. Särskilt i ettövergångsskede kan det finnas anledning att tro att enskilda inte kommer attgodta de handläggande myndigheternas beslut och därför för frågan vidare tillprövning av domstol.Motionerna i övrigtJag har inledningsvis redovisat min inställning till hur jag ser på min uppgifti samband med avgivandet av detta yttrande till och anser mig därmedinte ha anledning att i detalj gå in på de olika yrkandena i de remitterademotionerna. Detta gäller särskilt de förslag som framförs i motion L26 och somspeglar de tankegångar som funnits inom kommittén. Flera av dessa förslagskulle för övrigt ytterligare komplicera regelsystemet och medföra att antaletprocesser inför domstol ökade.RiksåklagarenI prop. 1997/98:105 läggs fram förslag till en ny lag - lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder - som ersätter den nu gällande lagen(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. Enligt förslaget behålls dennuvarande s.k. 24-timmarsregeln för anhållande och liknande frihetsberövanden.Regeln innebär att staten har ett strikt ansvar om frihetsberövandet varatminst . För frihetsberövanden som varat skall ersättningkunna utgå, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder ochdärför var oriktigt.I fråga om nu angivna ersättningsanspråk skall den allmänna tioårigapreskriptionen gälla.I propositionen föreslås också ett utvidgat ersättningsansvar för detallmänna för skada som vållats en enskild medborgare genom fel ellerförsummelse när en myndighet lämnar felaktiga upplysningar eller råd. I sådanafall skall ersättning kunna utgå, om det finns särskilda skäl.Till grund för förslagen ligger betänkandet (SOU 1993:55) Det allmännasskadeståndsansvar, avgivet av av det allmännasskadeståndsansvar. I vissa hänseenden föreslog kommittén ett gentemot denenskilde generösare skadeståndsansvar.I motion L24 föreslås att 24-timmarsbegränsningen upphävs.