bet · GM01FiU1 · 1998-11-19 00:00:00 — Motsvarandesänkning genomförs föregenföretagare och innebär enminskning med 350 miljoner kronor.Liknande yrkanden återfinns iFolkpartiets motioner Sk308 yrkande3 och A811 yrkande 9.I motion Fi211 yrkande 4 begärs attriksdagen godkänner beräkningen avstatsbudgetens inkomster i enlighet med vadsom anförts i motionen.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar dels attriksdagen beslutat om en nystruktur för socialavgifternafr.o.m. 1997/98:FiU1,rskr. 1997/98:35), dels attinförandet av det nyaålderspensionssystemet harinneburit väsentliga förändringarav avgifterna fr.o.m. sammatidpunkt. I den förevarandebudgetpropositionen föreslårregeringen inga ändringar såvittavser socialavgifterna.Vad gäller kraven frånKristdemokraterna, om sänktaarbetsgivaravgifter konstaterarutskottet att den nedsättning avsocialavgifterna som redan gällerinnebär en nedsättning med fem pro-centenheter på lönesummor upp till852 för arbetsgivarerespektive för egnaföretagare. Utskottet finner inteskäl att förorda ytterligareavgiftssänkning, vare sig genom enhöjning av lönesumman eller genomen generell sänkning av avgifterna.Utskottet godtar, såvitt avser härbehandlade socialavgifter ochallmän pensionsavgift, regeringensberäkning av statsbudgetensinkomster för budgetåret 1999.Utskottet avstyrker i motsvarandedelar motionerna Fi209 yrkande 4,Sk309 yrkande 7, Fi210 yrkande 27,Sk306 yrkande 3, Fi211 yrkande 4,Sk308 yrkande 3 och A811 yrkande 9.Vad därefter gäller frågan om ettkommunalt grundavdrag på 10 000 krper barn och år i stället för ensenare höjning av barnbidragetliksom frågan om en rätt tillavdrag för styrktabarnomsorgskostnader kombinerat medett återinförande avvårdnadsbidraget anser utskottetatt en höjning av barnbidragen meddess omfördelande effekter ochstora träffsäkerhet är att föredraframför de i motionerna förordadealternativen. De aviseradehöjningarna kommer enligtutskottets mening att innebärabehövliga förbättringar av detekonomiska stödet tillbarnfamiljerna.Med det anförda avstyrker utskottetmotionerna Fi208 yrkande 7 ochFi209 yrkande 4 i denna del.Utgifter på och vid sidan avstatsbudgetenÅlderspensionsreformen fr.o.m. år1999 medför betydandeomfördelningar av inkomster ochutgifter mellan bl.a. statsbudgetenoch Allmänna pensionsfonden. AP-fondens roll ändras till att enbartfinansiera inkomstrelateradeålderspensioner (utompremiepensionsdelen).Finansieringsansvaret förtilläggspension i form av förtids-och efterlevandepension överförsdärför till statsbudgeten. Genomålderspensionsreformen har ocksåinförts en statligålderspensionsavgift, som belastarolika anslag på statsbudgeten.Dessa förändringar medför en ökadbelastning på statsbudgeten. Motden bakgrunden har riksdagenbeslutat att det skall ske enkompenserande överföring av medelfrån AP-fonden till staten med 45miljarder kronor såväl somår 2000. Inriktningen är att detdärefter skall ske en engångsvisöverföring av ett större belopp.Storleken på detta belopp har ännuinte fastställts men ibudgetpropositionen görs ettberäkningstekniskt antagande om enöverföring på 235 miljarder kronorper . Dettaantagande är baserat påförutsättningen att den totalakompensationen av statsbudgetenskall uppgå till 350 miljarderkronor, vilket vid dagens räntenivåreducerar statens räntebetalningarmed perår.Med anledning av det antagande somgörs i budgetpropositionen omöverföringens storlek villutskottet hänvisa till att fråganom den finansiella infasningen avålderspensionssystemet behandlats iutskottets betänkande 1997/98:SfU13(s. 124-128). Utskottet instämdedär i att effekterna av den nyastrukturen för fördelning avfinansieringsansvaret mellan AP-fonden och statsbudgeten börkompenseras genom en överföringfrån AP-fonden. Utskottet instämdeockså i att överföringen bordegöras som en engångsvis överföring.Utskottet angav att enengångsöverföring på 333 miljarderkronor hade diskuterats idepartementspromemorian AP-fondenoch det reformeradeålderspensionssystemet (Ds 1998:7)samt att beräkningarna i 1998 årsekonomiska vårproposition utgick,förutom från en övergångsvisöverföring på sammanlagt 90miljarder kronor, från enengångsvis överföring om235 miljarder kronor. Utskottetansåg att den närmare storleken avöverföringen bör utredasytterligare och somförslag till regler för broms avindexering utformas. Utskottetanförde att det är viktigt attfonden lämnas kvar i sådan storlekatt den kan fylla sin funktion sombuffert i ålderspensionssystemetutan att en broms för indexeringskall behöva bli för hård. Ibetänkandet angavs att enligtutskottets mening kommer detta attvara av stor betydelse förförtroendet för det nyapensionssystemet.I övrigt tillstyrker utskottetregeringens förslag tillutgiftsramar för budgetåret 1999och förslagen till preliminärfördelning av utgifterna förbudgetåren 2000 och 2001 vad avserutgiftsområdena 8 Invandrare ochflyktingar, 10 Ekonomisk trygghetvid sjukdom och handikapp, 11Ekonomisk trygghet vid ålderdomsamt 12 Ekonomisk trygghet förfamiljer och barn. Utskottetavstyrker därmed motionerna Fi208yrkandena 8-10, Fi209 yrkandena 5och 6, Fi210 yrkandena 3 och 26,Fi211 yrkandena 5 och 6 samt Fi212i dessa delar.Utskottet har inget att erinra motregeringens beräkning av utgifternaför ålderspensionssystemet vidsidan av statsbudgeten. Utskottetavstyrker i denna del motion Fi212.Stockholm den 10 november 1998På socialförsäkringsutskottetsvägnarBerit AndnorI beslutet har deltagit: BeritAndnor (s), (), MargitGennser (m), (),(), (), (), UlfKristersson (m), (), (), RonnyOlander (s), Carlinge Wisberg (v),(), Kerstin-MariaStalín (mp), ()och ().Avvikande meningar1. , ,och (alla m) anser att utskottetsyttrande i nedan angivna avseendenbort ha följande lydelse:Statsbudgetens inkomsterUtskottet, som inte föreslår någraförändringar såvitt avsersocialavgifterna, anser attregeringens aviserade förslag omhöjningar av barnbidraget fr.o.m.år 2000 respektive böravvisas till förmån för ettkommunalt grund-avdrag på 10 000 krper barn och år. Detta grundavdragbör införas redan år 1999.Utskottet accepterar dock denaviserade höjningen avflerbarnstilläggen. Vidare anserutskottet att vårdnadsbidragetskall återinföras kombinerat med enrätt till avdrag för styrktabarnomsorgskostnader.Enligt utskottet kan förslaget omgrundavdrag beräknas minska statensinkomster med 4,97miljarder kronor och förslaget omavdrag för barnomsorgskostnader med200 . Med detanförda tillstyrker utskottetmotion Fi208 yrkande 7.Utgiftsområdena 8, 10-12 samtålderspensionssystemet vid sidan avstatsbudgetenUtskottet tillstyrker förslagen imotion Fi208 yrkandena 8-10 rörandeutgiftsområdena 8, 10, 11 och 12.2. () anseratt utskottets yttrande i nedanangivna avseenden bort ha följandelydelse:Statsbudgetens inkomsterUtskottet anser attarbetsgivaravgifterna bör sänkasmed på lönesummorupp till . Föregenföretagare bör egenavgiftensänkas på ett underlag om250 . Förslaget gälleralla företag (arbetsgivare) mengynnar främst småföretagen. som tvekar attnyanställa får med denna åtgärdklart förbättrade möjligheter attvåga satsa på utveckling ochnyanställningar. Den av utskottetföreslagna sänkningen innebär attstatens inkomster minskar med 3,56miljarder kronor. Utskottet anseratt , såvitt avser härbehandlade socialavgifter ochallmän pensionsavgift , skall göra dennaändring i regeringens beräkning avstatsbudgetens inkomster. Med detanförda tillstyrker utskottetmotionerna Fi209 yrkande 4 i dennadel och Sk309 yrkande 7.Utskottet anser vidare att avdragskall medges för styrktabarnomsorgskostnader med maximalt10 % av basbeloppet förbarn mellan ett och tre årsamtidigt som ett skattepliktigtvårdnadsbidrag införs. är detta en reform sominnebär ett första steg mot ökadvalfrihet och en jämnare fördelningav det offentliga stödet tillbarnomsorgen. Utskottet, somberäknar att förslaget omavdragsrätt minskar statensinkomster med ,tillstyrker motion Fi209 yrkande 4i denna del.Utgiftsområdena 8, 10-12 samtålderspensionssystemet vid sidan avstatsbudgetenUtskottet tillstyrker förslagen imotion Fi209 yrkandena 5 och 6rörande utgiftsområdena 8, 10, 11och 12.3. () anser attutskottets yttrande i nedan angivnaavseenden bort ha följande lydelse:Statsbudgetens inkomsterEnligt utskottets uppfattningbehöver företagsklimatet i Sverigebli bättre. Skatter och avgifter påarbete måste sänkas för att skapafler arbetstillfällen. En fortsattsänkning av arbetsgivaravgifternabör därför ske. Utskottet anser attsänkningen bör ske stegvis ochinledas med ett första steg år 1999genom att lönesummegränsen förnedsättningen med femprocentenheter höjs till 2 miljonerkronor. För egenföretagare höjsgränsen till . År 2000utökas nedsättningen avarbetsgivaravgifterna med enprocentenhet och året därefter medytterligare två procentenheter.Nedsättningen blir därmed totalt . Enligt utskottetsberäkningar minskar förslagetstatens inkomster för budgetåret1999 med 1 470 miljoner kronor.Utskottet anser att ,såvitt avser här behandladesocialavgifter och allmänpensionsavgift för ,skall göra denna ändring iregeringens beräkning avstatsbudgetens inkomster. Med detanförda tillstyrker utskottetmotionerna Fi210 yrkande 27 ochSk306 yrkande 3.Utgiftsområdena 8, 10-12 samtålderspensionssystemet vid sidan avstatsbudgetenUtskottet tillstyrker förslagen imotion Fi210 yrkandena 3 och 26rörande utgiftsområdena 10, 11 och12.4. () anser attutskottets yttrande i nedan angivnaavseenden bort ha följande lydelse:Statsbudgetens inkomsterEftersom antalet nyanställningarinom den privata tjänstesektornhålls tillbaka av det högaskatteuttaget på arbete anserutskottet att de lagstadgadearbetsgivaravgifterna skall sänkasmed inom heladenna sektor fr.o.m. den 1 januari1999. Förslaget beräknas enligtutskottet minska statens inkomstermed 9,9 miljarder kronor.Motsvarande sänkning genomförs föregenföretagare och innebär enminskning av statens inkomster med350 . Utskottetanser att , såvitt avserhär behandlade socialavgifter ochallmän pensionsavgift , skall göra dennaändring i regeringens beräkning avstatsbudgetens inkomster. Med detanförda tillstyrker utskottetmotionerna Fi211 yrkande 4, Sk308yrkande 3 och A811 yrkande 9.Utgiftsområdena 8, 10-12 samtålderspensionssystemet vid sidan avstatsbudgetenUtskottet tillstyrker förslagen imotion Fi211 yrkandena 5-6 rörandeutgiftsområdena 10, 11 och 12.5. () anseratt utskottets yttrande i nedanangivna avseenden bort ha följandelydelse:Utgiftsområdena 8, 10-12 samtålderspensionssystemet vid sidan avstatsbudgetenUtskottet tillstyrker förslagen imotion Fi212 rörandeutgiftsområdena 10, 11 och 12,liksom beräkningen av utgifternaför ålderspensionssystemet vidsidan av statsbudgeten.Kulturutskottets protokollsutdrag1998/99:4.2Arbetsmarknadsutskottetsprotokollsutdrag /99:4.8Bostadsutskottets protokollsutdrag1998/99:3.3 och 3.4Finansutskottets offentligautfrågning med riksbankschefen ompenningpolitikenTid: Fredagen den 13 november1998 kl. 11.00-13.00Lokal: FörstakammarsalenInbjudenRiksbankschefen ledamöterJan (), ordförandeLars ()()()()()()Per ()()()()()Protokoll från finansutskottetsoffentliga utfrågning fredagen den13 medriksbankschefen (): Jagvill hälsa er alla välkomna tillfinansutskottets utfrågning avriksbankschefen. Jag vänder migockså till er som följerutfrågningen via riksdagenstalsvar. -Jag vill särskilt säga välkommentill . Vi gör somvanligt, att du inleder med att gåigenom den ekonomiska situationen.Urban : Tack, herrordförande! Ärade ledamöter avfinansutskottet! Senast jag var härvar , och när vi dådiskuterade penningpolitiken ochutsikterna i världsekonomin sågläget, som vi bedömde det, litetannorlunda ut. Det har hänt en delsedan dess. Det är framför alltkrisen i de framväxande marknadernai , som till en börjansåg ut att vara en regional krisoch ett problem av mindre natur.Men det som har hänt successivtunder sommaren och hösten är attdet har kommit att drabbaindustriländerna via detfinansiella systemet. Det har gjortatt det ekonomiska klimatet ivästvärlden också har påverkats.Jag tänkte först kort rekapituleravar vi befinner oss och vad som harhänt under de senaste åren.På den första bilden som jag visarser vi BNP-utvecklingen sedanbörjan . Vi ser hurekonomin vänder uppåt undersommaren 1993. Det har gått ganskabra för svensk ekonomi. Vi har haften tillväxtbana påungefär eller något mindre.Samtidigt har inflationen hållitspå en låg nivå. tillväxt ärungefär i takt med uppgången underloppet av , men det ärväsentligt mer än de som vihade sammantaget under 1970- och1980-talen . Detär mer än vad ekonomin långsiktigtklarar av utan att inflationenstiger.På den andra bilden ser vi KPI ochden underliggande inflationen. Enförklaring till att inflationenändå har hållit sig nere under denhär perioden är att det har funnitsledig kapacitet i ekonomin. Detberor dels på att uppgångenstartade från en djuplågkonjunktur, dels på atttillväxten i ekonomins kapacitethar varit stor . Mendet är också någonting annat somhar hänt, och det är attinflationsförväntningarna, dvs. vadallmänheten föreställer sig om denframtida inflationen - det påverkarlöneförhandlingar och annat - harväxlats ned till inflationsmåletsuccessivt under den här perioden.Det har hjälpt till att hållainflationen låg. , och speciellt undersenare år, har vi haft en typ avtillfälliga prisrörelser, som letttill att den årliga genomsnittligaförändringen av konsumentprisindexhar hamnat strax under den nedrebandgränsen för inflationsmålet.Vad som menas med temporärapriseffekter och hurpenningpolitiken bör reagera på demdiskuterade jag ganska ingående häri mars. Låt mig bara repetera attvår uppfattning är att om inte delångsiktiga eller medelfristigainflationsförväntningarna påverkasbör de tillfälliga prisrörelsernaspela en underordnad roll ipenningpolitiken. Det spelar ingenroll om det är nedåt eller uppåt.Skulle man anlägga ett motsattsynsätt skulle det kräva rättdrastiska förändringar avpenningpolitiken som skulle kunnadestabilisera sysselsättningen ochproduktionen. Det är självfalletinte önskvärt.Bara för att illustrera detta kanman tänka sig att det teoretisktsett skulle vara en enkel sak föross att drastiskt höja räntorna föratt få upp KPI till målet. Om vifrån sida drastiskthöjer räntorna drar det med sigboenderäntorna upp och ökarkostnaderna för egnahemsägare, ochKPI går upp. Var och en inser attdet inte är en särskilt klokpenningpolitik, utan att det skulleleda till stor instabilitet i denreala ekonomin att dra upp räntornapå det viset.Man måste komma ihåg, även om dethär naturligtvis är ett problem,att det finns stora fördelar medatt formulera målet förpenningpolitiken i termer avkonsumentprisindex. Det är ett måttsom de allra flesta i vårt landkänner till. är det ettproblem - inte minst förfinansutskottets ledamöter - attutvärdera penningpolitiken iefterhand. Frågan är då: Harpenningpolitiken varit för stram,eller har den varit för expansiv?KPI-måttet gör att utvärderingenförsvåras, eftersom det ocksåinnehåller information om detemporära effekterna.Det här är en fråga som blir änviktigare om det förslag som nuligger på bord gårigenom och får en mersjälvständig ställning. För mig ärdet också ett problem att användaen målvariabel somkonsumentprisindex och ständigtkomma tillbaka till finansutskottetoch peka på tillfälliga faktorersom har påverkat KPI i oönskadriktning. Det är naturligtvis inteidealiskt.Samtidigt måste vi komma ihåg attdet inte tillhör vanligheterna attde temporära effekterna är så härstora. De hänger till övervägandedel samman med den kraftigaförbättring av förtroendet försvensk ekonomi i stort som vi harsett . När vi växlarned från en höginflationsregim låginflationsregim följer enväldig massa anpassningar iekonomin som gör att vi får den härtypen av effekter. Ett exempel pådetta är boenderäntorna, som förnågra år sedan låg på och är nere på . Det är klartatt det ger stora priseffekter. Vifår hoppas att det inte är så oftasom vi kommer ochtvingas ta i ordentligt för att fåen anpassning nedåt till den härnivån. Jag tycker inte attproblemet med en målformulering itermer av konsumentprisindex skallöverdrivas. Vi har från Riksbankenssida bett Statistiska centralbyrånatt som de publicerarkonsumentprisindexsiffrorna ocksåpublicera olika mått på denunderliggande inflationen. Därmedär det lättare att försöka fånga detemporära effekterna.Diagrammet på bilden illustrerarstorleksordningarna. Den blåstapeln är genomsnittet förkonsumentprisindex under respektiveår. är det fram t.o.m.oktober. Den gröna stapelnsymboliserar ett mått påunderliggande inflation därränteeffekten är borttagen och därindirekta skatteförändringar underden här perioden är borttagna, dvs.riksdagsbeslut om t.ex.budgetsanering och annat. Här harvi en markant effekt 1998, eftersomriksdagen först beslutade att höjacigarettskatten och sedan beslutadeatt sänka den. Då får man nästan endubbel effekt. Vi har motsvarandenär det gäller fastighetsskatten.Först beslutades det att höja denoch sedan att sänka den. Det härfår stora KPI-effekter.En annan sak som har påverkat närvi fått den starkaförtroendeförbättringen är attkronan stärktes rejält 1995 och1996. Då får man successivteffekter på importpriserna som göratt man får avvikelser mellan deninhemskt underliggande inflationenoch konsumentprisindex. När detgäller den inhemska underliggandeinflationen är det inte bara räntoroch indirekta skatter som är borta,utan det är ocksåimportpriseffekterna.Min och slutsats är attvi har haft en god grad avmåluppfyllelse under den härperioden, även om de temporäraeffekterna naturligtvis formelltsett har lett till att vi harunderskridit målet. Men jag troratt utskottets ledamöter delar minbedömning att det inte hade varitönskvärt att , när de här effekterna komma,kraftigt skulle ha dragit uppräntorna för att få uppboenderäntorna och därmed få uppkonsumentprisindex ökningstakt.Även om tillväxten har varit braunder de år som har gått sedanekonomin vände uppåt sommaren 1993är det kanske inte denföreställning som finns utbredd ilandet. Ett skäl till det tror jaghänger samman med attarbetslösheten fortfarande ärväldigt hög. Kurvorna på den tredjebilden - jag ber utskottetsledamöter notera att det är tvåaxlar, där sysselsättningen mäts påden högra och BNP mäts på denvänstra - tyder på attsysselsättningen inte i första handberor på en för låg efterfråganeller en för låg tillväxtpotential.Jag betonar i första hand; detfinns den typen av problematikockså, men det är inteefterfrågebilden som är problemet.En del av sysselsättningsproblemetunder ärnaturligtvis att det i första handär kapitalintensiva industriereller företag som har vuxit sedanekonomin vände . Denmer balanserade utveckling som viär på väg mot när även inhemskasektorer växer kommer naturligtvisatt påverkasysselsättningsutvecklingen ipositivare riktning. Det ärsannolikt också så att problemetmed den svagasysselsättningsutvecklingen liggerpå ett djupare plan. Svensktnäringsliv i stort, med denstruktur som har kommit attutvecklas över decennierna, harunder väldigt valt attbedriva sin produktion med enrelativt sett större insats avkapital, dvs. investeringar, änarbetskraft. Det här är någontingvi ser isvenskt näringsliv. Det ärnaturligtvis en väldigt positivsak, därför att det driver upp ettutrymme för löneökningar. Men i ettläge när man har en svagsysselsättningstillväxt och en storarbetslöshet behöver man i enekonomi ett större inslag avsysselsättningsintensivproduktionsökning.Det faktum att olika länder skiljersig åt när det gällersysselsättningsutvecklingen runt omi världen beror ofta inte på att dehar en väldigt mycket högretillväxt eller en väldigt myckethögre efterfrågeutveckling, utandet beror ofta på hurproduktionsprocessen som helhet ärupplagd, om den ärsysselsättningsintensiv eller omden är kapitalintensiv. Om ett landsamtidigt har en godefterfrågeutveckling och en godtillväxt, som vi har haft i Sverigeunder , ochsamtidigt har en svagsysselsättningsutveckling är det enindikation på att det finnsstrukturella problem med i bilden.Nu är vi i inte ensamma omatt ha vad man brukar kalla joblessgrowth, utan det finns många länderute i - men inte alla - somhar samma fenomen.Jag har velat peka på det här,därför att i diskussionen finns detibland föreställningar om attRiksbanken kan påverkasysselsättningsutvecklingen. Ja,det kan vi naturligtvis göra närdet gäller produktionen, men omproduktionen inte innehåller någonsysselsättningstillväxt finns inteden möjligheten; då är det ettproblem som ligger på ett djupareplan.För ett år sedan, när jag var här iutskottet , fanns detmånga tecken på att svensk ekonomiskulle fortsätta att växa i snabbtakt. gjorde vibedömningen attkapacitetsutnyttjandet gradvisskulle öka , ochdet skulle driva framen del flaskhalsproblem och ledatill en acceleration avinflationstakten. Den bedömning vidå gjorde var att krisen i ioch för sig förväntades leda viss dämpning avinflationstrycket, men inte itillräcklig utsträckning.Vi bedömde att varningslampornablinkade, och gjordedärför en omläggning av politiken.Vi höjde reporäntan i decemberförra året från 4,10 till 4,35 %.När jag beskrev den då planeradeomläggningen av penningpolitikenhär i utskottet talade jag om attdet var en rörelse från en expansivtill en neutral penningpolitiksnarare än en kontraktivåtstramning av penningpolitiken.Med en del utskottsledamöters hjälpformulerade vi det tillsammans såatt det handlade om att få ekonominatt färdas med den hastighet somekonomins struktur medger, inte omatt stanna färden. Tanken var attgenom en gradvis omläggning avpolitiken skulle tillväxttaktenanpassas till den långsiktigthållbara banan. Vi skulle då intefå kapacitetsproblem och hellerinte någon acceleration avinflationen. Tanken var att göra enliten räntehöjning i ett tidigtskede i stället för att tvingastill en mer drastisk åtstramningsenare.När vi sedan kom medinflationsrapporten i december 1997hade vi i och för sig ettriskscenario som talade för enmöjlig lägre inflation än ihuvudscenariot. Vi pekade påAsienkrisen och en risk för att denskulle förvärras.Det som sedan kom att hända vet vialla. Effekterna av Asienkrisenblev större, och vi reviderade våraprognoser . Jag antaratt andra gjorde det också, liksomutskottet i sina bedömningar. Detledde fram till att vi höllreporäntan oförändrad . När vi sedan kom framtill juni reviderade vi nedinflationsriskerna, och vipublicerade en inflationsrapportmed en prognos på ett till två årssikt baserad på oförändradreporänta som innebar enprisstegringstakt under målet på2 %. I linje med vår handlingsregeljusterade vi ned reporäntan från4,35 till i början avsommaren.När vi sedan kom fram tillseptember konstaterade vi att denrealekonomiska bilden fortfarandesåg ganska bra ut, men vi pekademer och mer på riskerna. Bildenkomplicerades en hel del av attkronan försvagades markant, vilketskulle kunna påverka inflationen imotsatt riktning. Vi har förståsingen målsatt nivå för kronanskurs, men den måste ändå vägas insom en faktor bland andra ibedömningen av den framtidainflationen.Från penningpolitisk horisont ärdet inte importprisutvecklingen somär den mest intressanta. Ominflationsförväntningarna ärstabila är ju det en typ avtemporär effekt, som jag pekade påi diagrammet, fast den går åt andrahållet. I linje med detresonemanget är det inte primärtden effekten som vi är intresseradeav, utan det är inflationseffektensom en lägre värderad krona ger,via ökad konkurrenskraft och ökadexport och därmed ökatresursutnyttjande som är detcentrala.Det var inte bara en turbulentmiljö på de finansiellamarknaderna. Vi stod också införett riksdagsval. Därmed var detsvårt att bilda sig en uppfattningom den kommande finanspolitiskauppläggningen. Det inverkadesjälvfallet också på vår vilja attavvakta förloppet något, så att vikunde göra en klarare bedömning avinflationsutsikterna.Under hösten tilltog denfinansiella oron, som jag varinne på. Vad som har hänt är denryska betalningsinställelsen imitten av augusti. Problemen i denamerikanska hedge-fonden uppdagades islutet av september och bidrog markant ökning av nervositetenpå de finansiella marknaderna. Viupplevde också ganska snabba fallav aktiekurserna.