bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — I motionenhemställs också att ersättning skall utgå även vid andra typer avfrihetsinskränkningar, om åtgärden var oriktig.Även motion L25 behandlar 24-timmarsregeln och rätten till ersättning vidkortare frihetsberövanden. Det föreslås att 24-timmarsregeln upphävs.I motion L26 hemställs att statens strikta skadeståndsansvar skall gälla ävenvid gripande och att begränsningen till frihetsberövanden som varat mer än 24timmar skall upphävas. I motionen tas också upp frågor om bl.a. jämkning avskadestånd, bevisbörda och preskriptionstid.Gemensamt för motionerna är att de yrkanden som framställs innebär ettnärmande till förslagen i betänkandet.Som framgår av redovisningen i propositionen av remissvaren ställde sigRiksåklagaren - dåvarande bitr. Riksåklagaren - i flera hänseendenskeptisk till utredningsförslagen i fråga om vidgad ersättning för kortarefrihetsberövanden och andra frihetsinskränkningar. Enligt yttrandet var detnuvarande skadeståndsansvaret förhållandevis väl avvägt. Från Riksåklagarenssida framhölls bl.a. att ett så långtgående ansvar som kommittén föreslogskulle verka hämmande på den brottsutredande verksamheten, vilket från meraallmänna utgångspunkter inte ligger i samhällets intresse, samt att förslagensannolikt skulle medföra betydligt ökade utredningskostnader bl.a. föråklagarväsendet. Jag vill tillägga att de ökade kostnaderna inte kan antas bliuppvägda av motsvarande nytta för den enskilde.Även om regeringsförslaget innebär begränsningar i förhållande tillutredningsförslagen, innehåller propositionen som framgått förslag till meragenerösa regler för den enskilde i jämförelse med gällande rätt. I princip kanjag ansluta mig till de synpunkter som framfördes i Riksåklagarensremissyttrande över utredningsbetänkandet. Jag är således i och för sig tveksamtill förslagen i propositionen. innefattar dessa förslag iförhållande till motionerna begränsningar i ersättningsrätten som ligger ilinje med vad som tidigare framförts från Riksåklagarens sida. Enligt minmening innebär propositionsförslagen en mera rimlig avvägning mellan olikaintressen. En i princip obegränsad ersättningsrätt oberoende av om någonförsummelse kan konstateras eller ej kan enligt min mening inte förenas med dekrav på effektivitet som man - med rätta - ställer på de brottsbekämpandeorganen från såväl statsmakternas som de enskilda medborgarnas sida. Deersättningsbelopp som med utgångspunkt i nuvarande praxis kommer att utgå vidkorta frihetsberövanden kommer med all sannolikhet att bli förhållandevisblygsamma. Att på något mera påtagligt sätt höja beloppen kan av olika skälinte anses rimligt. Beloppen kan knappast av den enskilde uppfattas som enfullgod kompensation. Mot detta skall vägas avsevärt utökade kostnader förutredning av om ersättningsfall föreligger eller inte.Även när det gäller förslaget i motion L24 om ersättning vid andra former avfrihetsinskränkningar än direkta frihetsberövanden vill jag hänvisa till vadsom framfördes från Riksåklagarens sida under remissbehandlingen avbetänkandet. För att åklagarverksamheten skall kunna bedrivas effektivt krävs imånga fall beslut om tvångsmedel som ofta måste fattas i inledningsskedet av enutredning och under stark tidspress. Det är därför naturligt att besluten iefterhand kan komma att framstå som oriktiga med hänsyn till omständigheter sominte var kända vid beslutstillfället utan som kommit fram under utredningensgång. Enligt min mening är det inte befogat med ett så långtgåendeskadeståndsansvar som förutsätts i denna del av motionen.Från de utgångspunkter som jag har att beakta förordar jag såledespropositionens förslag.I fråga preskription av ersättningsanspråk föreslås i motion L26 en särskild,förkortad preskriptionstid . Det är en fördel attersättningsanspråk av nu angivet slag görs gällande inom sådan tid attomständigheterna går att utreda utan alltför stor omgång. Från den synpunktenär motionsförslaget bra och jag har inga invändningar mot det.I övrigt föranleder propositionen och motionerna inte några synpunkter frånmin sida.Svea hovrättRiksdagens lagutskott har genom remiss anhållit om Sveahovrätts yttrande över rubricerade proposition och motioner.Som svar på remissen får hovrätten lämna följande synpunkter.I propositionen föreslås dels att en ny lag - lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder - ersätter den nu gällande lagen(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning, dels att det iskadeståndslagen införs en bestämmelse om det allmännas ansvar för felaktigmyndighetsinformation.Förslagen i propositionen bygger på förslag som redovisades ibetänkandet (SOU 1993:55) Det allmännas skadeståndsansvar. Remissmyndigheter var bl.a. , Kammarrätten iJönköping, , Justitiekanslern, ochRikspolisstyrelsen. Vidare har anordnat en hearingangående utformningen av den föreslagna nya regeln om det allmännasskadeståndsansvar för felaktig myndighetsinformation.I ärendet har Lagrådets yttrande inhämtats. Lagrådet godtog i huvudsak de ditremitterade lagförslagen men föreslog vissa justeringar och lämnade andrasynpunkter. Regeringen följde Lagrådets förslag.Den granskning som en domstol i egenskap av remissmyndighet bör göra på dettastadium av ett lagstiftningsärende inskränker sig enligt hovrättens mening tillsådana frågor som en lagrådsgranskning enligt 8 kap. 18 § tredje stycketregeringsformen skall avse. Det innebär att hovrätten avstår från att yttra sigöver förslagen i propositionen och motionerna såvitt de innefattar politiskaställningstaganden utan endast uttalar sig över hur förslagen förhåller sigtill grundlagen och rättsordningen i övrigt, hur förslagens föreskrifterförhåller sig till varandra, hur förslagen förhåller sig till rättssäkerhetenskrav, om förslagen är så utformade att lagbestämmelserna kan antas tillgodoseangivna syften samt vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen.Från de synpunkter som hovrätten således har att beakta finns ingen anledningtill erinran mot förslagen i propositionen och motionerna.DomstolsverketDomstolsverket har ingen erinran mot regeringens ställningstaganden ellermotiven för dessa. Innehållet i motionerna föranleder inte någon förändradståndpunkt från sida.RikspolisstyrelsenI propositionen föreslås bl.a. att en ny lag - lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder - skall ersätta den nu gällandelagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. I den nya föreslagnaersättningsregeln i 5 § sägs att den som har varit berövad friheten till följdav beslut vid myndighetsutövning utan att ha rätt till ersättning enligt 2-4 §§har rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktigagrunder och därför var oriktigt. Paragrafen föreslås omfatta såväl judiciellasom administrativa frihetsberövanden. Därav följer att t.ex. den som har blivitgripen eller medtagen till förhör som misstänkt för brott kan få ersättningenligt paragrafen. Detta föreslås gälla, även om frihetsberövandet i och försig varit motiverat och oavsett om detta understigit 24 timmar.Rikspolisstyrelsen anser för sin del att frågan om ersättningsskyldighet fördet allmänna i ett fall av angivet slag bör avgöras med utgångspunkt i ombeslutet om frihetsberövande var riktigt med tanke på de omständigheter som varkända när beslutet fattades. Styrelsen vänder sig alltså mot tanken attersättningsskyldighet skall inträda, om en efterhandskontroll klart visar attbeslutet med hänsyn till de omständigheter som senare blivit kända inte bordeha fattats. Som exempel kan anges det fallet att polisen kommer till platsenför en grov misshandel, varvid en närvarande uppgiftslämnare pekar ut engärningsman, som grips och förs till polisstationen. Enligt styrelsensuppfattning har poliserna i ett fall som detta i princip förfarit korrekt.Visar det sig senare att uppgiftslämnaren avsiktligt pekat ut fel gärningsman,kan staten - med den föreslagna lösningen - bli ersättningsskyldig förfrihetsberövandet, trots att det alltså i princip var korrekt när detbeslutades. Styrelsen anser att en sådan ordning är principiellt felaktig.Eventuell ersättningsskyldighet i ett fall som detta bör enligt styrelsensuppfattning - enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer - vara en frågamellan den utpekade gärningsmannen och uppgiftslämnaren.Rikspolisstyrelsen anser att ett utvidgat ersättningsansvar för nu aktuellaslag av frihetsberövanden kan leda till en för långtgående återhållsamhet närdet gäller polisiärt befogade ingripanden och därmed till en minskadeffektivitet i brottsbekämpningen. Detta är allvarligt och den tyngstainvändningen mot förslaget. Risken för en sådan konsekvens blir särskilttydlig, om ersättningsbeloppen dessutom skall betalas från polismyndigheternasramanslag. När det gäller att öka effektiviteten i kriminalpolisarbetet kan förövrigt nämnas att bl.a. har intensifierat sittmetodutvecklingsarbete med inriktning på att förbättra förstahandsåtgärderna ibrottsutredningar.En ytterligare konsekvens av förslaget blir ett inte oväsentligtadministrativt merarbete för såväl den ersättningsprövande myndigheten som förmyndigheter inom polisväsendet. Om man utgår från att det blirRikspolisstyrelsen som skall pröva ersättningsfrågan i de fall någon harfrihetsberövats av Polisen, kommer styrelsen att i varje ärende inom ramen försin egen handläggning höra den berörda polismyndigheten.Det är svårt att beräkna den framtida ärendemängden i det tänkta systemet.Det står emellertid klart att antalet ärenden kommer att bli väsentligt högreän antalet ersättningsberättigade personer. Man kan nämligen på goda grunderförvänta sig att ett relativt stort antal personer kommer att begära ersättningtrots att de vid den slutliga bedömningen kommer att visa sig inte varaberättigade till det. Även dessa ärenden måste utredas. Sammantaget kommer, somnämnts, handläggningen av alla de ärenden som förslaget ger upphov till attskapa ett betydande merarbete. Därav följer att betydande resursförstärkningartorde behövas hos de myndigheter som skall hantera dessa ersättningsärenden.Sådana resurser skulle med fördel i stället kunna utnyttjas till att förbättrade rent polisiära insatserna till medborgarnas fromma. Vidare bör beaktas attde ersättningsbelopp som skulle bli aktuella i dessa fall av kortvarigafrihetsberövanden trots allt skulle bli ganska små. Styrelsen vill även peka påatt förarbetsuttalandena till bestämmelsen inte ger någon närmare ledning ifråga om när ersättning bör utgå och att det därför kan förutsestillämpningssvårigheter.Rikspolisstyrelsen anser på anförda skäl att mycket kortvariga judiciellafrihetsberövanden - kortare än - i likhet med vad som gäller intebör omfattas av en reglering om ersättning vid frihetsinskränkning. Denskadelidandes intressen får anses tillgodosedda genom bestämmelsen i 3 kap. 2 §skadeståndslagen, enligt vilken denne har rätt till ersättning när en skada harorsakats genom fel eller försummelse.Om den föreslagna regleringen beslutas, kommer polisväsendet, som sagt, attfå ökade kostnader främst för själva hanteringen av ärenden om ersättning. Ominte polisväsendet kompenseras för dessa ökade kostnader, kommer det att gå utöver övrig polisverksamhet.Rikspolisstyrelsen anser för sin del att de kostnadsmässiga konsekvensernahanteras med alltför lätt hand i propositionen. Där sägs således attkostnaderna inte kan antas bli särskilt märkbara i anledning av den nudiskuterade utvidgningen.Propositionsuttalandet bör ställas mot kommitténs beräkning (bet. s. 210) attytterligare 12 000-15 000 gripna och ungefär 3 000 anhållna personer skulle bliersättningsberättigade. Kommittén utgår då visserligen från att ersättningskulle utgå, om gripandet/anhållandet inte följs av fällande dom.Styrelsen har inte haft möjlighet att göra någon egen beräkning av hur mångaersättningsärenden som propositionsförslaget kan komma att generera. Om manutgår från kommitténs beräkningar och därtill lägger att ett stort antal ickeersättningsberättigade personer kommer att begära ersättning, torde det ståklart att det rör sig om åtskilliga tusen nya ärenden . I detbudgetunderlag som lämnades in till regeringen har därförstyrelsen - som utgår från att ersättningsfrågorna skall prövas här - begärtmedel för 15 handläggare av dessa ersättningsärenden. Härtill kommerpolismyndigheternas merarbete med de aktuella ärendena.Motionerna 1997/98:L24-26I motionerna förordas bl.a. att den så kallade 24-timmarsregeln slopas och attstatens strikta ersättningsansvar skall omfatta anhållanden eller till och medgripanden och fall av reseförbud och anmälningsskyldighet.De invändningar som i denna del kan riktas mot regeringens förslag blirväsentligt tyngre mot de sålunda aktualiserade lagändringarna.Styrelsen vill tillägga att redan det i propositionen framlagda förslagettill 5 § kan befaras medföra att det i fler fall än kommer attutgå ersättning trots att detta kan te sig som stötande. Lagförslaget ipropositionen innehåller visserligen regler om jämkning av ersättning, men detär att märka att det förhållandet att misstanke om brott kvarstår i principinte utgör skäl för jämkning.Stötande resultat torde exempelvis kunna uppkomma i fall av våld mot kvinnor.Som bekant utsätts här i landet tiotusentals kvinnor för misshandeloch sexualbrott. I många fall handlar det om brott som begås av en man som ärnärstående till kvinnan. I sådana fall där kvinnan anmäler mannen för att hautsatt henne för våld eller för hot om våld händer det inte sällan att deträttsliga förfarandet avslutas utan att någon fällande dom har meddelats. Enåterkommande anledning härtill är att kvinnan frånfaller sina uppgifter och attpolisen inte lyckas få fram tillräcklig bevisning i övrigt. Att kvinnan intestår fast vid sina uppgifter kan i sin tur tänkas bero på påtryckningar frånmannens sida. Om statens strikta ansvar skall omfatta också frihetsberövandensom understiger , torde fler män bli ersättningsberättigade isituationer som den beskrivna.När det gäller den föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 3 § skadeståndslagen omskadeståndsansvar för felaktig myndighetsinformation anser styrelsen att detuppställda kravet på att det skall finnas särskilda skäl för ettersättningsansvar skall behållas.Styrelsen anser avslutningsvis att den föreslagna bestämmelsen i 8 § lagen omersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder bör kompletteras såatt ersättning även kan utgå till ett brottsoffer som åsamkats sakskada tillföljd av en kriminalteknisk undersökning som ingått som ett nödvändigt led i enbrottsutredning.Kammarrätten i JönköpingI yttrande över betänkandet (SOU 1993:55) - Det allmännasskadeståndsansvar - delade kammarrätten kommitténs uppfattning att den s.k. 24-timmarsregeln skulle tas bort. De argument för ett bibehållande som iförevarande proposition förs fram föranleder inte kammarrätten att ändrauppfattning. De övriga ändringar som regeringen gjort i förhållande tillkommittéförslaget lämnar kammarrätten utan erinran, dock lämnas följandesynpunkter.Vad gäller det i propositionen framlagda förslaget till lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder noterar kammarrätten att Lagrådethaft vissa synpunkter på lagtextens utformning. Kammarrätten önskar för egendel göra följande påpekanden.Den nya bestämmelsen i 11 § - om återbetalningsskyldighet - bör eventuelltförtydligas. Innebörden av paragrafen med förevarande ordalydelse, vad avserhänvisningen till 2 § 3 p, kan vara svår att förstå. Vidare noterarkammarrätten att det på sidan 28 i propositionen hänvisas till 2 § istället förtill 2 § 3 p. vilket torde vara en felskrivning.Vad gäller förslaget i propositionen - om myndigheternas skadeståndsansvaroch den föreslagna 3 § i 3 kap. skadeståndslagen - har en viss avgränsning avdet skadeståndsgrundande ansvaret gjorts. Enligt kammarrättens bedömning kanbestämmelsen ändå medföra vissa problem och viss osäkerhet hos myndigheternarörande dokumentationen i samband med att råd och upplysningar lämnas (jfr SOU1993:55, särskilt yttrande av ). Detta särskilt med tanke påatt en tioårig preskriptionstid föreslås gälla.Handens tingsrättTingsrätten anser alltjämt att den s.k. 24-timmarsregeln bör slopas. De skälsom anförs i propositionen för ett behållande av regeln är enligt tingsrätteninte så starka att de överväger de skäl som såväl kommittén som motionärernaanfört för ett slopande av regeln.Vad gäller den nya regeln i skadeståndslagen om rätt till ersättning när enmyndighet lämnat felaktiga råd eller upplysningar är de i propositionen angivnaskälen för en sådan regel så övertygande att tingsrättens tidigare uttaladetveksamhet numera är undanröjd. Tingsrätten vill dock instämma i vad som sägs imotionen 1997/98:L24 under rubriken 5 Ett utvidgat informationsansvar.Beträffande övriga förslag i propositionen tillstyrks dessa av tingsrätten.KriminalvårdsstyrelsenAnmodad att avge yttrande över rubricerad proposition fårKriminalvårdsstyrelsen anföra följande.Statens ersättningsansvar vid frihetsinskränkningarKriminalvårdsstyrelsen avstyrkte i sitt remissvar kommitténs förslag om attinföra en ersättningsskyldighet för staten vid oriktiga beslut om vissasjälvständiga tvångsåtgärder såsom bl.a. kroppsvisitationer ochkroppsbesiktningar. Skälet härtill är att kriminalvården, i kampen mot detdrogmissbruk som de som verkställer fängelsestraff har, genomför ett stortantal sådana ingrepp. Det är inte särskilt vanligt att de intagna klagar på attdessa tvångsåtgärder vidtas varför anser att det finnsanledning att anta att dessa beslut är fattade på riktiga grunder.Kriminalvårdsstyrelsen gjorde i remissvaren den bedömningen att baramöjligheten att begära ersättning gör att, om kommitténs förslag införs, detfinns risk för att intagna kan komma att ställa ett stort antal anspråk avandra skäl än att de lidit en faktisk skada. I sådant fall kan detta komma attmedföra stora administrativa problem. menar därför attdet inte finns behov att införa en ersättningsskyldighet för staten avseendedenna typ av tvångsåtgärder. vidhåller således sininställning.Skadeståndsansvar för felaktigt lämnad informationKriminalvårdsstyrelsen menade i sitt remissvar att det finns principiellafördelar med kommitténs förslag i denna del. pekade dockpå att den föreslagna lagtexten medförde gränsdragningsproblem.Kriminalvårdsstyrelsen anser dock att det i propositionen angivna förslaget påett bättre sätt tydliggör det skyddade intresset varför Kriminalvårdsstyrelsennumera inte har något att erinra mot den föreslagna lydelsen av en nybestämmelse i skadeståndslagen.Brottsförebyggande rådetBrottsförebyggande rådet (BRÅ) begränsar sitt yttrande till nedanstående tvåpunkter.4.3 Statens ersättningsansvar vid frihetsinskränkningarAtt slopa 24-timmarsregeln (s. 15)BRÅ anser att regeringen som motiv för att behålla 24-timmarsregeln intetillräckligt beaktar det lidande och den kränkning ett felaktigt anhållandeinnebär för den enskilde, utan uteslutande åberopar praktiska, ekonomiska ochprincipiella skäl. Motivet att polis och åklagare ?måste ha en viss marginalnär det gäller kortvariga frihetsberövanden? motsäger enligt BRÅ:s uppfattninginte att staten har en generös hållning i fråga om ersättning till personer sompå felaktiga grunder varit frihetsberövade.5.2 Ett utvidgat informationsansvar (s. 32)BRÅ är positivt till förslaget om ett utvidgat skadeståndsansvar för felaktigmyndighetsinformation, trots svårigheterna att precisera tillämpningsområdetför detta ansvar. I likhet med många remissinstanser bedömer BRÅ att förslaget,vid en lösare knytning till myndighetsutövning, kan innebära bl.a. avsevärdagränsdragnings- och bevissvårigheter.När det gäller frågan vem som inom en myndighet lämnar information så innebärförslaget enligt BRÅ:s mening att alltför stort ansvar läggs på den enskilde omhan/hon vid informationsinhämtandet måste utröna vederbörandestjänsteställning.EkobrottsmyndighetenEkobrottsmyndigheten () har följande att anföra över rubricerad propositionm.m. EBM begränsar sitt yttrande till några allmänna synpunkter av merövergripande natur om hur man bör se på det allmännas ansvar i dessasammanhang. Den ståndpunkt som man intar i den frågan torde nämligen till stordel styra hur enskildheterna i förslaget bör utformas.Lagstiftningen tillåter att straffprocessuella tvångsåtgärder får tillgripasäven i de fall då graden av brottsmisstanke är relativt låg. Det torde interåda några delade meningar om att en sådan ordning är en förutsättning för eneffektiv brottsbekämpning. En naturlig konsekvens av detta blir emellertid attdet alltid kommer att finnas beslut som i efterhand visar sig vara oriktiga iden meningen att den som drabbats av åtgärden t.ex. inte blir föremål för någotåtal. Det torde inte heller råda några delade meningar om att detta förhållandemåste accepteras.Den fråga som man kan ha olika uppfattningar om är i vilken utsträckning detskall vara möjligt för den enskilde att få ersättning från staten i situationersom de ovan angivna. Beroende på om man ser frågan ur principiell ellerpraktisk synvinkel kan man komma till helt olika slutsatser. Detta framgår inteminst av innehållet i det remitterade underlaget.En sak torde emellertid stå helt klart och det är att det inte finns någotgivet svar på frågan. Ytterst måste det handla om en helhetsbedömning där deolika alternativens fördelar och nackdelar vägs mot varandra. Det framstår somsjälvklart att det allmänna skall ha ett strikt ansvar förfrihetsinskränkningar av viss varaktighet. För EBM är det dock inte likasjälvklart att varje inskränkning hur obetydlig den än må vara skall omfattasav det strikta ansvaret. Enligt EBM:s uppfattning framstår det därföroundvikligt att dra en gräns vid en viss nivå trots att en gräns alltid kanuppfattas som principiellt felaktig och formalistisk oavsett på vilken nivå denläggs.Det är en grannlaga uppgift att lägga fast normerna för den enskildesmöjligheter till ersättning när friheten inskränkts på något sätt. Enligt EBM:suppfattning framstår förslaget till ny lag om ersättning vid frihetsberövandenoch andra tvångsåtgärder som en väl avvägd kompromiss mellan de olikaståndpunkter som har redovisats. EBM förordar således propositionens förslag. Isammanhanget vill EBM också framhålla att redan de utvidgade möjligheter tillersättning som där föreslås kommer att utgöra en belastning för åklagare ochpolis.När det gäller förslaget till ny bestämmelse i skadeståndslagen (ansvar förfelaktig myndighetsinformation) har EBM inte några invändningar.DatainspektionenDatainspektionen har i sitt tidigare remissyttrande över betänkandet (SOU1993:55) Det allmännas skadeståndsansvar haft synpunkter som har tillgodosettsi propositionen. Inspektionen har - med utgångspunkt i sitt verksamhetsområde -inga ytterligare synpunkter.RiksförsäkringsverketRiksdagens lagutskott har anhållit om yttrande överpropositionen och motionerna. Verket begränsar sitt yttrande till att avse deförslag i propositionen som har anknytning till verkets ansvars- ochverksamhetsområde.Riksförsäkringsverket har i sitt remissyttrande tillJustitiedepartementet avstyrkt att den i betänkandet (SOU 1993:55) Detallmännas skadeståndsansvar föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 3 §skadeståndslagen om ett utvidgat ansvar för felaktig myndighetsinformationinförs. Motiven härtill framgår av remissyttrandet. Regeringen har iproposition 1997/98:105 föreslagit ett sådant utvidgat informationsansvar. Iförhållande till kommitténs förslag innehåller den föreslagna bestämmelsenvissa begränsningar med avseende på den information som kan grunda rätt tillskadestånd för den enskilde. Med dessa inskränkningar bortfaller deinvändningar som verket haft mot förslaget att utvidga myndighetersinformationsansvar.