bet · GM01FiU1 · 1998-11-19 00:00:00 — Men därmedinte sagt att man inte skall haregler för hur man får köra itrafiken, vilken sida man skall åkapå, vilken hänsyn man skall ta ochhur man skall uppträda i störstaallmänhet.Det är precis samma sak, som jagser det, i det finansiellasystemet. Det finns vissa saker somman måste reglera och som enfinansinspektion, som vi har iSverige, måste följa upp så attdet är tydligt och klart vilkaramar man får arbeta inom i detfinansiella systemet. Här finns detuppenbarligen vissa saker sombehöver ändras, och det måste vigöra i samarbete med andra länder.En sådan process är i gång, meneftersom det nu har hänt igen såhar man tydligen inte kommittillräckligt långt. Arbetet måsteforceras och snabbas upp. Därdeltar inom ramen förInternationella valutafonden, G 10-samarbetet - centralbankschefernaträffas ju i , och där pågårsådant arbete i olikaarbetsgrupper. Så det är ingenbrist på aktivitet, men arbetetmåste snabbas upp så att vi kommernågonstans med de regler sombehöver införas.Så till frågan om att missa målet.Jag tog det här exemplet med enräntehöjning, för det är junämligen på grund av räntenedgångensom vi har fått det här problemet.Hade inte räntorna gått ned såkraftigt så hade det här problemetinte uppstått. Om man tycker attmålet är det viktigaste och inteekonomin så är naturligtvis sättetatt klara målet att höja räntornakraftigt tillbaka igen. Vi kan jugå tillbaka till reporänta. Nutror inte jag att villdet, men det är naturligtvis ettsätt att klara målet.Jag har också erkänt att det är ettpedagogiskt problem. Det måste varasvårt för utskottets ledamöter attkänna att riksbankschefen värjersig i alla lägen. Det blir den härtvålen. Men får liksom aldrig tagpå det. Det här måste vinaturligtvis fundera över; om detär klokt att ha målet formulerat itermer av KPI så att vi råkar utför det här eller om det finnsandra alternativ. Det finns ingenoptimal lösning på det här, detfinns inget jättebra alternativ.Varje mått har sina begränsningaroch sina svagheter. Det blir enavvägningsfråga vad det är som ärriktigt.Sedan tycker jag att man skall varaväldigt försiktig med ordetdeflation. Det rymmer rätt mycketspänningar. Jag skall ge treexempel på prisfall. Två av dem ärpositiva och ett är väldigt dåligt.Deflation kan ju betyda attprisnivån faller, därför attRiksbanken sänker räntan. Allavillaägare får mer i plånböckerna,därför att deras finansiering avhuset blir billigare. Detregistreras som ett prisfall. Äreffekten tillräckligt stor, dvs. omräntesänkningen är tillräckligtomfattande, kan man t.o.m. få deneffekt som vi ser , nämligen attkonsumentprisindex ligger lägre nuän . Jag vill intekalla det för deflation, därför atti ordet deflation ligger någontingnegativt, någonting starkt. Det härär någonting som ändå är positivtför ekonomin och förefterfrågeutvecklingen.Det finns ett annat exempel påprisfall som är positivt. Om en TV-apparat kostade förra åretoch kostar , så tjänarju de konsumenter som är ute efteratt köpa en TV-apparat på detta. Omockså biltelefoner, CD-spelare ochkanske även bilar faller i pris ochman får den här typen av prisfallpå grund av en positiv tekniskutveckling, kan det rent avregistrera sig som deflation, ettprisfall. Men det är ocksånågonting positivt.Men sedan kommer vi till det tredjeexemplet, och det är det farliga.Det är om vi får en utveckling därefterfrågan faller snabbt iekonomin på grund av att detfinansiella systemet i Sverigeeller i världen i stort har svåraproblem. I en sådan situationfaller inte bara prisnivån, utan dåfaller också prisökningstakten motnoll och blir sedan negativ. Detblir ett kumulativt förlopp. Ibörjan av 20-talet upplevde vi falli produktion och priser på ca 15 %per år så det var dramatiskaeffekter. Här kan man tala omriktigt farlig deflation.Vi hade naturligtvis den typen avrisker i , när vårt banksystem höll påatt kollapsa. Vi skall naturligtvisi fortsättningen vara väldigtuppmärksamma på hur den finansiellastabiliteten i och ivärlden utvecklar sig i det fallturbulens skulle komma tillbaka.Men om reporäntan sjunker från 9till och om statsmakterna fårett ökat förtroende för denfinanspolitik som har justerats häri utskottet och det leder till attvi temporärt hamnar på minustal närdet gäller KPI-siffrorna, tyckerjag inte att vi skall kalla det fördeflation i verklig mening.Peter (): Jag villbörja med att säga atttillnyktringen i synen på deglobala finansmarknaderna glädermig. Det är bra att ävenriksbankschefen i vill habilbältet på när han kör bil, fördet är farligt att köra bil.Jag vill också ställa en fråga ominflationen . Eftersomriksbankschefen här redovisar litetegna, hemsnickrade mått, undrarjag: Det är väl ändå KPI som gällersom mål. Vi får välförvänta oss att agerarför att KPI skall förändras iriktning mot mål fördet fjärde året, som det riskeraratt bli, då inflationen understigerdet mål som är uppsatt. Jag villbara ha en bekräftelse på det, fördet verkar litet oklart vad detegentligen är som skall vara målet.Vi får väl vänta tills vi ser ettbeslut utifrån innan målet ändras.Urban : Nej, jag kan intelova att vi kommer att sätta allakrafter till för att klara KPI-målet om vi hamnari en situation där vi tvingas attsänka räntorna. Om vi sänkerräntorna från den här nivån, kommerju de här effekterna tillbaka igenoch vi riskerar att hamna undermålet på grund av temporäraeffekter.Jag kan inte heller tro attledamoten tycker att vi bordeavhålla oss från att sänkaräntorna, om det visade sig att vifick en kraftig avmattning i deninternationella ekonomin på grundav att dessa temporära effekterinte skall uppkomma och vi därmedtillfälligt lättare skulle klaramålet. I den avvägningen hoppas jagatt utskottets ledamöter delar minuppfattning, att det måste varaekonomins utveckling och dentrendmässiga och underliggandeinflatoriska effekten som är detviktiga och som vi tillsammansskall sträva efter och inte att viskall avhålla oss från att sänkaräntorna för att vi då kan få ensådan här temporär effekt igen påKPI.Jag skall gladeligen förklara dettaigen i utskottet om vi får en sådantemporär effekt och en stabilutveckling i svensk ekonomi som göratt den underliggande trendmässigainflationen ligger fortsatt såstabil som den har gjort under deår som inflationsmålet harfungerat.Peter (): Men dentemporära utvecklingen är snartinne på sitt fjärde år. Jag tyckeratt detta är en diskussion som ärväldigt bra, för den visar att detensidiga inflationsmålet är ganskafördummande om man tittar på detalltför mycket och alltförensidigt. Därför finns det noganledning att än en gång ta en tittpå förslaget för att se om detverkligen är så klokt, nämligen attgöra oberoende och baraanvända inflationsmålet för attstyra . Jag tackar fördet svaret från riksbankschefen.Urban : måste jag beatt få sortera upp begreppen igen.Det är inte så att vi bedrivernågon annan politik än att vihåller tillbaka inflationen och sertill att den ligger runt målet ,vare sig lägre eller högre. Det vihar problem med är måttet påinflationen. Det är där vi tittarpå underliggande takter för att seom det är temporära effekter somverkar eller om det faktiskt är deninflatoriska processen i svenskekonomi som tilltar eller avtar.Det är alltså ingen annan politikvi bedriver.Jag har ganska försöktbeskriva att vi har problem medmåttet. Skulle vi hitta ett annatmått som inte hade några negativaeffekter, skulle jag vara väldigtglad. Problemet är att alla mått påinflationen har sina problem. Dåhamnar man i en vägningssituation:Hur gör man när man skall väga vadsom ligger i den ena vågskålen motvad som ligger i den andra? Här komfullmäktige 1993 till slutsatsenatt KPI nog är bäst eftersom det ärmest känt av allmänheten i vårtland.Sedan tycker jag att vi ärligt kansäga att vi hade inflationunder i . Det har viinte längre. har vi engod ekonomisk tillväxt. Det är välett tecken så gott som något på attbudgetsanering och ibland en vissstramhet från sida hargivit någon utdelning.Fredrik (): Jag har tvåfrågor till riksbankschefen somdelvis går på ett annat spår. Denena frågan kommer jag attinterpellera finansministern om.Det har ju funnits en tendens, ochdet har märkts också här , attvi placerar alla eventuella problemsom dyker upp i utomlands.Det är finansiell oro i olika delarav världen som på olika sätt kommerin i den svenska ekonomin. Enväldigt intressant fråga förbeslutsfattare i måstevara: Om det nu är väldigt mångaproblem som importeras, finns detdå mekanismer i somförvärrar eller onödigt förstorarde problem som vi importerar iSverige? Då är inte minst devolatilitetsdiskussioner som vi harvarit inne på intressanta.Jag hakade upp mig på enformulering i riksbankschefensanförande om att det finns ennegativ riktning när det gällerhushållens framtidstro. Detta harblivit väldigt viktigt när vi harväxlat över från en exportleddtillväxt till en merkonsumtionsledd inhemskefterfrågestyrd tillväxt. Dettaskiljer sig litet från närKonjunkturinstitutet träffadefinansutskottet , då man sade att manuppfattar att hushållen har godaoch ljusa utsikter för egen del,men mer negativa när det gäller denallmänna ekonomiska utvecklingen ilandet. Skall det tolkas som attdet finns en skiljaktighet, ellerhar andra siffror?Den andra frågan återkopplar tilljust volatiliteten. Vi har precisfått en rapport frånFinansinspektionen om sparandet iSverige. Det har ju varit enväldigt snabb trend bl.a. när detgäller fondsparandet i Sverige.Siffrorna visar att hushållen från1996 till har ökat sittvärdepappersfondsinnehav från 180miljarder till 460 miljarder -fantastiska summor.Det konstateras också att värdetsedan i juli har minskat medungefär 50 miljarder. Till dettahar kommit att vi har haft enväldig volatilitet på den svenskabörsen den senaste månaden. Härkommer min fråga: Finns det inte iSverige fortfarande regelverk ochstyrningar som möjligtvisförstärker volatiliteten och därmedpåverkar tillväxtförutsättningarna?Eftersom det nu har blivit enstörre och viktigare del avhushållens sparande att t.o.m.spara traditionellt i bank, kanskevi därmed påverkar detta medhushållens förväntansbild. Det styrju väldigt mycket av regeringenstillväxtprognoser, eftersom man därlaborerar mycket med atthushållssparandet skall sjunka. Detvore intressant att fåriksbankschefens syn på detta.Urban : Om frågan var omdet finns några problem kvar iSverige, så är svaret: Ja, detfinns det. Det finns säkert gott omproblem för det politiska systemetatt diskutera och hantera. Jagpekade på arbetsmarknadsproblemensom en typ av sådana problem.Det är riktigt att hushållen harplacerat i aktier i störreutsträckning än tidigare och attväldigt många i har enaktieportfölj. Vi måste skilja påsparande och placeringar, försparande är resultaträkningen - vadman får kvar av sin inkomst. Sedankan man placera sin balansräkning,dvs. avkastningen från det tidigaresparandet. Man har då flyttat övertill aktier, och aktier har blivitpopulära. Det är klart att det göratt hushållen har en känslighet näraktierna ökar respektive minskar ivärde. Man upplever ,när aktiekurserna har stigit, attförmögenhetssituationen harförbättrats, vilket kanske ledertill att man väljer att köpa någonvaraktig kapitalvara. Omvänt kandet påverka hushållen när kursernafaller.När man tittar påstorleksordningarna visar det sigatt den amerikanska ekonomin är merkänslig för fluktuationer iaktiekurserna, eftersom hushållenhar placerat väldigt mycket pengari aktiemarknaden och är väldigtkänsliga för fluktuationer iaktiepriset. Det finns beräkningarsom tyder på att ungefär entredjedel av den privatakonsumtionsökningen i under desenaste åren just beror påaktiekursuppgången.I är ett av deländer som påverkas mer än andraländer, medan man ikontinentaleuropa kanske intepåverkas alls, för där är inteaktier så populära bland hushållen.Jag förstår att ledamoten far efteraktiebeskattning eller relateradefrågor. Jag har ingenting atttillföra här från penningpolitiskhorisont. Men det är klart atthushållen - jag tänker då på fråganom - beroendepå vad man fokuserar på har ganskaljusa framtidsförväntningar, men dehar brutits av under senare tid.Olika mekanismer - stämningsläget idet globala finansiella systemet,aktiemarknadens utveckling,diskussioner om sådana här saker -påverkar naturligtvis hushållenssyn . När vi tittar pådet här jämför vi alltid med hur vibedömde att det skulle ha varit.Det är i ljuset av detta som vianalyserar hushållens syn påframtiden.Nu är det inte så att det liggernågon dramatik i vår analys, i vartfall inte ännu, men vi har gjort ennedjustering. Allting är jurelativt; om man vill se mörkt påsaker och ting eller om man vill selitet mindre ljust på framtiden.Vår analys och bedömning avekonomin har lett oss tillslutsatsen - även om den inteinnehåller någon dramatik iomvärderingen - att det ärtillräckligt mycket för attgenomföra lättnader ipenningpolitiken, eftersom viannars skulle missa målet. Detbetyder inte att det nödvändigtvisär något slags domedagsstämning somvi försöker förmedla.Fredrik (): Det är nogriktigt, som riksbankschefen säger,att man inte skall överdrivadramatiken i detta. Det var inteheller min avsikt att jagariksbankschefen på politiskalösningar. Det var närmast det jagtänkte tala med finansministern om.Det är svårt att hävda att vi harlånga historiska erfarenheter närdet gäller detta, eftersomsparandeökningen, eller kalla detbalansräkningen, ju har kommit såsnabbt på slutet, dessutom baraunder den tid då börsen har varitstadd i ökning. Den förstareaktionen på detta är de justgångna månaderna. Det ärintressant, eftersom vi nu har entillväxtpolitik som tungt vilar påjust vad vi tror att hushållenskall göra, dvs.efterfrågestimulanser som inteminst syns i regeringspolitiken.Därför tycker jag att det harblivit väldigt intressant hur desvenska hushållen reagerar. Detfinns uppgifter om att mer änhälften av vuxna svenskar nufondsparar. Det var i dethänseendet som jag ville tala omjust volatiliteten. Är det inte såatt vi kanske onödigt förstärkerryckigheten i börsens utvecklingvia regelsystem och att dettafaktiskt, utan att det är tanken,påverkar efterfrågan och därmedockså tillväxten negativt?Urban : Jag tycker attFredrik kommer in på enväldigt intressant fråga. När man iefterhand ser på varför det gickfel med konjunkturbedömarnasbedömningar, så märker man att detär den här typen av finansiellaaspekter som de har missat.Vi kommer väl alla ihåg hur det vari , att det helatiden skulle vända efter etthalvår. Men det gjorde det inte.Det beror på att när man kör denhär typen av förlopp medkonventionella makroekonomiskamodeller, löser det alltid upp sigpå något sätt, och det gjorde detäven då. Men om man beaktarfinansiella aspekter, som är mycketsvårare och mycket subtilare ochsom det inte är lätt attkvantifiera, förstår man iefterhand att de var mycketstarkare än vad man trodde. Dettaär ett skäl till att varauppmärksam på stabiliteten i detfinansiella systemet - hur olikaräntor för bra och dåliga låntagareutvecklar sig, hur aktiekurserutvecklar sig, stämningslägen osv.- just på grund av att vi allaerfarenhetsmässigt har varit dåligapå att bedöma detta, naturligtvisinklusive utgår jagfrån, även om jag inte såg någraprognoser publiceras av Riksbankeni början på 90-talet.Sven-Erik (): Jag villställa en fråga beträffandeavbetalning på statsskulden. Hurdet skall gå till finns det ju enväl utarbetad plan för. Regeringenhar också ganska tydligt motiveratsitt handlande för att slå fast vadman vill och inskränka utrymmet förspekulation osv. Vi känner ju tilldet här med att inte vältra överskuldbörda på kommande generationerosv.Däremot kan man se attdet finns ett antal olika aktörer isamhället som tycks vilja luckraupp amorteringsplanen. Man sägeratt man mer aktivt vill använda detänkta amorteringspengarna för attstimulera olika åtgärder isamhället.Jag skulle gärna vilja attriksbankschefen kommenterade ochgav sin syn på den debatt somförsiggår.Urban : Det skall jaggärna göra, för detta är en mycketcentral fråga.Vi har ganska kommit övertröskeln och fått ett förtroendeför den statsfinansiellautvecklingen, men det är ettförtroende som fortfarande ärbräckligt. Det är bräckligt av detskälet att statsskulden fortfarandeär så stor. Om statsskulden ärungefär 1 500 miljarder innebär detatt om vi tappar lite förtroendeoch får räntehöjningar på den långasidan - vilket vi vet attRiksbanken inte kontrollerar fulltut, utan det beror påmarknadsaktörernas syn på denekonomiska politiken - med enprocentenhet motsvarar det 15miljarder som över tiden slår in istatsfinanserna och tränger utandra saker. Två procentenhetermotsvarar 30 miljarder, treprocentenheter motsvarar 45miljarder osv. Det blir väldigtmycket pengar.Om man från statsmakternas sidavill stabiliserakonjunkturutvecklingen, om viskulle gå in i en försvagning ochriksdagsledamöterna kanske tyckeratt man måste göra någonting åtförsvagningen med finanspolitiskaåtgärder, skall man tänka på att omförtroendet eroderas och man kommertillbaka över tröskeln till dendåliga sidan så är den effektenlångt mycket starkare än vad varjelitet stimulanspaket kanåstadkomma.Vi måste vara oerhört rädda om densituation som vi har kommit tilloch bevara den, för den ger ocksåRiksbanken en viss handlingsfrihet.Det har vi inte i ett läge därförtroendet eroderas. Därför tyckerjag att det är mycket bättre att vihar den arbetsfördelning som manhar i en växelkursregim medinflationsmål och flytande krona,att korrigerar så att visuccessivt når målet och att vidärmed tillåter oss enefterfrågeutveckling i ekonomin somär förenlig med detta.Genom att föra en symmetriskpenningpolitik tar handom konjunkturförsvagningen, därföratt den ju skall leda till en lägreinflationsprognos. Det är mycketbättre att göra detta i detuppkomna läget än att ta det härsista steget med finanspolitiken åtfel håll som gör att förtroendetminskar, för då är vi där igen. Detär svårt att säga var gränsernagår, och det är väldigt subtilt,men det handlar ju om förtroende.Vi har ju ingen bra historia på dethär området, så låt oss värna omdet som har uppnåtts under degångna åren för att säkraförtroendet på lång sikt. Då är detklart att det är bättre attamortera på statsskulden och få nedden, så att man får ett störrehandlingsutrymme i finanspolitikenpå . Men jag tror inteatt man skall ge sig in på attutmana detta förtroende för tidigt.Sven-Erik : Jag tolkarriksbankschefen så, attamorteringsplanen och den delen avfinanspolitiken blir en av deviktigaste länkarna ifinanspolitikens kedja framöver föratt uppnå en fortsatt god ekonomiskutveckling i . Är det rättuppfattat?Urban : Jag har försöktförklara att det är viktigt attamortera på statsskulden. Denamortering som ligger fungeraruppenbarligen. Om man skulle viljaamortera mer, så vore det hellerinte fel. Sedan kan ingen sägaexakt var gränsen går. Jag villinte lägga mig i den politiskadiskussionen. Jag känner att detfinns en vilja att dra mig åt ettvisst håll här. Det tänker jag intetillåta, utan jag vill peka påproblemet och på vilka krafter viutmanar om vi hamnar på fel sida omgränsen.Siv Holma (v): Jag skulle viljaåtergå till min första fråga omsymmetrin i låg inflation,ekonomisk tillväxt och högsysselsättning. Jag skulle viljaatt riksbankschefen litet grandutvecklade tankegångarna omjämviktsarbetslöshet. Var finns deni det här sammanhanget just nu?Urban : Vi vet inte varjämviktsarbetslösheten finns.Jämviktsarbetslöshet låter som omman skulle vara nöjd med någonarbetslöshet. Jag brukar kalla denför strukturell arbetslöshet istället. Det är den nivå påarbetslösheten som det är svårt attkomma under med tanke på attlönerna sätter i gång att stigakraftigt genom löneglidning,flaskhalsar osv. Ju bättrearbetsmarknaden fungerar, destolättare är det att få ettarbetskraftssökande företag atthitta rätt arbetskraft så att detinte uppstår löneglidning. Fungerararbetsmarknaden dåligt får mansvårare att hitta varandra. att bjuda upplönerna och ta folk från någotannat företag i stället. Därmed ärdet svårt att minskaarbetslösheten.Det finns ganska klara tendenser påatt den svenska arbetsmarknadeninte fungerar ens så bra som dengjorde tidigare. Trots att antaletlediga platser har ökat, kvarstårde arbetssökande. Detta är etttecken på att det finnsmatchningsproblem påarbetsmarknaden. Det kan handla omrörlighet - geografisk ochyrkesmässig - och det kan handla omatt sökbeteenden inte finns fulltut. Vad allt detta beror på ärsvårt att säga. Men ju bättrearbetsmarknaden fungerar, destomindre är risken för löneglidningoch därmed inflation. Så det finnsegentligen ingen yttersta gränsfrån sida för hur lågarbetslösheten kan bli, utan detberor på hur det politiska systemetser till att arbetsmarknadenfungerar. Men givet att man harfattat vissa beslut och har en vissstruktur finns det någonstans engräns som man inte kommer underutan att det blir en starkinflationsimpuls. Var den gränsenligger kan jag inte säga. Det hargjorts olika uppskattningar, menuppskattningar är barauppskattningar. Vad vi får göra äratt ha fokus på olika typer avflaskhalsproblem. På det sättet kanvi bygga en inflationsbedömning,månad för månad och år för år, föratt se hur expansivpenningpolitiken kan vara.Per (): Närriksbankschefen talade om den nyapenningpolitiska regimen medexplicit inflationsmål nämndesKanada, och ytterligarenågra länder. Hur resonerar man iandra länder som naturligtvis USAmen också länder som är merjämförbara med , vilka intehar anslutit sig till den regimen?Urban : Det finns endiskussion om inflationsmål i USA.I ECB:s penningpolitiskauppläggning är vi ju väldigt näratankarna kring det explicitainflationsmålet. Det vinner en alltstörre uppslutning runt omkring ivärlden. Alltfler ser fördelarnamed detta. Det tycker jag ärsärskilt roligt för vår skull iSverige, inte bara från Riksbankenssida, eftersom inflationsmålstankeni grund och botten har svenskarötter. Den går ju tillbaka tillden svenske nationalekonomen , som för ganska tog upp denna frågahär i . Det ledde till attSverige använde sig av denpolitiken ,och det var säkert ett av skälentill att det gick bättre förSverige än för många andra länderpå den tiden.Sedan skall vi vara lite ödmjuka.Världen har prövat många olikatyper av regimer. Ett tag var detfast växelkurs som gällde. Vi harlärt oss att det finns mångaproblem förknippade med denna. Dethar varit utvecklingar i olikaländer som har inneburit att manhar följt penningmängden, men itakt med att den finansiellautvecklingen kom bröts dessasamband samman och det blev försmalt att titta på bara ett mått.Nu är det inflationsmålspolitikensom är i ropet. Vi vet ju inte omdetta är slutet på allt sökande ochalla försök att förstånationalekonomiska svårigheter, menså här långt fungerar det bra.Samtidigt tycker jag att vi allaskall vara uppmärksamma påbristerna med denna politik.Utskottets ledamöter kommer gång pågång tillbaka till problemet medmålet och konsumentprisindex. En avbristerna är naturligtvis att maninte kan hitta det optimala måttetsom gör att tydligtstyr mot någonting och som sedan iefterhand tydligt kan utvärderas påtiondelen när, så allt har sina feloch brister. Men, som sagt var,tendensen nu är att alltfler tyckeratt inflationsmålspolitiken harfördelar.Ordföranden: har jag inte någonytterligare antecknad på mintalarlista. Jag vill tacka UrbanBäckström för hans medverkan iutfrågningen. Jag vill också passapå att tacka riksdagspersonalen föratt ni har genomfört och arrangeratdetta. Tack också alla andra förvisat intresse för dennautfrågning. Därmed är den avslutad.InnehållsförteckningTabellerTabell 1. BNP-tillväxt, KPI ocharbetslöshet40Tabell 2. BNP-tillväxt per regionsamt andel av svensk export46Tabell 3. Svensk export fördelad påvarugrupper47Tabell 4. Bidrag till BNP-tillväxten 48Tabell 5. Nyckeltal för 1998-200150Tabell 7. Nyckeltal förarbetsmarknaden 53Tabell 9. Försörjningsbalans isidoalternativet55Tabell 10. Regeringens förslag tillsatsning på vissa framtidsområden1999-2001 84Tabell 11. Regeringens förslag tillövriga reformer 1999-200185Tabell 12. Den offentliga sektornsfinansiella sparande 1999-2001 iregeringens budgetalternativ 85Tabell 13.