bet · GL01UU14 · 1998-05-14 00:00:00 — Initiativet från bl.a. EU att ge handelsfördelar förde minst utvecklade (MUL) länderna bör därför uppmuntras (yrkande 5).Motionärerna framhåller att den informella ekonomin i är mycket storoch att den betyder mycket för människornas överlevnad, som densannolikt bidrar till att behålla den biologiska mångfalden.I stället för generella avregleringar borde EU, enligt motionen, skapa ettregelverk för handel och utveckling, vilket betonar nödvändigheten av att tahänsyn till de specifika förhållanden som råder på de ekonomiska, sociala ochkulturella områdena i olika länder i (yrkande 6).Vänsterpartiet anser att har bristande demokratisk förankring iSverige och att det, vilket i motion U37 (v) illustreras med en rad exempel,möter motstånd i och i andra delar av u-världen. Konsekvensutredningarav vad skulle innebära för och iallmänhet har, påpekar motionärerna, inte gjorts. Sådana måste komma tillstånd. Likaså måste tidtabellen för förhandlingarna anpassas så att processenblir öppen och demokratisk med reella möjligheter att påverka. Detta villpartiet enligt yrkande 7 att ger regeringen till känna.Avtal av typ innebär att storföretag och internationellainvesterare får en mycket hög grad av frihet, påpekar motionärerna. Regeringarsom t.ex. gynnar lokala producenter för att höja livsmedelssäkerheten i landet,kan av transnationella företag, som känner sig missgynnade, dras inför domstoloch tvingas att ge avkall på livsmedelssäkerheten. Avtal av typkan därför skapa en situation där svältkatastrofer ständigt ligger på lur,vilka i sin tur kan följas av politiska oroligheter, samhällsupplösning ochkrig. På denna punkt står i direkt motsättning till hela densvenska utrikespolitikens inriktning när det gäller konfliktförebyggande ochfredsbefrämjande åtgärder. Detta vill motionärerna att ger regeringentill känna (yrkande 8).I motion U37 (v) tas också olika aspekter av den tänkbara praktiskatillämningen av partnerskapstanken upp utifrån exemplet Guinea-Bissau.Motionärerna redogör för det svenska biståndsengagemanget i landet och tardärvid bl.a. upp frågan om biståndsberoende och om representation ilandetBiståndspolitiken gentemot har, enligt motionärerna, karaktärenav ?prövosten? när det gäller de nya idéerna i svensk biståndspolitik.Självklart skall biståndet vara effektivt. Frågan är om det enbart beror påförhållanden i att så inte är fallet. Misslyckanden ibiståndsarbetet kan rimligen inte duga som motivering till att man ger upp.Resonerar man på det sättet ligger det snubblande nära att man skjuter skuldenför sitt eget misslyckande på andra - på förhållandena i - och då harman snart övergivit hela tanken med det som kallas för partnerskap och ärtillbaka i ett gammalt ?paternalistiskt? I fallet förefaller den förda politiken strida mot självapartnerskapstanken, satsningen på som rekommenderas i utredningenPartner med och den allmänna inriktningen på fattigdomsbekämpning. Dettabör, enligt yrkande 9, ges regeringen till känna.I yrkande 10 påpekar motionärerna att har mycket att ge ochövriga världen. Kontakterna i båda riktningarna bör därför utvecklas på mångaolika områden och nivåer. Intentioner till tänkande i denna riktning finnsmåhända underförstådda i skrivelsen. Motionärerna föreslår dock mer konkret ettvänortssamarbete mellan svenska kommuner och städer och kommuner i olikaafrikanska länder som en lämplig möjlighet till ett ömsesidigt utbyte.4.3 Utskottets övervägandenI skrivelsen 1997/98:122 ?Afrika i förändring. En förnyad svensk Afrikapolitikinför .? presenterar regeringen en politik som syftar till attutveckla ett mer jämbördigt samarbete, ett s.k. partnerskap, mellan ochAfrika. Skrivelsen innehåller en bred genomgång av bi- ochmultilaterala kontakter med , vilken, enligt utskottets uppfattning, geren utmärkt grund för diskussion om och bedömning av det synsätt och - iförlängningen - den politik som regeringen förespråkar. Utskottet anser, påprincipiell grund, att det finns mycket som talar för att ett sammanhängandepolitikområde på detta sätt görs till föremål för övergripandepolicyöverväganden. Det nya förhållningssätt och de metoder som förespråkasförefaller lämpliga och ändamålsenliga.Riksdagen har tidigare i olika sammanhang uttalat stöd för flera av deelement som ingår i den här presenterade policyn. Den i skrivelsen redovisadeanalysen knyter på ett klargörande sätt ihop dessa element. Skrivelsen gerdessutom starka argument för den bredare svenska politik visavi , såvälbilateralt som i samarbete med andra, som regeringen förespråkar. mening bör den därför ligga till grund för den framtida svenskaAfrikapolitiken.Utskottet anser att motion U32 (fp) yrkande 1 kan besvaras med det anförda.Utskottet noterar att den form regeringen valt är skrivelsens och att riksdagendärför inte har att i beslutsform ta ställning till andra förslag än sådana somframförts motionsvägen. I anslutning till motionsbehandlingen kommer utskottetdock i det följande att mera i detalj beröra olika aspekter på skrivelsensinnehåll.Afrika är en kontinent. Stor till ytan och med en betydande befolkning. Dessstater är många och de politiska systemen varierar. Med nödvändighet måstedärför beskrivningar av samhälleliga problem och synpunkter på hur man kan sökabemästra dessa präglas av ett visst mått av generalisering.Utskottet har ovan ställt sig bakom det synsätt i stort som skrivelsen geruttryck för och den politik regeringen föreslår, syftande till att utveckla ettnärmare och mer jämbördigt samarbete - partnerskap - mellan och Afrika.Också i den moderata motionen U31 (m) anläggs, liksom i skrivelsen, ettövergripande synsätt. Perspektivet är delvis sammanfallande, delvis avvikande.Utskottets övervägande i det följande beträffande motionens yrkande 1 torde välillustrera detta.Att höja de fattiga folkens levnadsnivå, dvs. att minska fattigdomen, harsedan 1962 varit det övergripande målet för det svenska biståndet. Inget landhar, som framhålls i betänkande 1997/98:UU9, varaktigt kunnat reducerafattigdomen utan en långvarig, hög ekonomisk tillväxt.Demokrati ingår bland de biståndspolitiska målen. I takt meddemokratins spridning över världen har utvecklingssamarbetets möjligheter attbidra till demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och förrättsstaten ökat påtagligt. Inriktningen har emellertid förändrats, bl.a. på såsätt att stödet genom folkrörelser och enskilda organisationer nu ocksåinriktas på att stärka det civila samhället. Möjligheterna att understödjastatens demokratibärande strukturer såsom parlament, kommuner och rättsväsendethar ökat kraftigt. Utskottet har i sina betänkanden /98:UU15 och1997/98:UU17 närmare utvecklat sin syn i hithörande frågor.Som framgår av betänkande 1997/98:UU9 råder stor enighet om attmarknadsekonomi är den enda vägen till hållbar ekonomisk utveckling. Riksdagenhar återkommande framhållit att frihandel utgör en övergripande målsättning.Att detta genomsyrar våra ställningstaganden internationellt framgår också påflera ställen i den här aktuella skrivelsen. handelspolitik tillhör demest konsekvent frihandelsvänliga i världen. Inte minst inom EU verkar Sverigeför att uppnå den gemensamma handelspolitikens målsättning att integrera i världsekonomin för att välståndsökningar skall ske globalt.Att sambandet mellan ökad handel och global välståndsfördelning inte äroproblematiskt framhålls i motion U37 (v) yrkande 4. Ett dylikt synsätt kanockså spåras i utredningen med , som ligger till grund för denhär aktuella skrivelsen.Orsakssambandet mellan handel och utveckling synes inte vara entydigt, ochbilderna blir olika beroende på om man väljer att se de olika storheterna somberoende eller oberoende variabler, vilket också påpekas i motionen. Ostridigttorde dock vara att den ökade handeln inte leder till en jämn fördelning avinkomsterna. För att undvika att ekonomiska klyftor uppstår krävs enfördelnings- och välfärdspolitik även på internationell nivå.Den afrikanska utrikeshandeln har fördubblats ivärde. har tillväxten i världshandeln varit mångdubblet större,vilket resulterat i att den afrikanska andelen därav blivit mindre. Utskottetmenar emellertid att det inte är genom att begränsa frihandeln ytterligare somländerna i söder om kan behålla och öka sin ekonomiska tillväxtoch sitt välstånd. De afrikanska länderna är bland de mest protektionistiska ivärlden, vilket torde vara en av orsakerna till att varken exportvolymerna ökateller produktionen diversifierats.Den liberalisering som skett inom ramen för WTO har inneburit att tullarnasänkts i de rikare länderna för importen från alla länder. Endast i mycketmarginell omfattning har en liberalisering skett i . EU beviljar allaLoméstater fullständig tullfrihet för alla industrivaror och en stor andel avjordbruksvarorna. För jordbruksvaror som omfattas av den gemensammajordbrukspolitiken kvarstår dock ett betydande tullskydd vid importen till EU.Sverige verkar sedan sitt medlemskap i aktivt för en reform av dengemensamma jordbrukspolitiken och för en större öppenhet mot världsmarknaden.Enligt utskottets mening är detta åtgärder som har bäring på de i motion U37(v) yrkande 4 nämnda problemen.Sverige verkar redan aktivt, såväl inom EU som i andra fora, för att de minstutvecklade länderna (MUL) skall erbjudas nolltullar för sin export till alla i-länder och de mer utvecklade , något som krävs i motion U37 (v)yrkande 5 och som välkomnas i motion U36 (fp) yrkande 6. Detta innebäremellertid inte krav på att MUL-länderna reciprokt skall liberalisera sinahandelshinder för att erhålla ett utökat marknadstillträde i andra länder. EUerbjuder alla MUL-länder samma preferenser somLoméstaterna dock med undantag för ett fåtal jordbruksprodukter. Enligt vadutskottet erfarit verkar regeringen för att EU , när den nuvarandeLomékonventionen löper ut, skall erbjuda nolltullar för hela varuimporten frånMUL. De synpunkter som framförs i motion U37 (v) yrkande 6 är i allt väsentligttillgodosedda redan inom det nuvarande . Enligt utskottets meningkan den redovisning från regeringen om hur förslaget om tullfrihet för samtligavaror från de minst utvecklade länderna mottagits, som begärs i motion U36 (fp)yrkande 6, ske inom ramen för den löpande dialogen med utskottet.Eftersom den europeiska marknaden erbjuder tullfrihet för allaindustrivaror och en stor andel av jordbruksvarorna från MUL är det viktigt attövriga industriländer liksom de mer utvecklade också öppnar förimport från MUL. Det är en svensk målsättning att frågan om nolltullar för MULskall behandlas vidare inom WTO i nästa större förhandlingsrunda. Inom WTOkommer jordbruksvarorna att tas upp till förhandling år 2000.Inom WTO pågår, som framgått, ett betydelsefullt arbete kring hur de minstutvecklade ländernas marknadstillträde och exportkapacitet skall kunna stärkas.Det som i dessa avseenden anförs i motion U31 (m) står således iöverenstämmelse med regeringens strävanden och politik sådan den redovisatsovan men också bl.a. i avsnitten 7.5 och 9.3 i skrivelsen.Sverige hör också till de mest aktiva länderna vid utformningen av EU:sutvecklingssamarbete. Utöver en hög aktivitetsnivå i formella sammanhang förSverige även bilateralt informella diskussioner med samtliga övrigamedlemsländer och med representanter för Europeiska kommissionen. Somframkommit bl.a. vid biståndsministerns föredragningar inför utskottet intarSverige en särställning genom sin höga aktivitetsnivå i förhandlingarna i rådetom kommissionens mandat inför förhandlingarna mellan EU och AVS-länderna.Med anledning av vad som i motion U31 (m) sägs om givarsamordning, FN:s rollm.m. vill utskottet framhålla följande.Sverige är en av de ledande aktörerna i strävan att främja givarsamordning,både på policynivå och i fält. Det sker inom ramen för Världsbankenskonsultativa gruppmöten, inom DAC och EU samt, inte minst, i fält.Samarbetslandets ledande roll är därvid en ledstjärna. Erfarenheterna visarentydigt, enligt vad utskottet erfarit, att samordning enbart givare emellaninte leder till goda resultat. Med diskuteras ominte de av banken och samarbetslandet framtagna landstrategierna också kundeligga till grund för de bilaterala givarna, i alla fall för länder som för enframgångsrik utvecklingspolitik. Detta kräver dock att samarbetslandets rollförstärks ytterligare.Praktiskt taget hela det svenska multilaterala stödet kanaliseras genom FN:sorgan för ekonomisk och social utveckling, till vilka hör bl.a. UNHCR ochBretton Woods-institutionerna. Härtill kommer exempelvis också den afrikanskautvecklingsbanken.Sveriges stöd till FN:s olika verksamheter, inklusive utvecklingssamarbetet,är fortsatt starkt. är stadd i omvandlingoch reformer pågår inom de flesta organ som arbetar med utvecklingsfrågor.Bland de viktigare förändringar som genomförs är en förbättrad koordinering avFN-organens verksamheter på landnivå syftande till ökad effektivisering ochtydlighet i arbetet. En annan central fråga gäller uppföljning av FN:svärldskonferenser och säkerställandet av att deras normativa resultatintegreras i hela FN:s verksamhet. Stöd till reformarbete i FN är ett av deviktigaste sätten för regeringen att bidra till att globala frågor och problemges långsiktigt hållbara lösningar.Problemet för länder stadda i snabb utveckling att inte kunna absorberainvesteringskapital, vilket lyfts fram i motionen, är, som framgår avöversikten i regeringens skrivelse, inte påtagligt i . Ännu får inte allaländer del av de privata flödena. Biståndet måste i dessa länder bidra till attskapa förutsättningar för ökade flöden. Biståndet kan, enligt utskottetsuppfattning, inte jämställas med privata investeringar - även länder i snabbtillväxt kan behöva stöd till kapacitetsuppbyggnad för t.ex. miljöskydd.Sverige eftersträvar, både vad gäller det bilaterala och det multilateralabiståndet, att en ökad del går till de fattigaste länderna.Som framhålls i motion U31 (m) är bistånd viktigt för att hjälpa länder sområkar ut för tillfälliga problem.Det humanitära hjälparbetet bedrivs i en politiskt och socialt alltmerkomplex miljö. Den humanitärpolitiska dimensionen av dagens kriser är ett nyttfenomen som radikalt förändrar förutsättningarna för vad som traditionelltbenämnts katastrofbistånd. Knappast någon fredsfrämjande, konfliktlösande ellerkonfliktförebyggande internationell insats görs utan de humanitäraaktörernas aktiva medverkan. Bl.a. de erfarenheter som gjorts i samband medinsatser i har visat att effektiva humanitärabiståndsinsatser kräver god samordning i form av gemensamt synsätt på aktuellahumanitära problem, tydlig arbetsfördelning, klart ansvarstagande ochsamstämmiga kriterier vad avser biståndets innehåll och kvalitet.Ett effektivt humanitärt bistånd förutsätter en hög grad av flexibilitet.Biståndet skall så vitt möjligt främja långsiktiga lösningar på uppkomnanödsituationer med utgångspunkt i lokalt tillgänglig kapacitet. Endast medinriktning på snar social återuppbyggnad efter en humanitär katastrof fårbiståndet kostnadseffektiv och långsiktig effekt. verkar också inom EUoch andra internationella organ för att begränsa de negativa följder som kanfölja av långvarigt livsmedelsbistånd.Sverige har starkt förespråkat att de humanitära frågorna skall ha en givenplats under FN:s generalsekreterares ledning och i nära anslutning till FN:spolitiska och fredsbevarande arbete. FN:s roll som övergripandepolicysamordnare har blivit än mer angelägen och FN:s humanitära samordnare hari detta sammanhang en nyckelroll.Svenskt stöd har utgått till FN:s humanitära fältsamordning och för humanitära frågor (OCHA). harockså utarbetat en humanitärpolitisk strategi, ?Humanitärpolitiska perspektiv -om det humanitära imperativet i politiska kriser?, som avser att ge enhelhetssyn på de många dimensionerna i dagens humanitära krishantering och varavägledande i planering och genomförande av det humanitära biståndet.I motion U31 (m) förespråkas att uthålliga biståndsflöden knappast böröverstiga av BNP, att bistånd till statsmakten bör behandlas med särskildvarsamhet samt att skuldavskrivningar är befogade i lägen där endemokratisering skett och en ny utvecklingsvänlig regim tagit över.Enligt utskottets uppfattning är det inte lämpligt att fastställa enallmängiltig maximal nivå för biståndet till ett visst land. Ett uppenbart skälför detta är att uppgifter om BNP m.m. i är mycket osäkra.Utvecklingssamarbetets roll är inte heller att helt finansiera vare sigskolväsendet eller hälsovården, utan mer att bidra till att bygga uppsamarbetslandets kapacitet på detta och andra områden. Den åsikt motionärernaförfäktar, dvs. att bistånd främst bör gå till de mest prioriterade sektorernaoch till strategiskt viktiga områden, ligger enligt utskottets uppfattning väli linje med svensk politik. Vilka dessa sektorer är kan dock inte avgörasgenerellt utan måste anpassas till varje lands behov och till vad andra givaregör.Frågan om skuldlättnader tas upp både i motion U31 (m) och i motion U37 (v)yrkande 3.Sveriges långvariga arbete för skuldlättnader har koncentrerats till defattigaste, mest skuldtyngda länderna. Det s.k. HIPC-initiativet (HighlyIndebted Poor Countries), som igångsatts av och , är likasåinriktat på dessa länder.HIPC är det mest långtgående internationella programmet förskuldlättnad. anser att det viktigaste målet på skuldområdet under denärmaste åren är att konsolidera och säkra finansiering av detta program. HIPC-initiativet bör, enligt utskottets mening, utgöra ramen också för svenskaskuldlättnadsåtgärder, antingen genom direkt stöd till programmet eller genomkompletterande åtgärder med syfte att uppnå en hållbar lösning på de fattigasteländernas skuldproblem.Utskottet är medvetet om att HIPC-initiativet inte kommer att lösa allafattiga och djupt skuldsatta länders skuldproblem och välkomnar därförkampanjer för att skapa opinion för ytterligare åtgärder. Men man måste varamedveten om att länder som har större fordringar än inte alltid delarvår syn på nödvändigheten av skuldlättnader.I villkoren för de långtgående skuldnedskrivningar som HIPC innebär ingårgenomförandet av fleråriga reformprogram. Sådana program, med åtföljandebiståndsflöden, förutses även bli genomförda efter det att landet erhållitskuldlättnad. Det handlar således inte om att öppna möjligheter för nyskuldsättning utan om att frigöra dessa länder från en omöjlig börda, somhindrar tillväxt och utveckling, dvs. en reduktion till en hållbar nivå, så attlåntagarlandet skall förmå att betala sina skulder i framtiden.Det finns naturligtvis alltid en risk att landets politik spårar ur. Dennarisk får emellertid bedömas som ganska liten i de länder som genomförtreformprogram och som känner ett starkt ansvar för en fortsattreformprocess.Såväl i motion U31 (m) som i motion U35 (kd) yrkande 4 tas problemet medkorruption upp.Utskottet har tidigare haft anledning framhålla att det ser bekämpande avkorruption, oavsett vilka som är inblandade, som ett väsentligt element ibiståndspolitiska sammanhang.Utskottet noterar att det i skrivelsen diskuteras aspekter som kan ingå iSveriges uppförandekod i egenskap av biståndsgivare i . Det framgår attSverige särskilt avser stödja processer inom offentlig verksamhet och i detcivila samhället som kan leda till större öppenhet, insyn och ökatansvarstagande.Det är, enligt utskottets uppfattning, av stor vikt att båda parter i ettpartnerskap aktivt bekämpar korruption. Kampen mot korruption är gemensam ochden bör ingå i den gemensamma värdegrund som är en förutsättning förpartnerskap. Regeringen föreslår i skrivelsen att båda parter aktivt bekämparkorruption, ökar öppenheten i lokala beslutsprocesser och förstärkerredovisningen, något som utskottet ställer sig bakom.För att bekämpa korruption kommer regeringen, enligt vad som framförts tillutskottet, att lägga ökad vikt vid frågor sammanhängande med gott styrelseskicki utvecklingssamarbetet och i den politiska dialogen med olika afrikanskaländer; stödja insatser för att stärka den offentliga sektorns och den lokalaadministrationens kompetens och kapacitet; verka för en effektivare tillämpningav rättsstatens principer; fortsätta stödja kampen mot korruption genom attverka för bred internationell uppslutning kring de regelverk som utarbetatsinom . Också i , IMF och FN-systemet kommer att ägnafortsatt stor uppmärksamhet åt de problem som följer på korruption. Utskottetnoterar i sammanhanget att förberedelsearbete pågår vad avser svenskt tillträdetill vissa internationella konventioner rörande korruption (Ds 1998:29).Brist på insyn är en god grogrund för korruption. Införande och utveckling avdemokrati är därför ett sätt att minska förutsättningarna för korruption.Utskottet har i sitt betänkande 1997/98:UU15 behandlat aspekter härav.Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att korruption på vissa håll ärvanligt förekommande också i det civila samhället och att även icke-statligaorganisationer därvid kan vara berörda. Utskottet utgår från att även dennaaspekt beaktas i kampen mot korruptionen.I motion U35 (kd) yrkande 4 tas det ovan behandlade problemet med korruptionupp i perspektiv av en uppförandekod. Också i motion U33 (mp) yrkande 7 utgårmotionärerna från en uppförandekod när de föreslår en ansvarsförsäkring.Enligt utskottets uppfattning ligger det i partnerskapets natur att enenighet råder om vilka gemensamma värderingar och synsätt som skall gälla. Idenna mening är partnerskapet att se som en ömsesidigt accepteraduppförandekod. Partnerskapet är baserat på ett långsiktigt åtagande från bådaparter och på flexibla resurser. Snarare än ansvarsförsäkring bör enkontinuerlig, gemensam uppföljning och anpassning av samarbetet varautgångspunkt för partnerskapsrelationen.I likhet med motionärerna bakom motionerna U31 (m) och U32 (fp) yrkande 5fäster utskottet stor vikt vid de insatser som görs av frivilligaorganisationer. Detta har tidigare framhållits i en rad betänkanden.En internationellt sett mycket stor andel (uppskattningsvis ) avdet svenska biståndet går genom folkrörelser och enskilda organisationer. Dethandlar inte bara om den särskilda delposten ()utan också om en stor andel av det humanitära biståndet ( f.d.katastrofbiståndet) och betydande delar av medlen för stöd till demokrati ochrespekt för mänskliga rättigheter. Organisationernas egeninsatser, som ärbetydande (mer än ), visar hur viktigt och omfattande deenskilda organisationernas arbete är men är ett uttryck för derasspeciella status och oberoende.Svenska enskilda organisationer har en bred verksamhet som spänner över ettspektrum från landsbygdskrediter och insatser för lokal demokrati tillfrämjande av konventionen om barns rättigheter. Utskottet vill i dettasammanhang särskilt understryka vikten av de insatser dessa organisationer kangöra för att bidra till framväxten av ett starkt och oberoende civilt samhälle.I motion U31 (m), men även i motion U35 (kd) yrkande 2, förordas enkoncentration av biståndsinsatser med en inriktning på . I vissutsträckning önskar motionärerna gå längre än vad utskottet anser varalämpligt. Som framgår av skrivelsen är det dock regeringens avsikt att föreslåriksdagen att öka andel av det nu åter växande svenska biståndet. Vadgäller kan dock insatser sägas vara koncentreradetill just den krets av länder som motionärerna bakom motionen U31 (m)förespråkar. Enligt vad som framgår av skrivelsen syftar regeringen till attbehålla denna huvudinriktning. Så till vida är motionärernas önskemål redantillgodosett. Den strävan till utökat samarbete med som skrivelsenföreslår, och som även förespråkas i motion U32 (fp) yrkande 2, låter sig välförenas med gällande huvudinriktning på samarbetet. Enligt utskottetsuppfattning bör de närmare prioriteringarna behandlas i samband medbudgetprocessen.Att utnyttja erfarenheterna från länder som själva lämnat fattigdomenbakom sig kan, enligt utskottets uppfattning, vara lämpligt i vissa fall.Triangelsamarbete, som förespråkas i motion U31 (m), har emellertid ofta visatsig svårt i praktiken. Från svensk sida bedrivs vissa försök i denna riktningbl.a. inom ramen för samarbetet med .