bet · GL01BoU5 · 1998-01-20 00:00:00 — Utskottet avstyrker motion 1997/98:Bo231 (v) yrkande 8 imotsvarande del om barnsäkerhet.Rätten att överklaga detaljplanBeslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan får endast överklagas av densom senast skriftligen har framfört synpunkter som inteblivit tillgodosedda (13 kap. 5 § PBL). Det har inte i lagtexten angivits vilkasom får överklaga. Kretsen som är berättigad att överklaga en detaljplan kananges utgöras av sakägare. Det är i första hand fråga om fastighetsägare ochinnehavare av annan särskild rätt till fast egendom än bostadsrätt ochhyresrätt. Bostadsrättshavare, hyresgäster och hyresgästorganisationer haremellertid samma ställning i förfarandet som sakägare. Lagrådet ansåg vid sinbehandling av förslaget till PBL att bestämmelserna om förfarandet ger godvägledning för att avgöra den krets som har rätt att överklaga. Lagrådetåsyftade närmast bestämmelsen i 5 kap. 30 § PBL som bl.a. reglerar vilka somskall erhålla beslut med besvärshänvisning. I paragrafen nämns sakägare,bostadsrättshavare, hyresgäster och boende samt hyresgästorganisation.Regeringsrätten har uttalat (RÅ 1991 ref. 80) att de överklaganderegler somframgår av 13 kap. 5 § jämförd med 5 kap. 30 § PBL begränsar den allmännabesvärsrätten enligt förvaltningslagen. Det antogs att denna särskildareglering dessutom skall ses som en fullständig avgränsning av kretsen avbesvärsberättigade. Domstolen hänvisade till PBL:s förarbeten. En grundläggandetanke fann domstolen vara att det inte skulle stå i god överensstämmelse medförvaltningsrättslig praxis att i överinstans skära av möjligheter tillsakprövning av omständigheter som fått sakprövas i första instans.Regeringsrätten fann därför att lagstiftningens innebörd är att den som enligt5 kap. 30 § PBL har fått underrättelse om beslut att anta en detaljplan medbesvärshänvisning också har rätt att överklaga med stöd av 13 kap. 5 § PBL.I motion 1997/98:Bo505 (s) föreslås att en utvärdering skall göras vad gälleravgränsningen av den krets som är berättigad att överklaga detaljplan.Motionären önskar få belyst frågan om det är möjligt att inte ha någonbegränsning av den överklaganderätt som råder samt om i vart fall intehembygdsföreningar borde ha sådan rätt. Det senare med hänsyn till att detfrämst på landsbygden vanligen inte finns någon hyresgästorganisation som kanta till vara de boendes intressen.Utskottet finner inte tillräckliga skäl för att nu ta initiativ till enöversyn av de bestämmelser som reglerar rätten att överklaga en detaljplan.Utskottet avstyrker därmed motion 1997/98:Bo505 (s) om en översyn av reglernaom rätten att överklaga en detaljplan.HandelsetableringarRiksdagen beslutade på förslag av bostadsutskottet (bet.1995/96:BoU1, rskr. 1995/96:30) att som sin mening ge regeringen till känna vadutskottet anfört om möjligheten att i detaljplan reglera handelsändamålet ihuvudsak enligt vad som gällt före . Genom proposition1996/97:34 lades det av efterfrågade förslaget fram. antogpropositionens förslag (bet. 1996/97:BoU6, rskr. 1996/97:77). Lag-ändringenträdde i kraft den 1 januari 1997.Avsikten med regeringsförslaget var att ge kommunerna i allt väsentligt sammamöjligheter som de tidigare hade haft att i detaljplaner preciserahandelsändamålet. Det innebär att kommunerna i detaljplan numera åter närmarekan reglera handelsändamålet genom att särskilja partihandel och detaljhandeloch genom att inom ändamålet detaljhandel särskilja handel med skrymmande varoroch handel med livsmedel. Precisering av handelsändamålet får dock ske endastom det finns skäl av betydande vikt.I propositionen anfördes att de skäl som motiverade de bestämmelser somgällde före lagändringen 1992 fortfarande äger giltighet. Dessa var bl.a. attgöra det möjligt att åstadkomma en för konsumenterna lämplig butiksstruktur.Andra skäl utgjordes av hänsynen till omgivningen samt kvartersmarkens ochbebyggelsens lämpliga utformning i det aktuella fallet. Beträffande handel medskrymmande varor hänvisades till behovet av stora parkeringsplatser och tillatt man genom att särskilja sådan form av handel kan åstadkomma en lämpliglokalisering och miljö för handeln. Som skäl för möjligheten att begränsa ellerhelt förbjuda livsmedelshandel nämndes kravet på en lämplig samhällsutveckling,som exempel togs stormarknader och bensinstationer.I fyra motioner lämnas förslag som innebär en återgång till de bestämmelsersom gällde före den senaste lagändringen, dvs. den som trädde i kraft den 1januari 1997. Det gäller förslagen i m-motionerna 1997/98:Bo202 yrkande 10,1997/98:Bo503 och 1997/98:N271 yrkande 8 samt fp-motionen 1997/98:N309 yrkande3. I motion 1997/98:Bo525 (c) yrkandena 1 och 2 lämnas förslag som gällerstormarknadsetableringar. I motionen anförs att den senaste förändringen av PBLvad gäller detaljhandelsändamålet är bra men inte helt löser problemet med nyaexterna etableringar av stormarknader. Enligt motionären bör PBL ändras så attNRL och dess intentioner ger ett starkare skydd mot stormarknadsetableringar.Motionären efterlyser också en utredning om samhällets kostnader för externastormarknadsetableringar.Som motiv för förslagen i m- och fp-motionerna anförs att den nuvaranderegleringen drabbar konsumenterna i form av högre priser i de kommuner där manväljer att stoppa vissa etableringar. De nya reglerna ger förutom en försämradkonkurrens också utrymme för godtycke och skönsmässiga bedömningar.Riksdagens senaste beslut ligger praktiskt taget helt i linje med riksdagensbegäran . De i motionerna framförda farhågorna bl.a. om att dennuvarande regleringen skulle innebära sådana begränsningar i en effektivkonkurrens inom handeln att den bör förändras kan utskottet inte dela. Vad ilagmotiven anförts om att ?skäl av betydande vikt? skall vara för handen föratt en precisering av handelsändamålet skall medges innebär enligt utskottetsmening att vad som förs fram i motionerna inte kan anses väga särskilt tungt. Ipropositionen nämndes som exempel på sådana skäl att övergripande miljömål kanuppnås genom en närmare reglering av handelsändamålet i det enskilda fallet.Utskottet vill erinra om att man i tidigare förarbeten till PBL i nu behandlatavseende inte särskilt nämnde hänsynen till miljön. I 1996/propositionanfördes emellertid att i kravet på lämplig samhällsutveckling får anses ingåsådana hänsyn. Där underströks särskilt betydelsen av att handeln lokaliserasså att den tätare vägtrafiken begränsas och utvecklingen av en god ochlångsiktigt hållbar livsmiljö främjas. Utskottet avstyrker med hänvisning tilldet nu anförda m-motionerna 1997/98:Bo202 yrkande 10, 1997/98:Bo503 och1997/98:N271 yrkande 8 samt fp-motionen 1997/98: N309 yrkande 3 omhandelsändamålet i detaljplan m.m.Slutligen återstår i detta avsnitt att behandla c-motionen om stormarknads-etableringar. Vad först gäller förslaget om en bättre anpassning av PBL tillNRL vill utskottet erinra om att i 1 kap. 2 § NRL anges att bestämmelserna i 2och 3 kap. NRL skall tillämpas enligt vad som är föreskrivet i PBL. Genommöjligheterna till reglering av handelsändamålet i detaljplan är den anpassningav PBL till NRL avseende stormarknadsetableringar som motionären efterlystförverkligad.Vad därefter gäller frågan om en utredning av de samhälleliga merkostnadernaför stormarknadsetableringar m.m. vill utskottet uppmärksamma att tvåforskningsprojekt med viss anknytning till denna fråga under senare årgenomförts vid både och Lunds tekniska högskolor. Projektenredovisades i Plan- och byggutredningens betänkande (SOU 1996:52) som legattill grund för den nuvarande regleringen av handelsändamålet i PBL. Det kan pågoda grunder antas att de analyserats inför utredningens förslag till ändring iPBL om precisering av handelsändamålet i detaljplan. Utskottet finner intetillräcklig anledning att nu föreslå att ytterligare utredningsarbete i fråganinitieras.Med det anförda avstyrker utskottet motion 1997/98:Bo525 (c) yrkandena 1 och2 om vissa utredningsinsatser m.m. avseende stormarknadsetableringar.Arkitektoniska och kulturella värdenI motion 1997/98:Kr270 (mp) yrkande 42 föreslås ett tillägg till PBL sominnebär att kommunerna skall kunna stoppa planer för hus som inte är vackranog. I motion 1997/98:Bo539 (c) yrkandena 4 och 8, det sistnämnda yrkandet imotsvarande del, tas olika frågor upp om arkitektur och formgivning. förbättringar av stadsmiljöns gestaltning och mångfald, det ansvar somalla som deltar i planeringsprocessen har, ansvar och entydligare koppling av dess verksamhet till människors hälsa och välbefinnandesamt medborgarnas och olika yrkeskategoriers deltagande i planeringsarbetet. Imotion 1997/98:Bo218 (kd) yrkande 2 efterlyses åtgärder för att värdefullakulturmiljöer skall bevaras för eftervärlden. De arkitektoniska värdena vid om-och nybyggnad måste enligt motionärerna stimuleras och ingå i en levande miljöliksom konstnärlig utsmyckning bör göra det, vilket kan leda till minskadförstörelse, klotter och vandalisering.Frågor om arkitektur och formgivning togs upp i den kulturpolitiskapropositionen (prop. 1996/97:3). Regeringen redovisade i dettasammanhang bl.a. sin avsikt att utarbeta ett handlingsprogram för statensinsatser på detta område. En arbetsgrupp med uppgift att ta fram ett förslagtill handlingsprogram tillsattes . Gruppens förslag harpresenterats och remissbehandlas . har tidigare fått regeringensuppdrag att granska bygglagstiftningens inverkan på den arkitektoniskautformningen. Uppdraget redovisades till regeringen ochhar bearbetats av den nämnda gruppen. Gruppen anser i likhet med Boverketatt det av PBL bör framgå att samhället fäster stor vikt vid skönhetsmässigaoch estetiska värden vid tillämpning av lagen. Arbetsgruppen anser att dennuvarande lagtexten bör förstärkas för att åstadkomma bestämmelser somsäkerställer att kulturhistoriska och estetiska värden i befintliga miljöerstärks och breddas. Förslag till sådana lagändringar har lämnats av gruppen.Behovet av att hävda den estetiska kvaliteten i byggandet har även tagits uppav den bostadspolitiska utredningen (SOU 1996:156) vars förslag för närvarandebereds inom . Utredningen diskuterade bl.a. behovet avkommunala arkitekturprogram och konstnärlig utsmyckning av byggnader.Med hänvisning till den pågående beredningen av olika frågor om arkitekturoch därmed sammanhängande frågeställningar avstyrker utskottet motionerna1997/98:Kr270 (mp) yrkande 42, 1997/98:Bo539 (c) yrkandena 4 och 8, detsistnämnda yrkandet i motsvarande del, och 1997/98:Bo218 (kd) yrkande 2 omarkitektur- och kulturvärden.Telekommunikationsmaster m.m.I motion 1997/98:Bo533 (m) yrkande 1 i motsvarande del lämnas förslag om attkommuner och länsstyrelser vad gäller telekommunikationsmaster till sinaöversiktsplaner skall foga klarare riktlinjer för utbyggnadsmöjligheterna somvägledning för markägare, allmänhet och sökande. I motionens yrkande 3 imotsvarande del föreslås regelförändringar som innebär att samrådsförfarandetfullgörs på ett korrekt och adekvat sätt jämte att fastighetsägare inom etttillräckligt stort område betraktas som sakägare liksom att framfördasynpunkter beaktas. I motion 1997/98:Bo520 (c) föreslås att kommunerna genomsina beslut om bygglov för uppförande av radiomaster bör ha möjlighet attpåverka operatörerna till att täcka ett helt område och att se till att detinte blir onödigt många genom att olika operatörer använder samma mastvarigenom landskapsbilden inte i onödan störs. Ett samordnande av resursernaanses ge möjligheter till en utbyggnad som täcker hela landet. I motion1997/98:Bo533 (m) yrkande 2 anförs i motsvarande del att bör begäraförslag hos regeringen om hur telekommunikationsmaster i större utsträckningkan omfattas av MKB.Bygglov krävs för att uppföra radio- eller telemaster eller torn.Detaljplanekravet omfattar även sådana och torn (8 kap. 2 § och 5 kap.1§ PBL). Undantag från dessa krav finns. Detaljplan kräver program, om det inteär onödigt, och en miljökonsekvensbeskrivning skall göras, om anläggningeninnebär betydande påverkan på miljön, hälsan eller hushållningen mednaturresurser (5 kap. 18 § PBL). Någon detaljplan behövs inte om det finnstillräckliga områdesbestämmelser. Det föreligger inte någon obligatorisktillstånds- eller anmälningsplikt för telekommunikationsmaster enligtmiljöskyddslagen. Enligt vad utskottet erfarit finns ett visst samarbete mellanoperatörerna om ett gemensamt utnyttjande av masterna. Samarbetet motiveras avekonomiska skäl men vissa tekniska hinder finns.Plan- och byggutredningen (SOU 1996:168) har föreslagit att vissa generellamöjligheter till undantag från detaljplanekravet skall tas bort (5 kap. 1 §första stycket 2). Av detta skulle följa att detaljplan ellerområdesbestämmelser kommer att erfordras i större utsträckning än vilketkommer att skapa bättre förutsättningar för en mer genomtänkt planering. Plan-och byggutredningens förslag är föremål för beredning inom Regeringskansliet.Med hänvisning till det pågående beredningsarbetet av dessa lagförslag anserutskottet att det inte finns skäl för att nu ta initiativ tillregelförändringar vad gäller de i m-motionens yrkandena 1 och 3 samt c-motionenberörda frågorna.Gällande regler för när MKB skall upprättas vid etablering av vindkraftverkoch byggnader med betydande miljöpåverkan ger vid handen att lagstiftningenredan i dag i viss utsträckning ställer sådana krav som motionärernaefterlyser. Skärpta krav på MKB och miljökonsekvensbedömningar finns dessutom idet förslag till miljöbalk som behandlas av . Etttillkännagivande enligt förslaget i m-motionens yrkande 2 om krav på MKB istörre utsträckning kan inte anses tjäna något reellt syfte.Utskottet avstyrker således motionerna 1997/98:Bo533 (m) i motsvarande deloch 1997/98:Bo520 (c) om telekommunikationsmaster.BullerÖkad vikt bör läggas vid att bevara tysta områden och miljöer enligtmotion 1997/98:Jo783 (fp) yrkande 5. Motionsförslaget tar främst sikte påtrafikbuller. Enligt motionen blir det alltmer ont om områden som är tysta. Detär därför viktigt att slå vakt om kvarvarande tysta områden, icke minst itätorternas närhet.Enligt utskottets mening är en viktig uppgift för den kommunala planeringenatt uppmärksamma frågor om buller. Buller är ett tilltagande problem i vårtsamhälle. Vägtrafiken är i den bullerkälla som berör flest människor. bor huvuddelen av befolkningen i tätorter, och att där finna bullerfria,tysta miljöer har blivit allt svårare. Vikten av att motverka buller kan intenog betonas. Genom den fysiska planeringen har kommunerna möjlighet att bevarahittills tysta områden och i övrigt minimera konsekvenserna av nödvändigaljudstörningar. I detaljplan kan, om särskilda skäl finns, meddelasbestämmelser om högsta tillåtna värden för störningar genom bl.a. buller (5kap. 7 § första stycket 11 PBL). Utskottet vill i detta sammanhang erinra omden uppmärksamhet regeringen givit frågorna om buller genom förslaget tillmiljöbalk enligt vilken regeringen skall pröva trafikanläggningar med stormiljöpåverkan. Utskottet anser mot den givna bakgrunden att tillräckliga skälnu saknas för någon åtgärd av i den av motionären väckta frågan.Utskottet avstyrker därför motion 1997/98:Jo783 (fp) yrkande 5 om tystaområden.GrönområdenI motion 1997/98:Bo539 (c) yrkande 9 föreslås möjligheter att ge grönområdena istäderna förstärkt lagskydd. Grönområdena har ofta setts som mark som blivitöver, mark som senare kan tas i anspråk för exploatering. De skyddsinstrumentsom kan komma i fråga, naturreservat och nationalstadsparker, ger inte detövergripande skydd som krävs för grönområden i städerna. Djur- och växtliv ärmycket sårbart i stadsmiljöer och det är därför av stor vikt att skyddagrönområden och grönytor för biologisk mångfald i den bebyggda miljön.Biologisk mångfald har sedan blivit ett centralthushållningsbegrepp som också bör omfatta tätorterna. Grönområden utgör enligtutskottet en förutsättning för att den biologiska mångfalden skall kunnabevaras i och i anslutning till tätorterna. I tätorterna är den biologiskamångfalden en indikator för en väl fungerande grönstruktur. När man tarställning till naturvårdsinsatser i tätorter och deras omgivning måste det iförsta hand ske utifrån människans villkor och hennes behov av en godlivsmiljö. I en glidande skala från vildmark till stenstad ökar graden avmänsklig påverkan på biotoperna. Grönområdena har en dubbel roll, de bådepåverkas av och påverkar förhållandena där de finns. De måste värnas.De tidigare berörda förändringarna av PBL som trädde i kraft innebärkrav på att bebyggelsemiljön inom områden med samlad bebyggelse skall utformasmed hänsyn till behovet av parker och andra grönområden. Dessutom innebärlagändringarna att skyddsbestämmelser kan tas in i detaljplan ellerområdesbestämmelser för tomter och allmänna platser som är särskilt värdefullafrån bl.a. miljömässig synpunkt (2 kap. 4 §, 5 kap. 7 och 16 §§ PBL). Utskottetdelar inte uppfattningen att det krävs ett ytterligare förstärkt lagskydd avgrönområden. Motion 1997/98:Bo539 (c) yrkande 9 avstyrks därför.KvalitetsansvarigKvalitetsansvarig skall enligt PBL utses av byggherren då mer omfattandebyggåtgärder som kräver bygganmälan genomförs eller då rivningsplan krävs. Denkvalitetsansvarige skall se till att kontroller utförs och kontrollplaner följsoch dessutom närvara vid byggsamråd, besiktningar och andra kontroller. Reglerom kvalitetsansvarig återfinns i 9 kap. PBL.Benämningen kvalitetsansvarig bör enligt motion 1997/98:Bo527 (v) yrkande 3ändras till kontrollansvarig eftersom den kvalitetsansvarige endast ansvararför att kontrollplan upprättas och följs, inte för vad som står i den.Vid införandet av reglerna om kvalitetsansvarig togs frågan om benämningenupp av regeringen (prop. 1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372). Ivissa remissvar hade nämligen kritik förts fram mot benämningen somvilseledande. Varken regering eller riksdag tog fasta på kritiken. Regeringenanförde därvid att en kvalitetsansvarig har flera uppgifter och att en dugligkvalitetsansvarig i praktiken kan få mycket stor betydelse när det gäller attuppnå en hög kvalitet i byggandet.Benämningen kvalitetsansvarig i PBL kan enligt utskottet uppfattas som någotmissvisande. Då begreppet är inarbetat med nästan 4 000 personercertifierade kan det antas att en ändring nu skulle leda till missför-stånd ochoklarheter. har intagit en liknande ståndpunkt (rapport 1997:9,Utvärdering av ändringar i byggregleringen). Utskottet anser med hänsyn tilldet anförda att några vidare överväganden om att ändra benämningen inte börgöras. Motion 1997/98:Bo527 (v) yrkande 3 om benämningen kvalitetsansvarigavstyrks.Byggnadsnämndens anmälningspliktNär det gäller byggande skall enligt 10 kap. PBL ta upp fråganom påföljd så snart det finns anledning att anta att en överträdelse avbestämmelserna i eller föreskrift eller beslut med stöd av lagensbestämmelser skett (1 § ). Vid överträdelser av reglerna om lovplikt skallbyggnadsavgift och särskild avgift tas ut (4 - 6 §§). Under vissaförutsättningar skall tilläggsavgift tas ut (7 § första och andra styckena).Den är till storleken angiven i lagen (7 § tredje stycket). Tilläggsavgiftenkan dock bestämmas till ett lägre belopp eller helt efterges, om föreläggandeom rättelse har meddelats, om rättelse har skett genom handräckning eller påannat sätt eller om det annars finns särskilda skäl (7 § fjärde stycket).Byggnadsnämnden beslutar om byggnadsavgift och särskild avgift, frågor omtilläggsavgift prövas av allmän förvaltningsdomstol på talan av (8 §). Byggnadsavgifter och särskilda avgifter tillfaller kommunen,tilläggsavgifter tillfaller staten (26 §).Fram till gällde att när förutsättningarnaför tilläggsavgift var uppfyllda skulle anmäla detta till åklagare, vilkenskulle föra det allmännas talan vid allmän domstol (8 § i dess ursprungligalydelse). Lagändringen var föranledd av att brottmålsförfarandet skullebli mer effektivt. Åklagarna skulle befrias från sådana uppgifter som inte hadeanknytning till ett brottmålsförfarande och på så sätt skulle resurser frigörasför brottsbekämpningen (prop. 1994/95:23, bet. 1994/95:JuU2, rskr. 1994/95:40).De bestämmelser i som då upphävdes innehöll en särskild regel som uttryckteatt anmälningsplikt var obligatorisk i de fallförutsättningarna att ta ut tilläggsavgift enligt 7 § första och andra styckenaförelåg (8 § andra stycket i dess ursprungliga lydelse). Den innebar attbyggnadsnämnden inte ägde att underlåta att göra en anmälan till åklagaren ävenom förutsättningar för eftergift förelåg. Regeln hade införts på förslag avLagrådet i syfte att undvika tillämpningssvårigheter och innebar inte någonförändring av den då gällande ordningen (prop. 1985/86:1 bil. s. 311). Lagrådetdelade därvid regeringens bedömning att det inte fanns anledning att ändradenna ordning. Den ansågs vara en naturlig följd av att tilläggsavgift skulleprövas inte av utan av allmän domstol. En politiskt sammansattnämnd hade nämligen tidigare inte ansetts (prop. 1975/76:164 s. 278 f.) fåefter skönsmässig bedömning ålägga enskilda betydande avgifter. Lagrådet ansågatt det då inte heller bör ankomma på att ta ställning till omskäl för eftergift föreligger.I motion 1997/98:Bo524 (m) föreslås att obligatoriskaanmälningsplikt borde tas bort. Att utöver att ta utbyggnadsavgift har en anmälningsplikt även i de fall bygglov har kunnatbeviljas i efterhand är enligt motionen stötande.Med anledning av motionen har utskottet uppmärksammat frågan ombyggnadsnämnden har en sådan ovillkorlig plikt som motionären utgår ifrån. Dettorde vara så att lagstiftaren vid ändringar i PBL inte hade någonavsikt att förändra anmälningsplikt. Emellertid kom denbestämmelse i PBL som tydliggjorde anmälningspliktens omfattning att tas bort.I propositionen om lagändringarna angavs att dessa innebär att det anförtrosbyggnadsnämnden att självständigt pröva om talan om tilläggsavgift skall föras(prop. 1994/95:23 s. 125). Med hänsyn till dessa omständigheter anser utskottetatt det finns risk för missuppfattningar om vad gällande lag innebär. Lagensståndpunkt bör därför klargöras. Enligt utskottets mening finns dock skäl attföre denna fråga överväga om en obligatorisk anmälningsplikt är motiverad.Visserligen har Lagrådet tidigare ansett att det inte bör ankomma påbyggnadsnämnden att pröva om skäl för eftergift föreligger. Enligt utskottetsmening torde det ändå vara av värde att få frågan övervägd. Det framstårnämligen från vissa utgångspunkter som en onödig omgång att nämnden vidlänsrätten skall påyrka tilläggsavgift med det belopp som 7 § tredje stycketanger trots att den anser att hela eller delar av detta belopp skall efterges.Sådan godtagbar grund för eftergift kan som motionären nämner vara att denbyggnadsavgift som påförts den enskilde framstår som tillräckligt ingripande.Om inte övervägande skäl talar emot, bör i lagen införas en rätt förbyggnadsnämnden att bestämma sin talan så att den har möjlighet att självavgöra om tilläggsavgift helt eller delvis skall efterges. Byggnadsnämndensfrihet i detta avseende bör inte påverka länsrättens möjligheter att besluta omeftergift. De av utskottet efterlysta övervägandena bör inte avse att genämnden möjligheter att själv ålägga den enskilde några förpliktelser.Utskottet anser det vidare lämpligt att det i detta sammanhang även övervägs ominte också tilläggsavgifterna bör tillfalla kommunen. Regeringen bör pålämpligt sätt göra en översyn av plan- och bygglagens reglering av de nämndafrågorna och för redovisa de överväganden och lagförslag dennaöversyn ger anledning till.Vad utskottet ovan anfört med anledning av motion 1997/98:Bo524 (m) omtilläggsavgift bör som sin mening ge regeringen till känna.Kriminella mc-gängI motion 1997/98:Ju910 (c) yrkande 10 föreslås en översyn av PBL:sbygglovsregler i syfte att göra det möjligt att stoppa de kriminella mc-gängensverksamhet som betecknas som en typ av miljöfarlig verksamhet.Utskottet behandlade en liknande motion i ett yttrande tilljustitieutskottet (1996/97:BoU5y).