bet · GL01SoU17 · 1998-03-03 00:00:00 — Vi har investerat i detta. Behandlingskostnaden har varit ungefär treoch . Vi gör en årlig samhällsekonomisk besparing på 15miljoner kronor per år.Vad är då nyckeln till framgången med det öppna intaget? Det här kan väl intefungera, det låter ju som en tulipanaros! Ja, det är helt enkelt grundtankarnai tolvstegsträningen, dvs. att göra det enkelt. Man skall göra det enkelt förmissbrukarna att få hjälp. Därför har vi det anonyma och öppna intaget tillbehandlingshemmet. Det avlastar skuld och skam, och gör att människor kommerfram mycket tidigare och tar steget till hjälp. Det hela är lättillgängligt.Man ringer själv, åker ut dit och skriver in sig tillsammans med sjuksköterskoroch läkare som finns där ute. Vi fattar inga politiska beslut. Det görs ingenregistrering i socialtjänstregistret. Som ordförande i socialnämnden iKatrineholm älskar jag , men jag har lärt mig att få missbrukaregör det. De flesta känner mycket stor ångest, skuld och skam över att gå tillsocialen, bli registrerade och förevisade med hela sina liv på våra politiskabord inför ett ställningstagande om ifall de skall få den hjälp de vill haeller inte.Det är också en effektiv och billig behandling. Därmed har vi råd att nå allamissbrukare vi behöver nå med detta. Nyckeln till framgången är också att viinte ser antingen öppenvård eller institutionsvård, utan vi serinstitutionsvården som en del i en vårdkedja, där vi också knyter in en öppenbehandlingsverksamhet. Vi har byggt upp ett informations- och utbildningscenterpå hemmaplan, där vi jobbar med att försöka förändra attityderna till missbruki samhället på så sätt att hela samhället mobiliseras att säga nej. ?Du kaninte leva så här längre. Det finns hjälp att få. Tag chansen, jag hjälper dig! ?Det finns sex viktiga utgångspunkter för att satsa på detta. Den första ärnaturligtvis att missbruket är så utbrett. När jag började somsocialnämndsordförande hade jag hade ingen aning om att det var på det härviset. vet jag att det finns en halv miljon människor i det här landetsom lider av missbruk på så sätt att de skadar sig själva och andra med dedroger de använder.Den andra utgångspunkten är att det är alldeles för få människor som fårhjälp . På min overheadbild står det att 3 500 människor fårinstitutionsvård. hade litet flera, men det är ändå fråga om någonpromille av de människor som behöver hjälp som också får det.Den tredje utgångspunkten är att dagens behandling, eller rättare sagt icke-behandling, är extremt dyr för samhället. Vi vet att missbruket kostar detsvenska samhället minst 100 miljarder . i har räknat ut attdet kostar företaget att ha en missbrukare anställd baragenom att han eller hon gör fel saker, skapar bad will, är sjukskriven och intenärvarande osv. av all sjukskrivning i beror på missbruk. av alllångtidssjukskrivning beror på missbruk. av de manligaförtidspensioneringarna beror på missbruk. Det kostar vårt samhälle 4,6miljarder kronor . Till detta kommer kostnaderna för av allsjukvård, 7-8 miljarder per år.Det fjärde skälet är naturligtvis mycket stora välfärdspolitiska förlusterför individen och för de anhöriga. Man brukar säga att 3-5 människor lider avmissbruket runt varje missbrukare. Vi har 190 000 barn i somlever i en familj där en eller båda föräldrarna är missbrukare. Vad är det förliv för ett barn som växer upp?Jag tycker att vi driver mycket av en strutspolitik här i samhället. Vibortser alldeles från volymen, den mycket stora kostnad och det mycket storalidande som missbruket innebär för vårt samhälle i dag.Det femte skälet är att det finns en effektiv och billig behandling att få.Vårt program bygger på att man lär sig självhjälpsprogrammet i tolv steg. Mantränar , och fortsätter sedan en livslång träning i AA- och NA-grupperna. Därmed utnyttjar man de goda krafterna som ersättning för drogen.Det är det som är det märkvärdiga i självhjälpsprogrammet. Att det fungerar såpass väl beror på att människor ersätter kicken av drogen med kicken avnågonting annat. En del kallar det . För min del tycker jag att det ärkärlek. Det kan vara gemenskap eller kamratskap - det spelar ingen roll vad detär. Men vi har alla upplevt den känslan inom oss en gång, eller kanske mångagånger. Vi vet att när vi har den inom oss kan mirakel hända.De blir inte bara nyktra, sade en av våra gamla medarbetare ute på Vårnäs somhade varit med . De blir ju lyckliga också! Metoden fungerar föralla droger. Den är väl beprövad och utövad . Den äreffektmässigt mycket väl dokumenterad. I har man forskat mycket runtmetoden. Varje satsad krona ger igen osv.Det sjätte viktiga skälet är naturligtvis att det är rätt tid . Det harnämnts mycket om detta här. Det finns en ändrad attityd till droger, ett ökatdrogmissbruk, öppna gränser osv. Vi måste hitta andra sätt att motverka ochhindra missbruk än att försvåra inköp.Rent praktiskt står detta projekt på två ben - både institutionsvård ochöppenvård. Det är en gräddfil till behandling och ett anonymt intag tillbehandlingshemmet. Man får direkt ta kontakt och skriva in sig tillsammans medläkaren som finns där. Avgiftning sker på behandlingshemmet. Avgiftning äregentligen en landstingsuppgift, men vi har tagit på oss den eftersom detfungerar bättre så. Det ligger en vårdpolitisk tanke bakom detta. Människor ärnämligen lättast att motivera att ta tag i sin situation just underavgiftningsfasen. Släpper vi ut någon i samhället igen efter tre dagarsavgiftning är det nästan omöjligt att klara av att leva nyktert. Vi ställeroerhörda krav på människor när vi gör på det sättet. Därför har viavgiftningen, och sedan tre veckors grundträning.Man lär sig ett sätt att klara att leva nyktert dag från dag. Det är ettmycket enkelt sätt, som handlar om hur man skall bete sig. Det är inget mirakeli detta, så att man blir en ny människa, löser upp alla knutar från barndomeneller något sådant. Det är ett enkelt och praktiskt förhållningssätt, ellerlevnadssätt, utvecklat av de människor som kan detta, nämligen de som själva ärmissbrukare. Egentligen är det inte så konstigt att man kan behöva lära sigleva nyktert. Vi har faktiskt träningsprogram för att lära oss köra bil och åkaskridskor. Vi får hjälp att lära oss att simma, räkna och läsa. En delmänniskor behöver också enkla, handfasta regler för att kunna leva nyktert.Det andra benet är det informations- och utbildningscenter vi har påhemmaplan. Det är väldigt viktigt för att klara att mobilisera samhället, skapabättre kunskap kring missbruk, stödja familjerna och barnen och de missbrukaresom behöver eftervårdsprogram.Det öppna intaget har fungerat nu i . Viförsöker nu utvidga det till att omfatta hela . Min förhoppning äratt vi går i gång med ett försök över hela länet.Men för att detta skall kunna fungera krävs en samfinansiering. Det är inteså att kommunerna sparar särskilt mycket pengar på att satsa på missbrukarvård.De stora ekonomiska vinsterna finns hos arbetsgivarna, och framför allt hosförsäkringskassan. I viss mån finns de också hos . Här har vi gjortett systemfel i när vi har organiserat ansvarsfördelningen förmissbruket. Det är ett systemfel på det viset att vi inte gör som på ,nämligen låter sjukförsäkringen bekosta också denna enkla grundbehandling. ISverige låter vi i stället kommunerna göra det. Vi använder då inte den påsesom så att säga tjänar pengarna. Den betalar inte med det system vi har i dag.Det finns också motstånd i . Varför gör man då inte så här överallt?Det var spontana reaktion när jag berättade om det öppnaintaget. Varför gör inte alla så här? Det finns som sagt motstånd, och detfinns fem vanliga invändningar.Den första kommer från en del socialsekreterare. Den uttrycktes av enmedarbetare till mig: Hur skall jag då kunna veta vad som händer med minamissbrukare? Jag tror inte att vi skall ha några ?mina missbrukare? i det härlandet. Jag tror att människor själva skall få ta makten över det som de kan tamakten över. Dessutom finns det massor av saker för socialsekreterarna attgöra. De behöver inte ägna sig åt det som folk faktiskt kan klara själva.Det andra argumentet är: Det där duger bara för vissa välutbildade ochväletablerade. Det är inte sant! Erfarenheterna visar tvärtom att det ocksåfinns förvånansvärt många med en mycket tung problematik bakom sig som kan blinyktra med den här metoden. Men vi kan aldrig avgöra vem det så att säga tarpå! Därför måste man också ge alla chansen.Det tredje argumentet är: Man kan väl inte bli nykter på en månad! Nej, detblir man inte heller. Man lär sig grunderna i träningsprogrammet och sedanfortsätter man en livslång träning i NA- och AA-rörelsen. Man behöver också iviss mån stöd i vissa fall. Det kan vara komplement av andra sorter, t.ex.psykiatri.Det fjärde argumentet mot detta har återigen att göra med ekonomin. Mansäger: Detta är ju kommunernas ansvar! Inte skall väl vi ta försäkringskassanspengar och använda till missbrukarvård! Ja, man kan säga så, men då kommer viinte att klara att genomföra detta i hela . Det tycker jag skulle varadjupt tragiskt. Kommunerna har inte de puckelpengar som behövs för att dra igång detta och att fem- eller tiodubbla antalet personer i behandling. Vi använder dem till sjukskrivningar ochförtidspensioneringar av missbrukare. Visst kan vi fortsätta att betala ut dehär pengarna som passiva bidrag till människor. Men vore det inte klokare attanvända åtminstone litet av pengarna till att hjälpa människor att bli nyktra istället för att göra vad vi faktiskt gör med pengarna , nämligen hjälperdem att fortsätta supa ihjäl sig?Som jag ser det finns det bara vinnare, och inga förlorare. Jag har jobbat i30 år med förnyelsen av offentlig sektor i , först som tjänsteman i 20år och som politiker. Jag har inte någongång mött någonting med en sådan potential som jag ser i detta när det gälleratt både vinna välfärd och spara pengar. Vilken annan rehabiliteringsinsats kant.ex. ta en människa från utslagning till ett fullvärdigt liv genom en satsningpå ?Förra julen fick jag ett julkort av sju stycken nu nyktra alkoholister somvar på återträff ute på vårt behandlingshem Vårnäs. De skrev så här: fårvåra familjer, 35 personer, fira en nykter jul. Det är därförjag har drömmen att vi skall få till stånd detta i hela . Det som det hänger på nu är vår gemensamma politiska vilja och vårt mod!Ordföranden: för detta engagerade anförande. Sista ordet före vår paus gårtill professor från . Var så god!Mats : Jag har blivit ombedd att prata om orsakerna till att man bliralkoholist, betydelsen av ärftliga faktorer och betydelsen av konsumtionsmått.Jag skall nämna att jag också är ordförande i , som håller på att utredabehandlingseffekten av alkohol- och narkotikabehandling. Han har i sin avhandling på ett unikt sätt sammanfattat allerfarenhet av tvångsvård internationellt, och all utvärdering när det gällerLVM-vård. Vi sänder gärna socialutskottets medlemmar den avhandlingen. Undervecka nio presenteras i regi nya data när det gällermultipelberoende, dvs. beroende av alkohol, nikotin, narkotika ochtabletter. I denna presentation kommer jag att gå igenom orsaker, ny erfarenhetav primär- och sekundärprevention, psykosocial behandling och, som avslutning,kommer jag att visa att vi nu kan påverka belöningssystemen på ett praktisktsätt med olika former av farmaka.Är då alkoholberoende ärftligt, och vad är det som ärvs? Man kan studeradetta med hjälp av adoptionsstudier, tvillingstudier och högriskstudier. Manföljer unga män vars pappor är alkoholister eller inte och ser vad som händermed dem . Den danska adoptionsstudien var den första. I denutgick man ifrån adopterade vars pappor var alkoholister respektive ickealkoholister. Om man först ser på högkonsumtion, dvs. en flaska vin eller treburkar starköl eller mer , ser man att det är lika hög frekvens blanddem som dricker som har ärftliga respektive icke-ärftliga anlag. Självahögkonsumtionen påverkas alltså inte av ärftliga faktorer. När det däremotgäller dem som får återställarbehov, som förlorar kontrollen över konsumtionenoch som får sociala komplikationer är det fyra gånger fler vars biologiskapappor är alkoholberoende. Detta innebär också att om det finns mer alkohol isamhället så är det de som har anlagen som riskerar att i mycket störreutsträckning utveckla ett beroende. Att det finns en kraftig ärftlighetsfaktorbetyder inte att man inte skall sänka totalkonsumtionen i samhället.Tvillingstudier visar ungefär hälften ärftlighet och hälften sociala faktorersom betydelse. Hos de patienter som jag har har ungefär hälften en pappa ellermamma som har varit alkoholist. Det är fyra gånger högre risk att man självblir alkoholist om man har en pappa som är det än om man har en pappa som inteär det.Man har också gjort högriskstudier. Pojkar har undersökts när de är 18-19 år.De får dricka alkohol på ett kontrollerat sätt. Sedan jämför man med lika stormängd hos dem som har en pappa som är alkoholist. Jo,man hittar en ökad frekvens av alkoholism, av cannabisrökning och avamfetaminism bland de ärftligt belastade, men dock inte av heroin ochbensodiazepiner, dvs. det som av narkomanerna kallas för nedåttjack. Dettaverkar vara olika saker.Det verkar också vara så att de som är i riskzonen tål mer alkohol.Typexemplet är att man dricker en 75:a och är alldeles fräschvarje morgon, till dess att raset kommer . Man har alltså inte denormala skyddsmekanismerna. Det är detta som vi funderar på inom forskningen.Det verkar röra sig om någon form av kraftfulla belöningssystem. AnonymaAlkoholister talar om alkoholbelöning. Av någon anledning får tydligen dessapersoner mer positiva effekter av alkohol än andra. Men sedan finns också denandra aspekten som vi var inne på, nämligen sambandet med psykisk sjukdom.Enligt en stor amerikansk studie har av normalbefolkningen olika typer avpsykiatriska störningar som depression, ångest och schizofreni. Blandmissbrukarna är siffran . Sådan är utvecklingen. fanns detalkoholister och psykiskt sjuka. är detta en grupp som har gått ihop och somvållar mycket stora problem.Av de totalt 750 självmorden i var 500 män och 250kvinnor. Det är viktigt att poängtera att hälften av dessa hademissbruksproblem. Vi ser av alla män i på alkoholkliniken. Det finnsen stor grupp som tar livet av sig, dock inte när de går i behandling, utan närde återfaller långt efter den.Vad kan vi göra för att påverka? Amerikanska studier har visat att direktasamhällsinsatser fungerar. Jag skall visa ett exempel på hur vi jobbar i Lundoch . Vi har bedrivit en studie av studenternas publiv. Vi har haftmöjlighet att mäta promillehalten i utandningsluften. Genomsnittet var 1,1promille. Om jag dricker en flaska vin och är tung får jag enpromille på 0,85. Det är alltså höga konsumtionsnivåer. Vår tankegång var attsänka dem genom ett program som inriktades på förebyggande arbete, och attmaximera de positiva effekterna och minimera de negativa. Vi utbildade dem somserverade ölen på hälften av pubarna, och hälften var kontroller. Alla varpositiva till detta. Promillehalten ökade litet grand under terminerna, men påde pubar där man fått utbildningen sänktes promillehalten signifikant. Höjdenpå stämningen på pubarna var ungefär likvärdig. Däremot var stökigheten mycketmer uttalad på de pubar där servitörerna inte var utbildade jämfört med dem därde var utbildade. Det kom också fler tjejer till pubarna med utbildad personal.Detta är alltså ett sätt som vi arbetar på när det gäller primärprevention.Det är också viktigt att alla vårdarbetare frågar om alkohol -sekundärpreventionen. har visat att det finns en minskaddödlighet i tioårsuppföljningen av de första arbetena med sekundärprevention.Vi har kunskaper när det gäller behandling. De stora amerikanska studiernarandomiserade 1 800 individer till tre olika alternativ. Den här forskningenkostade väldigt mycket - 60-70 miljoner. Vi är beroende av detta. Tekniker harutvecklats som vi nu använder rätt så generellt. Alkohol- och narkotikaklinikenhar t.ex. precis samma modell när det gäller kognitiv beteendeterapi. StureKorpi var ju också inne på frågan om LVU-hem. Man börjar få en systematiskbehandlingsmodell som kan reproduceras och utvärderas. Detta är väldigt viktigtför framtiden. Effekterna av de olika modellerna; tolvstegsprogrammet,motivationssökandet och behandlingar som jobbar med motivationen och denkognitiva beteendeterapin som hjälper individerna till ett nytt liv är ungefärdesamma. Efter behandlingen dricker man, om man dricker, i av dagarna ochföre behandlingen i . De dagar man dricker drack man en 75:a före, och igenomsnitt två glas vin efter behandlingen. Effekterna är alltså goda, men deolika behandlingarna var likvärdiga.När det gäller behandlingsmöjligheterna med farmakologisk behandling kan vinu påverka behandlingssystemen. Man kan behandla suget med olika typer avpreparat. Poängen är att Campral, som har kommit som läkemedel, är detförsta sugpreparatet. Naltrexon är också ett alternativ. I den svenskaNaltrexonstudien har man undersökt antalet dagar med heavy drinking, dvs. enflaska vin eller tre burkar starköl eller mer. Där kan man se att en gruppligger mycket lägre än de andra. Det är den grupp som får en samtidigbehandling av kognitiv beteendeterapi och Naltrexon. Det räcker inte med att gebehandling som vanligt. Även den psykologiska behandlingen måste vara effektiv.Där har vi metoder som vi vet kan fungera.Ordföranden: så mycket. skall vi bryta för kaffepaus.- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -PAUS -- - - - - - - - - - - - --- - - - - - - - - - -Ordföranden: Då återupptar vi överläggningarna. Jag vill erinra om att vi måstebryta med hänsyn till lunchpaus och till det program som riksdagenhar . Därför vill jag mana till korta, koncisa inlägg. Nugår ordet till i . Det är socialdirektören . Med finns också , sektionschef. Var så goda!Britta Ringnér : Som ni vet har bl.a. tillsyn översocialtjänsten i länet och ger tillstånd till privat vårdverksamhet. Vi harockså tillsyn över den privata och den offentliga vårdverksamheten. Förra åretbesökte vi 18 kommuner. Ett av de fördjupningsområden vi hade var missbruk ochLVM. Vi hade generella frågor på missbruksområdet. Vi frågade hurmissbrukssituationen var. Då uppgav de flesta av kommunerna attungdomsmissbruket ökade. Det gällde främst narkotikamissbruk bland ungdomar medhyfsad social situation. Gruppen äldre missbrukare hade minskat i en delkommuner medan den i andra hade ökat.När det gäller bistånd till missbrukare uppgav många socialarbetare att dealltid utreder och prövar vilken insats som är bäst. Man försöker hitta eninstitution som passar - om det skall vara en institution. Det kan också varaöppenvård. Tvång eller frivillighet - man tycker att man är ganska noggrann.Kommunerna har byggt ut öppenvårdsverksamheterna mycket. Det prövar man oftasti första hand.På frågan om kommunens ekonomi har någon betydelse för valet av insats,svarade att den har stor betydelse. Litet mindre än hälften sadeatt den spelar roll men inte så stor roll. En kommun uppgav att den inte hadenågon betydelse.Vi tittade på missbruksakter. Många kommuner har en god dokumentation. Det ärlätt att följa ärenden, och man ser vilket bistånd som har utgått.Missbruksarbetarna är ofta mycket engagerade och har arbetat . Detutförs, tycker vi, ett mycket bra arbete. Sedan finns det akter som man önskaratt man inte hade behövt se. Det förekommer föraktfullt språk om den som sökerbistånd, och de kan vara väldigt illa skrivna. Fast då öppnar vi ett särskilttillsynsärende.Under 1997 har vi satsat litet extra på dem som jobbar med missbrukare medpsykiska problem. Vi tycker att vi har sett att det är en grupp som ofta hamnarmellan stolarna. Vi vände oss till socialtjänst, psykiatri och frivård för attslå ett slag för samarbete. Vi hade fyra föreläsningstillfällen. Sedan hade vihandledningsgrupper där man jobbade tillsammans med dem som fanns inom sammastadsdel.När det gäller telefontillsynen, eller den individinriktade tillsynen, har vibörjat mäta telefonsamtal. Vi började med det . har detkommit in litet över 4 000 samtal. Det är - eller om det var - somhar rört missbruk. Från hade man 63 rådgivningssamtal. 24 samtalvar ren information. 7 samtal gällde klagomål från en kommun på en annan. Dågäller det ofta att man bråkar om vem som skall ta ett ärende. Sedan var detett antal enskilda som ringde. 34 klagade på kommunen. 47 samtal gällde renrådgivning. 17 gällde information. (Bild 24-26)Vi har också många skriftliga klagomålsärenden. kom det in 386, och6 % av dessa rörde missbruk. har vi fått in det som jag nu visar påbilden vad gäller missbruk. lämnade vi över LVM till kommunerna. Då troddevi att antalet klagomålsärenden skulle öka ganska mycket. Men det är alltsåinte mer än vad som framgår av bilden. Det tycker vi är ganska litet. (Bild 27och 28)Av det som kom in 1997 var det två myndigheter som klagade. Det var vidaretvå HVB och 21 enskilda. När enskilda skriver till oss och klagar, är det oftaanhöriga som skriver för att deras barn eller makar inte får den vård de tyckerbehövs. Då går vi ofta till kommunerna och tittar i akterna: Vad är det som harhänt egentligen? Egentligen har det hänt ganska mycket. Man har ofta jobbatväldigt intensivt med missbrukaren. Sedan kanske man inte har åstadkommit detman hade önskat. Men det är inte så att man har lämnat dem därhän. (Bild 29)Vi beviljar också kommunerna utvecklingsmedel för att bygga ut öppenvården.Avsikten med dessa pengar är att man skall få hjälp vid starten. Sedan skalldet ingå i ordinarie verksamhet. Av 20 avslutade projekt inomvuxenmissbruksområdet har 18 fortsatt i ordinarie verksamhet och två harfortsatt med litet förändrad inriktning. Det tycker vi är ganska bra. Sedan kanman säga om de här projekten att de inte är så väldigt nyskapande. Det ärganska traditionell verksamhet man startar. Men man behöver ändå hjälp ibörjan.Det finns mycket att prata om när det gäller missbruk. Vi är litet förvånadeöver att det är så få som klagar. Att missbrukarna själva inte klagar kanskeberor på att vi hade LVM tidigare. De kanske tycker att de inte vill ha kontaktmed oss. Jag vet inte. lämnar jag ordet till Jonas.Jonas : har ju också hand om tillstånd och tillsyn när detgäller de privata HVB-institutionerna. Jag tänkte visa litet grand på denutveckling som har skett . fanns det 48 HVB-institutioner för vuxna missbrukare i . Det här har sjunkit till31 HVB . Det har alltså skett en ganska stor förändring vadgäller antalet institutioner.Den figur som jag nu visar ger en litet tydligare bild av vad som har häntunder 90-talet. 1992-93 hade vi en viss nystart i fråga ominstitutionsverksamheten. 1996 och 1997 har det däremot varit mer nedläggningarän nyetableringar på området. Särskilt 1997 har det varit en omfattandenedläggning av institutionerna. Ett antal konkurser har ju i det härsammanhanget varit uppmärksammade i pressen. (Bild 30)Man kan mäta på annat sätt än att se på antalet institutioner. Man kan tittapå antalet platser också. Då kan man se att det tillkom 83 platser ilänet, och det lades ned 218. tillkom det 131 platser, och det ladesned 223. När man ser på de här siffrorna skall man ändå ta dem med en viss nypasalt. tillkom 100 platser på en privat institution som tidigarevarit offentlig. är det också så att några av de nedlagda platsernahar försvunnit för att man har övergått till att vara entreprenad åt enbart enkommun. Då är man inte längre tillståndspliktig. Men det här ger ändå någon typav bild av vad som har hänt med de privata institutionerna och platserna iStockholms län under de senaste åren.Det är inte bara platserna som minskar. Beläggningen minskar också. I sambandmed den strukturerade tillsynen av institutionerna har vi försökt mätabeläggningen. var den60 %. Vad vi kan se av de preliminära siffror vi har finns det ävenfortsatt en tendens åt låg beläggning.