bet · GL01JoU20 · 1998-05-12 00:00:00 — Utskottet, som delar regeringensbedömning, avstyrker motion Jo33 (kd) yrkande 12 (se även utskottetsöverväganden om 13 kap. Genteknik).När det gäller yrkande 5 i motion Jo37 (fp) att börytterligare skärpa de nuvarande kraven på miljökonsekvensbeskrivningar i lagenom hushållning med naturresurser, för att åtminstone nå upp tillinternationellt vedertagen standard, konstaterar utskottet i likhet medbostadsutskottet att regler om miljökonsekvensbeskrivningarinnebär en sådan skärpning och avstyrker därmed motionen i den delen.Enligt samma motion och även motion Jo34 (c) yrkande 12 börmiljökonsekvensbeskrivningar prövas i särskild ordning avtillståndsmyndigheten. I 6 kap. 9 § föreskrivs att en myndighet somskall pröva en ansökan i ett ärende där en miljökonsekvensbeskrivning krävs,skall genom ett särskilt beslut eller i samband med avgörandet av målet ellerärendet ta ställning till om miljökonsekvensbeskrivningen uppfyller kraven.Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I propositionenanförs att det i många fall där komplettering inte anses behövas kan varalämpligt att ställningstagandet till miljökonsekvensbeskrivningen görs isamband med att målet eller ärendet avgörs, i stället för att detta måste görasi ett särskilt beslut. En särskild och fristående bedömning skall dock göras avmiljökonsekvensbeskrivningen och ställningstagandet skall motiveras. Imiljöbalken anges också att myndigheten vid prövningen av ansökan skall beaktainnehållet i miljökonsekvensbeskrivningen och resultatet av samråd ochyttranden som getts in. Utskottet anser i likhet med bostadsutskottet attönskemålet i motionerna Jo34 och Jo37 därmed till stora delar är tillgodosett.Utskottet avstyrker därför motionerna Jo34 (c) yrkande 12 och Jo37 (fp) yrkande5.7 kap. Skydd av områdenBakgrundTill grund för naturvårdslagen (1964:822) låg två syften, hämtade årsnaturskyddslag, nämligen syftet att bevara vetenskapligt och kulturelltvärdefulla områden samt syftet att tillgodose sociala intressen genom att hållamark och vatten öppna för rekreation och friluftsliv.Under de senaste tio åren har det viktigaste målet för det inhemska ochglobala naturvårdsarbetet blivit att bevara så mycket som möjligt av alla arteroch deras livsmiljöer, den biologiska mångfalden. Naturvårdsarbetet har såledesnumera som huvudsyften att skydda värdefulla naturmiljöer och att åstadkomma enekologisk anpassning av olika samhällsverksamheter som påverkar naturen, bl.a.de areella näringarna. Därutöver syftar föreskrifter om naturvård till attgagna friluftslivets intressen och kulturmiljöfrågor.Naturvårdslagens områdesskydd kommer till uttryck genom regler omnationalpark, naturreservat och naturvårdsområde. Syftet att bevara och skyddakommer till stånd genom regler om fridlysning som naturminne. Dessutom infördesnyligen i naturvårdslagen nya regler som innehåller bl.a. bemyndigande attfreda vilt levande exemplar av en växt- och djurart, om det behövs för attuppfylla internationella naturvårdsåtaganden. infördesbestämmelser om särskilda skyddsområden och särskilda bevarandeområden för attuppfylla våra åtaganden inom EU. Naturvårdslagens regler om strandskydd syftartill att ge friluftslivet erforderligt skydd som reglerna också harbetydelse för naturmiljön. De särskilda reglerna för täktverksamhet ochmarkavvattning syftar mera uttalat till att skydda naturmiljön. Slutligen finnsi lagen regler till skydd mot nedskräpning.I naturvårdssammanhang utgör lagen (1994:1818) om åtgärder beträffande djuroch växter som tillhör skyddade arter ett tydligt utslag av anslutningtill EU. Lagen, som har karaktär av ramlag, innebär att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om in- ochutförsel, transport, handel, förvaring, preparering och förevisning som avserdjur och växter, i den utsträckning det behövs för att uppfylla Sverigesinternationella åtaganden på området eller av de andra skäl som kan finnas föratt skydda vilt levande djur- och växtarter.PropositionenOrganiserat friluftsliv och allemansrättenFörutom allmänna regler som gäller för allemansrätten skall även miljöbalkensgenerella regler för verksamheter, t.ex. hänsynsreglerna och regler ommiljökvalitetsnormer, gälla sådan verksamhet som innebär att friluftslivorganiseras kommersiellt med utnyttjande av allemansrätten. Detsamma skallgälla ideella former av organiserat friluftsliv. Av detta följer bl.a. attorganisatören skall vidta förebyggande åtgärder och iaktta försiktighet i syfteatt förhindra att deltagarna orsakar skada. Genom att organiserat friluftslivbetraktas som en verksamhet enligt skall föreskrifter kunnameddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer om attorganisatören skall vara skyldig att anmäla sin verksamhet tillnaturvårdsmyndigheten för samråd.Skydd av områden och arterBestämmelser om olika former av områdesskydd skall inarbetas samlat i ettsärskilt kapitel i miljöbalken.Skyddsformerna naturreservat och naturvårdsområde skall arbetas samman ochmodifieras till en skyddsform som benämns naturreservat. En särskild regel omdjur- och växtskyddsområden skall behållas. När intrång tillåts i ettnaturreservat skall kompensationsåtgärder vidtas. En ny skyddsform,kulturreservat, skall införas.I strandskyddsområden skall inte få vidtas åtgärder som väsentligen försämrarlivsvillkoren för djur- och växtarter.Områden som inte uppfyller miljökvalitetsnormer skall kunna förklaras sommiljöskyddsområden. Föreskrifter för miljöskyddsområden skall kunna innebäraändring i tidigare meddelade tillståndsbeslut, dock inte av tillstånd enligtmiljöskyddslagen.Interimistiska förbud skall kunna meddelas även för vattenskyddsområden.Förbudstiderna skall kortas vid interimistiska förbud.En särskild regel med avseende på intresseprövningen skall införas för beslutom områdesskydd. En liknande regel skall gälla för prövning av dispens frånförbud enligt t.ex. strandskyddsreglerna.MotionernaI motion Jo32 (m) yrkas beslut om att ändra 7 kap. 1 § (yrkande 19). Dennaturliga och i längden enda hållbara utgångspunkten är den äganderättsliga.Riksdagen bör besluta att det av klart skall framgå att icke-ideellt organiserade former av friluftsliv ligger utanför allemansrätten,lämpligen genom ett tillägg till 7 kap. 1 §. Vidare yrkas att hosregeringen begär ett förslag till glesbebyggelserätt som ersätter nuvarandestrandskyddsregler (yrkande 22). Skyddet av stränder bör baseras på värnandetav natur- och kulturmiljön. I hela skall finnas en generellglesbebyggelserätt. Om kommunerna vill skydda mark från exploatering bör detske genom planläggning. Dagens generella byggförbud bör ersättas av ettselektivt skydd, där fastighetsägaren ges ersättning för ett eventuellt intrångi äganderätten.I motion Jo33 (kd) yrkas att beslutar om ändringar i lagstiftningenavseende kommersiellt utnyttjande av allemansrätten (yrkande 13). Det ärotillfredsställande att personer i kommersiellt syfte får organiseraaktiviteter på annans mark utan att fastighetsägaren får ta del av vinsteneller ens har tillåtit verksamheten, speciellt om det är ett permanentutnyttjande.I motion Jo34 (c) yrkas att regeringens förslag om en utvidgad tolkning avallemansrätten skall avslås (yrkande 13). Allemansrätten är i första hand attbetrakta som ett accepterat intrång i äganderätten. Kommersiellt organiseradeformer av friluftsliv måste anses ligga utanför allemansrätten. Vidare yrkasbeslut om att organiserat friluftsliv av betydelse skall meddelas berördmarkägare (yrkande 14). Utgångspunkt bör vara att även markägarens intressenskall ges utrymme vid tillåtelse av organiserat friluftsliv. Motionärerna anseratt bör besluta att organiserat friluftsliv som sker i kommersielltsyfte skall föregås av ett avtal med berörd markägare (yrkande 15). Det ärotillfredsställande att personer i kommersiellt syfte får organiseraaktiviteter på annans mark utan att fastighetsägaren får ta del av vinsteneller ens har tillåtit verksamheten, speciellt om det är ett permanentutnyttjande. Vidare yrkas beslut om sådan ändring i 7 kap. 4 § attäven kulturpräglade landskap kan ges skydd i naturreservat (yrkande 17).Naturreservat skall, förutom att skydda naturmiljöer, även kunna utgöra ettfullgott skydd för värdefulla kulturpräglade landskapsmiljöer. Detta ökarmöjligheterna att integrera naturvården med kulturmiljövården. Vidare yrkasbeslut att 7 kap. 9 § , angående kulturreservat, skall strykas(yrkande 18). Gränsen mellan vad som är en skyddsvärd naturmiljö och ettskyddsvärt kulturpräglat landskap är sällan tydlig.I motion Jo37 (fp) yrkas att ett förslag bör begäras hos regeringen omkommersiellt utnyttjande av allemansrätten (yrkande 12). Enligt motionärernabör lagtexten utformas så att ett organiserat anvisande av människor ikommersiellt syfte till områden som är attraktiva för friluftslivet i principinte får ske utan markägarens eller dennes rättshavares medgivande.I motion Jo218 (m) yrkas tillkännagivande om allemansrätten (yrkande 13).Motionärerna anser att det är felaktigt att bedriva affärsmässig ochinkomstgivande verksamhet i organiserade former på annans mark undertäckmanteln allemansrätt.I motion Bo202 (m) begärs förslag om ny lagstiftning för strandskydd (yrkande13). Motionärerna anser att det skall finnas en generell rätt att bebygga sinmark nära stränder och vattendrag. En kommun skall genom detaljplan dock kunnabegränsa rätten där det är motiverat av hänsyn till känsligt djur- och växtliveller för att garantera allmänhetens tillgång till bad- och friluftsliv.Utskottets övervägandenAllemansrättenI den föreslagna bestämmelsen i anges att var och en som utnyttjarallemansrätten eller annars vistas i naturen skall visa hänsyn och varsamhet isitt umgänge med den. Underförstått gäller den grundläggande utgångspunkten attalla skall ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Allemansrättengrundas på sedvana. anges i 2 kap. 18 § tredje stycketregeringsformen att alla skall ha tillgång till naturen enligt allemansrättenoberoende av vad som i stadgandet angetts om egendomsskyddet. Förbehållet omallemansrätten fördes in i grundlagsstadgandet som egendomsskyddetpreciserades till följd av inkorporeringen av den europeiska konventionenangående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna(prop. 1993/94:117, bet. 1993/94:KU23).Utskottet delar uppfattningen att det inte bör vara aktuellt att generelltlagreglera allemansrätten, bl.a. på grund av att det skulle vara förenat medsvårigheter att generellt och exakt ange allemansrättens innebörd.Enligt förslaget till miljöbalk kommer generella regler förverksamheter om hänsyn och miljökvalitetsnormer att gälla även för sådanverksamhet som innebär att friluftsliv organiseras ( kommersiellt eller ideellt( med utnyttjande av allemansrätten. Enligt 2 kap. 3 § förslaget till miljöbalkskall en verksamhetsutövare eller den som vidtar en åtgärd vidta deförsiktighetsmått som behövs för att förebygga, hindra eller motverka attverksamheten eller åtgärden kan medföra skada eller olägenhet för människorshälsa eller miljön. Utskottet delar regeringens uppfattning att detta innebär(prop. del 2 s. 18) att en person som arrangerar friluftsliv åt andra kanbehöva styra deltagarna till mindre känslig mark samt informera om innebördenav allemansrätten. Utskottet instämmer även i vad som anförts om förebyggandeav skada (prop. del 1 s. 304 f.).Regeringen redovisar i propositionen ett rättsfall med anknytning tillallemansrätten som har avgjorts av och refererats i NJA 1996s. uttalade i detta mål att även om allemansrättentillkommer den enskilde kan den naturligen utövas av ett flertal personertillsammans, under förutsättning att envar håller sig inom ramen förallemansrätten. Skulle ett sådant kollektivt nyttjande emellertid innebärapåtaglig skada eller olägenhet, kan det medföra att allemansrätten inte fårutnyttjas längre på det viset. Hinder föreligger inte mot att allemansrättenutnyttjas kommersiellt; inte minst för att göra avlägsen eller eljestsvåråtkomlig natur tillgänglig för fler enskilda människor finns också på mångahåll i vårt land anläggningar för att underlätta olika slag av friluftsliv.Högsta domstolen fann i sin slutliga bedömning att utnyttjandet i det aktuellafallet sammantaget blivit för intensivt och med hänsyn till växt- och djurlivetäven olämpligt. Eftersom utnyttjandet hade medfört avsevärda skador ocholägenheter fann att organisatören saknade rätt att utanmedgivande av fastighetsägaren arrangera eller på annat sätt medverka till denorganiserade verksamheten i fråga.Utskottet instämmer i vad regeringen anfört om att den som anordnar ettkollektivt nyttjande av annans mark kan bli skyldig att ersätta skador somdeltagarna orsakar, även om deltagarna var för sig har uppträtt på ett sätt somfaller inom ramen för allemansrätten. För skadeståndsskyldighet förutsätts dåatt organisatören varit vållande, dvs. att skadan orsakats med uppsåt eller avoaktsamhet. Normalt bör förutsättningarna för skadestånd vara uppfyllda omskador uppkommer med anledning av att arrangören hänvisat en stor grupppersoner till ett naturområde, som är särskilt känsligt. Detsamma gäller närarrangören har lämnat felaktiga upplysningar om allemansrättens innebörd ellerunderlåtit att lämna information om allemansrätten till personer som kan antassakna kännedom om den. Utskottet anser att de redovisade slutsatserna av Högstadomstolens avgörande är väl avvägda.Genom att organiserat friluftsliv betraktas som en verksamhet kanföreskrifter meddelas om att organisatören skall vara skyldig att enligt 12kap. 6 § anmäla sin verksamhet till naturvårdsmyndigheten för samråd (prop. del1 s. 300). Det skall alltså bli möjligt att med stöd av 12 kap. 6 § miljöbalkenföreskriva om anmälningsplikt för verksamhet som innebär att friluftslivorganiseras. Förslaget gäller för all verksamhet som inte är tillstånds- elleranmälningspliktig enligt andra bestämmelser i balken och som typiskt sett kanmedföra skada på naturmiljön. Om anmälningsskyldighet föreligger fårverksamheten inte påbörjas innan anmälan har skett. Den anmälningsmottagandemyndigheten får förelägga verksamhetsutövaren att vidta de åtgärder som behövsför att begränsa eller motverka skada (prop. del 1 s. 305). Om åtgärderna inteär tillräckliga får myndigheten förbjuda verksamheten. Anmälningsplikten kommerpå detta sätt, tillsammans med möjligheten för samrådsmyndigheten att ingripa,att kunna styra bort en organisatör från känsliga områden och få denna attutöva verksamheten inom områden där anmälningsplikt inte föreligger.Anmälningsplikt enligt avses även kunna föreskrivas för den sompå ideell grund organiserar verksamhet. Anmälningsplikt bör föreskrivas förverksamheter som typiskt sett medför skada och bör dessutom begränsasgeografiskt till områden där problem har uppstått eller kan befaras uppstå.Anmälningsplikt för organiserande av friluftsliv förutsätter inte nödvändigtvisatt deltagarnas tillgång till marken grundas på allemansrätten. Anmälningspliktskall kunna gälla även för friluftsliv som organiseras på den egna fastigheten.Utfärdas i ett sådant fall ett föreläggande eller förbud som medför attpågående markanvändning avsevärt försvåras på den berörda delen av fastighetenkan ersättningsskyldighet uppkomma för det allmänna gentemot fastighetsägarenenligt balkens ersättningsbestämmelser (31 kap. 4 § första stycket 5).Utskottet vill i likhet med regeringen understryka att den föreslagnaregleringen är offentligrättslig och att möjligheterna till ingripandenmotiveras av det allmänna intresset att naturen inte skadas. Anmälningsärendenav det slag som avses här skall handläggas enligt förvaltningslagen (prop. del1 s. 306). Utskottet förutsätter att denna ordning innebär att fastighetsägare,nyttjanderättshavare och eventuellt andra som berörs av ärendet får kännedom omden aktuella verksamheten och innehållet i anmälan. Vidare tillförsäkras sammakrets möjlighet att lämna synpunkter i ärendet. Förslaget i miljöbalkenreglerar däremot inte förhållandet mellan allemansrätten och egendomsskyddet.Detta är av civilrättslig natur och har inte ändrats av förslaget tillmiljöbalk. Oavsett hur samrådsmyndigheten bedömer ett visst ärende enligtmiljöbalken har fastighetsägaren på samma sätt som enligt dagens lagstiftningmöjlighet att föra talan på civilrättslig grund vid domstol omäganderättsintrång för att utverka föreläggande, förbud eller skadestånd.Utskottet instämmer således i regeringens överväganden och förslaget tilllydelse av 7 kap. 1 §. Regeringens förslag bör enligt utskottets uppfattningtillgodose markägarens krav på inflytande i ett ärende enligt 12 kap. 6 §miljöbalken och även i övrigt tillgodose markägarens intressen vidmyndighetsprövning av organiserat friluftsliv. Motionerna Jo32 (m) yrkande 19,Jo33 (kd) yrkande 13, Jo34 (c) yrkandena 13-15, Jo37 (fp) yrkande 12 samt Jo218(m) yrkande 13 avstyrks med det anförda.OmrådesskyddBakgrundMöjligheten att besluta om områdesskydd är tillsammans med artskyddet av storbetydelse för att bevara den biologiska mångfalden. Områdesskyddet behövs ocksåför att säkerställa skydd för natur- och kulturlandskapet. Regler om områdes-och artskydd är vidare nödvändiga för att skall uppfylla sinainternationella åtaganden på naturvårdsområdet.Det är främst i naturvårdslagen som regler med dessa skyddssyften finns,t.ex. skyddsformerna nationalpark, naturreservat, naturminne, m.m. Detspecifika skyddet för djur- och växtarter finns delvis i naturvårdslagen (14och 14 a §§) samt i lagen om åtgärder beträffande djur och växter som tillhörskyddade arter. Till artskyddsregleringen hör också bl.a. regler om förbud ochbegränsning av jakt och fiske i jaktlagen respektive fiskelagen medunderliggande författningar.Användningen av områdesskydd begränsas inte till naturvårdssyftet, utan kanockså gälla föroreningskänsliga områden och värna skyddsvärda naturresurser.Skydd av detta slag behandlas i vattenlagens bestämmelser om vattenskyddsområde(19 kap. 2 §) och i miljöskyddslagens bestämmelser om miljöskyddsområde (8 a§).Enligt 2 kap. 18 § första stycket regeringsformen gäller att varjemedborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas att tåla att detallmänna inskränker användningen av mark eller byggnad. Regeringsrätten harunder senare tid prövat fall där sådana allmänna intressen som ligger tillgrund för naturvårdslagen vägts mot enskilda intressen i det särskilda fallet.Domstolen har i dessa fall byggt sitt resonemang på en s.k.proportionalitetsprincip. Enligt den praxis som föreligger är detfrämst vid tillämpningen av naturvårds- och områdesskyddsregler somkompletterande avvägningsregler kan behövas. Utgångspunkt för regeringensförslag är att ingrepp som motiveras av hänsyn till naturvårds- ochmiljöintressen betraktas som angelägna allmänna intressen. Regeringenkonstaterar att vid tillämpningen av ommänskliga rättigheter anlagt ett för den enskilde synnerligen strängt synsättoch funnit att även mycket tyngande begränsningar av ägarens rättigheter kanaccepteras i det allmänna intresset.NationalparkAv 7 kap. 2 § framgår att regeringens beslut om nationalparkförutsätter medgivande. Utskottet vill framhålla att detsjälvfallet, liksom , krävs medgivande också för att beslutaom intrång i eller att upphäva ett beslut om nationalpark. Utskottet anser inteatt något särskilt uttalande erfordras i fråga om medverkan i dessaärenden.NaturreservatUtskottet instämmer i regeringens bedömning att områdesskyddsformernanaturreservat och naturvårdsområde bör föras samman till en skyddsform sombenämns naturreservat.Utskottet har ingen invändning mot att kommun ges befogenhet att tillsammansmed länsstyrelse besluta om naturreservat. För att utpekade områden skall fånödvändigt skydd bemyndigas eller kommunen att meddelabestämmelser om t.ex. inskränkningar för fastighetsägare, andra markanvändareoch allmänheten. Genom dylika normbeslut, riktade till en obestämd krets ochett obestämt antal fall, ges naturreservat och andra former av områdesskyddsitt rättsliga innehåll.En föreskrift för ett naturreservat kan innebära att en viss åtgärd inte fårutföras utan tillstånd. I andra fall kan ett förbud föreskrivas mot en vissåtgärd. Även om ett förbud verkar vara undantagslöst kan dispens meddelasenligt 7 kap. 7 § andra stycket av eller kommunen.Utgångspunkt för att i enskilda fall meddela dispens från föreskrifter för ettnaturreservat bör vara att särskilda skäl föreligger. Härutöver förutsättssjälvfallet att övriga relevanta regler i balken är uppfyllda.Om en föreskrift det är förbjudet att vidta en åtgärd utantillstånd betalas enligt 31 kap. 5 § första stycket ersättningförst sedan tillståndsprövning har skett och tillstånd då vägrats ellerförsetts med villkor. Om däremot föreskriften inte ger någon möjlighet tilltillstånd skall ersättningen betalas genast och med stöd av 31 kap. 15 § kanfastighetsägaren förpliktas att betala tillbaka ersättningen om dispens ändåskulle meddelas senare.KulturreservatI förarbetena till naturvårdslagens bestämmelse om naturreservat framhålls attbegreppet natur innesluter även den kulturpräglade naturen (prop. Genom 3 a § naturvårdslagen förtydligades tillämpningsområdet så att detklart framgår att naturvårdslagen även omfattar kulturpräglade delar avnaturmiljön. Såsom regeringen konstaterar har naturvårdslagen endastundantagsvis använts för att säkerställa de för kulturmiljövården viktigastevärdena. Inte heller har de ur kulturmiljösynpunkt mest värdefulla miljöernasäkerställts i tillräcklig omfattning genom reservatsförordnanden.Ambitionen att slå vakt om den historiska dimensionen i landskapet kanbeskrivas som ytterligare en bevarandeaspekt vid sidan av omsorgen om denbiologiska mångfalden och om landskapsbilden ur rent estetisk synpunkt.Uttrycket ett historiskt landskap har internationellt börjat användas för attkarakterisera ett landskap som är värt att slå vakt om därför att det präglatsav markanvändning och byggnader från äldre tider eller ohävdadekulturlandskapselement som återspeglar väsentliga drag och företeelser frånäldre markanvändning. En betydande del av det historiska landskapets värdeutgörs av sambanden mellan de enskilda kulturlandskapselementen och avsamspelet med naturmiljön. Det samlade kulturvärdet i ett historiskt landskapkan således sägas vara större än summan av kulturvärdet hos de enskilda elementsom ingår i landskapet.Utskottet delar uppfattningen att för de fall där det huvudsakligen är dethistoriska landskapet och dess kulturvärden som skall skyddas, menkulturminneslagens regler inte är tillräckliga, bör ett särskilt institut,benämnt kulturreservat, införas (prop. del 1 s. 324 f.).Utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrker motion Jo34 (c)yrkandena 17 och 18.BiotopskyddBeträffande sju särskilt uppräknade slag av biotoper gäller ett generellt skyddi och med att de har tagits in i naturvårdsförordningen. För ett antal andratyper av biotoper, skogsbiotoper respektive övriga biotoper, krävs i ställetatt eller fattar beslut i enskilda fall omatt avgränsa biotopområdet i fråga.Såsom regeringen föreslår kompletteras bestämmelsen så attbiotopskyddsområden skall kunna skyddas i en viss del av landet. Utskottetdelar uppfattningen att begreppen verksamhet och åtgärd är lämpliga begrepp föratt karakterisera det behövliga skyddet mot ett nyttiggörande av marken.Utskottet instämmer i bedömningen att möjligheten till undantag från detgenerella biotopskyddet har sin grund i att skyddet just är generellt. Dengenerella skyddsformen skapar alltså i sig ett behov av att kunna medge dispensför vissa oförutsedda situationer. Ersättningsrätten är därför knuten tillmyndighetens beslut att inte medge dispens för en viss verksamhet eller åtgärd.När däremot en biotop avgränsas i ett enskilt fall åvilar det myndigheten attnoga överväga bl.a. vilka verksamheter och åtgärder som kan komma i fråga ochatt beräkna eventuella kostnader för skyddet.