bet · GL01UU9 · 1998-03-12 00:00:00 — Det sompåverkar fattigdomen är mottagarländernas ansträngningar, som kan stödjas menaldrig ersättas av bistånd. Analyserna av sambanden mellan mål och medel haröver lag varit bristfälliga och bör därför skärpas i framtida utvärderingar.Sidas fattigdomsprogram, som består av tre delar - policy,erfarenhetsredovisning och handlingsplan - utgör ett ramverk för Sidas samladeverksamhet och innehåller specifika, fattigdomsinriktade policies,program och projekt. Den grundläggande principen är att huvudansvaret författigdomsbekämpning ligger hos mottagarländernas regeringar.En permanent arbetsgrupp kommer att upprättas inom Sida i avsikt att arbetalångsiktigt med fattigdomsfrågorna, bl.a. genom metodutveckling och uppföljningav handlingsprogrammet. Alla Sidas chefer och handläggare kommer att utbildas ifattigdoms- och jämställdhetsproblematiken. Särskild uppmärksamhet kommer attägnas åt utvärderingsverksamheten, bl.a. genom att effekter på fattigdomenframöver skall beaktas i alla Sidas utvärderingar.FN-systemetSverige arbetar för att stärka FN:s arbete med fattigdom, både vad avser detnormativa och det operationella utvecklingssamarbetet.FN-arbetet på landnivå bör stärkas genom det nya systemet med integreradelandstrategier och genom särskilda team inom FN-systemet som arbetar medfattigdomsfrågor. Den nuvarande splittrade organisationen bör samlas inom enram, ha ett gemensamt program och ledas av en FN-representant.Även på högkvartersnivå bör verksamheten konsolideras och effektiviseras.Arbetsfördelningen mellan olika organ bör vara tydlig. Samarbetet mellan FN-systemet och utvecklingsbankerna måste utvecklas.Sverige vill driva på de ansträngningar som görs inom FN-systemet för attstärka satsningarna på fattigdomsbekämpning. Ett sätt att tydliggöra dettaskulle vara att överväga att pröva en form av tematiska bidrag under ett ellerflera budgetår, som skulle innebära en öronmärkning av medel författigdomsbekämpning i FN:s regi. Förutsättningarna för en sådan typ av bidragbör undersökas närmare.UtvecklingsbankernaUtvecklingsbankerna - och de regionala bankerna för ,och - är de finansiellt viktigaste kanalerna för detinternationella utvecklingssamarbetet. kanaliseras ca via dessa institutioner.Sverige har, tillsammans med de övriga nordiska länderna, varitstarkt pådrivande för att stärka bankernas fattigdomsprofil. När det gällerbankernas fortsatta policyutveckling bör följande områden uppmärksammas:* Jämställdhet och miljö: verkar i bankerna för ett jämställdhets- ochmiljöperspektiv i all verksamhet. * Människors delaktighet i samhällsutvecklingen: driver på bankernasarbete med att länka fattigdomsbekämpning och demokratisering. * Återuppbyggnad: Utvecklingsbankernas expertis och resurser har gjort att defått en ökad roll när det gäller återuppbyggnad av länder som drabbats av krig,t.ex. Fattigdomsbekämpning måste bli en tydligare del avdetta arbete. * Sociala skyddsnät: Dessa är den minst utvecklade delen av bankernasfattigdomsstrategier. * Ägarskap: Bristande ägarskap i låntagarländerna har visat sig vara en viktigförklaring till att strukturanpassningslånen gett otillfredsställande resultat.Frågor kring samarbetslandets ansvar och insatsers förenlighet med lokalatraditioner och institutioner kommer därför att ges ökad prioritet underkommande år.EU:s biståndEuropeiska kommissionen är världens femte största biståndsgivare. Tillsammansmed medlemsländernas bilaterala bistånd svarar EU för drygt hälften av världenssamlade bistånd. Kommissionens bistånd ges i huvudsak som gåva och främst genomtvå kanaler: gemenskapens ordinarie budget och Europeiska utvecklingsfonden,EUF.Fattigdomsbekämpning är det övergripande målet för EU:s utvecklingssamarbete.Målsättningen för det svenska EU-arbetet är att fördragets övergripandemålsättningar för fattigdomsbekämpning skall vara styrande i utarbetandet avprogram och projekt och få genomslag i praktiken.Ofta ges fattigdomsperspektivet otillräcklig tyngd i EU:s landstrategier.Sverige har vid upprepade tillfällen pekat på kommissionens kapacitetsbrist påområdet och pläderar för ökad satsning på personal med kunskap och erfarenhetav fattigdomsbekämpning.Slutsatser för svenskt agerande - ett nytt partnerskap i kampen mot fattigdomAllmänna slutsatserFattigdomsbekämpning kräver ett integrerat synsätt, där sambanden mellanpolitisk, ekonomisk, miljömässig och social utveckling är avgörande. Förutvecklingssamarbetet finns därför inget standardrecept i form av en viss menyav insatser som automatiskt bidrar till minskad fattigdom.Utvecklingssamarbetet kan spela en viktig roll för att stödja fattigamänniskor och länder att själva ta sig ur sin fattigdom och bli en del av detinternationella samspelet med handel och integration. Ett effektivt bistånd föratt stödja fattigdomsbekämpning kräver en förändrad relation mellan givare -såväl bilaterala som multilaterala - och samarbetsländerna. Det kräver ettpartnerskap mot fattigdom, baserat på självtillit och ansvarstagande isamarbetsländerna snarare än ensidiga, av givarna dikterade villkor. Detförutsätter en mer jämlik relation som manifesteras i ett kontrakt, som byggerpå ömsesidiga mål och åtaganden men också klarare spelregler om avslut elleruppsägning. Detta kräver i sin tur en satsning på kompetens- ochkapacitetsuppbyggnad.Fattigdom har olika orsaker och konsekvenser för kvinnor och män och deupplever fattigdomen olika. Policy- och programutveckling måste bygga på enjämställdhetsanalys, som belyser behov, roller, ansvarsfördelning liksomtillgång till och kontroll över resurser och inflytande.Satsning på utbildning är centralt för att göra kunskap tillgänglig också förde marginaliserade, men också för att främja framväxten av en demokratiskkultur och underlätta de fattigas integration i ekonomin. Att förbättra barnensmöjligheter, framför allt genom fullbordad skolgång, utgör den viktigasteinvesteringen i en nations framtid.Ohälsa, som hindrar fattiga människor att utnyttja de produktiva resurser debesitter, är en viktig orsak till fattigdom och en faktor som hämmar tillväxtoch utveckling. Att stödja hälsoreformer för att bygga upp en fungerandehälsovård, som är tillgänglig för de fattiga är därför en viktig investeringför att stärka människors förmåga.Det finns ett nära men komplext samband mellan miljö och fattigdom. Mångamiljöproblem orsakas eller förvärras av fattigdom. Att bekämpa fattigdom ärdärför nödvändigt för att uppnå en ur naturresurssynpunkt hållbar utveckling,som insatser för att förbättra miljön och för att skapa skydd motmiljöförstöring och föroreningar - som ekonomisk tillväxt kan leda till - ärbetydelsefulla för att minska fattigdomen.Den lokala nivånFattigdom bekämpas bäst när varaktiga förutsättningar skapas för de fattiga attsjälva ta sig ur sin fattigdom. Det innebär att stärka enskilda människorssäkerhet, bl.a. i form av att trygga deras försörjning, deras förmåga i form avhälsa, utbildning och andra färdigheter, samt deras möjligheter i form avkontroll över resurser och deltagande i beslutsprocesser.På lokal nivå innebär det att skapa sysselsättnings- och utkomstmöjligheter iform av t.ex. tillgång till mark, vatten och redskap men också genom stöd tillsmåföretagsamhet och till småskalig infrastruktur. Det innebär också att stärkalokalsamhällets möjligheter att satsa på mänskliga resurser i form av hälsovårdoch skolor. Det innebär vidare att stödja fattiga kvinnors och mäns möjlighetatt påverka sin situation genom att stärka deras möjligheter att delta i detpolitiska livet och att hävda sina rättigheter.Den nationella nivånDet grundläggande ansvaret för fattigdomsbekämpning ligger hos det enskildalandets regering och samhälle. Utvecklingssamarbetet kan bidra tillfattigdomsbekämpning genom att stödja inhemska processer.En jämlik tillväxt som uppfyller följande villkor bör eftersträvas:- den måste vara förenlig med ett långsiktigt hållbart utnyttjande avnaturresurserna,- den måste integrera ett jämställdhetsperspektiv mellan män och kvinnor,- den måste vara bred och diversifierad i meningen att den omfattar många olikasektorer,- den måste vara relativt jämnt geografiskt fördelad,- den måste ge positiva inkomsteffekter för viktiga sociala grupper och förmajoriteten av befolkningen,- den måste leda till ökad sysselsättning.En annan förutsättning är att staten stärks och effektiviseras, bl.a. genomstöd till institutioner, kompetens- och kapacitetsuppbyggnad, reformer avoffentlig förvaltning, inklusive i decentraliserade former till lokalamyndigheter.Det civila samhället spelar en central roll. Det är viktigt att svenskaenskilda organisationer i allt större utsträckning använder sina kontakter,kunskap och nätverk till att stödja framväxten av ett starkt och pluralistisktcivilt samhälle, som kan bidra till att ge utvecklingssamarbetet en tydligfattigdomsinriktning.Samarbetet med enskilda länder bör baseras på ett brett partnerskap, som intebara rör relationen mellan givare och mottagare. Inom ramen för dettapartnerskap bör en dialog föras som involverar staten, enskilda organisationeroch den privata sektorn, såväl i givar- som i samarbetsländerna. Ur ettfattigdomsperspektiv bör partnerskapets kontrakt inkludera fattigdomsbekämpningsom gemensam värdegrund och fattigdomsanalys med konsultationsprocesser ochfolklig förankring som viktiga villkor.Det långsiktiga bilaterala utvecklingssamarbetet bör främst koncentreras tillfattiga länder vars regeringar har politisk vilja och förmåga att bedriva enframgångsrik politik mot fattigdom och där ett partnerskap och en policydialogkan bidra till detta.Den internationella nivånInternationellt skall fortsätta att verka för att fattigdomsorienteringfår ett starkare genomslag i FN:s utvecklingssamarbete, i utvecklingsbankernaslångivning och policydialog och i EU:s bistånd. Det innebär bl.a. att stärkafattigdomsprofilen i de landstrategier som utarbetas i samverkan medsamarbetsländerna och se till att målsättningar och policies också fårgenomslag i praktiken. Det kräver också fördjupad kunskap och uppbyggnad avkapacitet att arbeta med fattigdomsfrågorna i de multilaterala organen liksomatt arbetet på landnivå stärks. Såväl bilateralt som i det multilateralautvecklingssamarbetet bör verka för att ersätta traditionellagivarcentrerade biståndsformer med programbistånd som samordnas avsamarbetsländerna utifrån deras egna prioriteringar. En övergång tillprogramstöd inom ramen för ett partnerskap kan skapa förutsättningar för mereffektiv fattigdomsbekämpning.Sverige skall också verka för att föra in ett konflikthanteringsperspektivsåväl i det humanitära biståndet som i det långsiktiga utvecklingssamarbetet.Sverige kommer också i internationella forum att fortsätta att verka för att demänskliga rättigheterna respekteras såväl i rika som i fattiga länder.En central förutsättning för att minska fattigdomen är en hållbar lösning pålåginkomstländernas skuldproblem. skall fortsätta att arbeta för endefinitiv lösning på de fattigaste ländernas skuldproblem.Sammanfattning av motionernaModerata samlingspartiet förespråkar i kommittémotion U1 (m) attfattigdomsbekämpningen skall utgöra det överordnade målet för Sverigesbiståndspolitik (yrkande 1).Motionärerna välkomnar regeringens skrivelse, som man ser som en bekräftelsepå att regeringen fäster ökad vikt vid fattigdomsbekämpningen. Framför allthandlar fattigdomsbekämpning om att bidra till att skapa förutsättningar för defattiga att själva ta sig ur sin fattigdom. Det är viktigt att dra lärdom av deländer som framgångsrikt bekämpat sin fattigdom och att utnyttja dessaerfarenheter på ett konstruktivt sätt.Det är också viktigt, heter det i motionen, att man framgent värderarresultaten mot de uppsatta målsättningarna. I motionens yrkande 2 villModeraterna att hos regeringen begär förslag till hur biståndetseffektivitet skall kunna relateras till det övergripande målet att utrotafattigdomen i världen.Centerpartiet menar i kommittémotion U4 (c) att regeringens skrivelse indirektär att se som ett erkännande av att tidigare biståndsstrategier haft allvarligabrister. föreslår för framtiden en problemorienteradanslagsstruktur. Motionärerna anser att av regeringen utpekade centrala områden- miljö, jämställdhet, fattigdomsbekämpning och demokrati - bör kunna utgörahuvudposter under anslaget för bilateralt utvecklingssamarbete. Ur dessa anslagfår sedan medel tas i anspråk för att skapa programsamarbete med enskildapartnerländer. Man vill i motionens yrkande 1 att ställer sig bakomen sådan inriktning.Motionärerna vill - yrkande 2 - att det tydligare än vad som sker iskrivelsen betonas att demokrati är en förutsättning för en långsiktigt hållbarfattigdomsbekämpning och för framtida svenskt bistånd i partnerskapsform.Partnerskapet som modell för det framtida biståndet kan bara fungera ompartnerlandet har ett i huvudsak demokratiskt styrelseskick.Det är i landsbygdsmiljön som större delen av världens ekonomiska misär,miljöproblem och sociala problem finns. Skall fattigdomsinriktningen bliframgångsrik måste landsbygdens utveckling sättas i centrum, anförs det imotionens yrkande 3. Det stora kunnande som finns lokalt måste tas till varaoch bilda utgångspunkt för att biståndsinsatsen skall bli framgångsrik. Fråganom en omfördelning av jordbruksmark måste, anförs det i yrkandet, prioriteras.Centerpartiet menar att regeringens ambitioner härvidlag inte är tillräckligtlångtgående. Stöd till jordreformer bör sålunda spela en framträdande roll idet svenska biståndet till landsbygdsutveckling. anser också attSverige måste utveckla en sammanhållen syn på hur stödet tilllandsbygdsutveckling kan förstärkas.I motionens yrkande 4 framhålls problemen med livsmedelsförsörjningen. Störrevikt måste läggas vid stöd till ett miljömässigt hållbart jordbruk som kangarantera den nationella livsmedelsförsörjningen. Detta bör ges regeringen tillkänna.Folkpartiet uppehåller sig i kommittémotion U5 (fp) inledningsvis vid målen fördet svenska biståndet. En fundamental förutsättning för att utvecklingen skallbli beständig och komma alla till del är att mottagarländerna har ettdemokratiskt system. Motionärerna vill att ställer sig bakom en högreprioritering av demokratimålet och att detta ges regeringen till känna (yrkande1).Det är enligt motionärerna uppenbart att utvecklingsbiståndet har en nyuppgift i dagens läge. I stället för att stödja staten i missriktade åtgärderför att bygga landets ekonomiska bas är det nu en viktig uppgift att hjälpastaten att skapa institutionella ramar för demokratin att fungera och för attmarknaden skall kunna bygga landets ekonomi. I viss mån har detta redanpåverkat det svenska biståndet. Motionärerna framhåller i yrkande 2 vikten avatt biståndets former fortlöpande utvecklas.Programstödet måste, betonas det i yrkande 3, kombineras medkunskapsöverföring för att stärka utvecklingen av demokratiska och marknads-ekonomiska institutioner som lagstiftning och en ansvarsfull statsförvaltning imottagarländerna.Motionärerna framhåller i yrkande 4 de enskilda organisationernas roll i detfortsatta reformarbetet. Dessa organisationer kan dels arbeta i situationer däringet bilateralt bistånd är att rekommendera, dels har de möjlighet att komma ikontakt med andra delar av samhället än vad staterna någonsin kan nå.I då biståndet tillfälligt har sänkts, krävs nytänkande för att finnade effektivaste metoderna för att nå resultat av biståndet. Detta är särskiltviktigt, sägs det i motionen, då många människor känner en allt störreskepsis mot u-landsbistånd. I motionens yrkande 5 efterlyses enbiståndspolitisk utredning för att ta fram förslag till hur Sverigesbiståndspolitik skall se ut efter millennieskiftet.Fattigdomsbekämpning handlar ytterst om makten i samhället, hävdas det iVänsterpartiets partimotion U6 (v). En framgångsrik kamp mot fattigdomen liggeri folkmajoritetens intresse. För att folkmajoritetens uppfattningar skall kunnaförverkligas förutsätter detta följaktligen ett demokratiskt styrelseskick.Motionärerna vill i yrkande 1 att ställer sig bakom deras syn pådemokrati och maktfördelning i samhället.Strukturanpassningsprogram är i sig inte av ondo, även om åtgärderna under1980-talet inte fungerade som avsett. Det finns flera länder därden statliga byråkratin vuxit ut till en svulst på samhällskroppen och nepotismoch korruption blivit regel i stället för undantag, vilket inneburit slöserimed ekonomiska resurser. Strukturanpassningsprogram med syftet att komma tillrätta med dessa problem kan frigöra resurser för en sundare ekonomiskutveckling och gynna folkflertalet i berörda länder. I yrkande 2 villmotionärerna att denna syn på strukturanpassningsprogrammen ges regeringen tillkänna.I motionens yrkande 3 efterlyses en mera precis definition av begreppet?marknad? än den som använts i regeringens skrivelse. Marknaden kan inte utgöraen ersättning för demokratiska institutioner. I bästa fall är det enprismekanism. Men ofta menas något annat. Definitionen av ?marknaden? vilar påen analys av grundläggande frågor om makt, demokrati och ekonomisk och socialjämlikhet som en förutsättning för en demokratisk utveckling.Motionärerna påpekar i yrkande 4 att begreppet fattigdom är relevant också iSverige. Klyftorna i det svenska samhället växer. På motsvarande sätt ärfrågorna om maktfördelningen och demokratin i samhället relevanta även i ettnationellt perspektiv.I motionens yrkande 5 efterlyses en utförligare behandling av betydelsen avpartnerskap och internationellt utbyte på det lokala planet mellan frivil-ligorganisationer och myndigheter. anser det vara viktigt attpartnerskapet utvecklas även på lokal nivå.I motionens yrkande 6 varnas för en utveckling med ytterligare ökadevälståndsklyftor, från det ?två tredjedelssamhälle? man talar om . En-femtedelssamhället anas vid horisonten. Motionärerna vill att ställersig bakom denna verklighetsbeskrivning.Miljö- och naturkatastrofer är vanliga orsaker till fattigdom, men även enmedvetet förd politik kan leda till stora lidanden, hävdas det i yrkande 7.Många regeringars liberala regler när det gäller krigsmaterielexport är enligtmotionärernas uppfattning en bidragande orsak till att fattigdomen fördjupas.Motionärerna anser att det är en brist att dessa frågor inte behandlas iregeringens skrivelse.Miljöpartiet välkomnar i motion U2 (mp) skrivelsen, men i ett par avseenden harpartiet en annan uppfattning än regeringen.Ekonomisk tillväxt får inte leda till negativa följder vad gällerresursfördelning och miljö. I motionens yrkande 1 förespråkas att Sverigesbiståndspolitik skall verka för att ekonomisk tillväxt bedöms ur såväl miljö-som socialkonsekvenssynpunkt.Tillväxtens resultat, nya sjukhus, skolor etc. måste göras tillgängliga föralla (yrkande 2).För att undvika negativa konsekvenser beträffande miljö och socialutveckling, är det viktigt att social- och miljöklausuler införs i främst deglobala handelsavtalen, dvs. Regeringen måste vara pådrivandeför att få till stånd social- och miljöklausuler i alla relevantainternationella avtal (yrkande 3).De nuvarande mönstren för världshandeln bidrar enligt Miljöpartietsuppfattning till underutveckling i vissa länder. vill att rättvisoch solidarisk handel skall utgöra en målsättning för biståndspolitik(yrkande 4).Privata investeringar kan utan tvekan bidra till fattigdomsbekämpandeåtgärder. I motionens yrkande 5 framhålls dock att de av partiet önskadesocial- och miljöklausulerna måste vara verksamma även beträffande privatainvesteringar i u-länder.Världsbanken har arbetat hårt för en ny policy, både vadgäller miljöaspekter och sociala konsekvenser. vill att dennordiska representanten i skall arbeta för att säkerställa attVärldsbankens samtliga enheter får en enhetlig policy på detta område (yrkande6).En av de största orsakerna till handel med barn och olika former avutnyttjande av barn är föräldrarnas fattigdom. Handeln med barn ökar speciellti . Tiotusentals barn från och säljs till barnarbete ifabriker och för att utnyttjas i barnprostitution. På detta område måstesvenska biståndsinsatser göras (yrkande 7).Som ett viktigt moment i kampen mot fattigdomen nämner motionärerna i yrkande8 insatser mot den omfattande korruptionen, som bör motverkas genombiståndspolitiken. Detsamma gäller drog- och alkoholmissbruk (yrkande 9).Överlag bör EU:s biståndsinsatser samordnas bättre. anser att enalltför stor del av EU:s bistånd har formen av livsmedelsbistånd. Detta kan slåut lokal produktion som redan finns. En sådan utformning av biståndet måstemotverkas (yrkande 10).Motionärerna menar också att helheten av EU:s politik gentemot tredje världenbör granskas. EU:s handels-, utrikes- och jordbrukspolitik får inte utformas påett sådant sätt att de egna biståndsinsatserna äventyras (yrkande 11).I motionens yrkande 12 förespråkas en ändrad anslagsstruktur för det svenskabiståndet, som i högre grad tar hänsyn till den önskvärda långsiktigheten ibiståndet. På så sätt skulle problemet med reservationer av ej utnyttjade medelminska i omfattning.Miljöpartiet menar att miljön fått för lite uppmärksamhet i regeringensskrivelse, med endast två tredjedels sida av utrymmet. Där saknasframåtblickande resonemang om de långsiktiga överlevnadsfrågorna. Miljöpartietvill att miljöfrågorna lyfts fram i biståndspolitiken och att ställersig bakom denna uppfattning (yrkande 13).Kristdemokraterna välkomnar i motion U3 (kd) den noggranna analys avfattigdomens orsaker och omfattning som gjorts i regeringens skrivelse, men harsynpunkter på den inriktning och de prioriteringar regeringen förespråkar.Under nuvarande regering har biståndsnivån underskridit den biståndsnivå på0,av BNI som FN rekommenderar som miniminivå för i-länderna. böromedelbart återgå till en biståndsnivå på av BNI, hävdas det i yrkande 1.U-landsbiståndets effektivitet är direkt beroende av den demokratiskautvecklingen i mottagarländerna. vill (yrkande 2) attfortsatt stora insatser görs för att främja demokratin i samarbetsländerna,framför allt genom att mera medel kanaliseras genom enskilda organisationer.Motionärerna betonar demokrati- och valassistansorganisationen viktigaroll i demokratiarbetet. anser det nödvändigt att förse IDEAmed ytterligare medel för att bedriva och utveckla sin verksamhet (yrkande 3).Näringslivsbiståndet måste enligt uppfattning prioriterashögre. UD:s projektexportsekretariat har som överordnad uppgift att ge svenskaexportföretag bättre möjligheter att få del av den internationella marknaden.Här krävs dock en effektivisering, vilket innebär att sekretariatet måste fåmer resurser till sitt förfogande, samt att samordningen mellan näringsliv ochmyndigheter förbättras, så att den svenska resursbasen utnyttjas på bästa sätt(yrkande 4).Utbildning och hälsovård är, anförs det i yrkande 5, viktiga ingredienser iett effektivt bistånd och kan knappast övervärderas. Dessa två områden måstealltså inta en högt prioriterad plats i det svenska biståndsarbetet.Det är önskvärt att samarbetet mellan UD och enskilda organisationer återfåren fast form möjligt. anser att det snabbast ocheffektivast skulle ske genom återupprättande av (yrkande 6).Partiet förespråkar också inrättandet av ett oberoende utvärderingsinstitutför det svenska biståndet (yrkande 7). Det är inte tillfredsställande, menarman, att Sida nu återigen sköter utvärderingen av sin egen verksamhet.Beträffande de satsningar som görs på bistånd till mottagarländernasoffentliga sektor, understryker motionärerna i yrkande 8 att korruptionen måstebekämpas med alla medel. Det måste också ställas krav på en ökad effektivitet iden statliga distributionen av medlen i mottagarländerna. Bistånd till denoffentliga sektorn bör prioritera satsningar inom rättsväsende, utbildning,jordreformer och skattesystem.Motionärerna förespråkar vidare i yrkande 9 en utökad användning avkreditsystem som biståndsform, och anför projektet ?Grameen Bank? i Bangladeshsom en lyckad förebild.