bet · GL01KU25 · 1998-05-12 00:00:00 — En aspektsom utskottet framhållit är vikten av en realistisktidsplanering av propositions- ochlagstiftningsarbetet. En ytterligare möjlighet äratt minska tiden för framställningen avförfattningarna. Av en promemoria frånJustitiedepartementet från den 24 februari 1997framgår att man inom räknar medatt det behövs för att efterriksdagsbeslutet hinna utfärda den aktuellaförfattningen, trycklova den och därefter få dentryckt. I samband med den granskning utskottetgjorde konstaterades emellertid att enrelativt stor mängd författningar har utkommit fråntrycket efter riksdagsbeslutet(bet. 1997/98:KU10 s. 27). I det aktuella ärendetförlöpte från regeringsbeslutet innanförfattningen om ändrad tandvårdstaxa kom ut fråntrycket. Trycklov beviljades efterregeringsbeslutet. Enligt utskottets bedömning tordedet vara möjligt att utnyttja moderntryckningsteknik för att framställa föreskrifternasnabbare än vad som är fallet.Det ärende som utskottet här behandlar, omstatsrådet handläggning av ärendet om enny tandvårdstaxa, är ett enskilt exempel på ettgenerellt problem. Det är, vilket utskottet tidigtanfört (bet. KU 1975/76:51 s. 8), angeläget att enförfattning skall träda i kraft först eftererforderligt rådrum för information omförfattningens innehåll m.m. Författningar skallkungöras på sådant sätt att möjlighet föreligger förenvar som berörs av författningen att ta del av dessinnehåll innan den träder i kraft. Att författningarges ut med rimlig framförhållning är särskiltangeläget när den har direkt betydelse för enskilda.Som framgått av vad som anförts i det föregåendehar för avsikt att även ifortsättningen granska författningsutgivningen.Granskningen föranleder i övrigt inget uttalandefrån utskottets sida.3.8 Regeringens beslut om ändring avreglerna för skogsavverkningÄrendetI en anmälan har begärts att utskottet granskarregeringens beslut om ändring iskogsvårdsförordningen (1993:1096), bilaga A 3.21.Enligt anmälan bör granskningen avse om beslutetstrider mot grundlagens egendomsskydd och förbud motretroaktivitet samt våra åtaganden gentemot EG-rätten.På utskottets begäran har från Regeringskanslietinkommit en promemoria i ärendet, bilaga A 3.22.BakgrundEn regelrätt skogslagstiftning infördes medbestämmelser om att ny skog skall skapas efteravverkning. Genom senare beslut infördes tvingande bestämmelser om hushållningmed skogstillgångarna på varje fastighet för attgarantera att det alltid finns möjlighet att fåvirkesavkastning från fastigheten. begränsningar i omfattningen av avverkningenpå en brukningsenhet , de s.k.ransoneringsreglerna.Den 1 januari 1975 infördes bestämmelser om attalla slutavverkningar större än ett halvt hektarskulle anmälas i förväg till skogsvårdsstyrelsen.Numera gäller enligt föreskrifteratt anmälan skall ske senast föreplanerad avverkning. Om anmälaren inte hört avskogsvårdsstyrelsen kanavverkningen starta. Avsikten med bestämmelserna vari första hand att ge myndigheterna bättremöjligheter att i de enskilda fallet ge råd ellerbesluta föreskrifter om återväxtåtgärder och hänsyntill naturvårdens intressen.År 1979 förenklades lagstiftningen och det infördesen generell undantagsbestämmelse från de s.k.ransoneringsreglerna för brukningsenheter, varsårliga virkesproduktion underskred 100 kubikmeter.En sådan virkesproduktion motsvarade i genomsnitt 40hektar i norra och i södraSverige. Undantaget gällde emellertid inte de falldär avverkningen motiverades av behovet av attfinansiera fastighetsköpet. höjdes dengenerella undantagsgränsen för ransoneringsreglernatill 200 kubikmeter.År 1993 genomfördes en genomgripande omarbetning av1979 års skogsvårdslag (1979:429). Miljömåletinfördes som ett grundläggande mål i skogspolitiken.Skogsbruket skulle bedrivas effektivt ochansvarsfullt så att det ger en uthålligt godavkastning och så att skogsmarkens naturgivnaproduktionsförmåga bevaras. Skogspolitikens medelskulle liksom vara av rättslig, ekonomiskoch administrativ art. Skogsägaren gavs störrefriheter i valet av skogsbruksåtgärder.Administrationen och ransoneringsbestämmelsernaförenklades och näringen förutsattes ta detekonomiska huvudansvaret för skogsvården. Underriksdagsbehandlingen förutsatte jordbruksutskottetatt regeringen skulle meddela närmare föreskriftermed innebörd att för alla brukningsenheter över 100ha skogsmark borde gälla att avverkning skallbegränsas om den skulle leda till att mer än hälftenav brukningsenheten skulle komma att bestå avkalmark och skog (bet. 1992/93: JoU15s. Lagändringarna trädde i kraft den 1 januari1994 med en ny skogsvårdsförordning(1993:1096).Enligt 11 § skogsvårdslagen får regeringen ellerden myndighet regeringen bestämmer i fråga omstörre skogsinnehav för att främja en jämnåldersindelning av skogen föreskriva att högst enviss andel av brukningsenheter skogsmarksareal fåravverkas . I fråga om övrigaskogsinnehav får vidare dessa föreskrifter innebäraatt avverkning inte får ske i sådan utsträckning än hälften av brukningsenhetens produktivaskogsmarksareal kommer att bestå av kalmark ochyngre skog.Enligt 12 § skogsvårdsförordningen i dess lydelsemellan och den 15 november 1997fick på brukningsenheter större än 100 ha skogsmarkföryngringsavverkning inte ske i sådan utsträckningatt mer än hälften av brukningsenhetens produktivaskogsmarksareal kommer att bestå av kalmark ochskog yngre än 20 år.Ändringar i jordförvärvslagstiftningen ochfastighetsbildningslagstiftningen innebar attförvärvsprövningen i väsentlig utsträckningavskaffades och att möjligheterna att avstycka delarav rationella fastigheter utökades. Detta fickenligt promemoria till följd atten helt ny grupp av fastighetsköpare börjadeuppträda på marknaden.Enligt promemoria rapporteradesallt oftare i massmedierna om hur mindreskogsfastigheter köptes upp, totalavverkades ochsåldes vidare skoglösa. Det framkom också att vissafastighetsköpare genom att begära klyvning avfastigheter större än satte i system attkringgå skogsvårdslagstiftningensransoneringsbestämmelser. Regeringen beslutadedärför om en komplettering av 12 §skogsvårdsförordningen som trädde i kraft den 1januari 1995. Förordningsändringen innebär attreglerna om föryngringsavverkning påbrukningsarealer större än 100 ha också skall gällaför mindre fastigheter om de varit föremål förfastighetsreglering, klyvning eller avstyckningunder de senaste tre åren.En utvärdering av ransoneringsreglerna redovisadesav på uppdrag avregeringen. Utvärderingen visade att av defastigheter, som tillkommit i undantagsgruppen,hade avverkats så att av arealen var kalmark eller skog yngre än 20 år.Jorbruksutskottet uttalade attdet förutsatte att regeringen noggrant följde fråganoch vid behov skulle vidta åtgärder (bet.1996/97:JoU17, 1997/98:JoU1).Den 16 maj 1997 uttalade näringsministern i enintervju i tidningen , Lantbruk att regeringentill hösten skulle komma att ta ställning tillskogsvårdslagens ransoneringsregler och att han inteuteslöt att det då kunde bli aktuellt med enskärpning av den delen i skogsvårdslagen.Antalet anmälda avverkningar uppgick tillca 38 000. De ändrade undantagsreglerna trädde ikraft . uppgick antaletanmälningar till 68 765 för att året därpå sjunkatill 44 212. hade antalet anmälningarsjunkit års nivå eller till omkring 31000. Första hälften av uppgick antaletanmälningar till 18 576.I budgetpropositionen för (prop. 1997/98:1)som beslutades framhölls attde samlade effekterna särskilt vad gällerbrukningsenheter mindre än 100 ha i vissa fallmedfört så omfattande avverkningar attavverkningsbar skog kommer att saknas underöverskådlig tid. De generösarejordförvärvsbestämmelser som tidigare tillkommitsamtidigt med en minskad reglering hade enligtpropositionen i ett antal fall lett till ettskogsbruk som inte var i skogspolitikens anda.Regeringen aviserade mot den bakgrunden sin avsiktatt ändra sina föreskrifter på så sätt attundantaget från ransoneringsbestämmelserna skullegälla endast brukningsenheter som är mindre än 50ha.Den 9 oktober beslutade regeringen om ändring i 12§ skogsvårdsförordningen (1993:1096) med innebördatt arealgränsen för undantagen frånransoneringsreglerna ändrades från 100 ha till 50ha. Ändringen trädde i kraft den 15 november 1997och utkom från trycket den 21 oktober 1997.Egendomsskyddet och skyddet mot retroaktivlagstiftning i regeringsformen m.m.Den 1 januari 1995 fick 2 kap. 18 § regeringsformenny lydelse. Enligt paragrafen är varje medborgaresegendom tryggad bl.a. genom att ingen tvingas tålaatt det allmänna inskränker användningen av markeller byggnad, utom när det krävs för att tillgodoseangelägna allmänna intressen. Ersättning förförlusten skall vara tillförsäkrad bl.a. den förvilken det allmänna inskränker användningen av markoch byggnad på sådant sätt att pågåendemarkanvändning inom berörd del av fastighetenavsevärt försvåras eller skada uppkommer som ärbetydande i förhållande till värdet på denna del avfastigheterna. Enligt förarbetena innebar intelagändringen att ersättningsrätten utvidgades iförhållande till vad som dittills gällt.Utskottet har i ett yttrande tilljordbruksutskottet gjort bedömningen att de nyabestämmelserna måste kunna tolkas så att någonändring av tidigare gällande rätt inte gjorts(1997/98:KU8y).Grunden för skogsvårdslagstiftningen är enligt 1 §skogsvårdslagen att skogen är en nationell tillgångsom skall skötas så att den uthålligt ger en godavkastning som den biologiska mångfaldenbehålls. Skogsvårdslagen innehåller skildaföreskrifter som kan inskränka rådigheter överskogsmark. Det gäller bl.a. avverkning av skog påskogsmark. finns föreskrifter om atthögst viss andel av en brukningsenhetsskogsmarksareal får avverkas under en viss periodutan att det föreligger någon rätt till ersättning.I 2 kap. 10 § regeringsformen finns ett skydd motretroaktiv lagstiftning. Skyddet är begränsat tillstrafflagstiftning och skattelagstiftning.Rättighetsutredningen behandlade frågan omretroaktiv lagstiftning (SOU 1978:34). Utredningenförklarade sig dela uppfattningen att retroaktivlagstiftning på förmögenhetsrättens område somhuvudregel borde undvikas. Medborgaren hade, anfördeutredningen, ett berättigat anspråk på att kunnaplanera sina förhållanden utifrån gällande rätt. Etthuvudproblem var dock att avgöra vad som skulleförstås med att en lag är tillbakaverkande eller harretroaktiv verkan.Konstitutionsutskottet har vid upprepade tillfällenbehandlat frågan om re-troaktiv lagstiftning. Ibetänkandet KU 1974:60 framhöll utskottet att dennya regeringsformen till skillnad årsregeringsform innehåller ett uttryckligt förbud motretroaktiv lagstiftning. Utskottet ansåg detutomordentligt värdefullt att principen fått sinförankring i grundlag och framhöll att ävenbeträffande viss annan lagstiftning tillämpas iprincip en motsvarande regel. På förmögenhetsrättensområde har sålunda stor vikt fästs vid den enskildesmöjligheter att vid en rättshandlings ingående kunnaöverblicka konsekvenserna. Endast tungt vägandesociala hänsyn hade ansetts kunna medgeretroaktivitet.Professor har i en uppsats i Festskrifttill behandlat ämnetretroaktiv lagstiftning i Europaperspektiv. EnligtUlf skulle det hittillsvarande svenskarättsläget - före medlemskapet i EES och EU -möjligen kunna sammanfattas så att en nylagstiftning normalt inte givits retroaktiv verkantill den enskildes nackdel, men att man varit öppenför att i vissa hänseenden kunna ge lagstiftningsådan effekt om det funnits särskilda skäl somansetts påkalla detta. Argumenten för att låta nylag få tillämpning på äldre förhållanden har fåttrelateras till de i allmänhet tyngre vägandeargumenten mot detta. understryker dockrättslägets osäkerhet.Frågan om retroaktiv lagstiftning har under senareår diskuterats i den juridiska debatten mot bakgrundav ett avgörande av Regeringsrätten . GenomRegeringsrättens avgörande i etträttsprövningsmål som gällde AB KlippansFinpappersbruks skyldighet att betala kostnader förmiljösaneringsarbete har, enligt ,slagits fast principen att retroaktiv lagstiftning,som verkar betungande för enskilda, inte kan gesretroaktiv verkan utan att detta har klart stöd imeddelade övergångsbestämmelser. Enligt ha menat att mönstret imedlemsstaternas gemensamma rättsgrundsatser, såsomdessa kommer till uttryck i EG-rätten, utgörprinciper som påkallar särskilt beaktande även isvensk rätt.EuropakonventionenEnligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet harvarje fysisk eller juridisk person rätt till respektför sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annatän i det allmännas intresse och under deförutsättningar som anges i lag och i folkrättensallmänna grundsatser. Dessa bestämmelser inskränkerdock inte en stats rätt att genomföra sådanlagstiftning som staten finner nödvändig för attreglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse meddet allmännas intresse eller för att säkerställabetalning av skatter eller andra pålagor eller avböter och viten. När det gäller inskränkningar irätten att använda egendom har Europadomstolenanlagt ett för den enskilde relativt strängt synsättoch funnit att även tyngande begränsningar avägarens rättigheter kunde accepteras i det allmännaintresset.När det gäller förbud mot retroaktiv lagstiftninginnehåller ett sådant förbudendast på straffrättsområdet (artikel 7).EG-rättenI utformades ingen gemensamskogspolitik för medlemsländerna. Sedermera komskogsfrågorna att behandlas i huvudsak som en del avjordbruket. har en gemensamskogsstrategi börjat utarbetas inom kommissionen,främst i samband med jordbrukspolitiken. Inom ramenför EG:s övergripande strategi lämnas ekonomisktstöd till bl.a. ett särskilt aktionsprogram förskogen.Skogsbruket omfattas således i princip inte av detEG-rättsliga regelverket. Om EG-rätten kan nämnasatt det numera är fastslaget genomMaastrichtfördraget att unionen som allmännaprinciper för gemenskapsrätten skall respektera degrundläggande rättigheterna såsom de garanteras avEuropakonventionen och såsom de följer avmedlemsstaternas gemensamma konstitutionellatraditioner. Retroaktiva åtgärder är normalt intetillåtna inom EG-rätten, såvida inte särskildaomständigheter i det allmännas intresse föreligger.Retroaktivitet aktualiseras bl.a. när en ny lagregeltillämpas på en pågående handling eller transaktionsom ännu inte genomförts. En annan princip inom EG-rätten är principen om berättigade förväntningar,som gäller även i de fall det inte föreligger enuttrycklig individuell rättighet. En person skallalltså kunna handla i enlighet med berättigadeförväntningar om att en bestämmelse skall fortsättaatt gälla. En EG-rättslig åtgärd får inte kränkadessa förväntningar, såvida det inte finns ettöverordnat skäl i allmänt intresse. Som ovan sagtsligger skogsbruket i princip inte inom ramen för EG-rätten, vilket torde innebära att ettregeringsbeslut på området inte kan bli föremål förprövning av EG-domstolen.Professor har när det gäller skyddetmot retroaktiv lagstiftning i egentlig mening, dvs.lagstiftning som avser att reglera redan företagnahandlingar, framhållit att EG-rätten har ett strängtsynsätt i fråga om lagstiftning som verkar tillenskilds nackdel. Undantag kan dock vara tillåtna omsyftet kräver det och berättigade förväntningarrespekteras. intar en mer toleranthållning till lagstiftning som ändrar de rättsligaförutsättningarna för en påbörjad verksamhet somännu inte lett till ett slutfört handlande. EnligtUlf måste en utgångspunkt vara att allmännarättssäkerhetsprinciper som gäller i EG-rätten,såsom huvudregeln om förbud mot retroaktivlagstiftning, skall iakttas också när det är svenskadomstolar som tillämpar EG-rätt. Regeringsrätten hari det tidigare nämnda avgörandet den 31 maj 1996framhållit att inom EG-rätten - med hänvisning tillproportionalitetsprincipen och till principerna omrättssäkerhet och skyddet av berättigadeförväntningar - ansetts att ändringar imateriallrättsliga regler normalt inte träffarförhållanden som ligger före ikraftträdandet annatän när det t.ex. av bestämmelsens ordalydelse klartframgår att retroaktiv tillämpning har varitåsyftad. Även i ett sådant fall krävs att deberördas berättigade förväntningar har behörigenrespekterats.Utskottets bedömningDen svenska skogsvårdslagstiftningen bygger sedanlänge på att skogen är en nationell tillgång somskall skötas så att den uthålligt ger en godavkastning, vilket framgår av 1 § skogsvårdslagen(1979:429). Regeringens beslut omändring i skogsvårdsförordningen ligger helt i linjemed denna grundläggande förutsättning förskogsbruket. Som framgår av den ovan lämnaderedovisningen strider inte beslutet, som aviseradesi budgetpropositionen, mot regeringsformensegendomsskydd eller mot förbud mot retroaktivlagstiftning. Något EG-rättsligt hinder mot beslutettorde inte heller föreligga.Granskningen föranleder inte något uttalande iövrigt från utskottets sida.3.9 Fråga om statsråds kännedom om vissskattefri ersättningÄrendetI en granskningsanmälan, bilaga A 3.23, har tillgranskning anmälts en fråga om viss ersättning tillBjörn . I anmälan refereras till en TV-dokumentär om , där uppgifter framkom omatt turistråd betalade utskattefri ersättning till för hansinsatser som "turistambassadör". Enligt anmälan börutskottet granska huruvida något statsråd varitinförstådd med att ersättningen till varskattefri.BakgrundI den tredje delen av dokumentären som sändes i SverigesTelevision beskrevs bl.a. uppdrag somturistambassadör för turistråd. Iprogrammet lämnades uppgifter om ett avtal mellanTuristrådet och från1985, enligt vilket skulle erhålla 1 miljonkronor som ersättning föruppdraget. Pengarna skulle utbetalas till med säte på Jersey.I TV-dokumentären uppgavs att dåvarande vicestatsminister och hans dåvarandepressekreterare vid ett möte påRosenbad med och dennes dåvarandekompanjon skulle ha fått information omförslaget om Borgs engagemang för . Någondokumentation från mötet på har inte kunnatåterfinnas i arkiv.Den 6 februari 1986 fattade regeringen beslut omett extra anslag till turistråd på 800 000kr. Utskottet har tagit del av regeringsbeslutetbilaga A 3.24, av vilket framgår att medlenbeviljades för de ändamål som angetts i en skrivelsefrån turistråd till ,nämligen att finansiera "en intensifieradmarknadsföringsinsats för turismtill från ".Ingvar CarlssonSamma dag som avsnittet om den skattefriaersättningen till sändes i TV, den 12 januari1998, sändes en intervju med iRapports sena nyhetssändning . I intervjuntillbakavisade alla uppgifter om atthan skulle ha känt till något om arvodet till BjörnBorg eller om att det utbetalades på ett sätt somgjorde att inte behövde betala skatt i Sverige.Carlsson underströk att det aldrig skulle fallahonom in att ställa sig bakom något sådant ochmenade att detta "... i så fall är något somTuristrådet gjort på egen hand ...". I en artikel iAftonbladet riktade IngvarCarlsson ett antal frågor till producent , angående de påståenden som gjorts i dennesTV-dokumentär. tillbakavisade debeskyllningar som i programmet gjorts mot honomsjälv och socialdemokraterna för medverkan tillskatteflykt. Vidare ifrågasatte han bl.a. varförRydén okritiskt byggt sina påståenden uteslutande påde uppgifter som Borgs tidigare kompanjon lämnat.Utskottet har även tagit del av en artikel av DanJosefsson i tidskriften nr 1-2 1998 och vissaandra tidningsartiklar, bilaga A 3.25.TV-dokumentären om har anmälts och TV. Utskottet hartagit del av yttrande tillgranskningsnämnden, vari bl.a. återges visstopublicerat material vad avser frågan om IngvarCarlssons kännedom om avtal ochförutsättningarna för utbetalningen av ersättningentill revisorers granskningRiksdagens revisorer har granskat Turistrådets ochRegeringskansliets hantering av avtalet med ochvillkoren kring detta, bilaga A 3.26. Revisorernahar inte granskat huruvida dåvarande statsrådetIngvar medverkade till eller hade kännedomom avtalet med har inte återfunnit avtalet mellanTuristrådet och bland handlingarna frånTuristrådet i . Det framgår dock avtillgängliga protokoll att engagerades somkonsult för och att avsiktenvar att avtalet skulle löpa . Avtaletmed omnämns första gången i protokoll frånTuristrådets styrelse . Enligtprotokollet meddelade VD att i samarbete med Projekthusetaccepterat ett samarbete med . Avtal ocharbetsformer skulle regleras i senare delen avaugusti.Vid referensgrupps sammanträdeden presenterade Turistrådetsordförande idén med somturistambassadör för . Avtalet innebar enligtprotokollet att skulle delta vid bl.a. mässoroch konferenser som arrangerades av iSverige och i utlandet.I revisorernas rapport nämns även att avtalet medBorg tidsmässigt sammanfaller med Turistrådetsprojekt . Projektet syftade till attöka intresset för som turistland genom attsammankoppla med idrott. slötsockså avtal med exempelvis Alpina landslaget. Enligtvad som framkommit av revisorernas granskning äravtalet med det enda som slutits med en enskildidrottsman.Riksdagens revisorer anför i sina slutsatser attTuristrådet, i likhet med andra stiftelser ochmyndigheter, hade skyldighet att göra affärsmässigabedömningar av de avtal man ingick. Riksdagensrevisorer har inte funnit något som tyder på att såinte har skett, vare sig när det gällerersättningens storlek eller Borgs motprestationer.Revisorerna påpekar dock att det i sammanhanget ärviktigt att skilja på avtal med olagligt innehålloch avtal som av någon anledning kan vara diskutablafrån moralisk synpunkt. Avtalet mellan Turistrådetoch granskades av den auktoriserade revisorn.En sådan granskning avsåg lagligheten men innebarknappast någon värdering av avtaletsaffärsmässighet. Inte heller torde Turistrådetsrevisorer ha granskat avtalet ur moralisk synvinkel.Turistrådets stadgar innehöll inte heller någrainskränkningar av vilken sorts avtal som fick ingåsav stiftelsen. Samtliga som intervjuats underRiksdagens revisorers granskning har dock framhållitatt de själva och alla inblandade ansåg att avtaletvar en god affär för . ansågs kunnaföreträda på ett sätt som skulle kunna ökaturismen i Sverige.UtbetalningarnaI dokumentären uppges att denersättning erhöll från utbetaladestill bolaget med säte påJersey. Enligt programmet undgick på så vis attbetala inkomstskatt för ersättningen. Eftersom Borginte var anställd vid utan engagerad somkonsult betalade inte några socialaavgifter för . Vad gäller utbetalningarna anförrevisorerna att de skatterättsliga regler som gälldeunder avtalstiden () innebar att detvar möjligt för en stiftelse att betala utersättning till ett utländskt bolag för tjänster sombolaget utfört åt stiftelsen utan att avdrag förpreliminär skatt gjordes.Alexander , auktoriserad revisor, var underden aktuella tidsperioden revisor i . Iintervju med revisorer uppger atthan är övertygad om att avtalet mellan Turistrådetoch innehöll krav på motprestation frånBorg. utgår från att han kontrollerade attdet belopp som utbetalades till varje åröverensstämde med avtalet. uppger även atthan skulle ha godkänt utbetalningen även ombetalningsmottagaren befunnit sig på exempelvisJersey, under förutsättning att pengarna betaladesut till rätt part. Såväl som hans medrevisori , departementsrådet ,menar att det inte skulle ha varit fel avTuristrådet att göra en sådan utbetalning.Skatteinbetalningarna var Borgs eller Borgs företagsansvar. hade ingen kännedom om Borgsenskilda förhållanden såsom mantalsskrivningsort,privatekonomi eller annat. menar att dessaförhållanden heller inte var relevanta. Hans uppgiftsom revisor var att granska att rätt part erhöllrätt summa och att beloppet överensstämde med detavtal som förelåg. Avtalet med varhelt öppet och beloppet var känt.Vad gäller utbetalningarna anför Riksdagensrevisorer i sina slutsatser att det inte av deninformation som finns tillgänglig är möjligt att draslutsatsen att medverkat till olagligaskatteaffärer.