bet · GM01NU4 · 1998-11-19 00:00:00 — Dessa resurseravser snabbreglerade produktionsanläggningar somvattenkraftverk och gasturbiner. Svenska kraftnäthar långsiktigt upphandlatstörningsreserver.Ansvaret för balanshållningen gäller enligt ellagenbara på kort sikt, dvs. ansvaret omfattar denmomentana balanshållningen med hjälp av deproduktionsresurser som står till buds vid varjegivet tillfälle. Om produktionskapacitet bortfallertill följd av någon allvarlig störning ielproduktionen är det inte myndighetens ansvar attåterställande av produktionskapaciteten sker genomerforderliga reparationsarbeten. Detsamma gäller omen obalans av mer permanent art uppstår, dvs. omproduktionsresurserna inte motsvararkonsumtionsbehovet. Det ingår alltså inte isystemansvaret att avhjälpa en sådan brist, oavsettvad den beror på.Svenska kraftnät bedömer mot den angivna bakgrundenatt affärsverket med ellagens nuvarande bestämmelserinte har möjlighet att ta på sig ett finansielltansvar för anläggningarna. Frågan bereds förnärvarande i . Regeringen uppdrog ioktober 1998 åt att i samrådmed kartlägga och analyseratillgång och behov vad gäller reservkraftproduktioni det svenska elsystemet. Uppdraget skall redovisassenast den 15 januari 1999.Utskottets ställningstagandeUtskottet tillstyrker det förslag till ändring avellagen som regeringen framlägger i syfte att dekostnader som har till följd avsystemansvaret för el och som inte kan hänföras viss kund eller kundkategori skall ingå ikostnadsunderlaget för stamnätstariffen.I de båda här aktuella motionerna 1998/99:N1 (s)och 1998/99:N279 (v) tas upp frågan om ansvaret förstörningsreserven på , med utgångspunktfrån situationen för . Utskottetanser att det är angeläget att de problem sommotionärerna uppmärksammar får en genomlysning ochatt regeringen överväger om några åtgärder behövervidtas. Som framgått av den tidigare redovisningenbereds frågan inom Regeringskansliet.Behovet av effektreserver och finansieringen avkostnaderna för dessa skall utredas med skyndsamhet.Med hänvisning härtill anser utskottet inte att detfinns behov av något uttalande av ;motionerna avstyrks.Förseningsavgift vid försenad ellerfelaktig årsrapportPropositionenRegeringen föreslår att nätmyndigheten bemyndigasatt utdöma en avgift (förseningsavgift) vid försenadeller felaktig årsrapport för nätverksamhet.Av bestämmelserna i förordningen (1995:1145) omredovisning av nätverksamhet framgår att den sombedriver nätverksamhet skall upprätta en årsrapport.Denna består av resultaträkning, balansräkning,verksamhetsberättelse och, i fråga om störrenätföretag, finansieringsanalys. I en bilaga tillverksamhetsberättelsen skall en särskild rapportbifogas. Den särskilda rapporten skall innehållauppgifter som behövs för att bedöma skäligheten inättariffer och övriga villkor samt för att kunnajämföra nätverksamheter. Den rapport somnätföretagen skall sända in till nätmyndighetenutgör underlag för myndighetens tillsynsarbete. Enförutsättning för att detta skall kunna bedrivaseffektivt är att de handlingar som ingår i rapportenär korrekta och att de inkommer i rätt tid, anförsdet i propositionen.En granskning som genomfört visar attårsrapporterna ofta är behäftade med relativt storabrister. Många nätföretag inkommer med försenadeeller ofullständiga årsrapporter. Bristerna avserfrämst otillräcklig särredovisning av nätverksamhet,ofullständiga årsrapporter och oklararedovisningsprinciper samt handlingar som inte harundertecknats av rätt befattningshavare. För attkomma till rätta med bristerna och förbättrakvaliteten i redovisningen av nätverksamhet och iårsrapporterna krävs betydande informations- ochutbildningsinsatser riktade mot nätföretagen,konstaterar regeringen. Det är ett ansvar förnätmyndigheten och berörda branschorganisationer attgenomföra dessa insatser.Bolag som omfattas av årsredovisningslagen(1995:1554 - ÅRL) skall enligt 8 kap. 3 § denna lagsända in bestyrkt kopia av årsredovisningen ochrevisionsberättelse för det gångna räkenskapsårettill (). I 8 kap.9 § ÅRL finns bestämmelser om en särskildförseningsavgift för bolag som inom sju månaderefter räkenskapsårets utgång inte har inkommit medföreskrivna handlingar till PRV. Erfarenheterna avdetta system är goda, anför regeringen. Antaletförsenade eller felaktiga räkenskapshandlingar harminskat kraftigt sedan reglerna om särskildförseningsavgift infördes. I syfte att ökaefterlevnaden av bestämmelserna om redovisning avnätverksamhet bör en motsvarande avgift införas förnätföretag som sänder in årsrapporten för sent ellerfelaktigt sammanställd, föreslår alltså regeringen.MotionenI motion 1997/98:N22 (m, fp, kd) välkomnas förslageti dess huvuddrag, men motionärerna finner detbristfälligt i ett avseende. Förslaget innebärnämligen att ett myndighetsbeslut omförseningsavgift får verkställas även om det intevunnit laga kraft, framhålls det. Detta innebär attett myndighetsbeslut får direkt rättsverkan även omdet överklagas, vilket är olämpligt av principiellaskäl, anser motionärerna. De föreslår att riksdagenskall besluta att förseningsavgift inte skall kunnaverkställas i avvaktan på att beslutet vinner lagakraft.Utskottets ställningstagandeUtskottet anser att regeringens förslag om införandeav en förseningsavgift vid försenad eller felaktigårsrapport är välmotiverat. Det är angeläget attnätmyndigheten kan bedriva en effektiv tillsyn.Möjligheten att ta ut en förseningsavgift kanförväntas förbättra nätmyndighetenstillsynsmöjligheter.Med en sådan modell som förordas i den här aktuellamotionen 1997/98:N22 (m, fp, kd), och som innebäratt beslutet om förseningsavgift enligt ellagen inteskall kunna verkställas innan det har vunnit lagakraft, skulle systemet med förseningsavgift ipraktiken bli verkningslöst med hänsyn till den tiddet tar innan en eventuell överklagandeprocedur äravklarad. Ett beslut om förseningsavgift enligtellagen kommer att kunna överklagas till länsrätt(vilket inte kräver något prövningstillstånd) ochdärefter till kammarrätt (vilket kräverprövningstillstånd). Om man skall vänta till dessatt denna procedur är avklarad är man inne pånästföljande räkenskapsår.En bestämmelse om att ett myndighetsbeslut inteskall verkställas i avvaktan på att beslutet vinnerlaga kraft är påkallad främst om beslutet gäller enbedömning av förhållanden i ett enskilt fall. Dettakan inte anses vara för handen när det gällerförseningsavgiften enligt ellagen, och inte hellerenligt årsredovisningslagen. Enligt uppgift frånkansliet vid lagutskottet, som harårsredovisningslagen inom sitt ansvarsområde, harfrågan om att beslut om förseningsavgift enligt denlagen inte skulle verkställas innan det har vunnitlaga kraft inte varit föremål för yrkanden imotioner eller i reservationer.Utskottet vill också framhålla vad som sägs ibudgetpropositionen för (prop. 1998/99:1)under utgiftsområde 24 Näringsliv beträffandePatent- och registreringsverket (s. 40). Införandetav förseningsavgifter för inlämnande avårsredovisningar har medfört att antaletårsredovisningar som inlämnats har ökat frånca till , sägs det.Med det anförda tillstyrker utskottet propositioneni berörd del och avstyrker den nämnda motionen imotsvarande del.Tariffutjämning mellan tätort och glesbygdPropositionenVid samredovisning eller sammanslagning avnätkoncessioner för områden och vid justering avgränser för nätkoncession för område skall ensuccessiv tariffutjämning mellan de berörda områdenakunna ske ,föreslår regeringen. Syftet med att införa en legalgrund för differentiering av nättariffer vidsamredovisning eller sammanslagning avnätkoncessioner för område är att underlättaytterligare tariffutjämning.Enligt ellagen skall varje nätkoncession för områderedovisas för sig. kan dock, påkoncessionshavarens begäran, medge att flerakoncessionsområden redovisas samlat. Denna möjlighethar införts för att bl.a. främja tariffutjämningmellan tätort och glesbygd. För att undantaget skallkunna medges måste områdena ligga geografiskt näravarandra och utgöra en för nätverksamhet lämpligenhet. Den befintliga lagstiftningen medger intenågon successiv utjämning och anpassning avnättariffer.Eftersom skillnaderna mellan nättariffer i tätorts-och glesbygdsnät kan vara betydande, kantätortskundernas tariffer stiga väsentligt om ensamredovisning börjar att tillämpas, konstaterarregeringen. Det kan därför befaras att kravet på enomedelbar tariffutjämning medför att nätföretagibland avstår från att begära en samredovisning avnätverksamhet. Detsamma kan befaras beträffandeintresset för att slå samman koncessionsområden,exempelvis i samband med förvärv av sådana områdenoch vid justering av gränserna för sådana områden.Inte heller i dessa fall medger ellagen någonmöjlighet till successiv tariffutjämning mellan deberörda koncessionsområdena.I samband med prövning av områdeskoncessioner sökernätmyndigheten åstadkomma områden med en lämpligblandning av tätorts- och glesbygdskunder för att nåen utjämning av nättarifferna, sägs det ipropositionen. De legala styrmedlen för attåstadkomma rationella nätområden i samband medkoncessionsgivningen är dock begränsade och byggerfrämst på frivillig medverkan från nätföretagenssida. Beräkningar som gjorts av visar att detfinns en rationaliseringspotential i nätverksamhetensom skulle medge en långtgående tariffsänkning förglesbygdskunder, utan motsvarande höjning avtätortstarifferna. bedömer att det behövskompletterande regler för att nätmyndigheten på ettmer kraftfullt sätt skall kunna se till attsamordnings- och stordriftsfördelarna inätverksamheten tas tillvara, somolämpligt sammansatta koncessionsenheter elimineras.Nättarifferna bör utjämnas mellan tätort ochglesbygd, anför regeringen sammanfattningsvis. Enstrukturomvandling av lokaldistributionen bör ske påett sådant sätt att samordnings- ochstordriftsfördelar kan tas tillvara. Nätmyndighetenstillsyn av nätföretagen, bl.a. i form av krav påeffektivisering av nätverksamhet, bör ävenfortsättningsvis vara huvudmetoden för att främjastrukturomvandlingen. Det är enligt regeringensuppfattning angeläget att nätmyndighetensmöjligheter att påskynda en tariffutjämning mellantätorts- och glesbygdskunder ökar, somkostnaderna för hela nätverksamheten kan hållas nereoch en successiv avgiftsutjämning komma till stånd.Förutsättningarna för ytterligare åtgärder ochförslag till reglering av dessa bör därför utredas.Regeringen avser att tillkalla en särskildutredare för att utreda frågorna om tariffutjämning,åtgärder mot korssubventionering och regler förtvångsförvaltning av nätkoncession.MotionenRiksdagen bör göra ett uttalande om att åtgärderskall vidtas så att en utjämning mellankoncessionsområden kan åstadkommas, anförs det imotion 1997/98:N21 (s). En uttalad målsättning medelreformen är att överföringskostnaderna för elskall utjämnas mellan tätorts- och glesbygdskunder,säger motionärerna. De erinrar om att enligt dennuvarande ellagstiftningen får geografiskaindelningar av kunderna inom sammanätkoncessionsområde inte göras, exempelvis medolika tariffer för tätort och glesbygd. Skillnadernamellan koncessionsområdena är dock stora,konstaterar motionärerna med hänvisning till Uppsalalän.Utskottets ställningstagandeRegeringens förslag om att det skall kunna ske ensuccessiv tariffutjämning vidsamredovisning eller sammanslagning avnätkoncessioner för områden anser utskottet är bra.Detta bör kunna underlätta ytterligare tariff-utjämning. Förslaget tillstyrks sålunda i denna del.När det gäller förslaget i motion 1997/98:N21 (s),vill utskottet hänvisa till den i propositionenaviserade utredningen om bl.a. tariffutjämning.Denna kommer, enligt uppgift från Närings- ochhandelsdepartementet, att tillsättas under hösten1998 och förväntas avge ett betänkande i fråganunder . Något behov av ett uttalande avriksdagen kan utskottet därmed inte se; motionenavstyrks.Anmälningsfrist vid byte av balansansvarigEnligt ellagens bestämmelser om balansansvar ärvarje elanvändare som köper el från annan änleveranskoncessionären skyldig att se till att detfinns någon ekonomiskt ansvarig för att detnationella elsystemet tillförs lika mycket el somelanvändaren tar ut. Ett sådant åtagande skall görasgenom avtal med . Avtalet innebäratt ser till att öka eller minskaelproduktionen motsvarande den balansansvarigekundens förbrukning och att i efterhand reglerabalanshållningen ekonomiskt med denne. Ett byte avbalansansvarig föranleder vissa administrativa ochtekniska åtgärder hos och berördanätinnehavare för att avräkning och rapporteringskall fungera när bytet har genomförts.I syfte att medge tillräcklig tid för dessaåtgärder föreslår regeringen att det i ellagen skallinföras en bestämmelse om anmälningstid på lägst enmånad för byte av balansansvarig. Elanvändarenåläggs att anmäla byte till nätinnehavaren inomdenna tid, och nätinnehavaren blir då i sin turskyldig att meddela omdet förestående bytet.Inga motioner har väckts beträffande detta förslag.Utskottet tillstyrker förslaget.Mätning av elförbrukningenBakgrundGällande regleringSkyldighet att mäta överförd el föreligger enligtellagen (3 kap. 10 §). Den som har nätkoncession ärskyldig att utföra mätning av överförd el samt attrapportera resultaten av dessa mätningar i enlighetmed de närmare föreskrifter som regeringen eller,efter regeringens bemyndigande, nätmyndighetenmeddelar. En timmätning behövs främst för att uppnåen rättvis fördelning av kostnaderna för denlevererade elen inom ett område mellan de olikaleverantörerna. I förarbetena till ellagen (prop.1993/94:162 s. 152) angavs följande: "För att värdetpå den levererade strömmen inom ett område rättskall kunna fördelas mellan de olika producenternakrävs det en noggrann mätning av strömförbrukningenöver tiden hos varje elkund. "Regleringen om takpris återfinns i ellagens 3 kap.11 §. Där sägs att kostnaden för en mätare medtillhörande insamlingsutrustning och för dessinstallation i uttagspunkten hos en elanvändareskall av nätkoncessionshavaren debiteraselanvändaren. Elanvändare vars elförbrukning mätsgenom direktmätning får dock inte debiteras mer än . Enligt 3 kap. 13 § undantas elanvändare somköper sin el från innehavare av leveranskoncessionfrån denna bestämmelse.Ellagstiftningens bestämmelser omleveranskoncession (5 kap.) syftar, som tidigarenämnts, bl.a. till att ge konsumenter med lågelförbrukning ett särskilt skydd. I varje områdeskall det finnas en leverantör av el som harleveranskoncession. Den som har sådan koncession ärskyldig att leverera el för normalaförbrukningsändamål till alla konsumenter inomområdet som inte väljer en annan leverantör av el.För leveranser av el inom leveranskoncessionsområdetkrävs inte timvis mätning. Om en konsument vill köpael från någon annan än innehavaren avleveranskoncessionen gäller en uppsägningstid på 6månader (5 kap. 10 §). Samtliga beviljadeleveranskoncessioner gäller t.o.m. år 2000.I samtliga propositioner och utskottsbetänkandensom behandlat ellagstiftningen har det förutsattsatt timvis mätning är ett krav för elkunder som inteköper el från leveranskoncessionären. Detta harockså uttryckts i gällande förordningar. En ändringav kravet på timvis mätning kräver således enriksdagsbehandling. Likaså kräver en ändring avanmälningstiden för ett leverantörsbyte enlagändring.En elanvändare som köper el från annan änleveranskoncessionären är enligt 8 kap. 4 § skyldigatt se till att det finns någon som har åtagit sigdet ekonomiska ansvaret för att det nationellaelsystemet tillförs lika mycket el som tas ut ielanvändarens uttagspunkt (balansansvar).Elanvändaren är också, som tidigare behandlats,skyldig att hålla nätkoncessionären underrättad omvem som har åtagit sig balansansvaret i hansuttagspunkt.Översyn av leveranskoncessionssystemetRegeringen fattade beslut om en översynav leveranskoncessionssystemet. Den särskildeutredaren, generaldirektör , har i uppdrag(dir. 1998:37) att se över det gällande systemet medleveranskoncessioner för försäljning av el och attanalysera om systemet bör avskaffas eller i någonform permanentas. Beträffande timvis mätning ochschablonmätning sägs att det av rättviseskäl,konkurrensskäl eller kostnadsskäl kan finnasanledning att frångå kravet på timvis mätning förkunder med låg elanvändning, dvs. En viktig del i utredarens utvärderingär att analysera behovet och konsekvenserna av attundanta kunder med låg elanvändning frångrundprincipen om timvis mätning. Utredaren skallsenast redovisa sitt arbete ochlämna förslag till ny lagstiftning.Regeringen beslöt omtilläggsdirektiv till utredningen, genom vilket denges i uppdrag att med förtur analysera behovet avoch konsekvenserna av att undanta kunder med lågelförbrukning från grundprincipen om timvis mätningav elanvändningen (dir. 1998:82). Det är angelägetatt göra det lättare för kunder med lågelförbrukning att utnyttja de möjligheter en öppenelhandel kan innebära, sägs det i direktiven. Etteventuellt förslag om undantag skall innehålla enlämplig avgränsning av de elkunder som skallomfattas av undantaget. En utgångspunkt förutredaren skall därvid vara att undantaget skallgälla hushåll vars elförbrukning enbart utgörs avs.k. hushållsel samt andra kundkategorier medelförbrukning på motsvarande nivå. Utredaren skalläven undersöka behovet av andra avgränsningar.Utredaren skall vidare föreslå en tidpunkt för ettikraftträdande av eventuella regeländringar påområdet. I detta sammanhang skall utredaren beaktaeventuella behov av teknisk och administrativanpassning hos bl.a. elföretag, nätföretag ochSvenska kraftnät till ett system som undantar deföreslagna kundkategorierna från grundprincipen omtimvis mätning. Utredaren skall härutöver analyseraom det finns skäl att vidta åtgärder för att snabbtåstadkomma en allmän och kostnadseffektivinstallation av timmätare och föreslå eventuellakompletterande regler som kan behövas för detta.Utredaren skall informera sig om det arbete som nugenomförs inom elbranschen i frågan. Utredaren skallsenast till regeringen redovisasina resultat i fråga om undantag frångrundprincipen om timvis mätning för kunder med lågelförbrukning samt eventuella förslag till åtgärderför en snabbare och mer kostnadseffektivinstallation av mätare för timvis mätning.PropositionenRegeringen lämnar i propositionen - utan särskiltyrkande i saken - en redogörelse för utvecklingen påelmarknaden och sin syn på inriktningen av detkommande översynsarbetet. Särskilt uppmärksammasbestämmelserna om mätning av elförbrukningen, ochregeringen aviserar att en översyn av systemet medleveranskoncessioner skall genomföras.Genom det takpris på timregistrerande mätutrustningsom infördes har möjligheterna attdelta i handeln med el ökat för elkunder med lågförbrukning, sägs det i propositionen. Kravet påtimvis mätning infördes för att säkerställaelsystemets effektiva drift och för att åstadkommaen rättvis kostnadsfördelning, anför regeringen.Detta krav har från flera hållframhållits som ett betydande hinder för en ökadrörlighet bland elkunder med låg elanvändning ochdärmed för en ökad konkurrens och prispress inomdenna del av marknaden, konstaterar regeringenvidare. Det har också anförts att timvis mätninginte är kostnadseffektiv, särskilt inte för elkundermed låg förbrukning. Regeringen erinrar om att dethar föreslagits att kravet på timvis mätning skalltas bort för vissa kundkategorier och ersättas medschablonavräkning.Enligt regeringens bedömning finns det flera skälatt hålla fast vid kravet på timvis mätning somhuvudprincip. Mätarna ger möjligheter förkommunikation mellan elkunderna ochelleverantörerna, vilket skapar förutsättningar förett effektivt utnyttjande av elsystemet. Elkundernakan få regelbunden information om sin elförbrukning,vilket underlättar elhushållningen och en effektivelanvändning. Erfarenheter visar också att en bredinstallation av timregistrerande mätare kanmöjliggöra effektivisering av nätverksamhet ochkostnadssänkningar, säger regeringen.Takpriset för timregistrerande mätutrustning börmed tiden kunna sänkas i takt med att teknik- ochmarknadsutvecklingen minskar kostnaderna förutrustningen, anför regeringen. En fortsattprispress på mätutrustning kan därmed säkerställas.Mycket talar för att det kommer attfinnas tillgång till mätare till priser som ärrimliga för de allra flesta elkunderna, anserregeringen.Enligt regeringen bör det dock övervägas attundanta kunder med låg elanvändning, dvs.lägenhetskunder och liknande, från grundprincipen omtimvis mätning. Härvid erinrar regeringen om att deti den beslutade översynen av systemet medleveranskoncessioner ingår att analysera behovet ochkonse-kvenserna av ett sådant undantag.MotionernaFrågan om krav på timmätning har tagits upp i tremotioner som väckts med anledning av propositionenoch i tre motioner från allmänna motionstiden.Riksdagen bör göra ett uttalande om att kravet påtimvis mätning vid byte av elleverantör skallslopas, anförs det i motion 1998/99:N308 (s).Samtliga de myndigheter som har att övervakaelmarknaden har rekommenderat regeringen attavskaffa detta krav, konstaterar motionärerna. Deanser att regeringens tilläggsdirektiv i fråga omöversynen av leveranskoncessionssystemet tar siktepå att kunna slopa kravet på timvis mätning förhushållskunder. Även EU:s elmarknadsdirektiv har ensådan inriktning, hävdar motionärerna. De föreslårdärför att regeringen skyndsamt skall återkomma tillriksdagen med förslag om att slopa kravet på timvismätning vid byte av elleverantör.I motion 1997/98:N22 (m, fp, kd) begärs attregeringen skall lägga fram förslag om slopande avkopplingen mellan kravet på timvis mätning och byteav leverantör. Vidare föreslås att skallgöra uttalanden om att införandet av timmätning avelförbrukningen skall börja hos störreelkonsumenter, om att den nuvarande uppsägningstidenvid byte av elleverantör skallminskas till och omikraftträdandet av nya regler för mätning avelförbrukningen.I realiteten innebär kravet på timmätning att det iregel inte är lönsamt för småkonsumenter att bytatill annan leverantör av el, anför motionärerna. Dehävdar att en majoritet av landets fem miljonerlågspänningskunder är hänvisade tillleveranskoncessionären och i praktiken utestängdafrån möjligheterna att fritt välja elleverantör.Det är bra med en kontinuerlig mätning, timme förtimme, av elförbrukningen, anser motionärerna.Timvis mätning ger kunden möjligheter att följa ochstyra sin elförbrukning och kan därför bidra till enökad energieffektivisering. Timmätningen underlättarockså räkningsförfarandet. Kopplingen mellan kravetpå timmätning och byte av elleverantör har dockvisat sig ha allvarliga nackdelar, varvid denallvarligaste är att viktiga delar avelmarknadsreformens syfte inte nås, anförmotionärerna. Den fria elmarknaden blir baratillgänglig för större förbrukare medan småkundernaär låsta till sin leveranskoncessionär. Detta torde,enligt motionärerna, vara en viktig orsak till attde svenska hushållskundernas elpris (exklusiveskatt) är väsentligt högre än de norska.Timmätningskravet anses också försvåra elleromöjliggöra för nya aktörer, främst olje-och bensinbolagen, att etablera sig på elmarknaden.Det är vidare sannolikt att timmätningskravet bidrartill en utveckling mot ökat vertikalt ägande, vilketinnebär en risk för den fria konkurrensen, ansermotionärerna. Inlåsningen av småkunderna gör attkraftföretagen vid sina förvärv kan köpa upp en"säker" kundkrets.Krav på timmätning ter sig mer angeläget ju störreelkonsument som kunden är, menar motionärerna.Timmätningen bör därför ta sin början hos störreförbrukare och därefter vidgas till att gälla alltmindre förbrukare.