bet · GL01LU11 · 1998-01-27 00:00:00 — Ett tydligare bevis behövsför att övertyga den skeptiska redovisningskåren. Det skall ju verkligen varafråga om någonting som innebär merintäkter eller kostnadsbesparingar. Lägg tilldetta svårigheten att hänföra den mjuka investeringen till några specifiktbestämda framtida intäkter eller perioder, liksom problemet att fastställalivslängd och lämpliga avskrivningsplaner, så förstår de flesta atthuvudalternativet normalt blir omedelbar kostnadsföring.Men dråpslaget kanske ändå kommer med juridiken, äganderätten, eller rättaresagt bristen på äganderätt. När vi begränsar oss till humankapital i en snävarebetydelse, för enkelhetens skull av mig uttryckt som personalens kompetens, fårvi riktigt stora problem. Företaget saknar helt äganderätt i detta fall.Visserligen förekommer det en uppsägningstid i stort sett i allaanställningsavtal, men de är oftast relativt korta. Dessutom är sannoliktintresset av att utföra en extraordinär insats i klart avtagande hos en personsom är på väg ut från företaget. Värdet av humankapitalet är således oerhörtflyktigt och har mycket svårt att försvara en plats blandanläggningstillgångarna.Synes detta resonemang alltför negativt och alltför präglat av gamlakonventioner? I andra sammanhang sker ju ett omtänkande. Ta t.ex. redovisningav leasing eller den pågående debatten om att redovisa omsättningsaktier tillmarknadsvärde. Ja, visst kan man hävda att det som jag har sagt förefallernågot ålderdomligt och omodernt. Redovisningsmänniskor är ofta konservativa,förutom en liten grupp naturligtvis; de som gärna hemfaller åt s.k. kreativredovisning. Men det är så att en gammal redovisningskonvention ärden alltjämt förhärskande i nästan alla sammanhang, nämligen att redovisningenskall bygga på historiska anskaffningsvärden. Det innebär två saker för dem somförespråkar en aktivering av utgifter för humankapitalet.För det första blir det fråga om mycket godtyckliga värden som tas upp ibalansräkningen. Faktum är att det kan bli så att de medarbetare som initialthar de sämsta kunskaperna och därför förorsakar företaget de störstautbildningsinsatserna kan bli de som tillför störst värde i balansräkningen.För det andra, och starkt kopplat till den första punkten, utgör inte detvärde som kommer att redovisas som humankapital i balansräkningen någon brabild av det verkliga värdet. Det kommer inte att hjälpa kreditbedömare att göravärderingar och analyser av kunskapsföretagens värde.En mycket snabb internationell utblick visar också att det råder enförhållandevis stor samstämmighet världen över. Så är det bara. Här kan nämnas att exempelvis detinternationella redovisningsorganet International Accounting StandardsCommittee, , har publicerat ett utkast till rekommendation omimmateriella tillgångar. förespråkar ett i stort sett totalt förbud motaktivering av alla internt genererade immateriella tillgångar. Motsvarandetankegångar redovisar det engelska organet ASB i ett rekommendationsutskastfrån . Det vore olyckligt om skulle göra ett avvikande vägval.Som så lätt blir fallet har jag mest uppehållit mig kring kritiska synpunkterpå dagens ämne. Jag förutsätter emellertid att andra talare efter mig kommeratt uttrycka andra åsikter. Självfallet är det också så att det går att resainvändningar mot vad jag har sagt. Antalet uppfattningar om hur man bästredovisar en relativt enkel affärshändelse överstiger ofta med råge det antalpersoner man frågar. Redovisning kännetecknas sällan av några sanningar,snarare sannolikheter.Innan jag lämnar över till nästa person på talarlistan vill jag emellertidockså säga några positiva ord. Självfallet är uppgifter om företagens personal,dess kunskapsnivå, utveckling och engagemang m.m. ett mycket viktigt inslag iföretagens informationsgivning. Det finns all anledning att stödja och driva påen utveckling mot ökad öppenhet i detta avseende. Många stora företag kommerefter hand att inse att det ligger i deras eget intresse att lämna mer ochbättre information i sina årsredovisningar. Andra företag kommer att släpaefter men kommer att tvingas följa med i utvecklingen.I detta sammanhang kan jag också nämna att det inom harinitierats ett projekt som syftar till att ta fram internationella riktlinjerför frivilliga upplysningar om företagsinformation rörande human resourses andother intangibles. Det finns alltså förslag på gång. Jag är övertygad om attockså talare efter mig har många goda förslag att komma med. Låt oss lyssna påvad de har att säga.Ordföranden: så mycket för detta så långt. Vi kommer naturligtvistillbaka även till de här frågeställningarna. Men vi går vidare i programmetoch går in på den andra avdelningen, där företrädare förintresseorganisationerna på det här området också skall ge oss sin syn på detvå huvudområdena. Vi börjar med Per , Civilekonomerna.Per , : Herr ordförande,riksdagsledamöter, övriga deltagare, mina damer och herrar! Jag heter och respresenterar , som det heter numera. Jag tänktebörja med att redogöra för bakgrunden till att vi i under merän har engagerat oss i den här frågan. är enservice- och intresseorganisation just för landets civilekonomer, som i sinayrkesroller ute i näringsliv och i samhället i övrigt har att förvalta ochfölja de regelsystem och den praxis som styr deras verksamhet. Våra medlemmarblir mer och mer frustrerade över hur regelsystem och praxis fjärmar sigalltmer från den verklighet som de är satta att redovisa och värdera.Civilekonomernas inställning och engagemang bygger på en djup och klar insiktom att det är nödvändigt att börja mäta, värdera, synliggöra och redovisa detsom vi kallar för de mjuka värdena - det osynliga kapitalet - som vi frånbörjan bara definierade som humankapital. Det handlar alltså om vårt egagemangför kompetensen, som även omfattar andra mjuka värden, vilka på likartat sättinte finns med i den officiella redovisningen. Jag talar då om det som kallasför strukturkapital, IT-lösningar och -system och om marknadskapital, där detinvesteras i humankapital, strukturkapital och marknadskapital. Här är detenligt vår uppfattning fråga om betydligt större belopp än när det gäller detraditionella hårda investeringarna. Vi kräver att dessa investeringar skalllikabehandlas.Vi menar att dagens regelsystem är relikter från det gamla industrisamhället,som vi nu lämnar. Vi eftersträvar system, regelverk och praxis anpassade tilldagens kunskapsintensiva informationssamhälle, som vi inte bara närmar oss utansom vi lever i. Det kräver att alla tillgångar i företag, verk ochorganisationer skall redovisas på ett likartat sätt efter likartaderegelsystem. Vi menar alltså att det är en självklarhet att andra investeringarsom är värdefulla och viktiga för förädlingsprocessen - medvetna seriösainvesteringar - skall tas upp och redovisas enligt samma principer sominvesteringar i byggnader, maskiner och anläggningar, med möjlighet tillavskrivningar. Framför allt för unga, små företag i tillväxtbranscher, somoftast är kunskapsintensiva, är det en nödvändighet att investera i kompetens,nya system och nya mjuka produkter. Kännetecknande för dessa ungakunskapsföretag är inte att de har ett stort dolt kapital att ösa ur och att deav skattetekniska skäl, måhända, vill minska övervinster, utan att de behöverkapital och möjlighet att göra avskrivningar även för sina mjuka investeringar.Det finns statistik som visar att det först är i samband medföretagsöverlåtelser, försäljningar, som de dolda tillgångarna lyfts fram. Vidföretagsförsäljningar ökar alltså goodwill-värdet. Det finns statistik somvisar att har en faktor på 1-10.Jag vill ge ett annat konkret exempel som gäller marknadsvärde är mer än dubbelt så högt som det bokfördavärdet. Varför då inte i den officiella redovisningen lyfta fram detta dolda,osynliga? Vi menar att det bör finnas ett regelsystem och en praxis för att påett öppet, ärligt och rättvisande sätt lyfta fram och synliggöra dessa mjukaimmateriella tillgångar. Vi bör ivra för att få till stånd en sådan process.Vi driver vår verksamhet efter fyra huvudspår. Det första huvudspåret kallarvi för lagstiftningsspåret. Det andra spåret är näringslivsspåret, där vihjälper företag att i praktisk handling börja redovisa och synliggöra de doldamjuka tillgångarna för sina intressenter. Det tredje spåret, utbildningsspåret,bygger på att ändra den ekonomiska utbildningen, så att morgondagenscivilekonomer får in det här tänkandet och lär sig regelsystem för att värderamjuka värden. Det fjärde spåret, avslutningsvis, riktar sig till revisorerna,som måste ändra sin praxis och sitt regelsystem och öppna möjligheten förverksamheter att redovisa mjuka värden på det sätt som vi vill.Vi börjar med lagstiftningsspåret.Jan , : Herr ordförande, äraderiksdagsledamöter, mina damer och herrar! I praktiken avvisadeRedovisningskommittén i sitt slutbetänkande till åresredovisningslagenmöjligheten att redovisa humankapitalet som en anläggningstillgång. Detta ärenligt uppfattning olyckligt, eftersom man i så måtto följeräven tidigare lagstiftning - bokföringslagen - som i sina grunderfaktiskt härstammar . Denna lag om hur företagens tillgångar skallvärderas och bokföras är anpassad till det dåvarande industrisamhälletsstruktur och dimension, då tillverkningsindustrin utgjorde huvuddelen avSveriges BNP och de hårda värdena uppgick till av dessförändringsvärde.Redovisningskommittén har visserligen pekat på möjligheterna tillpersonalekonomisk redovisning, men man hänvisar här till praxis. Praxis pådetta område uttolkas av , och FöreningenAuktoriserade Revisorer. Vi kan konstatera att utvecklingen av praxis på dettaområde har varit mycket långsam till följd av en starkt tilltagandekonservatism på området. har vidare konstaterat att vissaktivering möjliggörs i lagen men att kraven möjligtvis har varit för stränga.Det senare uttalandet är vi de första att instämma i.Bokföringslagen öppnar för aktivering av vissa utvecklingskostnader.Kommentaren lyder: Utgifter för teknisk hjälp, forsknings- ochutvecklingsarbete, provdrift, marknadsundersökningar och liknande får tas uppsom anläggningstillgångar, om det är av väsentligt värde för denbokföringsskyldiges rörelse. Man menar då att skrivningen ?och liknande? skullekunna öppna för aktivering även av andra mjuka tillgångar, men den skrivningenär uppenbarligen inte tillräckligt tydlig för att företagen skall våga följadenna praxis.Bokföringsnämnden har i sina rekommendationer enligt vår uppfattning tolkatbokföringslagens stadganden tämligen hårdraget. Det gäller då skrivningen omväsentligt värde. I praktiken förbjuder man därmed aktivering av kostnader förmjuka investeringar annat än i forskning och utveckling. Hårda investeringardäremot aktiveras, även om det långt ifrån alltid går att med säkerhetfastställa att de kommer att generera framtida merintäkter ellerkostnadsbesparingar.Den restriktiva hållningen gentemot mjuka investeringar grundar sig på denallmänna försiktighetsprincipen. Enligt denna princip skall mjuka inve-steringar direktavskrivas, eftersom den framtida nyttan är svår att värdera.Härmed undviker man risken att värdera tillgången och nyttan av denna för högt.Sören var inne på att redovisningens uppgift är attvisa verksamhetens resultat. Det är naturligtvis en av redovisningenshuvuduppgifter. Vår uppfattning är att man bättre avspeglar det riktigaresultatet och företagets intjäningsförmåga genom att i viss omfattning öppnaför aktivering av mjuka investeringar i humankapital och i strukturkapital. Dåfår man ett riktigt mått på företagets resultat ochpå den framtida intjäningsförmågan mätt enligt resultaträkningen.Försiktighetsprincipen kolliderar delvis med matchningsprincipen, som angeratt kostnader och intäkter för en investering skall bokföras i sammaredovisningsperiod. En mjuk investering som medför framtida nytta i form avökade intäkter eller besparingar, exempelvis i form av effektivitetsvinster,borde enligt detta synsätt kostnadsföras successivt under en följd av år. Idagsläget tvingas företaget eller organisationen i stället att bokföra helakostnaden på anskaffningsåret, medan delar av intäkterna eller besparingarnainfaller kommande år.Som har nämnts skyddar försiktighetsprincipen främst ägare ochfinansiärer. Enligt det traditionella synsättet är realisationsvärdet på demjuka tillgångarna lägre än för de hårda om företaget hamnar på obestånd.Försöker man däremot göra en rekonstruktion av ett företag på obestånd, är detväsentligt att kunna göra en bedömning av företagets framtidaintjäningsförmåga. De mjuka tillgångarna visar sig då enligt vår uppfattningoftast ha en större betydelse än de hårda. uppfattning ärdärför att man i större utsträckning borde använda sig av matchningsprincipenför att få en mer rättvisande redovisning, som bättre skulle avspeglaföretagets verklighet, än om försiktighetsprincipen tillämpas fullt ut.Unga företag inom tillväxtbranscher, t.ex. tjänsteföretag, har i regel småbehov av hårda investeringar men desto större behov av mjuka investeringar.Sådana företag missgynnas därför jämfört med traditionella industriföretag,eftersom de i regel har sämre lönsamhet och därmed mindre möjligheter attbelasta resultatet med direktavskrivningar. Därmed riskerar kunskapsföretagensexpansion att hämmas, vilket är allvarligt. Många bedömare menar att det är därsom de framtida arbetstillfällena skapas, inte inom den traditionellaindustrisektorn.Väljer dessa företag trots allt att göra mjuka investeringar förlorar derasbalansräkningar substans, och de tenderar därmed att missgynnas vidtraditionella kreditbedömningar.Det faktum att mjuka investeringar inte heller finns med som aktivatillgångar i balansräkningen gör att det inte heller finns några incitament attvårda och underhålla dessa. Detta är sannolikt ett viktigt skäl till attkompetensutveckling inte ses som en lika viktig och självklar aktivitet somunderhåll av t.ex. maskiner.Civilekonomernas uppfattning är att det är nödvändigt att förändra ochuppdatera bokföringslagen och även de rekommendationer som gäller som praxis påredovisningsområdet. Den uppenbara skillnad mellan karta och verklighet som vinu har måste bort. Det är statsmakterna som har ansvaret för att skapa nya ochtidsenliga spelregler. Vi skulle helst se att årsredovisningslagenåterremitterades till för en ytterligare genomgång ochbearbetning.Även med nuvarande lagar och regler kan dock företagen börjavärdera och redovisa mjuka tillgångar genom att utveckla sin internredovisningoch genom att tillämpa nyckeltal i supplement till årsredovisningen.Civilekonomerna verkar för detta i en organisation som heterNyckeltalsinstitutet, som Per nu kommer att berätta om.Per , : Företag, verk, kommuner och andraorganisationer är nu förhindrade att på ett ärligt och rättvisande sättredovisa de mjuka värdena i sina officiella redovisningar, dvs.årsredovisningarna. Dessa tenderar för övrigt att fjärma sig alltmer ifrånverkligheten och det reella värdet i organisationen. Kartan blir alltmer olikterrängen/verkligheten. Då tvingas företag att på alternativa sätt lyfta fram,mäta, trimma och värdera de osynliga, de mjuka värdena, och man börjar tillämpanyckeltal för de mjuka värdena. Det är då inte bara fråga om det som är lättastatt redovisa, ta fram statistik för och göra jämförelser med, nämligen depersonalrelaterade områdena. Man börjar även ta fram nyckeltal även inom deandra stora mjuka kapitalgrupperna: strukturkapital och marknadskapital.Vi kommer att få se att det ute i verksamheterna dyker upp inte bara försökmed utan också aktiviteter med nyckeltal. Därvidlag har variten av aktörerna. Vi har tillsammans med PA-forum och en forskargrupp som heterLaboragruppen bildat det s.k. , till vilket 130 storaföretag, kommuner, verk och myndigheter är anslutna. Vi hjälper till med attberäkna och tillhandahålla mjuka nyckeltal inom områdena personalkapital,strukturkapital och marknadskapital. Det är vårt näringslivsspår.Jan , : Jag skall avslutningsvis bara helt kortberöra de två ytterligare spåren, dvs. de som vi kallar utbildningsspåret ochrevisorsspåret.Utbildningsspåret bedrivs i samverkan med universitet och högskolor ochsyftar till att i ekonomutbildningen avspegla även en redovisning av mjukavärden. Detta har tagits emot mycket positivt. Bl.a. har tagitupp kurser av denna natur på kursplanen. Detsamma gäller också, om jag inte ärfelunderrättad, högskolan i . Det är ett sätt att påverkaekonomutbildningen för att framtidens ekonomer skall ha med sig det härtänkesättet från början. Man har också skrivit ettstort antal C-uppsatser på ekonomlinjen om mjuka värden. En förändring äralltså på gång, i varje fall inom ekonomkåren.Vad gäller revisorsspåret har vi varit mindre framgångsrika. Vi har träffatföreträdare för revisorsorganisationer i olika sammanhang, försökt påverkapraxis och lyfta fram vikten av en förändrad redovisning av mjuka värden, mendet har fallit på den traditionella syn på redovisning som harpresenterats tidigare här i dag.Gunnel , : är en litenintresseorganisation för en stor grupp av företag. Tjänstesektorn är ju nuoerhört stor. Det är ett litet kunskapsföretag. Det är bara två personer somarbetar på det. Att det är ett kunskapsföretag märkte jag den dag jag när minföreträdare gick ut och jag trädde in. Jag har mångagånger önskat att han hade kunnat skruva av sitt huvud och lämna det kvar. Detsom fanns kvar var några datorer och möjligheten att höra av mig tillKristofer.Att det är ett kunskapsföretag märker jag också när våra medlemmar ringertill mig. Det som de väldigt mycket och i allt högre grad vill få reda på ärdet rättsliga perspektivet på ett kunskapsföretag, när de har blivit utsattaför något som de tycker är en oförrätt. Ofta är det precis så sominledningstalaren här sade, att det kanske finns ett rättsligt skydd. Det ärbara så att man inte känner till det eller att det är så kostsamt att ta sigtid. Det är i ett så här litet företag inte bara fråga om pengar, utan dethandlar också väldigt mycket om tid.Jag märker det också när man ringer och frågar hur man skall mäta etttjänsteföretags värde. När jag trädde till fick jag inte ut speciellt mycket avatt titta på årsredovisningar. Det ekonomiska resultatet gav mig inte specielltmycket. Resultatet ?satt i väggarna?. Det var det kontaktnät som man underårens lopp hade byggt upp på Tjänsteförbundet.Redan när jag trädde till hade man tagit fram skriften Tjänsteföretagensvärden, som är en rekommendation om styrtal i tjänsteföretag. Den har genomåren varit vår bestseller, som har tryckts upp i det närmaste i 10 000exemplar. Den används av många både små och stora företag. medsitt företag har gått i bräschen för den, och vi vet också att denanvänds på många högskolor.Jag skall också berätta litet grand om tjänstesektorn och ge några exempeldär kunskapsföretag har känt av oförrätter. Det är inte speciellt svårt atthitta sådana exempel.Många av våra medlemmar och många andra har hört av sig till mig innan jagkom hit och sagt att det är fantastiskt att man gör det här. Många är tveksammatill en utredning. Man skulle helst ha velat ha den här lagen i förrgår ochtycker att en utredning skulle ta . Man har ändå önskat mig lyckatill inför dagens utfrågning.Jag sitter också i Småföretagsdelegationen, och jag har i den egenskapen påInternet fått ett brev som jag tycker speglar tjänsteföretagens ställning isamhället i stort. Här finns ett attitydproblem. Man tror fortfarande atttjänsteföretag och kunskapsföretag är en marginell företeelse. Så här skrevföretagaren: ?Ingen föds stor. Det är historien bakom varje företag. Vad somkrävs är hårt arbetande människor, entreprenörer och bra idéer, men det krävsen sak till, och det är kapital. Det behövs ibland större resurser för att gåfrån tanke till handling än entreprenören själv kan uppbringa.En blomma som inte får näring vissnar och dör. Så är det också med idéer ochföretag. Världen snurrar snabbt utanför, men ibland förundras man somföretagare i IT-branschen över hur långsamt tiden rör sig i . De eta-blerade finansiella källorna, som t.ex. banker, har inte i tillräckligt snabbtakt förstått hur man skall värdera t.ex. en tjänst eller virtuella produkterutan frågar efter vad man har att sätta i garanti eller pant.Det är inte alltid självklart att alla idéer från ett tjänsteföretag skafinansieras via privata investerare, utan de borde få samma värdering på enbank som alla andra produkter. Det där är ett problem, ochSmåföretagsdelegationen borde se över vilka möjligheter det finns att få i gången debatt mot den etablerade bankvärlden hur man skall hantera problemet medkapital till småföretag i tjänstesektorn som har växtvärk och är i behov avsamma möjligheter till banklån som andra branscher. ?Brevskrivaren förväntar sig ett svar, men vad skall jag svara? Han är inteensam om det här problemet. Det är många som upplever problem med banker. Ärbankerna verkligen så dåliga på att värdera tjänsteföretag, och varför är dedet? Kan det bero på att de här värdena, som är tjänsteföretags viktigatillgångar, inte syns? Det som inte syns finns inte och blir inte någotviktigt, och sedan behöver man inte bry sig mer om det.Detta synsätt duger inte längre. Tjänster är inte någon marginellföreteelse. Låt mig här och ta död på en spridd fördom som jag ofta råkar utför: att tjänster skulle vara okvalificerade och lågt betalda arbeten. Tjänsterkan vara väldigt mycket, allt från serviceintensiva tjänster, dit städning ihemmen hör - jag klassas ofta som tillhörande den gruppen - till kunskaps-intensiva tjänster från bl.a. organisationskonsulter. Tjänstesektorn är väldigtstor och blir allt större. Den kryper in på fler områden i vårt samhälle.Också den traditionella industrin får ett allt större tjänsteinnehåll.Ericsson kan klassificeras som ett tjänsteföretag, men visste ni att t.o.m. desvenska basindustrierna uppger sitt tjänsteinnehåll till iSverige. Detta är vad de själva uppger, men det är sannolikt större.Bara för att visa på hur stor förändringen och förändringstakten är vill jagmed användande av en definition på kunskapsföretag som jag hittat säga attdrygt en tredjedel av alla arbetsplatser i svenskt näringsliv kan klassificerassom kunskapsintensiva. Det gäller både tjänsteverksamhet som tekniskakonsulter, finansiell verksamhet, bank och försäkring men också verkstads- ochläkemedelsindustri.Under 1990-talet har produktivitetstillväxten i de kunskapsintensivabranscherna varit så snabb som i övrig ekonomi, och det är samtidigthär som de flesta jobben skapas. Det är också i de kunskapsintensivabranscherna som man hittar de stora tillväxtföretagen.Visste ni att inom områden som kemi, biologi och medicin är utvecklingen ännusnabbare? Det finns bedömningar att av det som vi vet hade vi ingenaning om för 30 år sedan.Har då det här någon betydelse? Det låter som om kunskapsföretagen inte harnågra problem. De växer och frodas. Kanske skulle de rent av inte behöva ensådan här lagstiftning? Det tror inte jag. Jag är övertygad om attkunskapsföretagen skulle kunna växa betydligt mer. Precis som många andra här har sagt bygger de lagar som reglerar marknaden för företagen påteorier som är hämtade från industrin, från den tid när vi hade lärt oss attprocessa råvaror. processar vi information och kunskap.När jag satt och letade efter material råkade jag snubbla över exempletLosec. Jag hade inte tidigare läst på så mycket om Losec, men jag vet att detär en av de viktiga tillväxtgeneratorerna i det svenska näringslivet, vilkenhar ökat på vår välfärd med åtskilliga miljarder. Då tänker jag inte bara påalla dem som har blivit botade från sina magsår utan även på de exportintäktersom Losec har genererat.Det var en tuff och tidskrävande process att utveckla denna magsårsmedicinoch hade man enorma problem att övervinna. Men när den var testadoch godkänd som läkemedel var det relativt enkelt för ett tysk-japanskt företagatt göra en kopia. Detta patentintrång föranledde en tvist som slutade med enförlikning. Om vi inte hade haft patentlagstiftningen skulle sannolikt ingensatsa på utveckling av läkemedel.