bet · GL01UU14 · 1998-05-14 00:00:00 — En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet I detta betänkande behandlas regeringens skrivelse 1997/98:122 iförändring. En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet och ett antalmotioner som väckts med anledning av denna.Utskottet ställer sig bakom det synsätt som syftar till att utveckla ettnärmare och mer jämbördigt samarbete - partnerskap - mellan och Afrika.Mot bakgrund av den förändringsprocess som kontinenten genomgår diskuteras ibetänkandet den politiska och ekonomiska situationen i samt Sverigeskontakter med kontinenten och den föreslagna politiken som bl.a. syftar tillatt:- stödja afrikanskt ledda förändringsprocesser mot fördjupad demokrati ochuthållig ekonomisk tillväxt, med särskild inriktning på fattiga människorssituation;- utveckla partnerskap mellan och omvärlden;- stärka det långsiktiga utbytet mellan och Afrika.Till betänkandet är fogade 8 reservationer och 5 särskilda yttranden.2 SkrivelsenRegeringen yrkar att tar del av skrivelse 1997/98:122 iförändring. En förnyad svensk Afrikapolitik inför 2000-talet. 1997/98:U31 av m.fl. (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om övergripande politiska ställningstaganden för partnerskap medafrikanska länder,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om organisatoriska aspekter på denna samverkan.1997/98:U32 av och () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att som kontinent särskilt uppmärksammas i svenskutrikespolitik såväl bilateralt som inom ramen för samarbetet i , EU ochFN,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att svensk diplomatisk representation särskilt beaktar behovet av enrelativ förstärkning i fransktalande områden,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att siktar in sig på nya s.k nyckelländer i sin strävan attutveckla såväl demokrati som allmänna välfärdsprogram,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att i olika internationella forum uppmärksammar och driverfrågan om en rättvis fördelning av naturtillgångar och därvid särskiltuppmärksammar oljefälten på ,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att beaktar och tar till vara den kompetens och kunskap somfinns inom i verksamma frivilliga organisationer och ideellabiståndsorgan.1997/98:U33 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen inte undertecknar i dess nuvarande form,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen bör kräva en omarbetning av utifrångrundliga konsekvensanalyser,3. att begär att regeringen kräver utvecklingsländernas medverkan idet nu aktuella avtalet samt andra i avtal som berör dem i enlighet med vad imotionen anförts,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att en förnyad svensk Afrikapolitik radikalt förändras och utgårfrån en utvecklingsmodell, som bygger på naturens kretslopp,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att biståndspolitiken utformas så att våra samarbetspartner slipperutsättas för nya miljöproblem och de ständigt ökande kostnaderna som detinnebär,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ökat bistånd,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ekonomiskt ansvarstagande från givarländerna.1997/98:U34 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omhandel med Afrika.1997/98:U35 av m.fl. (kd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en reell ambition att nå enprocentsmålet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om finansiering av en ökad andel av det svenska biståndet till ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om avbrutet bistånd,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om innehållet i en uppförandekod för partnerskapet,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om granskning och utvärdering av regionalt samarbete,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ett oberoende sekretariat för analys och utvärdering,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att bör verka för ett större regionalt samarbete kringZambezifloden,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att genom bistånd och investeringar främja regional och lokal handelunder mer organiserade former,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om småföretagarverksamhet,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ,. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att skall ansvara för den svenska policyngentemot , IMF och de regionala utvecklingsbankerna,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kvinnoprojekt,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att bör verka för ett försoningsarbete på det lokala planeti Stora Sjö-regionen.1997/98:U36 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om synen på demokratins roll i fattigdomsbekämpningen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om fria val, parlamentarism och flerpartisystem som en huvuduppgift iSveriges arbete inom utvecklingsbiståndet,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om partiernas roll för förståelsen av flerpartisystemets funktionssätt,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utformingen av stödet till det civila samhället,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utformningen av stödet till medier,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en redogörelse för mottagandet av förslag på tullfrihet för samtligavaror från de minst utvecklade länderna,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om metoder för att stävja biståndsberoendet.1997/98:U37 av m.fl. (v) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att social jämlikhet och jämlikhet när det gäller produktivaresurser måste komma som den ekonomiska stabiliseringen genomförs,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen bör stärka samordningen och samarbetet mellanUtrikesdepartementet, och när det gäller densvenska politiken gentemot och ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att på det internationella planet så snart som möjligtverkar för skuldavskrivningar som går längre än HIPC-initiativet,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att det i vissa länder är nödvändigt att acceptera ett visst skyddnär det gäller ömtåliga och bräckliga ekonomier i och tredje världen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att initiativet från bl.a. EU att ge handelsfördelar för MUL-länderna bör uppmuntras,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att EU i stället för generella avregleringar borde skapa ettregelverk för handel och utveckling där man betonar nödvändigheten av att tahänsyn till de specifika förhållanden som råder på det ekonomiska, sociala ochkulturella området i olika länder i ,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om konsekvensutredningar av beträffande afrikanska länderoch i allmänhet, samt att tidtabellen för förhandlingarna anpassas såatt processen blir öppen och demokratisk med reella möjligheter att påverka,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vad innebär för livsmedelssäkerheten i och förandra fattiga ,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om biståndet till som en prövosten för den nya svenskaAfrikapolitiken,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om internationellt utbyte mellan och i dennya partnerskaps- och samverkanspolitiken, bl.a. i form av uppbyggnaden av ettvänortssamarbete mellan svenska kommuner och städer och kommuner i afrikanskaländer. 4.1 Sammanfattning av skrivelsenI denna skrivelse föreslår regeringen en politik som syftar till att utvecklaett närmare och mer jämbördigt samarbete - partnerskap - mellan ochAfrika. Mot bakgrund av den förändringsprocess som kontinenten genomgår ges,, en samlad presentation av regeringens politik visavi Afrika.Skrivelsen innehåller en beskrivning av den politiska och ekonomiskasituationen i samt av nuvarande kontakter med kontinenten.Regeringen föreslår en politik som bl.a. syftar till att:- stödja afrikanskt ledda förändringsprocesser mot fördjupad demokrati ochuthållig ekonomisk tillväxt, med särskild inriktning på fattiga människorssituation;- utveckla partnerskap mellan och omvärlden;- stärka det långsiktiga utbytet mellan och Afrika.4.1.1 Nya utgångspunkter4.1.1.1 AfrikaEtt nytt börjar ta form. Samhällen öppnas och demokratiseringen tarfart. Ekonomiska reformer, avregleringar och handelsliberaliseringar harinletts. Efter en lång tids nedgång ser vi en påtaglig ekonomisk återhämtning.För många fattiga är levnadsnivån på väg att höjas. Den nya tiden har medförtsnabba förändringar, svåra omställningsproblem, våldsamma konfrontationer närolösta konflikter kommer upp till ytan - men också hopp om att föra Afrikaframåt. Efter en utveckling som gått i fel riktningär de demokratiska, ekonomiska och sociala framstegen verkliga för mångamänniskor. Inför det nya århundradet finns skäl att hoppas på en ?afrikanskrenässans?.De afrikanska samhällena är väl medvetna om de utmaningar de står inför ochdet finns en vilja att hantera dessa på ett framsynt sätt. I flera länder harnya ledare kommit till makten, ledare som placerar ekonomisk tillväxt ochmateriella förbättringar för folkflertalet högst på den politiska dagordningen.En ny generation präglar också den privata sektorn och den akademiska världen.Kvinnors röster har börjat höjas.Samtidigt kvarstår mycket stora problem. Väpnad konflikt drabbar befolkningeni flera länder, instabiliteten är stor i vissa regioner. Befolkningstillväxtenär fortsatt hög och de fattigas antal ökar. Miljöförstöring och spridningen avaids utgör växande problem. Korruptionen är omfattande och hushållningen medresurser måste förbättras. Utmaningarna är stora för dem som vill leda Afrikain i en mer gynnsam tid, men viljan att komma framåt är mycket påtaglig.Sålunda befinner sig i ett brytningsskede. I detta läge är omvärldensstöd av central vikt. Utan fortsatta demokratiska, ekonomiska och socialareformer och framsteg kan eftersläpning permanentas och fåglobala följder. I en gemensam ansträngning kan marginaliseringen av Afrikadäremot vändas i ömsesidigt utbyte.4.1.1.2 SverigeÄven i har mycket förändrats, som har betydelse för den svenskaAfrikapolitiken. Som medlem av Europeiska unionen (EU) har fåttytterligare en kontaktyta med . Den tradition av politiskt engagemang ochomfattande utvecklingssamarbete som ger och en särskild roll iAfrikasammanhanget, såväl bilateralt som i multilaterala fora, är en stortillgång i denna nya tid.4.1.1.3 OmvärldenDagens värld präglas av ett ömsesidigt beroende. Den globala säkerheten ärodelbar, instabilitet drabbar över gränserna i form av exempelvisflyktingströmmar eller terrorism. Ekonomisk och social utveckling, fred ochdemokrati hänger samman. De globala ekologiska sambanden kräver gemensammaåtgärder för att skydda naturresurser och miljö.Samtidigt präglas den globala utvecklingsdynamiken av två skenbartmotsägelsefulla tendenser: å ena sidan en strävan mot större regionalintegration med inslag av överstatlighet, å den andra en starkare betoning avden lokala, etniska eller på annat sätt specifika identiteten, på bekostnad avden nationella. Nationalstaten är fortfarande den dominerande aktören, mensåväl globala som lokala krafter sätter den på hårda prov. I har under1990-talet kartan ritats om i en omfattning och ett tempo som saknar motstyckesedan slut. I har nationalstaten i många fall haftsvårt att få ett riktigt fotfäste i människors vardagsliv.Ett annat globalt fenomen av stor betydelse för är de ökande klyftornamellan rika och fattiga, såväl inom som mellan länder och kontinenter. Densnabbast ökande andelen fattiga människor finns i söder om - enutveckling som sker parallellt med att mer än en miljard människor i Asienunder den senaste tioårsperioden kunnat lämna denna grupp.Det är ingen tillfällighet att - utöver - en rad länder ochorganisationer har tagit initiativ till en förnyad uppslutning kringAfrika och med olika variationer utvecklar partnerskapstanken för sinarelationer med kontinenten. Det gäller bl.a. , flera FN-organ, för ekonomiskt samarbete och utveckling (). Det gällerockså , , som har lanserat en ny Afrikapolitik för att bl.a.stimulera handel och investeringar, och , som planerar en andrainternationell konferens om utveckling. Samordningen av dessa initiativär nu en viktig uppgift för alla som vill vidareutveckla Afrikasamarbetet.Grunden för såväl initiativen som samordningen - detta är lärdomen fråntidigare försök - måste dock alltid vara afrikanskt ledda förändringsprocesser.4.1.1.4 PartnerskapRegeringens politik har varit att ta fasta på de stora förändringarna i ,bryta schablonbilderna och öppna för ett bredare utbyte mellan ochAfrika. utrikespolitik och utvecklingssamarbete har på många sätt gettoss en nära relation till de afrikanska samhällena. Möjligheterna tillförnyelse ställdes i fokus för en diskussion om svensk Afrikapolitik, sominleddes med ett seminarium i Nordiska Afrikainstitutets regi 1995. Debattenfinns redovisad i . Det positiva mottagandet iafrikansk debatt stimulerade till vidare arbete. tillsattesen arbetsgrupp för att utarbeta förslag till en ny svensk Afrikapolitik, somden avlämnade utredningen med - förslag till en nysvensk politik för våra kontakter med söder om anordnade två konferenser med huvudsakligen afrikansktdeltagande, den första i , , (redovisad i bokenA New Partnership for African Development) och den andra i i juni1997. Till utredningen knöts dels en styrgrupp, som representeradeUtrikesdepartementets olika sakområden, dels en bredare referensgrupp avsvenska Afrikaintressenter. Konsultationer hölls också i samtliga afrikanskaländer, där är representerat, och med bl.a. afrikanska invandrare iSverige, grupper ur svenskt respektive afrikanskt näringsliv samt ur densvenska folkrörelsen.Föreliggande skrivelse baseras på utredningen och redovisar regeringensriktlinjer för en förnyad politik för söder om . Liksom iutredningen har denna geografiska avgränsning gjorts av huvudsakligen praktiskaskäl.Från svensk sida vill vi stödja den förändringsprocess som pågår i mångaafrikanska länder i riktning mot bestående förbättringar av levnadsstandardenför alla medborgare, som länderna öppnar sig mot sin omvärld och detdemokratiska inflytandet förstärks. vill vi stärka de långsiktigakontakterna mellan och och, på olika nivåer, stödja iarbetet med att förverkliga sin ekonomiska och politiska potential. Vi villockså, mer än tidigare, få med i vårt samarbete.För att uppnå dessa mål behöver vi delvis nya instrument. De tankar om ettförändrat förhållningssätt, som vuxit fram i den internationella diskussionenunder senare år, kan sammanfattas i begreppet partnerskap. I ett sådant finnsinte i första hand givare och mottagare utan två parter, som samarbetar för attuppnå gemensamt formulerade mål. Självfallet kan den ojämlikhet som finnsinbyggd i biståndsrelationen inte i ett slag upphävas. Men den kan hanteras påolika sätt, som kontakterna breddas till områden där det ömsesidigaintresset leder till självfinansierande utbyte.En förändring gäller tydlighet i spelreglerna. Det skall från början ståklart vilka mål som eftersträvas i ett samarbete, och vilka medel som skallanvändas för att uppnå dessa mål. Parterna måste vara överens om grunderna ochvillkoren. Den gemensamma värdegrund, som finner sitt främsta uttryck irespekten för de mänskliga rättigheterna, är avgörande för partnerskapetsutveckling. Om villkoren inte uppfylls av endera parten, måste samarbetet kunnaförändras eller avbrytas.En annan förändring gäller attityden, framför allt hos den starkare parten.Den tid är förbi, då recepten för framgång kunde skrivas ut ihuvudstäder i väst. Dels har dessa recept ofta visat sig bristfälliga, just pågrund av sin dåliga förankring i den afrikanska verkligheten, dels kräver denya afrikanska ledarna sin rätt att formulera och ställa villkor för program,som syftar till utvecklingsprocesser i deras egna länder.Partnerskapstanken är inte begränsad till relationer mellan regeringar ochstatliga organ. Ett viktigt element i den nya Afrikapolitiken är att främjahandel och investeringar mellan och . Svenskt näringsliv harmycket att vinna på att, med ökad export, import och större investeringar,utnyttja den potential som finns på många afrikanska marknader. Kulturutbytetmed är redan betydande men bör kunna utvidgas. Detsamma gäller kontaktermellan kyrkor och folkrörelser, fackföreningar och frivillig-organisationer.Turismen är en växande näring. Denna strävan avspeglar den inriktning mot merömsesidiga relationer, som utgör ett centralt element i partnerskapet. Breddadekontaktytor är även i övrigt viktiga för att vitalisera den förstärktaAfrikapolitik, som presenteras i denna skrivelse.4.1.2 i förändringStabilitet och ekonomisk utveckling är centrala faktorer även för den politiskautvecklingen. Om fattigdom i sig är konfliktgenererande, är omvänt materiellaförbättringar för folkflertalet en viktig hävstång för att ta sig ur konflikteroch en effektiv faktor i varje försoningsarbete. Efter 1980-talets förloradedecennium, med realinkomster som minskade med per invånare och år, har1990-talet i ett kontinentalt perspektiv inneburit en begynnande återhämtningför . Mödosam strukturanpassning och ekonomisk reformpolitik har börjatbära frukt i en rad länder. Tillväxten uppgick i genomsnitttill . Flera länder låg betydligt över den nivån.Det biståndsberoende som blivit följden av den ekonomiska krisen fortsätter.Oförmågan att hantera skuldkrisen , hos både de drabbade länderna och detinternationella samfundet, fördjupade krisen. Den internationella synen påskuldproblematiken har visserligen genomgått en långsamuppmjukning, som gör att fler och bättre instrument successivt tillkommit föratt hantera situationen för de mest skuldtyngda länderna - med sikte på atteliminera skuldproblemet. Men ytterligare krafttag behövs för att se till attdenna strategi också tillämpas utan fördröjningar.Världens befolkning beräknas - innan en minskning förutses omca - öka med ca 100 miljoner , en ökning som till äger rum iutvecklingsländerna och är relativt sett snabbast i . Allra högst ärtillväxttakten bland de fattigaste grupperna i de fattigaste länderna. Dessamänniskor lever ofta i en miljö, där de ekologiska grundförutsättningarna redanär mycket bräckliga och det snabbt ökande befolkningstrycket utgör ett hot motsjälva basen för överlevnad. Att säkra denna bas och få igång en målmedvetenrehabilitering av redan skövlade områden är ett långsiktigt arbete, som kommeratt kräva smärtsamma prioriteringar i ett läge där de kortsiktiga behoven ärmycket påtagliga.Konflikter, ekologiska problem och befolkningstryck har också lett till attAfrika utgör den kontinent som relativt sett hyser flest flyktingar, avdet totala antalet. Tyngdpunkten i denna problematik har successivt förskjutitsfrån kontinentens södra och nordöstra delar (Hornet) till Väst- ochCentralafrika. Flyktingströmmarnas karaktär har också successivt förändrats iså måtto att de mest representativa flyktingarna numera är utblottade kvinnoroch barn, något som självfallet ökar flyktingskarornas utsatthet.Sett i ett kontinentalt perspektiv har den afrikanska utvecklingen under1990-talet varit mycket snabb och föga enhetlig. Den gängse mörka bilden av enkontinent i kris äger förvisso sin giltighet i flera specifika situationer. Denär dock föga heltäckande, utan bär vittnesbörd om massmedias tendens attfokusera på det katastrofala, det tragiska - i ögonblicksbilder, snarare änanalys och sammanhang. I skrivelsen görs en bakgrundsteckning av utvecklingen ide olika regionerna i söder om utmaning4.1.3.1 En ny fasDemokratibegreppet saknar inte rötter i , ens i den av väst allmäntomfattade tappningen. Frihetsidealet var inte någon främmande tanke i u-världens olika traditionella samhällen och demokratibegreppet var centralt iden frigörelsekamp, som ledde fram till dagens självständiga stater. Då var detemellertid ?makt åt folket?, inte individens demokratiska rättigheter, som stodi fokus.Efter 1970-talets stagnation och ett i hög grad förlorat 1980-tal är det intebara påtryckningar från biståndsgivarna, utan ännu mer inhemskt missnöje medsakernas tillstånd, som driver demokratiseringen framåt. Under perioden1987-1997 organiserade 22 afrikanska stater nationella valmed någon form av konkurrens, vilket innebär att totalt 38 av de 48 staternasöder om - mer än tre fjärdedelar - nu hållit sådana val på nationellnivå och i någon bemärkelse betraktas som demokratiska.Den afrikanska debatten om demokratins utformning har länge varit intensiv.De steg som först måste tas gäller sådana faktorer som aktiv försoningspolitik,ökad öppenhet, fria massmedier och ett mer självständigt civilt samhälle.4.1.3.2 Öppnare samhällenRespekten för mänskliga rättigheter har ökat i under det senastedecenniet, i takt med att mer demokratiska styrelseskick fått fotfäste. Förmiljontals afrikaner har detta inneburit ökad politisk frihet och möjlighetertill nya former av samhällsengagemang.Gränserna för det politiska livet har således vidgats. Den nya friheten slårigenom i bl.a. ett växande antal tidningar och andra nyhetsmedier, som öppnarvägen för en levande diskussion om politiska frågor. En flora av enskildaorganisationer av vitt skilda slag lämnar sitt bidrag till att bygga uppdemokratins kultur. Inom fackföreningsrörelsen i olika länder har man hellerinte varit sen att tillvarata det nya utrymme, som successivt öppnar sig, föratt vitalisera arbetet och flytta fram sina positioner.En utveckling, som generellt går mot större öppenhet och ökat utrymme förexempelvis massmedier och det civila samhället präglar flertalet länder ifrämst södra och östra positivt resultat av den politiska reformprocessen har varit en ökadanslutning till de internationella konventionerna om de mänskligarättigheterna. har 38 afrikanska stater ratificerat den internationellakonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, att jämföras med 23stater vid ingången av 1990. Majoriteten av de afrikanska staterna är i dagockså anslutna till den internationella konventionen om ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter, liksom till konventionerna mot rasdiskriminering,diskriminering av kvinnan och för barnets rättigheter. 18 haröverlämnat rapporter till FN:s barnkommitté.På regional nivå utgör den afrikanska stadgan om mänskliga och folkensrättigheter ett viktigt normativt dokument, ratificerat av ett stort antalafrikanska stater. Dess efterlevnad övervakas av den afrikanska kommissionenför mänskliga rättigheter, knuten till enhetsorganisationen . Långtgåendeförberedelser har gjorts för att också inrätta en domstol för att pröva brottmot denna stadga.Att rättsskyddet ändå förblir så bristfälligt i många afrikanska stater ärinte bara en politisk fråga utan handlar också om rättsväsendets begränsadekapacitet.4.1.3.4 Tradition kontra modernismDet historiska arvet och afrikanska traditioner har sin givna betydelse, bådeför möjligheter och svårigheter i demokratiseringsprocessen.