bet · GL01LU10 · 1998-01-20 00:00:00 — I avvaktan på de fortsatta övervägandena i frågan börriksdagen, enligt utskottets mening, inte göra några särskilda uttalanden iämnet.I sammanhanget bör noteras att en av skillnaderna mellan sambolagen och lagenom homosexuella sambor utmönstrats , då kretsenbidragsberättigade enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag, i avvaktan påresultatet av överväganden, utvidgats med homosexuellasambor (prop. 1997/98:1, utg.omr. 18, bet. 1997/98:BoU1, rskr. 78).Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motionerna 1997/98:L419 och1997/98:K345 yrkande 4.VigselBestämmelser om vigsel finns i 4 kap. . Behörig att förrättas.k. kyrklig vigsel är enligt 4 kap. 3 § präst i eller sådanpräst eller annan befattningshavare i ett annat trossamfund som har erhållitKammarkollegiets förordnande enligt bestämmelserna i lagen (1993:305) om rättatt förrätta vigsel inom andra trossamfund än . För närvarandehar ett fyrtiotal olika trossamfund fått tillstånd att förrätta vigsel.Behörighet att förrätta icke-kyrklig, s.k. borgerlig, vigsel tillkommer enligtsamma lagrum lagfaren domare i tingsrätt eller den som harförordnat till vigselförrättare.De nuvarande sekelgamla reglerna om vigsel bygger på en princip om valfriheti fråga om formen för ingående av äktenskap. Ända sedan slutet av 1800-talethar andra trossamfund än kunnat få tillstånd att förrättavigsel. Den nuvarande ordningen innebär att inte bara medlem av Svenska kyrkanskall kunna välja mellan vigsel inom denna kyrka och borgerlig vigsel utan ävenatt medlem av annat religiöst samfund i princip skall ha motsvarande valrätt.Tillstånd att förrätta vigsel kan ges om samfundets verksamhet är varaktig ochsamfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas attäktenskapsbalkens bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärderkommer att iakttas. I förarbetena till religionsfrihetslag framhöllsatt varje religiöst samfund är oförhindrat att omgärda sina medlemmarsäktenskap med religiös helgd. Frågan huruvida de ceremonier som samfundenanordnar också skall kunna bilda utgångspunkt för äktenskapets borgerligarättsverkningar sades vara ett praktiskt spörsmål. Vid avgörandet måstenämligen hänsyn tas inte bara till kravet på likställighet utan även tillbehovet av garantier för att lagens bestämmelser om vigsel uppfylls på ettriktigt sätt (prop. 1951:100 s. 91 f.).Yvonne Ruwaida (mp) anser i motion 1997/98:L422 att det, i ett sammanhang dåSvenska kyrkan kommer att skiljas från staten, finns anledning att se över densärställning som har i förhållande till andra religiösa samfundnär det gäller vigselrätt. Motionärerna föreslår att hos regeringenbegär förslag till en sådan ändring av att den religiösavigseln och den juridiska vigseln skiljs åt, varvid registreringen av denjuridiska vigseln skall skötas av särskilt förordnade civila vigselförrättare(yrkande 1). Vidare begärs ett tillkännagivande om att regeringen skall utredaäktenskapsbalken i syfte att jämställa de religiösa samfunden (yrkande 2).Såvitt utskottet förstår yrkandena i motion 1997/98:L422 innefattar dessaönskemål om att frånkänna den kyrkliga vigseln rättslig betydelse, varvid dennuvarande möjligheten att välja mellan kyrklig och icke-kyrklig vigsel skullegå förlorad.Utskottet konstaterar att bestämmelserna om vigseln har mycket gamlatraditioner. Vissa önskemål om att, efter utländsk förebild, såsom giltigvigsel endast erkänna en förrättning inför borgerlig myndighet, varvid denkyrkliga vigseln skulle frånkännas rättslig betydelse, avvisades redan i börjanav detta århundrade. Utskottet kan inte se att en sådan ordning som förordas imotionen skulle vara förenad med några särskilda fördelar. För ettbibehållanden av den nuvarande ordningen talar vidare, enligt utskottetsmening, att denna torde vara väl förankrad hos allmänheten. I sammanhanget kannämnas att av alla vigslar här i landet äger rum i Svenska kyrkan.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L422 yrkandena1 och 2.Registrering av partnerskapEnligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap har två personer av sammakön rätt att registrera sitt partnerskap. Registrerat partnerskap är tänkt förhomosexuella par. Något krav på sexuell läggning, samliv eller gemensamthushåll ställs dock inte upp. Lagstiftningen trädde i kraft den 1 januari 1995.Enligt registrerade 480 män och 167 kvinnor som varmantalsskrivna i sitt partnerskap . registrerades201 män och 118 kvinnor. Enligt preliminära uppgifter registrerades år 1997partnerskap för 170 män och 120 kvinnor. Några uppgifter om antalet upplöstapartnerskap finns inte.Rätten till registrering är beroende av parternas anknytning till Sverige.Minst en av dem skall vara svensk medborgare med hemvist här i landet.Motsvarande anknytningsvillkor finns i de danska och norska partnerskaps-lagarna. Registreringen sker vid en förrättning och under former som motsvararborgerlig vigsel, och behörig att förrätta registrering av partnerskap ärlagfaren domare vid tingsrätt eller den som av förordnats attvara registreringsförrättare. Utskottet anförde i lagstiftningsärendet attlänsstyrelsen bör kunna förordna registreringsförrättare i den omfattning somdet finns behov av.Enligt lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållandenrörande äktenskap och förmynderskap har regeringen inom vissa ramar rätt attutfärda bemyndiganden att förrätta vigsel utomlands enligt svensk lag. Med stödav denna lag har regeringen utfärdat bemyndiganden som innebär att det medvissa diplomatiska och konsulära tjänster och med vissa prästerligabefattningar följer rätt att förrätta vigsel enligt svensk lag utomlands. Debemyndiganden som lämnas föregås regelmässigt av förhandlingar med respektiveländers regeringar. När partnerskapslagen infördes beslutades att regeringensrätt att utfärda bemyndiganden att förrätta vigsel utomlands skulle utvidgastill att omfatta även registrering av partnerskap.Rättsverkningarna av en registrering motsvarar i huvudsak vad som gäller föräktenskap. Detta innebär bl.a. att äktenskapets regler om giftorätt, bodelning,ömsesidig försörjningsplikt, inbördes arvsrätt och regler om namn blirtillämpliga även på partnerskapet. Detsamma gäller regler om pensionsvillkor,efterlevandeskydd och olika bidragsformer. Från huvudregeln görs undantag föralla regler som ger upphov till gemensamt föräldraskap eller gemensam vårdnadom barn. Partner i ett registrerat partnerskap har alltså inte möjlighet attadoptera barn, varken gemensamt eller var för sig. Inte heller har de tillgångtill insemination eller annan konstlad befruktning. Vidare undantasbestämmelser som gäller för makar och som innebär en särbehandling av den enemaken endast på grund av dennes kön. Slutligen undantas vissa internationelltprivaträttsliga bestämmelser.Flera motionsyrkanden har anknytning till partnerskapslagen. I motion1997/98:L402 av och () framförs kritik motpartnerskapslagens anknytningsvillkor. Motionärerna anför att bör verkaför en nordisk partnerskapskonvention i syfte att öka möjligheterna tillpartnerskapsregistrering av andra nordiska medborgare (yrkande 1). Vidare ansermotionärerna att i internationella sammanhang bör stödja andra länderssträvanden att införa partnerskapslagar (yrkande 2). Slutligen förespråkas imotionen en ökad tillgång på kommunala partnerskapsförrättare (yrkande 4) ochatt partnerskap bör kunna ingås utomlands på svenska ambassader (yrkande 3). Imotionen begärs tillkännagivanden till regeringen i enlighet härmed.Även m.fl. (c, s, fp) begär i motion 1997/98:K345 etttillkännagivande om att partnerskapsregistrering bör kunna ske på svenskaambassader utomlands (yrkande 5).Motioner med i huvudsak samma innehåll som de nu aktuella har behandlats ochavslagits av på utskottets hemställan och (bet.1995/96:LU18 och 1996/97:LU8). Vad först angår motionärernas kritik motpartnerskapslagens anknytningsvillkor och yrkandet om en nordiskpartnerskapskonvention erinrade utskottet om att man vidutformningen av anknytningsvillkoret eftersträvat nordisk rättslikhet. Vidareanfördes att anknytningsvillkorets uppgift är att skilja ut dem som typisktsett inte har sin framtid i , som villkoret inte bör vara såsnävt att det onödigtvis begränsar möjligheterna att ingå partnerskap här. Fördet fall att det skulle visa sig att det fanns ett allmänt intresse i ,och för en sådan förändring som motionärerna förespråkade, utgickutskottet från att initiativ till lagändringar skulle tas inom ramen för detnordiska samarbete som pågår inom familjerätten med särskild inriktning påinternationellt privaträttsliga frågor. När det sedan gäller kommunala regi-streringsförrättare konstaterade utskottet att det i fråga omborgerliga vigselförrättare enligt praxis ankommer på varje kommun att bedömabehovet inom kommunen och ta initiativ till att lämpliga personer itillräckligt antal erhåller förordnanden av . Tanken är att sammaordning skall tillämpas när det gäller registreringsförrättare. Det fårsåledes, anförde utskottet, ankomma på varje enskild kommun att se till att detfinns erforderligt antal registreringsförrättare. Utskottet, som var medvetetom att registreringsförrättare ännu inte hade förordnats i alla kommuner,förutsatte att behovet även i de återstående kommunerna skulle komma atttillgodoses. Vad slutligen gäller frågan om ambassadtjänstemäns behörighet attförrätta partnerskapsregistreringar ansåg utskottet att, liksom när det gällerbemyndiganden att viga, bemyndiganden att förrätta registrering av partnerskapbör bygga på ett konstaterat behov i det land som avses. Eftersom en svenskmedborgare med hemvist i eller inte har rätt att bli registreradenligt den svenska lagen fanns det enligt utskottets uppfattning inget behov avatt överväga bemyndiganden för registreringar ens i dessa länder.Enligt utskottets mening har det inte framkommit något som ger anledning förriksdagen att ompröva sina tidigare ställningstaganden rörande en nordiskpartnerskapskonvention. Inom den nordiska arbetsgruppen för internationelltfamiljerättsliga frågor har man, enligt vad utskottet erfarit, övervägt vissajusteringar i de krav som ställs på anknytning i registreringslandet. mening bör det fortsatta arbetet avvaktas, och utskottet förutsätteratt regeringen tar initiativ till de lagändringar som visar sig erforderliga.Någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet om att iinternationella sammanhang bör stödja andra länders strävanden att införapartnerskapslagar bör enligt utskottets mening inte komma till stånd.Med det anförda avstyrker utskottet motion 1997/98:L402 yrkandena 1 och 2.Också när det gäller frågan om tillgången på kommunalaregistreringsförrättare vidhåller utskottet sina tidigare ställningstaganden. Isammanhanget kan nämnas att justitieministern i ett frågesvar anförtatt länsstyrelserna bör verka för att det finns särskilt förordnaderegistreringsförrättare i sådan omfattning att det täcker behovet. I svaretframhölls att uppdraget bygger på frivillighet och att det är viktigt attkommunalpolitiker ställer upp inte bara som vigselförrättare utan även somregistreringsförrättare. Enligt justitieministern bör det i första hand vara enuppgift för de politiska partierna att se till att det i hela landet finnsregistreringsförrättare i den omfattning som behövs (fråga 1996/97:462).Utskottet avstyrker med det anförda bifall till yrkande 4 i motion1997/98:L402.Beträffande motionerna 1997/98:L402 yrkande 3 och 1997/98:K345 yrkande 5 villutskottet peka på att skälet till att ambassadtjänstemän bemyndigats attförrätta vigslar har varit att ge svenska medborgare bosatta i vissa ländertillfälle att där ingå äktenskap. Avsikten har således inte i första hand varitatt ge svenska medborgare bosatta i möjlighet att gifta sig på ensvensk ambassad utomlands. När det gäller registrering av partnerskap kanutskottet ånyo konstatera att svenska medborgare med hemvist utomlands, pågrund av partnerskapslagens anknytningsvillkor, fortfarande inte har rätt attbli registrerade enligt den svenska lagen.Mot bakgrund härav och med hänvisning till ställningstagandena och1997 avstyrker utskottet bifall också till motionerna 1997/98:L402 yrkande 3och 1997/98:K345 yrkande 5.I ett par motioner ifrågasätts partnerskapslagstiftningen ur ett vidareperspektiv. m.fl. (v) hemställer i motion 1997/98:L417 om etttillkännagivande med innebörden att homosexuella par bör ges möjlighet att ingåäktenskap på samma villkor som heterosexuella. I konsekvens härmed skullepartnerskapslagen enligt motionärerna kunna avskaffas.Även i motion 1997/98:So677 av m.fl (v) anförs atthomosexuella par bör kunna ingå äktenskap på samma villkor som heterosexuella.I motionen begärs ett tillkännagivande om en vidgning av familjebegreppet tillatt omfatta hetero-, homo- och bisexuella (yrkande 2).Utskottet erinrar om att begreppet familj inte är definierat i denfamiljerättsliga lagstiftningen och att det därför inte finns några som helsthinder mot att familjebegreppet används i sådana fall som beskrivs i motion1997/98:So677. I övrigt anser utskottet att äktenskap också fortsättningsvisendast skall få ingås mellan en kvinna och en man.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1997/98:L417 och1997/98:So677 yrkande 2.FaderskapspresumtionDe grundläggande reglerna om faderskap till barn finns i 1 kap. föräldrabalken.Om modern är gift vid barnets födelse skall enligt 1 kap. 1 § mannen iäktenskapet anses som barnets far. Denna s.k. faderskapspresumtion omfattaräven den situationen att modern är änka och barnet föds inom sådan tid eftermannens död att det kan vara avlat dessförinnan.Faderskapspresumtionen kan brytas av domstol vid vissa i 1 kap. 2 §föräldrabalken närmare angivna fall. Ett sådant fall föreligger när det ärutrett att modern har haft samlag med annan än maken då barnetkan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt attbarnet har avlats av den andre. Ett annat fall är då en annan man bekräftarfaderskapet till barnet och mannen i äktenskapet godkänner bekräftelsen.Är modern ogift vid barnets födelse eller har en faderskapspresumtion brutitsskall faderskapet fastställas genom bekräftelse eller dom. Bekräftelse avfaderskap är en formbunden rättshandling, som skall ske skriftligen ochbevittnas av två personer. Dessutom skall bekräftelsen godkännas avsocialnämnden och av modern. Enligt 1 kap. 4 § kan enfaderskapsbekräftelse ske även före barnets födelse.Visar det sig senare att den som lämnat bekräftelsen inte är far till barnetskall rätten förklara att bekräftelsen saknar verkan mot honom. Enfaderskapsdom förutsätter att det har utretts att mannen har haft samlag medbarnets mor under tid då barnet kan vara avlat samt att det med hänsyn tillsamtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom. 1 § är socialnämnd skyldig att försöka utreda vem som ärfar till ett barn när faderskapet inte följer direkt av presumtionsregeln.Enligt statistik från och föddesomkring 100 000 barn i . För ca 55 000 barn fastställdesfaderskapet genom bekräftelse. För 371 barn fastställdes faderskapet genom dom.Antalet faderskapsmål som avgjordes av svenska domstolar uppgicktill 581.I motion 1997/98:L416 av (v) kritiseras reglerna omfaderskapspresumtion och de arvsrättsliga konsekvenser som följer medpresumtionen. Enligt motionären är det inte orimligt att tänka sig att en giftkvinna får barn med en annan man än den hon är gift med. Vidare kritiserasreglerna eftersom de inte likställer barn till gifta respektive ogiftaföräldrar. Motionären anser därför att faderskapet borde fastställas genombekräftelse även i de fall modern är gift. I motionen yrkas att skallbegära en översyn av arvslagstiftningen (yrkande 1) och reglerna omfaderskapsbekräftelse (yrkande 2).I samband med ändringar i behandlades frågan om manborde slopa bestämmelserna om faderskapspresumtion och i stället införa reglerom att faderskap för barn alltid skall bestämmas genom bekräftelse eller dom.En sådan ordning skulle ha den fördelen att ytterligare likhet skulle skapasmellan barn vars föräldrar är gifta och andra barn. Härtill kom att mantroligen skulle kunna minska antalet mål med yrkanden om förklaring att vissman inte är far. Många skäl talade dock enligt utskottet emot ett hävande avall faderskapspresumtion. I de fall då modern är gift vid barnets födelse kanman nämligen utgå från att den äkta mannen i de allra flesta fallen är far tillbarnet. Att beträffande alla dessa fall kräva bekräftelse eller dom skullemedföra betydande merarbete för myndigheterna. En sådan ordning skulle ocksåenligt utskottet kunna leda till irritation hos makarna, och i många fallskulle makarna säkerligen uppfatta det som stötande att den äkta mannen inteautomatiskt ansågs som far till barnet. Utskottet anslöt sig därför tillpropositionens förslag att faderskapspresumtionen skulle fortsätta att gällanär modern vid barnets födelse är gift eller har blivit änka (prop.1975/76:170, bet. LU33).Vad utskottet sålunda uttalade äger fortfarande giltighet. Isammanhanget kan vidare nämnas att tidigare motioner i ämnet handlat ommöjligheten att införa ett förenklat förfarande för fastställande av faderskap,eller till och med faderskapspresumtion, för den stora grupp barn varsföräldrar inte är gifta med varandra men där föräldrarna är samboende.Utskottet uttalade som sin mening i ett betänkande med anledning aven motion i ämnet att det nu finns skäl att överväga förenklade regler förfastställande av faderskap i samboförhållanden (bet. 1995/96:LU18).Utskottet kan för sin del inte se att reglerna om arvsrätt för bröstarvingareller omständigheterna i övrigt motiverar en ändring av gällande bestämmelserom faderskapspresumtion. En sådan ordning som motionären förespråkar skulleenligt utskottets mening med all sannolikhet uppfattas som kränkande för mångaföräldrar som valt äktenskapet som samlevnadsform.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till yrkandena 1 och 2 i motion1997/98:L416.Talerätt vid hävande av faderskapNär det gäller upphävande av faderskapspresumtion har enligt 3 kap. 1 §föräldrabalken i vissa fall mannens maka och arvingar rätt att väcka talan viddomstol. Sådan rätt föreligger i de fall mannen avlidit före barnets födelseeller om mannen visserligen avlidit efter barnets födelse men inte varaktigtsammanbott med barnet och inte heller efter barnets födelse bekräftat attbarnet är hans. Rätt att väcka sådan talan föreligger inte om vid mannens dödmer än har förflutit från det att talan, som grundats på att mannen ärfar till barnet, väckts mot honom och han fått del därav eller om mer än ett århar förflutit sedan anspråk på samma grund framställts mot mannens dödsbo.Bestämmelsen har motiverats med att övervägande skäl talar för att mannensarvingar inte skall ha någon rätt att väcka talan om hans faderskap till barnetnär han själv inte har vidtagit några åtgärder för att få detta upphävt och atthuvudregeln därför borde vara att arvingarna till mannen inte har någontalerätt. De undantagssituationer som är motiverade gäller framför allt de falldå mannen över huvud taget aldrig känt till barnets födelse (prop. 1975/76:170, s. 169).I fråga om faderskapsbekräftelse finns inga lagregler om vem som äger föratalan om ogiltigförklaring. Av rättsfallet NJA 1988 s. 525 följer emellertidatt de bestämmelser om talerätt för mannens arvingar, inklusive begränsningarnai talerätten, som gäller vid upphävande av faderskapspresumtion skall tillämpasanalogivis vid ogiltigförklaring av en faderskapsbekräftelse.När faderskapet har fastställts genom en dom som vunnit laga kraft skiljersig situationen från presumtions- och bekräftelsefallen, så till vida attfaderskapsfrågan är definitivt avgjord. En omprövning av domen kan därför iprincip endast ske om beviljar resning. Enligt 58 kap. 1 §rättegångsbalken kan resning beviljas om nya omständigheter eller bevisåberopas vilka sannolikt skulle ha lett till en annan utgång i målet. Någrasärskilda regler om vem som är behörig att söka resning finns inte, menuppenbart är att den som var part i målet också kan vara resningssökande. Isammanhanget kan nämnas att talan om fastställande av faderskap enligt 3 kap. 6§ första stycket kan föras av barnet mot en avliden mansarvingar.Enligt lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap(blodundersökningslagen) kan en domstol i mål om faderskap förordna omblodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper. Sedanett faderskap har fastställts genom bekräftelse eller genom dom som har vunnitlaga kraft, kan rätten enligt 1 a § förordna om blodundersökning om det förstefter bekräftelsen eller domen har framkommit omständigheter som ger anledningtill antagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haftsamlag med modern under tid då barnet kan vara avlat. Förordnandet omblodundersökning kan avse den som har fastställts vara far, modern, barneteller den andre mannen. Har faderskapet fastställts genom bekräftelse, kanförordnande om blodundersökning meddelas i mål om att bekräftelsen saknarverkan mot den som har lämnat den. Ett sådant förordnande kan begäras av någonav parterna i målet. Har någon talan inte väckts om att bekräftelsen saknarverkan, prövas frågan om förordnande av blodundersökning enligt lagen(1996:242) om domstolsärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den somkan vara part i ett mål om att bekräftelsen saknar verkan. Har faderskapetfastställts genom dom som har vunnit laga kraft, prövas frågan om förordnandeav blodundersökning enligt lagen om domstolsärenden. Ett sådant förordnande kanbegäras av någon av parterna i det tidigare målet.I samband med tillkomsten av 1 a § blodundersökningslagen (prop. 1982/83:8)konstaterades att blodundersökningsmetodiken har utvecklatskraftigt. Möjligheten att genom blodundersökning utesluta någon som felaktigthar utpekats som far angavs vara mycket stor. Det var tänkbart att en del falldär faderskapet grundats på äldre och bristfällig metodik skulle bedömasannorlunda om faderskapet prövades enligt de nya metoderna. Enbart denomständigheten att vetenskapen rörande blodundersökningar har gått framåt sedanfaderskapet fastställdes genom en tidigare dom ansågs dock inte vara etttillräckligt skäl för resning. Mot denna bakgrund föreslogs att en domstolskall kunna förordna om blodundersökning, även när faderskapet fastställtsgenom en dom eller en bekräftelse och det framkommer sådana omständigheter somger anledning till antagande att någon annan man, som inte har varitföremål för blodundersökning, har haft samlag med modern under tid då barnetkan vara avlat. För att inte relationerna mellan ett barn och den som ansesvara dess far skall störas i onödan krävs således att någon ny omständighet harinträffat som gör att faderskapet kan ifrågasättas. Motivet tillbegränsningsregeln angavs i propositionen vara att ett barn inte bör riskeraatt bli faderlöst efter sin födelse. Utskottet tillstyrktepropositionens förslag, och följde utskottet (bet. LU 1982/83:9,rskr. 24).Bengt () tar i motion 1996/97:L403 upp frågan om talerättenför maka och arvingar i mål om hävande av faderskap när mannen avlidit. Imotionen yrkas att hos regeringen begär förslag till en sådan ändringi att lagstadgad talerätt införs dels imål om ogiltigförklaring av faderskapsbekräftelse, dels vid talan mot enfaderskapsdom.Även i motion 1996/97:L406 av () förespråkas ökademöjligheter för mannens maka och arvingar att, när mannen avlidit, få tillstånd ett hävande av faderskap. De situationer som avses gäller framför alltnär faderskapet fastställts genom presumtion eller genom dom.