bet · GL01LU12 · 1998-04-21 00:00:00 — Ett system där maneftersträvar samförstånd mellan föräldrarna, även när det gäller föräldrarnasgemensamma underhållsskyldighet gentemot barnet och inte enbart i frågor somrör vårdnad, boende och umgänge, är enligt lagutskottets mening tilltalande ochbör inom en inte alltför avlägsen framtid övervägas närmare tillsammans medfrågor rörande vilka insatser från samhällets sida som kan vara lämpliga föratt hjälpa föräldrar att nå sådana överenskommelser som beskrivits. I detsammanhanget bör även undersökas vilka förutsättningar som finns att medförändrade beräkningsmetoder, bl.a. i fråga om villkoren för avdragsrätten ochdygnsberäkningen vid umgängesavdrag, åstadkomma förenklingar i tillämpnings-och administrativt hänseende.Vad utskottet sålunda anfört bör med anledning av motionerna1997/98:L6 yrkande 8 och 1997/98:L7 yrkandena 5 och 6 som sin mening geregeringen till känna.Beträffande önskemålet om en översyn av reglerna om underhållsstöd kan nämnasatt innevarande vår till regeringen överlämnat flerarapporter innehållande en utvärdering av effekter och resultat av de nyareglerna om underhållsstöd. Rapporterna kommer att bli föremål förremissbehandling. Om det vid beredningen av rapportereller annorledes framkommer omständigheter som visar att det föreligger ettbehov av att åstadkomma förändringar, förutsätter utskottet, i likhet med vadutskottet uttalade , att regeringen återkommer till mederforderliga förslag.Vad härefter gäller det i motion 1997/98:L8 upptagna spörsmålet huruvida detskall krävas att ett avtal om vårdnad, boende och umgänge skall godkännas avsocialnämnden, vill utskottet påminna om att uppgiften att pröva avtaletinnefattar något annat och betydligt mer ansvarsfullt än att endast registreraföräldrarnas överenskommelse. Enligt utskottets mening kräver hänsynen tillbarnets bästa att socialnämnden prövar avtalets innehåll. Det kan nämligen inteuteslutas att det finns situationer där föräldrarna mindre ser till barnetsbehov än till sina egna intressen. Bakom föräldrarnas överenskommelse kan liggaolika överväganden som står i strid med barnets bästa eller en starkareförälders inflytande över en svagare förälder. Vidare har nämnden en viktiguppgift när det gäller att säkerställa att avtalen görs tydliga ochfullständiga, eftersom man annars riskerar att avtalet inte kan läggas tillgrund för verkställighet.Mot bakgrund av vad som sålunda anförts kan utskottet inte ställa sig bakomyrkande 1 i motion 1997/98:L8 om att avtalen skall bli giltiga utansocialnämndens godkännande. Motionsyrkandet avstyrks.I detta sammanhang vill utskottet understryka vikten av att särskilt avtalenom vårdnad görs klara och tydliga, så att det med säkerhet går att utläsa vemsom är barnets vårdnadshavare vid varje givet tillfälle. Självfallet får ettavtal inte innebära att barnet ställs utan vårdnadshavare.Den ordning som föreslås i propositionen möjliggör att ett avtalsgiltighet begränsas i tiden och att föräldrarna kommer tillbaka träffa ett nytt avtal efter avtalstidens utgång. Ettsådant förfarande kan enligt propositionen framstå som lämpligt t.ex. för attpröva hur en överenskommelse fungerar eller för att beakta barnets växlandebehov av umgänge och kontakt med båda föräldrarna. Ingenting hindrar heller attföräldrarna kommer överens om att avtalet skall gälla till dess att en slutligöverenskommelse har nåtts eller frågan avgjorts av domstol.När det gäller vårdnaden om barn är tidsbegränsade avtal, enligt utskottetsmening, mindre lämpade. I andra fall än vid interimistiska avtal torde såledestidsbegränsade avtal om vårdnad endast undantagsvis kunna godtas. Om etttidsbegränsat avtal i fråga om vårdnaden trots allt skulle godtas, och om, vidavtalstidens utgång, inte annat beslutats, återgår vid denna tidpunktförhållandena till vad som gällde före avtalets tillkomst. I ett sådant fallföljer således av allmänna principer att den gamla ordningen skall fortsättaatt gälla tills vidare.Vad slutligen gäller frågan om socialnämnden skall ha möjlighet att delegeraett beslut om godkännande av föräldraavtal, anser utskottet att det bör ankommapå den enskilda socialnämnden att avgöra om delegation är möjlig och lämplig.Nämnas kan att delegation är tillåten även när det gäller exempelvisgodkännande av faderskapsbekräftelse och godkännande av avtal som innebär attunderhållsbidrag skall betalas för längre perioder än tre månader.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionens förslag i denna del(48 § socialtjänstlagen) och avstyrker motion 1997/98:L6 yrkande 13.Familjedomstolar, m.m.Mål om vårdnad och umgänge handläggs av de allmänna domstolarna, dvs. i förstahand tingsrätt med möjlighet för den förlorande parten att överklaga avgörandettill hovrätt och därefter, under vissa förutsättningar, till Högsta domstolen.Frågor om verkställighet av allmän domstols avgörande i vårdnads- ochumgängesmål handläggs av förvaltningsdomstolarna, dvs. i första instans avlänsrätt vars avgörande kan överklagas till kammarrätt och därefter, undervissa förutsättningar, till Regeringsrätten. I gällande rätt finns ingasärskilda behörighetskrav eller krav på speciella kunskaper för domare ivårdnads- och umgängesmål. Av förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktionframgår dock att sådana arbetsuppgifter som kräver särskild erfarenhet inte fårtilldelas tingsfiskal. anordnar seminarier omvårdnadsmål för domare och advokater, där syftet är att ge deltagarna tillfälleatt utifrån sina erfarenheter diskutera vårdnadsfrågor.I olika sammanhang har ifrågasatts huruvida mål om vårdnad och umgänge bordehandläggas i särskilda familjedomstolar med speciell sammansättning ochkompetens för de aktuella frågorna. Även frågor som rör domares kompetens föratt handlägga sådana mål och ärenden samt utbildning av domare har dryftats,bl.a. i samband med utskottets behandling av motioner i ämnet. Ifrågavarandespörsmål har också nu aktualiserats i ett antal motioner.Lars m.fl. (fp) anser i motion 1997/98:A806 att särskildafamiljerättsenheter bör etableras, där domstolens ledamöter väljs och utbildasefter erfarenheter av modernt och delat föräldraskap. Ett tillkännagivandedärom begärs i motionen (yrkande 19 delvis).Ett motsvarande yrkande finns i motion 1996/97:So658 av m.fl.(fp), vari begärs ett tillkännagivande om barnens rätt till umgänge med bådasina föräldrar även efter skilsmässa och separation (yrkande 6 delvis).Kerstin och () anför i motion 1997/98:L6 attdomare i s.k. barnmål bör besitta särskild kompetens. I princip bör endastordinarie domare förordnas att besluta i vårdnads- och umgängesmål.Motionärerna anser att regeringen bör lägga fram förslag till enförsöksverksamhet med den angivna inriktningen, och de begär etttillkännagivande om domarkompetens vid handläggning av vårdnads- ochumgängesmål (yrkande 15).I motion 1997/98:L10 av m.fl. (mp) hemställs om etttillkännagivande om vikten av utbildning av personer inom domstolsväsendet(yrkande 3).Enligt m.fl. (mp) föreligger alltjämt behov av att stärkabarnets rätt att komma till tals i familjemålen. Det påpekas att personal inomrättsväsendet och tjänstemän inom måste ha gedigen kunskap ombarn för att kunna förstå barnets vilja. I motion 1997/98:L11 begärs etttillkännagivande om barns rätt att komma till tals (yrkande 7).Enligt regeringens mening bör några särskilda familjedomstolar inte inrättas.Ett system med specialdomstolar för familjemål passar dåligt in i den svenskadomstolsorganisationen och den svenska rättstraditionen. En annan sak är,påpekas det i propositionen, att domstolarna givetvis måste ha tillgång tillett fullgott beslutsunderlag och till den särskilda sakkunskap som kan behövasi familjemål. skall lämna upplysningar till domstolen som kanvara av betydelse för frågans bedömning, och om det behövs ytterligareutredning får domstolen uppdra åt nämnden att utse någon att verkställa sådanutredning. Domstolen kan också inhämta barnpsykiatriskt utlåtande.Socialutskottet påpekar i sitt yttrande till lagutskottet att barnkompetensenoch kunskaperna om och intentionerna bakom den måsteförbättras bland beslutsfattare och tjänstemän. Enligt socialutskottet bör detställas höga krav på kompetens hos dem som handlägger och dömer i ärenden ochmål om vårdnad, boende och umgänge. I yttrandet framhålls också vikten av attrespektive huvudman satsar på utbildning och kompetensutveckling av personalinom rättsväsendet och socialtjänsten.Frågan om att inrätta särskilda familjedomstolar har, med anledning avmotioner, varit föremål för ställningstagande undersenare år (se bet. 1989/90:JuU32, 1991/92:JuU20 och 1992/93:LU22).Motionsyrkandena har därvid avslagits med hänvisning till att antaletspecialdomstolar bör minska. har vidare ansett det viktigt att slåvakt om principen om de allmänna domstolarnas breda sakliga kompetens och dendärmed sammanhängande tanken att en domare bör ha så djup kunskap och godöverblick över hela det juridiska fältet som möjligt.Även frågor som rör behörighetskrav för domare i vårdnadsmål och utbildningav domare för sådana mål har behandlats av utskottet vid flera tillfällentidigare med anledning av motioner i ämnet. Motionerna har avslagits avriksdagen på hemställan av utskottet (se bet. 1990/91:LU13, 1992/93: LU22 och1995/96:LU2). När frågorna behandlades anförde utskottet att detsjälvfallet är viktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och umgänge harerforderlig kompetens och erfarenhet, men frågan om kvalifikationskraven måstelösas inom ramen för vad som är möjligt med utgångspunkt i varje domstolsorganisation. I betänkande 1995/96:LU2 finns en redogörelse för denutbildningsverksamhet som anordnar samt ett ställningstagandefrån justitieutskottet som yttrade sig till lagutskottet beträffande den dåaktuella motionen. anförde därvid att domare inte kanförväntas ha expertkunskaper inom alla de olika områden som kan bli föremål förprövning i domstol och att domstolen alltid har möjligheter att inom ramen förrättegången höra experter i de frågor saken gäller. Yttranden från olikamyndigheter i vårdnadsärenden fyller enligt justitieutskottet samma funktion.Lagutskottet anser nu i likhet med regeringen att det är mycket viktigt attdomare som handlägger mål om vårdnad, boende och umgänge har erforderligkompetens och erfarenhet. I anledning av motion 1997/98:L11 vill utskottetpåminna 1995 beslutade uttryckliga bestämmelserna i om barns rättatt komma till tals i vårdnads- och umgängesmål (prop. 1994/95: 224, bet.1995/96:LU2, rskr. När en domstol skall avgöra vad som är till barnetsbästa skall domstolen ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnetsålder och mognad. Vidare skall den som verkställer utredning i sådana mål, omdet inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den förrätten.Vidare vill utskottet ånyo stryka under betydelsen av utbildningsinsatserinom rättsväsendet när det gäller barns behov och rättigheter. Värdet avDomstolsverkets utbildningsverksamhet i fråga om metodutveckling ochkompetenshöjande åtgärder kan inte nog betonas. Utskottet förutsätter att dessainsatser kommer att äga rum även fortsättningsvis, och som socialutskottetpåpekar bör kunskapen om och de rättigheter som tillkommerbarnen enligt denna ges hög prioritet. Något tillkännagivande med anledning avyrkande 3 i motion 1997/98:L10 eller yrkande 7 i motion 1997/98:L11 synesemellertid inte behövligt, och motionsyrkandena avstyrks.Beträffande frågan om att inrätta särskilda familjerättsenheter, som närmastliknar de i propositionen beskrivna familjedomstolarna, intar utskottet sammaståndpunkt som regeringen, nämligen att ett sådant system skulle passa mindrebra i den svenska domstolsorganisationen. Utskottet vill därför inte förordaatt skall frångå sitt tidigare ställningstagande i fråga omspecialdomstolar för familjemål och avstyrker också motionerna 1997/98:A806yrkande 19 i nu behandlad del och 1996/97:So658 yrkande 6 i nu behandlad del.Inte heller när det gäller frågan om särskilda behörighetskrav för domare ifamiljemål har det, enligt utskottets mening, tillkommit några nyaomständigheter som bör föranleda att nu frångår sitt tidigareställningstagande. Som framhållit vid utskottets utfrågning den10 är det inte heller självklart att en yngre, mindre erfaren,domare som själv deltagit eller aktivt deltar i uppfostran av ett eget barn ärmindre lämpad att handlägga denna typ av mål. Motion 1997/98:L6 yrkande 15avstyrks.Interimistiska beslutRegler om interimistiska beslut finns i 6 kap. 20 § FB. I paragrafen anges atträtten i mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge får besluta för tiden tilldess att frågan har avgjorts genom dom eller ett beslut som har vunnit lagakraft. Rätten skall besluta efter vad som är bäst för barnet.I paragrafens andra stycke anges att rätten kan inhämta upplysningar frånsocialnämnden i frågan. Bestämmelsen överlåter således till domstolen att i detenskilda fallet avgöra om upplysningar skall inhämtas från socialnämnden innanett interimistiskt förordnande meddelas. Att inhämta yttranden är aktuelltfrämst när parterna inte är ense i frågan om vem av dem som skall anförtrosvårdnaden till dess att målet eller ärendet slutligt avgörs (seprop. 1981/82:168 s. 79 f.). Någon ändring föreslås inte i dettaavseende.Däremot föreslås att 6 kap. 20 § skall kompletteras med hänsyn dels till attdet blir möjligt att reglera frågan om barnets boende vid gemensam vårdnad (se14 a §), dels till att föräldrarna föreslås kunna träffa avtal om vårdnad,boende och umgänge (se 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § andra stycket).I motion 1997/98:L6 av och ()föreslås en regel om att domstolen, innan den beslutar interimistiskt omvårdnad, boende eller umgänge, alltid skall ge socialnämnden tillfälle attyttra sig i frågan. Motionärerna hemställer att beslutar om enändring i 6 kap. 20 § andra stycket FB i överensstämmelse härmed (yrkande 14).Utskottet kan för sin del inte se att det skulle föreligga något behov av ensådan reglering i fråga om de interimistiska besluten som föreslås i motionen.Utskottet tillstyrker propositionen såvitt avser 6 kap. 20 § FB och avstyrkermotion 1997/98:L6 yrkande 14.VerkställighetsfrågorFrågor om verkställighet av allmän domstols avgöranden i vårdnads- ochumgängesmål handläggs som tidigare nämnts av förvaltningsdomstolarna, dvs. iförsta instans av länsrätt vars avgörande kan överklagas till kammarrätt ochdärefter, under vissa förutsättningar, till Regeringsrätten. Bestämmelser omverkställighet finns i 21 kap. FB. När länsrätten förordnar om verkställighetkan den förelägga vite, eller, under särskilda förutsättningar, besluta ompolishämtning. Är det fråga om dom eller beslut om vårdnad eller överlämnandeav barn, får länsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annarsinte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet liderallvarlig skada. Är det fråga om dom eller beslut om umgänge mellan barnet ochen förälder som inte är vårdnadshavare, får länsrätten besluta om hämtning avbarnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskiltstarkt behov av umgänge med föräldern (21 kap. 3 §). Innan länsrätten förordnarom verkställighet får rätten uppdra åt bl.a. företrädare för attverka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad somåligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag skall vara slutfört (21 kap. 2 §). Hämtning eller annan åtgärd som rör barn skall utföras på ettsätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Vid hämtning skall någon somkan vara till stöd för barnet närvara. Om möjligt skall också barnläkare,barnpsykiater eller barnpsykolog medverka. Om barnet på grund av sjukdom intebör flyttas eller om det möter något annat hinder, skall hämtningen uppskjutas(21 kap. 9 §).Har barnet fyllt , får verkställighet inte ske mot dess vilja utom dålänsrätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller,om barnet ännu inte fyllt men har nått en sådan mognad att dess viljabör beaktas på motsvarande sätt (21 kap. 5 §).Vidare kan länsrätten vägra verkställighet, om det är uppenbart attförhållandena ändrats sedan allmän domstol fattade sitt beslut och det avhänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnad eller umgänge tasupp på nytt. Om länsrätten på nu angivna skäl vägrar verkställighet skallvårdnads- eller umgängesfrågan tas upp av allmän domstol, om den som har söktom verkställighet, dennes motpart eller socialnämnden gör ansökan om detta.Däremot kan länsrätten inte själv påkalla att saken prövas i allmän domstol.Länsrätten får även i annat fall vägra verkställighet, om det finns risk sominte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas (21 kap.6 §).Såsom tidigare nämnts skall ett av socialnämnden godkänt avtal om vårdnad,boende och umgänge kunna verkställas på samma sätt som ett domstolsavgörandesom har vunnit laga kraft. För att en möjlighet för föräldrarna att träffabindande avtal skall bli ett fullvärdigt alternativ till att väcka talan viddomstol måste enligt regeringen ett godkänt avtal ha i huvudsak samma effektsom ett avgörande i domstol. Bestämmelser härom föreslås i 21 kap.1 § tredje stycket och 6 §.I propositionen föreslås vidare en uttrycklig bestämmelse i 21 kap. 1 §första stycket om att barnets bästa skall komma i främsta rummet vidverkställighet. Bestämmelsen är avsedd att gälla såväl vid prövningen av omverkställighet skall vägras eller inte som vid självaverkställighetsförfarandet. Det föreslagna stadgandet innebär enligt regeringeninte någon ändring i gällande rätt, men den nya bestämmelsen avser att markeratydligare än att barnets bästa alltid skall finnas med som enutgångspunkt för bedömningen. De mer preciserade bestämmelserna i kapitel21 kommer att ta sitt avstamp i denna allmänna regel. Någon lagändring för atttillförsäkra barn en rätt att komma till tals i verkställighetsmålen behövsdäremot inte, enligt regeringens mening.Tanja Linderborg m.fl. (v) anser i motion 1997/98:L9 att endast domstols domeller beslut, och således inte de avtal som godkänts av socialnämnden, skallkunna leda till verkställighet. Motionärerna påpekar att polishämtning är enstark och i de flesta fall traumatisk händelse för barn. Såväl hänsynen tillbarnets bästa som allmänna rättssäkerhetsskäl talar därför enligt motionärernaför att endast domstolsavgöranden skall kunna ligga till grund för beslut omverkställighet. Vidare anser motionärerna att det i FB:s verkställighetskapitelbör införas en bestämmelse om att särskild hänsyn skall tas till risken för attbarn far illa i samband med verkställigheten. Motionärerna hemställer attriksdagen beslutar utforma 21 kap. 1 § FB i enlighet med vad som anförts(yrkande 9).I motion 1997/98:L10 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande om att barnets bästa alltid skall beaktas i samband medverkställighet (yrkande 6).Yvonne Ruwaida m.fl. (mp) begär i motion 1997/98:L11 ett tillkännagivande omatt barn måste tillförsäkras en rätt att komma till tals även iverkställighetsärenden, och att verkställighetsreglerna måste anpassas tillbarnkonventionens artikel 12 om att barnet särskilt skall beredas möjlighet atthöras i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet(yrkande 20).Utskottet konstaterar för sin del att bygger på principenom barnets bästa. Detta gäller även de enskilda bestämmelserna i kapitlet omverkställighet. Den ledande tanken är att barnet så långt möjligt skall skonasfrån åtgärder som är skadliga för dess psykiska eller fysiska hälsa. Principenom barnets bästa vid verkställighet kommer att betonas ytterligare genom denövergripande bestämmelse som regeringen föreslår skall föras in i 21 kap. 1 §.Något tillkännagivande med anledning av motion 1997/98:L10 är enligt utskottetinte erforderligt. Motionens yrkande 6 avstyrks.Enligt utskottets mening finns heller inte anledning att utforma regeln ombarnets bästa i 21 kap. 1 § på sätt som förespråkas i motion 1997/98:L9 yrkande9.Vad härefter gäller det i samma yrkande upptagna spörsmålet om verkställighetav avtal har utskottet samma uppfattning som regeringen, nämligen att möjlighettill verkställighet är en förutsättning för att avtalsmöjligheten skall utgöraett reellt alternativ till en talan vid domstol. Utskottet kan således inteheller i detta avseende ställa sig bakom motionsyrkandet.Mot bakgrund av vad som sålunda anförts anser utskottet att börbifalla propositionens förslag i denna del (21 kap. 1 och 6 §§ FB) och avslåmotion 1997/98:L9 yrkande 9.När det sedan gäller yrkandet i motion 1997/98:L11 om möjlighet för barn attkomma till tals vill utskottet anföra följande. När det gäller mål omverkställighet av avgöranden om vårdnad och umgänge saknar FB uttryckligaregler om vilka som är parter i sådana mål. Det står dock klart att barn som ärföremål för verkställighetsåtgärder saknar talerätt. Barnet har emellertid enslags vetorätt. Vidare får barnet, på samma sätt som gäller i vårdnads- ochumgängesmål, höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det äruppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras (21 kap. 12 §).Den 1 januari 1996 infördes, som tidigare redovisats, uttryckligabestämmelser i om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden omvårdnad, i mål om umgänge, i adoptionsärenden och i namnärenden (prop. 1994/95:224, bet. 1995/96:LU2, rskr. När en domstol skall avgöra vad som är tillbarnets bästa skall domstolen alltid ta hänsyn till barnets vilja med beaktandeav barnets ålder och mognad. Vidare skall den som verkställer utredning isådana mål, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning ochredovisa den för rätten. Frågan om det behövs några lagändringar för atttillförsäkra barnet en rätt att komma till tals i verkställighetsmål övervägdesoch avvisades av i lagstiftningsärendet. I den då aktuellapropositionen framhölls att verkställighetsmålen som regel har föregåtts av enprocess i allmän domstol och därför kan sägas vara en fortsättning på denprocessen. Någon föreskrift om utredning av barnets vilja även iverkställighetsmålen bedömdes inte vara nödvändig. I verkställighetsmålet bordedock domstolarna, enligt vad som anfördes i den då aktuella propositionen, varasärskilt uppmärksamma på det faktum att kan ha förflutit mellanavgörandena i de olika domstolarna och att barnets inställning kan ha ändrats.Utskottet hade i sitt av godkända betänkande inga erinringar i frågaom vad som sålunda anfördes i propositionen.Såvitt utskottet kan bedöma har några nya omständigheter inte framkommit sombör föranleda en annan bedömning från sida i fråga om behovet avlagändringar för att tillgodose barns rätt att komma till tals iverkställighetsmål. Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion1997/98:L11 yrkande 20.I motion 1997/98:L6 av och ()framhålls att beslut om verkställighet i familjemål är särskilt känsliga dåtvånget direkt eller indirekt riktas mot barn. I dessa fall bör, enligtmotionärernas mening, metoder sökas för att om möjligt undvika fortsattatvister. En möjlighet skulle enligt motionärerna vara att länsrätten vid vägradverkställighet med bindande verkan skulle kunna föranstalta om omprövning avsakfrågan i allmän domstol. Den föreslagna modellen borde enligt motionärernafå positiva konsekvenser genom att den minimerar ett destruktivtdubbelprocessande i länsrätt och tingsrätt och dessutom kan förebyggaumgängessabotage. I motionen yrkas att begär förslag från regeringeni enlighet härmed (yrkande 16).En motion med motsvarande innehåll behandlades av utskottet ibetänkande 1990/91:LU13. Utskottet hänvisade då till att frågor rörande denframtida utformningen av domstolsväsendet tagits upp i en inomJustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1989:2) Domstolarna iframtiden - en idéskiss. Sedan promemorian remissbehandlats tillkallades enparlamentariskt sammansatt kommitté för att se över domstolarnas uppgifter,arbetssätt och organisation.