bet · GL01LU12 · 1998-04-21 00:00:00 — Om föräldrarna på ett tidigtstadium får tillfälle att resonera om sina problem under sakkunnig ledning, ärutsikterna goda att en överenskommelse kan komma till stånd. I likhet medmotionärerna anser utskottet att det är mycket värdefullt att föräldrar som såönskar kan få kvalificerat stöd och hjälp när det gäller att komma överens ifrågor som rör barnet. Föräldrar som tillsammans kan lösa uppkommande frågor isamförstånd torde också, enligt utskottets mening, vara bättre rustade när detgäller att tillgodose barnets behov och agera på ett sätt som står iöverensstämmelse med principen om barnets bästa.Enligt utskottet får mot denna bakgrund motionerna 1997/98:L11 yrkandena 2och 10 samt 1997/98:So629 yrkande 12 i huvudsak anses tillgodosedda med de ipropositionen framlagda lagförslagen och aviserade åtgärderna. Motionernaavstyrks.När det gäller frågan om att inrätta särskilda familjenämnder anser utskotteti likhet med regeringen att nu föreslagna ändringar bör ges tid att verka. Omen utvärdering av handläggningsformerna skulle visa att det föreligger behov avytterligare åtgärder, förutsätter utskottet att regeringen återkommer tillriksdagen med förslag i ämnet.Med det anförda avstyrker utskottet bifall också till motionerna 1996/97:A707yrkande 5 och 1997/98:L5 yrkande 6.Utskottet övergår därmed till att behandla frågor som gäller samtalsledarna.Kerstin och () påpekar i motion 1997/98:L6 attsamarbetssamtal med flyktingar och invandrare med olika kulturell och religiösbakgrund kan innebära särskilda problem. Samtalsledarna bör enligt motionärernages utbildning för att kunna hantera även sådana samtal. Motionärernaframhåller vidare betydelsen av att såväl manlig som kvinnlig personal deltar isamtalen. I motionen begärs ett tillkännagivande om åtgärder för att ökasamarbetssamtalens tillgänglighet och kvalitet, särskilt med avseende påflyktingar och invandrare (yrkande 12).I två motioner hävdas att männen diskrimineras vid samarbetssamtal, nämligeni motion 1996/97:A806 av m.fl. (mp) och i motion1997/98:A804 av m.fl. (mp). Motionärerna anser därför att deti alla samarbetssamtal skall finnas personal av båda könen, för att komma tillrätta med mannens underläge. I motionerna begärs tillkännagivanden härom(yrkandena 11 respektive 17).Även i motion 1997/98:L11 av m.fl. (mp) poängteras vikten avatt både manlig och kvinnlig personal deltar i samarbetssamtalen. I motionenbegärs ett tillkännagivande härom (yrkande 9). Vidare yrkas att hosregeringen skall begära förslag om hur ytterligare manlig personal skall kunnaengageras i samarbetssamtalen. En sådan åtgärd syftar enligt motionärerna tillatt förebygga våld i samband med separationer (yrkande 11).Av propositionen framgår att samarbetssamtalen ofta leds av tvåkvinnliga samtalsledare. Enligt regeringens mening är det en angelägen uppgiftför kommunerna att försöka få in fler manliga samtalsledare isamarbetssamtalen. Något behov av lagstiftning anses dock inte föreligga. Närdet gäller invandrares tillgång till samarbetssamtal menar regeringen att detbör ankomma på att utarbeta informationsmaterial om den servicekommunerna ger i dessa avseenden. Särskilt bör därvid uppmärksammas att mångainvandrare har behov av information på sitt eget modersmål.Vad först gäller kompetensen hos samtalsledarna har utskottet ingen annanuppfattning än den som förts fram i motion 1997/98:L6, och lagutskottetinstämmer i vad socialutskottet framhållit i sitt yttrande, nämligen attkompetensen hos den personal som arbetar med samarbetssamtalen är av avgörandebetydelse. Som socialutskottet anfört ankommer det emellertid på huvudmannenatt svara för att kompetensen upprätthålls och vidareutvecklas. För attsamtalen skall fylla sin funktion krävs också, enligt socialutskottets mening,att föräldrar utan onödigt dröjsmål får tillgång till dem.Lagutskottet är vidare ense med vad som anförts i motion 1997/98:L6 om attsamarbetssamtal med invandrare och flyktingar med annan kulturell bakgrund kankräva särskilda kunskaper hos samtalsledarna. Ifrågavarande spörsmål bör,enligt utskottets mening, utgöra ett viktigt inslag i Socialstyrelsensmetodutvecklande arbete. Det är också enligt utskottet betydelsefullt attinformation om samarbetssamtalen kommer invandrarna till del. Utskottetförutsätter att tar erforderliga initiativ i detta avseende.Vad härefter gäller spörsmålet om samtalsledarnas kön säger det sig självtatt det är önskvärt om samarbetssamtalen kan ledas av en kvinnlig och en manligsamtalsledare. En sådan ordning är emellertid beroende av tillgängligapersonella resurser, och kan inte åstadkommas lagstiftningsvägen. Lagstadgadekrav på samtalsledarnas kön skulle dessutom, åtminstone initialt, kunna föramed sig betydligt ökade väntetider.Mot bakgrund av det anförda bör motionerna 1997/98:L6 yrkande 12,1996/97:A806 yrkande 11, 1997/98:A804 yrkande 17 samt 1997/98:L11 yrkandena 9och 11, enligt utskottets mening, inte föranleda någon ytterligareåtgärd, och motionerna avstyrks.Frågan om huruvida samarbetssamtalen bör göras obligatoriska i den meningenatt talan om vårdnad m.m. inte får väckas innan samarbetssamtal har ägt rum tasupp i ett antal motioner. m.fl. (mp) anser i motion 1997/98:L11att frågan om obligatoriska samarbetssamtal bör övervägas ytterligare. Iprincip måste, enligt motionärernas mening, samarbetssamtal ha förekommit föratt en talan om enskild vårdnad skall få väckas. Regeringen bör enligtmotionärerna återkomma med förslag om obligatoriska samarbetssamtal. I motionenbegärs mot denna bakgrund ett tillkännagivande om samarbetssamtalens värde somkonfliktlösningsmetod (yrkande 8).Olof m.fl. (c) förespråkar i motion 1997/98:So801 attsamarbetssamtalen blir obligatoriska, även när föräldrarna är ense.Motionärerna vill ha ett tillkännagivande i enlighet härmed (yrkande 9).I motion 1997/98:L7 av m.fl. (c) anförs att förslaget om att ökasamarbetssamtalens tillgänglighet och kvalitet inte är tillräckligt. I ställetbör samarbetssamtalen vara obligatoriska och föregå en eventuell domstols-prövning av vårdnadsfrågan. Även i fall där föräldrarna är överens förekommerenligt motionärerna lösningar som inte är bra ur barnets perspektiv. I motionenbegärs ett tillkännagivande härom (yrkande 1).Även m.fl. (kd) vill i motion 1997/98:L5 lyfta frambetydelsen av att samarbetssamtal kommer till stånd, särskilt på ett tidigtstadium. Motionärerna begär ett tillkännagivande om att sådana samtal bör varapraxis (yrkande 5).En motsatt uppfattning har m.fl. (v) i motion 1997/98:L9.Motionärerna anser att samarbetssamtalen bör förutsätta samtycke frånföräldrarna och föreslår därför ett tillägg till 6 kap. 18 § FB med innebördatt domstolen mot en förälders vilja inte skall kunna förordna omsamarbetssamtal i de fall en av föräldrarna dömts för vålds- eller sexualbrott.I andra fall skall domstolen göra en riskbedömning och särskilt beakta riskenför att barnet eller den som motsätter sig samtalen utsätts för brott ellerandra trakasserier (yrkande 2).Enligt vad som upplyses i propositionen fungerar den nuvarande ordningen, sombygger på frivillighet, väl. Det är enligt regeringen inte självklart att ettobligatorium skulle leda till någon ökning av antalet frivilligaöverenskommelser. Tvärtom kan, menar regeringen, ett tvångsmoment iblandförsvåra möjligheterna att hålla konstruktiva och resultatinriktade samtal.Regeringen anser därför att något obligatorium inte bör införas. Utvärderingenav den nu föreslagna reformen och erfarenheterna från , därsamarbetssamtalen är obligatoriska, kan dock enligt regeringen geunderlag för en annan bedömning.En domstols möjlighet att förordna om samarbetssamtal bör, enligt regeringensmening, inte heller förutsätta samtycke från föräldrarna. I ställetskall, såsom är fallet , ett förordnande om samarbetssamtal meddelas såsnart det kan antas tjäna något syfte.Med anledning av förevarande motioner bör erinras om vad utskottet anfördehösten 1990 i samband med tillkomsten av den nu gällande lagstiftningen. Motatt samarbetssamtalen skulle göras obligatoriska talade enligt utskottet detfaktum att det inte torde vara ändamålsenligt att förordna om samarbetssamtalnär det står mer eller mindre klart att någon av föräldrarna, eller båda, intekommer att infinna sig till samtalen. Någon skyldighet för domstolen att alltidbesluta om samarbetssamtal borde därför inte införas. Å andra sidan, anfördeutskottet vidare, borde domstolens möjligheter att få till ståndsamarbetssamtal inte begränsas enbart till fall då föräldrarna samtycker tillåtgärden. En lämplig avvägning var, enligt utskottets mening, att förordnandeom samarbetssamtal bör meddelas så snart det kan antas tjäna något syfte.Härigenom ges domstolen möjlighet att ta erforderlig hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet (bet. 1990/91:LU13 s. 16).Utskottet är, liksom flertalet motionärer, införstått med att det ärvärdefullt om samarbetssamtal kan komma till stånd i ett tidigt skede och innanett eventuellt domstolsförfarande inleds. Tidigare undersökningar har, såsomredan framgått, visat att i de fall samarbetssamtal äger rum på ett tidigtstadium, är prognosen mycket god för att föräldrarna skall kunna enas och enrättslig tvist undvikas. Ju tidigare samtalen kommer till stånd, desto störreär i regel möjligheterna att föräldrarna når fram till en överenskommelse. Ilikhet med regeringen måste utskottet emellertid ifrågasätta om ettobligatorium skulle vara ändamålsenligt. Att tvinga människor, som självasaknar motivation därtill, att delta i samarbetssamtal kan inte rimligtvis fåtill följd att fler tvister löses. Ökad information om samarbetssamtalen ochförbättrad tillgänglighet kan däremot, enligt utskottets mening, leda till attfler föräldrar frivilligt söker sig till samtalen, vilket måste bedömas sompositivt.I sammanhanget måste också beaktas att det finns fall som överhuvudtaget intelämpar sig för samarbetssamtal. De risker som samarbetssamtalen i dessa fallkan innebära tas upp i betänkande (SOU 1995:60)Kvinnofrid. Kommissionen pekar på att en misshandlad kvinna löper stor risk attutsättas för ytterligare våld om hon tillsammans med mannen deltar ifamiljerådgivning. Vidare framhåller kommissionen att familjerådgivningen harlikheter med samarbetssamtalen och att det i olika sammanhang manats till storförsiktighet även i fråga om samarbetssamtal, när det finns misstankar om attvåld förekommit. Kommissionen anser att det är angeläget att man inomdomstolarna är medveten om att det i flera vårdnads- och umgängesmål döljer sigkvinnovåldsproblematik. Domstolen måste sålunda i det enskilda fallet varaobservant på att modern kan vara utsatt för våld och därför noga pröva om detär lämpligt att förordna om samarbetssamtal.Sammanfattningsvis delar utskottet den uppfattning som kommer till uttryck ipropositionen, nämligen att samarbetssamtalen inte heller i fortsättningenskall vara obligatoriska och inte heller förutsätta föräldrarnas samtycke. Vadbeträffar yrkande 2 i motion 1997/98:L9 om att det av lagtexten bör framgå närdomstolen, mot en förälders vilja, inte får förordna om samarbetssamtal villutskottet peka på att det av propositionen framgår att det inte framkommitnågot som tyder på att domstolarna skulle negligera de risker som i vissafall kan vara förenade med samtalen. Någon uttrycklig föreskrift i 6 kap. 18 §om samtycke är, enligt utskottets mening, därför inte erforderlig. Utskottetförutsätter vidare att regeringen, efter en utvärdering av de i detta ärendeföreslagna reformerna, tar upp de av motionärerna aktualiserade frågorna pånytt, om detta skulle visa sig behövligt.Med det anförda föreslår utskottet att bifaller propositionensförslag i nu behandlad del (6 kap. 18 § FB).Motionerna 1997/98:L11 yrkande 8, 1997/98:So801 yrkande 9, 1997/98:L7 yrkande1, 1997/98:L5 yrkande 5 och 1997/98:L9 yrkande 2 avstyrks.Utskottet övergår därmed till att behandla några motionsyrkanden som gällervilken sekretess som skall tillämpas vid samarbetssamtal. Som en allmänbakgrund till de aktuella motionsspörsmålen bör upplysas följande. Bestämmelserom sekretess inom område finns i 7 kap. 4 § sekretesslagen(1980:100). Sekretess gäller för uppgifter om enskildas personligaförhållanden, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att denenskilde eller någon honom eller henne närstående lider men(socialtjänstsekretess). Denna typ av sekretess gäller vid exempelvis vårdnads-och umgängesrättsutredningar. Med familjerådgivning avses en verksamhet sombedrivs av det allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som består i samtalmed syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden eller familjer.Begreppet familjerådgivning skall inte uppfattas så snävt att det endastinbegriper fall då rådgivningen inriktas på ett fortsatt samliv, utan begreppetskall också täcka sådan rådgivning som syftar till att dämpa konflikterna efteren separation, så att föräldrarna får möjlighet att fungera tillsammans iföräldrarollen. Vissa samarbetssamtal kommer därmed att falla in underbegreppet familjerådgivning (se prop. 1995/96:117). Inom familjerådgivningengäller sekretess för uppgifter som en enskild har lämnat i förtroende eller somhar inhämtats i samband med rådgivningen (familjerådgivningssekretess).Sekretessen är i dessa fall absolut.I vissa fall sker samarbetssamtalen med socialtjänstsekretess, i andrafall med familjerådgivningssekretess. När nuvarande bestämmelser omsamarbetssamtal infördes underströk utskottet, med anledning av en motion iämnet, vikten av att kommunerna så långt möjligt erbjuder de föräldrar som såönskar samarbetssamtal under familjerådgivningssekretess (se bet. 1990/91:LU13s. 15).Av en undersökning som företog framgår att det endastär av kommunerna som kan erbjuda samarbetssamtal underfamiljerådgivningssekretess. Detta hänger samman med att verksamheten medsamarbetssamtal inte kan organiseras på ett sådant sätt att denskiljer sig från övrig verksamhet inom familjerättssektionen. Omsamarbetssamtalen sker under familjerådgivningssekretess kan samtalsledarnanämligen inte i ett senare skede delta i en vårdnads- eller umgängesutredningsom rör den aktuella familjen, såvida inte den enskilde efterger sekretessen.Ragnhild Pohanka m.fl. (mp) begär i motion 1997/98:L10 ett tillkännagivandeom att samarbetssamtalen bör ske under sekretess (yrkande 5).I motion 1997/98:L11 av m.fl. (mp) tas vissa frågor upp somrör samarbetssamtalens förhållande till familjerådgivningen. Motionärerna menaratt samarbetssamtal utanför en familjerådgivningsbyrå aldrig kan varafamiljerådgivning i egentlig mening. De hävdar att otydligheter ilagstiftningen kan innebära minskad tilltro till familjerådgivningen ochmedverka till att kommunerna inte organiserar självständig familjerådgivning. Imotionen begärs tillkännagivanden dels om sekretessen vid samarbetssamtal ochfamiljerådgivning (yrkande 18), dels om kompetensen hos den personal som ärengagerad i samarbetssamtal respektive familjerådgivning (yrkande 19).Enligt propositionen kan samtal med parter som står i begrepp att separeravara av så olika karaktär att det knappast är ändamålsenligt med enhetligasekretessregler för alla samtal. Vidare skulle det medföra resursproblem förmånga kommuner att låta alla samarbetssamtal ske inom ramen förfamiljerådgivningsverksamheten. Mot denna bakgrund anser regeringen attsekretessen även fortsättningsvis bör bero på samtalets karaktär. Har samtaletkaraktär av familjerådgivning bör den strängare sekretessen gälla, medan iandra fall det är tillräckligt med den s.k. socialtjänstsekretessen.Självfallet är det viktigt att det före samtalet klargörs vilken inriktningsamtalen skall ha och vad som är syftet med dem. Det är också enligtpropositionen av vikt att föräldrarna informeras om att samtalens karaktär äravgörande för vilken sekretess som gäller.I sammanhanget bör också påminnas om att () 1994 anfört att det inte är avgörande för sekretessbedömningen hurverksamheten organiseras. Vilken sekretess som råder måste enligt JO i ställetbedömas med hänsyn till bl.a. samtalens inriktning och syfte, formerna församtalen och huruvida de kan ses som en del av eller ett led i annat ärende hosförvaltningen (3280-1993).Utskottet konstaterar att socialtjänstlagen (1980:620) ger kommunerna enbetydande frihet att inom vida gränser praktiskt ordna verksamheten medfamiljerådgivning. Även när det gäller samarbetssamtalen har det överlämnatstill varje kommun att avgöra hur skyldigheten att erbjuda samtal skallfullgöras. I vissa fall sker samarbetssamtalen inom ramen förfamiljerådgivningsverksamheten, och det är då naturligt att samtalen oftast harkaraktären av sådan rådgivning med vidhängande strängare sekretess. I andrafall äger samtalen rum med samtalsledare, som i ett senare skede, även utansamtycke från den enskilde, kan ges uppdrag att företa en vårdnadsutredning iärendet. I dessa fall råder socialtjänstsekretess och samtalsledarna är inteundantagna vittnesplikt. Av avgörande betydelse är, enligt utskottets mening,att det innan samtalen påbörjas tydligt klargörs för föräldrarna vilken typ avsekretess som råder för samtalen och, om samtalsledaren senare kan komma attföreta en vårdnads- eller umgängesutredning, även detta tydliggörs förföräldrarna. Det är vidare angeläget att samtalsledarna ges fördjupadekunskaper om de sekretessregler som gäller för olika typer av samtal. Detfinns, enligt utskottets mening, anledning för att i sambandmed utbildningsinsatser och i det metodutvecklande arbetet uppmärksamma dessafrågor.Utskottets principiella uppfattning är att det är fördelaktigt omsamarbetssamtalen kan ske under sträng sekretess. Utskottet har emellertidförståelse för de organisatoriska problem som kan uppstå om samtalen alltidmåste ske under familjerådgivningssekretess och delar därför regeringensuppfattning att gällande regler i fråga om sekretessen bör bestå.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L10 yrkande 5.Vad härefter gäller yrkandena 18 och 19 i motion 1997/98:L11, som närmastgäller familjerådgivningsverksamheten, erinrar utskottet om att kommunernaenligt socialtjänstlagen har en skyldighet att sörjaför att de som så önskar får tillgång till familjerådgivning. Ilagstiftningsärendet uttalades att behovet att värna om familjerådgivningensintegritet och förtroende gör att försiktighet måste iakttas så att olikaroller inte hopblandas på ett felaktigt sätt. Sålunda ansågs det intetillfredsställande om socialsekreterare verksamma inom ocksåfungerar som familjerådgivare. Det förutsattes också att familjerådgivningenskulle vara en självständig verksamhetsgren och inte inordnas i den övrigaverksamhet som bedrivs inom (se prop. 1993/94:4, bet. SoU10).Utskottet anser mot bakgrund av det anförda att något riksdagenstillkännagivande eller annan åtgärd med anledning av motion 1997/98:L11yrkandena 18 och 19 inte är påkallat. Motionsyrkandena avstyrks således.I motion 1997/98:L10 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande om att en utvärdering bör göras för att se hur ettökat samhälleligt stöd påverkat antalet tvisteärenden till domstol (yrkande 4).Vad gäller detta yrkande vill utskottet peka på att det framgår avpropositionen att regeringen har för avsikt att utvärdera nu föreslagnareformer när de varit i kraft . För att samarbetssamtalens effekt pålängre sikt skall kunna mätas är det, enligt regeringens mening, av vikt attkommunerna dokumenterar i vart fall resultaten av samarbetssamtalen. Enligt vadsom anförs i propositionen behöver metoder och rutiner för detta arbeteutvecklas.Mot denna bakgrund torde, enligt utskottets mening, det huvudsakliga syftetmed motionsyrkandet vara tillgodosett. Enligt utskottets mening bör ,i vart fall inte , ange någon bestämd tidsgräns för en utvärdering. Utskottetavstyrker därför bifall också till yrkande 4 i motion 1997/98:L10.Gemensam vårdnad mot en förälders viljaI 6 kap. 1 § FB anges att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en godfostran. I lagrummet slås också fast att barn skall behandlas med aktning försin person och egenart och att de inte får utsättas för kroppslig bestraffningeller annan kränkande behandling. Den som har vårdnaden om ett barn har ettansvar för barnets personliga förhållanden och skall se till att barnets behovenligt 1 § blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för attbarnet får den tillsyn som behövs och skall bevaka att barnet fårtillfredsställande försörjning och utbildning. För att hindra att barnetorsakar skada för någon annan skall vårdnadshavaren se till att barnet stårunder uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas.I 6 kap. FB regleras också vem som skall ha vårdnaden om ett barn samt frågorom barnets umgänge med annan än vårdnadshavaren. Den grundläggande regeln omvem som skall ha vårdnaden finns i 3 §. I betämmelsen anges att barnet frånfödseln står under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra,och i annat fall av modern ensam. Ingår föräldrarna senare äktenskap medvarandra står barnet från den tidpunkten under vårdnad av båda föräldrarna. Dengemensamma vårdnaden fortsätter i princip att gälla också efter enäktenskapsskillnad mellan föräldrarna.Om barnet står under vårdnad av endast en av föräldrarna, kan föräldrarnagemensamt ansöka hos domstol om att få gemensam vårdnad. Domstolen förordnar dåi enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenligmed barnets bästa. Föräldrar kan också få gemensam vårdnad genom enregistrering hos skattemyndigheten efter gemensam anmälan, antingen tillsocialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en faderskapsbekräftelseeller till skattemyndigheten under förutsättning att förordnande om vårdnadeninte har meddelats tidigare och att föräldrarna och barnet är svenskamedborgare (6 kap. 4 §).I fall där föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet skall rätten på begäranav någon av föräldrarna besluta att vårdnaden skall anförtros endast en av demefter vad som är bäst för barnet (6 kap. 5 §). Enligt detta stadgande fårrätten inom ramen för äktenskapsskillnadsmål även utan yrkande från någon avföräldrarna anförtro vårdnaden åt endera av föräldrarna, om gemensam vårdnaduppenbart är oförenligt med barnets bästa. Har endast den ena föräldernvårdnaden om barnet kan vårdnaden överflyttas till den andra om detta är bästför barnet (6 kap. 6 §).Enligt de av beslutade ändringarna i 6 kap. FB kandomstolen bestämma att vårdnaden skall vara gemensam även i sådana fall då enförälder eller båda har yrkat att den gemensamma vårdnaden skall upplösas ochvårdnaden anförtros en förälder. En förutsättning är dock att den förälder somhar yrkat att ensam få vårdnaden inte motsätter sig fortsatt gemensam vårdnad,om hans eller hennes yrkande om att ensam få vårdnaden inte bifalls avdomstolen. Domstolen kan vidare bestämma att vårdnaden skall vara gemensam isådana fall då en förälder har yrkat det och den andra föräldern inte motsättersig gemensam vårdnad.I den proposition som låg till grund 1990 beslutadeändringar i 6 kap. angavs bl.a. att med utgångspunkt i att gemensam vårdnadtypiskt sett kan gagna ett barns intresse, det typiskt sett också ofta liggernärmast till hands för en förälder som vill sätta barnets bästa i centrum attsträva efter gemensam vårdnad. En förälders motstånd mot gemensam vårdnad kandärför vara ett tecken på att intresset och ambitionen hos den föräldern attsöka upprätthålla en nära och god kontakt mellan barnet och den andra föräldernär mindre. Men motståndet kan naturligtvis också bottna i andra orsaker. Detkan bero på en strävan hos föräldern att skydda barnet mot att fara illa. Detkan också ha sin grund i sådana förhållanden som hustrumisshandel ellerständiga trakasserier från ena makens sida, förhållanden som kan göra det svårteller omöjligt med en vårdnadsform som förutsätter enighet i frågor som rörbarnet. Vidare framhölls att bedömningen i det enskilda fallet måste varamycket lyhörd och noggrant inriktas på de omständigheter och behov somföreligger i just det fallet (prop.