bet · GL01JuU13 · 1998-05-12 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att kriminalisera könsköparna.1997/98:So225 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om könsstympning.1997/98:So312 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utveckling av behandlingsmetoder för rehabilitering av kvinnor somkönsstympats,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om uppföljning av läget beträffande könsstympning i Sverige.1997/98:So335 av och () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att motarbeta kvinnlig könsstympning och ge olika typer av stöd tilldem som utsatts för könsstympning.1997/98:So634 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkvinno- och mansjourernas verksamhet.1997/98:So653 av och () vari yrkas7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om frigivningsföreskrifter,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att tillsätta en särskild våldskommission.1997/98:So668 av m.fl. (mp) vari yrkas att uppdrar åtregeringen att ta initiativ till ett EU-forskningsprojekt för att studera hurde olika vägvalen att stödja den prostituerades situation påverkarsamhällsutvecklingen.1997/98:So801 av m.fl. (c) vari yrkas15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rutiner och utbildning för personer som kommer i kontakt med barnsom blir vittne till våld i hemmet.1997/98:A804 av m.fl. (mp) vari yrkas20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att möjligheterna att utfärda besöksförbud bör utvidgas,21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att myndighetspersoner som i sin yrkesutövning kommer i kontakt medmisshandlade kvinnor bör ges utbildning i hur man uppmärksammar och stöderdessa kvinnor på bästa sätt,23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att kvinnojourerna bör ges möjlighet att bygga ut sin verksamhet ocherhålla statligt stöd,24. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att det skall vara förbjudet att köpa sexuella tjänster.1997/98:A805 av m.fl. (kd) vari yrkas14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kontinuerlig utbildning om kvinnomisshandel,15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behandling av misshandlande män under deras strafftid,17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kriminalisering av all könshandel.1997/98:A807 av m.fl. (v) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en handlingsplan för akutsjukhus. Propositionens huvudsakliga innehållPropositionen behandlar åtgärder för att motverka våld mot kvinnor,prostitution och sexuella trakasserier i arbetslivet. Som nämnts inledningsvishar frågor om jämställdhet - sexuella trakasserier i arbetslivet ocharbetgivarens ansvar - hänvisats till arbetsmarknadsutskottet.Ett nytt brott införs i . Det tar främst sikte på upprepadestraffbara kränkningar som riktas mot nära anhöriga kvinnor (grovkvinnofridskränkning) men omfattar även barn och andra närstående personer(grov fridskränkning). Vid bedömningen av straffvärdet skall särskild hänsyntas till det upprepade eller systematiska i beteendet. Straffet föreslås varafängelse, lägst och högst sex år.Våldtäktsbrottet utvidgas så att med samlag jämställs annat sexuellt umgänge,om gärningen med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt ärjämförlig med påtvingat samlag. Vissa av de förfaranden som enligt nuvarandelagstiftning bedöms som sexuellt tvång kommer därmed att bedömas som våldtäkt.Underlåtenhet att under vissa förutsättningar anmäla eller på annat sättavslöja vissa grova sexualbrott (våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuelltutnyttjande av underårig eller grovt koppleri) föreslås bli straffbelagd.Språket i centrala bestämmelser i 3-6 kap. görs könsneutralt.Vidare föreslås att det blir förbjudet att mot ersättning skaffa sig entillfällig sexuell förbindelse. Detta sker genom införandet av en särskild lagom förbud mot köp av sexuella tjänster. Även försök skall vara straffbart.Påföljden för brottet skall vara böter eller fängelse i högst sex månader.Vissa ändringar föreslås även i lagen om förbud mot omskärelse av kvinnor(1982:316). Begreppet könsstympning ersätter begreppet omskärelse. På grund avbrottets allvar utmönstras böter ur straffskalan. Straffskalan skärps så attstraffet för normalbrottet blir fängelse i högst . För det grova brottetblir minimistraffet . Förberedelse och stämpling till sådant brott,liksom underlåtenhet att avslöja brott, straffbeläggs också.Socialtjänstlagen (1980:620) föreslås kompletterad med en ny paragraf om attsocialnämnden bör verka för att kvinnor som är eller har varit utsatta för våldeller andra övergrepp i hemmet får stöd och hjälp för att förändra sinsituation.Utöver de nu föreslagna lagändringarna aviserar regeringen att ensexualbrottsutredning skall tillsättas. Syftet är att göra en total översyn avbestämmelserna om sexualbrott samt att undersöka domstolarnas straffmätning ochbedömning av straffvärdet vid sexualbrott.Övriga åtgärder som vidtas för att bekämpa våldet mot kvinnor behandlarbl.a. frågor om myndigheters handläggning av ärenden som rör våld mot kvinnor,stöd till frivilligorganisationer samt utvecklingsinsatser av olika slag.Genom förslag budgetproposition får kvinnojourerna ett ökat stödom . Medel avsätts även till vissa övrigafrivilligorganisationer för projekt och utvecklingsinsatser. Socialstyrelsenhar fått i uppdrag att leda ett utvecklingsarbete i frågor som rör våldmot kvinnor och prostitution och att utarbeta allmänna råd som närmareutvecklar hur , med anledning av den nya lagbestämmelsen, börarbeta med frågor om våld mot kvinnor. För detta kommer myndigheten atttillföras ett engångsbelopp om . I uppdraget ingår även attutreda hur en central kristelefon skall kunna inrättas för våldsutsattakvinnor.En större satsning på att öka kunskaperna hos olika yrkesgrupper somhandlägger eller på annat sätt kommer i kontakt med ärenden som rör våld motkvinnor kommer att genomföras. Examensordningen i högskoleförordningen kommeratt förtydligas för vissa yrkesutbildningar. Fortbildning för bl.a. poliser,åklagare, domare och personal inom socialtjänst och hälso- och sjukvård kommeratt initieras och ledas av som för ändamålet tillförs 6,5miljoner kronor.Regeringen lämnade s.k. myndighetsgemensamma uppdrag tillberörda myndigheter på central och regional nivå. Syftet med dessa är bl.a. attförtydliga de krav som regeringen ställer på myndigheterna i deras arbete medfrågor om våld mot kvinnor. Berörda myndigheter åläggs att förebygga våldsbrottmot kvinnor, att utarbeta åtgärdsprogram eller policydokument för sitt arbetemed dessa frågor, att samverka med andra myndigheter och medfrivilligorganisationer samt att utveckla och följa det internationella arbetetpå området. Myndigheterna skall regelbundet redovisa vidtagna åtgärder tillregeringen. Genom beslutet om de myndighetsgemensamma uppdragen får vissamyndigheter även särskilda uppdrag.Sammanlagt avsätts för de åtgärder som regeringen nuvidtar för att bekämpa våldet mot kvinnor.Samtliga lagändringar föreslås träda i kraft utom förbudetmot köp av sexuella tjänster som föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.Allmänna utgångspunkterSverige anses av många vara världens mest jämställda land. På många områdenråder dock alltjämt obalans i maktförhållandet mellan könen. Det mest extremaexemplet på en sådan obalans är det våld som män riktar mot kvinnor som de hareller har haft en nära relation till. Det är en form av våld som kvinnor i allasamhällen utsätts för, om än i olika omfattning.I ett svenskt perspektiv är det angeläget att understryka att de flesta mäninte utövar våld mot kvinnor. kan under den senaste tioårsperiodennoteras ett ökande antal anmälningar om misshandel och sexuella övergrepp.Detta gäller i synnerhet våldsbrott mot närstående kvinnor.Mäns våldsbrott mot kvinnor utgör enligt utskottets uppfattning ettallvarligt samhällsproblem, inte bara på grund av de fysiska och psykiskaskador misshandel och andra kränkningar leder till för de utsatta kvinnornautan också för att det utgör ett hinder mot att nå jämställdhet.I motion Ju30 (fp) framhåller motionären att frågan om jämställdhet inte fårgöras till en kvinnofråga; propositionen ger uttryck för ett sådant synsätt.Utskottet delar motionärens uppfattning om att både män och kvinnor måstevara delaktiga i jämställdhetsarbetet. Enligt utskottets uppfattning ger inteheller propositionen uttryck för något annat. Motionen bör avstyrkas.Utskottet har också vid ett flertal tillfällen framhållit vikten av att vidtaolika åtgärder för att förebygga våld mot kvinnor och för att ge stöd och vårdtill kvinnor som utsatts för våld. Vid de senaste tillfällena har utskottethänvisat till beredningen av betänkande, se t.ex.utskottets betänkande 1996/97:JuU11. Under den senaste allmänna motionstidenhar också i motionerna Ju222 och Ju933 (båda fp) samt motion Ju917 (c)framförts det angelägna i att regeringen återkommer till medanledning av kommissionens förslag. Utskottet ser därför med tillfredsställelseatt regeringen nu lagt fram en proposition med förslag till åtgärder mot bl.a.våld mot kvinnor och mot prostitution. Genom de nu presenterade förslagen fårmotionerna Ju222, Ju917 och Ju933 i aktuella delar anses vara tillgodosedda ochde avstyrks.Regeringens förslag i propositionen kan delas in i tre områden: skärptlagstiftning, förebyggande insatser och adekvat bemötande från myndigheter ochandra som våldsutsatta kvinnor kommer i kontakt med. Flera av de frågor sombehandlas i propositionen faller utanför justitieutskottets beredningsområde.Utskottet har därför inhämtat yttrande från socialutskottet. Yttrandetåterfinns i bilaga 2 till betänkandet.Ett flertal frågor i detta betänkande rör olika myndigheters verksamhet.Utskottet vill därför här inledningsvis erinra om att den offentliga maktenenligt regeringsformen skall utövas med respekt för alla människors lika värdeoch för den enskilda människans frihet och värdighet. Domstolar ochförvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentligaförvaltningen skall i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samtiaktta saklighet och opartiskhet. Det är enligt utskottet synnerligen viktigtatt detta iakttas i den offentliga verksamheten.Brott mot kvinnofrid m.m.Ett kvinnofridsbrott införsDet straffrättsliga regelsystemet fokuserar på enskilda handlingar. Bevisningenkoncentreras till följd härav normalt på ett preciserat händelseförlopp. Imisshandelsmål är det t.ex. ofta fråga om ett eller flera slag har utdelats enviss dag på en viss plats. När det är fråga om upprepade övergrepp kan det varasvårt för den drabbade att hålla isär olika händelser och att i detalj beskrivadem och precisera när och var de har utspelat sig. Ett undantag från dennafokusering är om brottet är konstruerat som ett fortlöpande, s.k. perdurerande,brott.Frågan om i vilken omfattning varje påstådd gärning måste detaljeras ochpreciseras har bl.a. tagits upp av i rättsfallet NJA 1991 s.83. I rättsfallet behandlades frågan om beviskrav och bevisvärdering i mål omvåldtäkt och misshandel vid ett stort antal tillfällen . Avavgörandet framgår att det inte är nödvändigt att beträffande varje enskildgärning ange detaljerade uppgifter och precisera tid och plats för attbeviskravet skulle vara uppfyllt. Däremot måste några konkreta gärningar kunnaspecificeras. Även i NJA 1992 s. 446, som rörde sexualbrott mot en underårigdotter, har beviskravet tillämpats på samma sätt.När det gäller våld mot kvinnor är det inte de enskildahandlingarna i sig som karaktäriserar kvinnans utsatta situation utan främstden systematiska kränkning hon utsätts för. Många kvinnor beskriver övergreppensom en pågående process. har velat straffbelägga dennaprocess som ett enda fortlöpande (perdurerande) brott, bl.a. med motiveringenatt de enskilda handlingarna var för sig inte förmår täcka det samladestraffvärdet av denna process.Utskottet delar bedömningen att den situation en kvinna, som utsatts förupprepade kränkningar, kan befinna sig i är något som kan göra ett brottsärskilt straffvärt. Dagens lagstiftning medger, som framhålls i propositionen,i viss utsträckning också att sådan hänsyn tas. Domstolarnas praxis tyder påatt de, särskilt när det är fråga om mer allvarliga kränkningar, beaktar densärskilda utsatthet som följer av att offret är en närstående person. kan således misshandel av en närstående kvinna bedömas som grov misshandelunder åberopande av sådana skäl som kommissionen anfört till stöd för sittförslag till ny straffbestämmelse. När det gäller grövre brott finns det, somregeringen framhållit, inte någon anledning att anta att domstolarna intebedömer upprepad misshandel mot närstående eller tidigare närstående kvinnorsom grov misshandel i de fall det finns skäl för det. Frågan är dock om sådanahänsyn tas när de enskilda kränkningarna inte når upp till denna nivå. Intesällan kan kränkningarna bestå av upprepade, var för sig relativt lindrigagärningar, som exempelvis upprepad lindrig misshandel, ofredande ochhemfridsbrott. Det systematiska i förfarandet kan emellertid sammantaget ledatill en mycket betydande kränkning av den utsatta personen.Mot bakgrund av det sagda delar utskottet regeringens bedömning att detbehövs en generell uppgradering av straffvärdet för sådana gärningar även ifall då grovt brott inte bedöms föreligga. Utskottet anser det vara angelägetatt markera allvaret i sådan brottslighet och få till stånd en helhetsbedömningav den brottslighet som kvinnan utsatts för. Utskottet delar regeringensbedömning att ett särskilt fridsbrott bör införas. På de grunder regeringenanfört bör brottet omfatta gärningar enligt 3, 4 och 6 kap. ochvara utformat på det sätt regeringen föreslagit.Även psykiskt våld är under vissa förutsättningar straffbart. Den somtillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta kan dömas förmisshandel. Till sjukdom räknas även psykisk sjukdom och psykisk invaliditet,t.ex. psykisk chock eller neuros. För ansvar krävs att gärningen har orsakateffekten (kroppsskadan, sjukdomen eller smärtan) och att orsakssambandet mellangärningen och effekten är adekvat, dvs. det måste röra sig om en effekt somtypiskt sett kan uppkomma i samband med gärningen. Vidare krävs attgärningsmannen har uppsåt att åstadkomma både gärningen och effekten. Vidallvarliga former av psykiskt våld är det troligt att det går att bevisa att demedicinskt påvisbara effekterna hänger samman med våldet. I sådana fall kan detdärför vara möjligt att döma till ansvar för misshandel. Vid mindre allvarligaformer av psykiskt våld kan det dock vara svårt att bevisa att en medicinsktpåvisbar effekt har ett sådant samband med våldet att det går att döma tillansvar. I mindre allvarliga fall kan bestämmelsen om ofredande vara tillämplig.I motion Ju27 (fp) yrkas att det skall utredas om det nya brottet kan omfattasådan psykisk misshandel som inte är straffbelagd. I likhet medKvinnovåldskommissionen vill motionärerna straffbelägga t.ex. att förbjudakvinnan att träffa släktingar eller vänner eller att gå ut eller att mannen påett grovt sätt talar nedsättande till kvinnan.I den s.k. legalitetsprincipen ingår att det straffbara området skall vartydligt avgränsat. Straffbuden skall alltså vara så klart formulerade att det iförväg går att avgöra vilka gärningar som är straffbara och vilka som inte ärdet. Något klargörande resonemang om vilka handlingar, utöver våld eller hot,som innefattas i förslaget finns inte. Utskottet delar regeringens uppfattningi denna fråga, nämligen att det finns en uppenbar risk att en straffbestämmelsesom tar sikte på lindrigare psykisk misshandel skulle bli alltför oprecis ochomfatta en alltför oöverskådlig krets av gärningar för att kunna godtas.Legalitetsprincipen talar alltså emot en sådan reglering. Att straffbeläggasådan lindrigare psykisk misshandel har inte heller i tidigarelagstiftningsärenden bedömts vara ändamålsenligt (se prop. 1992/93:141 s. Utskottet anser mot bakgrund av det anförda att motion Ju27 i denna del böravslås.Regeringen föreslår att straffskalan för det nya brottet skall vara fängelse,lägst och högst sex år.I motion Ju27 (fp) anser motionärerna att straffminimum för brottet bör varafängelse ett år.Det föreslagna straffstadgandet kan innefatta gärningar av mycket olikastraffvärde. Brottet kan således bestå av såväl upprepade misshandelsbrott,vilka också sedda var för sig skulle ge fängelse av betydande längd, som ettantal hemfridsbrott eller ofredandebrott vilka, om de bedömts isolerat, skullege böter eller högst ett kortare fängelsestraff. Straffskalan måste därförutformas på ett sådant sätt att den medger en adekvat bedömning avstraffvärdet. Med hänsyn till att brottet således omfattar förfaranden som,sedda för sig, normalt har ett begränsat straffvärde framstår enligt utskottetsmening fängelse som straffminimum som alltför högt. Som regeringenföreslagit bör i stället minimistraffet bestämmas till fängelse . Ensådan gräns innebär enligt utskottets mening en tillräcklig markering avallvaret i den kränkning som förfarandet innefattar. Med hänsyn till attstraffbestämmelsen kan innefatta också gärningar av sammantaget mycketbetydande straffvärde bör straffmaximum sättas till av regeringen fängelse.Mot bakgrund av vad som anförts avstyrker utskottet bifall till motion Ju27 idenna del.Vad slutligen avser brottsrubriceringen för det nya brottet föreslårregeringen att det nya brottet skall rubriceras grov fridskränkning alternativtgrov kvinnofridskränkning och placeras i 4 kap. som innehållerbestämmelser om brott mot frihet och frid.I motion Ju27 (fp) yrkas att den föreslagna brottsbalksbestämmelsen börinledas med brottet grov kvinnofridskränkning som huvudfall i första stycketoch grov fridskränkning som specialfall i andra stycket. Som skäl härför anförsatt det i det övervägande antalet fall är män som kränker kvinnor och att mangenom motionärernas förslag bättre skulle beskriva verkligheten.Utskottet delar regeringens uppfattning om att den nya bestämmelsen bör följabrottsbalkens nuvarande könsneutrala systematik och utformning. Det nya brottetbör därför enligt utskottets mening rubriceras grov fridskränkning. Inte minstav pedagogiska skäl bör det emellertid finnas en särskild form av kränkning förde fall som avser mäns kränkningar av kvinnor i nära relationer. Dennabestämmelse bör tas in som ett andra stycke i den nya paragrafen.Mot bakgrund av det sagda avstyrker utskottet bifall till motion Ju27 i dennadel.Utskottet delar även i övrigt regeringens bedömningar såvitt avser det nyabrottsbalksbrottet och tillstyrker således förslaget i denna del. Härigenom fåryrkanden från allmänna motionstiden i motionerna Ju725 och Ju934 (båda s) medbegäran om att ett kvinnofridsbrott skall införas anses tillgodosedda.Yrkandena avstyrks.SexualbrottenGällande rättStraffbestämmelserna om sexualbrott finns i 6 kap. . Bestämmelsernahar varit föremål för upprepade översyner . ändradesdessa på ett genomgripande sätt, efter ett långvarigt utredningsarbete.Därefter har bestämmelserna ändrats ett flertal gånger, framför allt i syfteatt förstärka skyddet för barn mot att utsättas för sexuella övergrepp och atti den straffrättsliga lagstiftningen ytterligare markera allvaret i sexuellaövergrepp mot barn.För att en gärning skall bedömas som våldtäkt (6 kap. 1 § )förutsätts dels användande av våld eller hot som för den hotade framstår somträngande fara (s.k. råntvång), dels att den sexuella handlingen skall ha varitav ett visst slag. Med våld likställs att försätta någon i vanmakt eller annatsådant tillstånd.Den sexuella handlingen kan rikta sig mot en vuxen person eller mot ett barnoch skall bestå av samlag eller därmed jämförligt sexuellt umgänge. Förereformen kunde våldtäkt endast begås av en man mot en kvinna ochomfattade endast samlag. Reformen innebar att både män och kvinnor kunde begåbrottet våldtäkt. När brottet gjordes könsneutralt lades ?eller därmedjämförligt sexuellt umgänge? till som alternativt brottsrekvisit.Med samlag avses vaginala samlag, men det krävs inte att inträngande skett,utan det är tillräckligt att mannens och kvinnans könsdelar har kommit iberöring med varandra (NJA 1981 s. 253, RH 10:81, RH 116:83). Någon sädesavgångbehöver inte ha skett och något krav på att könsorganen kommit i varaktigberöring med varandra finns inte. I förarbetena till lagstiftningen anges analaoch orala samlag som typexempel på handlingar som är jämförliga med samlag. Enhandling som är jämförlig med samlag skall ha klart samlagsliknande karaktäroch utgöra en allvarlig form av sexuell kränkning. Vid denna bedömning kankränkningens varaktighet och om den varit förenad med smärta få betydelse. Iförarbetena framhölls det vidare att våldtäkt även i fortsättningen börreserveras för de allvarligaste formerna av sexuella kränkningar och att detinte utan vidare kan anses som samlagsliknande att föra in ett främmandeföremål i en kvinna, även om det i vissa fall kan vara rimligt med hänsyn tillhandlingens syfte och omständigheterna i övrigt.Handlingar som inte bedöms som samlag eller samlagsliknande kan straffas somsexuellt tvång (om olaga tvång har använts) eller som sexuellt utnyttjande (omannat otillbörligt förfarande har använts, se 6 kap. 2 och 3 §§ ).Har handlingen riktats mot ett barn kan även ansvar för sexuellt utnyttjande avunderårig komma i fråga. Den sexuella handling som krävs för dessa brottbeskrivs som ?sexuellt umgänge?. Till sexuellt umgänge räknas, förutom samlag,handlingar som innebär en någorlunda varaktig beröring av den andres könsorganeller beröring av den andres kropp med det egna könsorganet. Avsikten medgärningen måste vara att väcka eller tillfredsställa gärningsmannens ellernågon annans sexuella drift. Som exempel kan nämnas att en kvinna tvingasonanera åt en man. I regel krävs direkt kroppslig beröring.Om handlingen inte bedöms som sexuellt umgänge, t.ex. för att den består avendast en flyktig beröring av den andres könsdelar, kan ansvar för sexuelltofredande komma i fråga.VåldtäktsbrottetI propositionen föreslår regeringen att våldtäktsbegreppet skall utvidgas såatt med samlag skall jämställas annat sexuellt umgänge, om gärningen med hänsyntill kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med påtvingatsamlag. Med förslaget avses t.ex. att sådana kränkande förfaranden som att föraupp ett främmande föremål eller en knytnäve i en kvinnas underliv skall bedömassom våldtäkt i stället för sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § brottsbalken.Inledningsvis vill utskottet framhålla att det är viktigt attvåldtäktsbegreppet förbehålls de mest allvarliga sexuella kränkningarna. Om enrad olika handlingar med olika straffvärde skulle bedömas som våldtäkt finnsdet enligt utskottets mening en avsevärd risk för att allvaret ivåldtäktsbrottet på ett inte önskvärt sätt tonas ner.Utskottet delar således regeringens uppfattning att våldtäktsbrottet böromfatta de mest allvarliga sexuella kränkningarna. Dessa behöver emellertidinte vara direkt samlagsliknande. En handling som innebär en kränkning som ärjämförbar med den vid ett påtvingat samlag bör därför enligt utskottets meningkunna bedömas som våldtäkt, om förutsättningarna i övrigt för våldtäkt äruppfyllda. Utskottet tillstyrker därför regeringens förslag till utvidgning avvåldtäktsbrottet på sätt som föreslagits.Underlåtenhet att avslöja sexualbrottI 23 kap. 6 § stadgas ansvar för underlåtenhet att avslöja brottnär någon underlåter att anmäla eller på annat sätt avslöja ett brott somär å färde. En ytterligare förutsättning är att sådant ansvar är stadgat fördet särskilda brottet.