bet · GL01LU8 · 1998-01-20 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet en motion från den allmänna motionstiden år1997, vari framställs önskemål om lagstiftning angående friköp av historiskaarrenden.I ärendet har en uppvaktning ägt rum med företrädare för Willandsarrendatorsförening.Med hänvisning till tidigare ställningstagande avstyrker utskottet bifalltill motionsyrkandet.Till betänkandet har fogats en reservation. 1997/98:L502 av m.fl. (s) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om friköp av historiskaarrenden. Med historiska arrenden avses sådana arrenden som innehafts av arrendatorn ochhans släkt under flera generationer. Frågan om friköp av sådana arrenden harvarit föremål för överväganden vid åtskilliga tillfällen.Med anledning av ett riksdagsbeslut (bet. 1989/90:LU6, rskr. 39)tillkallade regeringen en kommitté med uppgift att se över vissa regleri arrendelagstiftningen. Kommittén, som antog namnet ,föreslog i betänkandet (SOU 1991:85) Historiska arrenden en särskild lag omfriköpsrätt vid historiska arrenden. Lagförslaget innebar att en arrendatortill jord som omfattas av begreppet historiskt arrende under vissa särskildaförutsättningar har rätt att lösa in den fasta egendom som omfattas av arrendetäven om jordägaren motsätter sig det. Arrendatorn skulle när som helst kunnapåkalla s.k. friköp genom att väcka talan mot jordägaren vid fastighetsdomstol.Enligt förslaget skulle historiskt arrende anses föreligga när det är sannoliktatt den helt övervägande delen av ett arrendeställe inte sedan den 1 januari1900 varaktigt brukats av fastighetens ägare. Friköpsrätten begränsades docktill att avse vissa jordbruksarrenden och bostadsarrenden. Friköp skulle enligtförslaget få ske, om huvuddelen av arrendestället före dendag då talan om friköp väckts innehafts och stadigvarande bebotts avarrendatorn eller någon honom närstående.I slutbetänkande (SOU 1992:109) Investeringar iarrendejordbruket och andra arrenderättsliga frågor lämnades förslag till bl.a.regler om skydd för jordbruksarrendatorers investeringar på arrendestället.Våren 1995 behandlade regeringens proposition 1994/95:155 ominvesteringar i arrendejordbruket m.m. I propositionen föreslogs, på grundvalav utredningsarbete, generella regler till skydd förjordbruksarrendatorers investeringar på arrendeställen. antogregeringens lagförslag och de nya reglerna trädde i kraft (bet.1994/95:LU26, rskr. 361).I propositionen togs också upp frågan om rätt till friköp vid historiskaarrenden. Regeringen ansåg att någon sådan rätt inte borde införas, och någotförslag till lagstiftning i ämnet lades sålunda inte fram. Som skäl för sittställningstagande påpekade regeringen att arrendatorerna redan erhållit enmycket stark ställning i arrendeförhållandet och att förslaget i den dåaktuella propositionen om ett generellt skydd för jordbruksarrendatorersinvesteringar skulle förstärka jordbruksarrendatorernas ställning gentemotjordägarna ytterligare. Bedömningen av lagstiftningsfrågan borde enligtregeringen göras dels mot bakgrund av vad som sålunda sagts om arrendatorernasvillkor och förslaget till generell reglering till skydd förjordbruksarrendatorernas investeringar, dels med hänsyn till hur en friköpsrättskulle förhålla sig till åtaganden enligt och tillregeringsformen. På närmare anförda skäl kom regeringen till slutsatsen att deti fråga om friköp av historiskt arrende inte kunde anses föreligga ett sådantangeläget allmänt intresse att en lagstiftning om detta skulle vara förenligtmed regeringsformens egendomsskydd.Regeringens ställningstagande föranledde ett antal motioner, vari begärdesatt en rätt till friköp vid historiska arrenden skulle införas.I sitt av godkända betänkande 1994/95:LU26 framhöll utskottetbl.a. att det vid bedömningen av om ett tillräckligt angeläget allmänt intresseborde föranleda en friköpsrätt, hänsyn rimligen måste tas till de redanuppnådda och föreslagna förbättringarna för jordbruksarrendatorerna. Likasåmåste de ytterligare fördelar som genom en friköpsrätt uppnås för innehavare avhistoriska arrenden vägas mot det ingrepp i äganderätten som en sådanlagstiftning innebär. Utskottet framhöll därutöver att de reformer somvidtagits på arrenderättens område inriktats på att förbättra ställningen förstora grupper av arrendatorer inom det befintliga arrendeinstitutets ram utanatt några direkta ingrepp i äganderätten skett. En friköpsrätt innebar enligtutskottets mening ett brott mot denna utveckling genom att ett tvångsmässigtomhändertagande av annans egendom möjliggjordes för ett begränsat antalintressenter. Med hänvisning till det anförda och på de skäl regeringen iövrigt anfört ansåg utskottet i likhet med regeringen att det i fråga om friköpav historiskt arrende inte kunde anses föreligga ett sådant angeläget allmäntintresse att en lagstiftning om detta skulle vara förenlig med regeringsformensegendomsskydd. Utskottet avstyrkte sålunda de då aktuella motionerna ominförande av en rätt till friköp vid historiskt arrende, och följdeutskottet.När frågan om friköp av historiska arrenden senast behandlades av utskottetvåren med anledning av motioner (bet. 1996/97:LU10) ansåg utskottet attvad som anförts i motionerna inte utgjorde skäl att då göra någon annanbedömning än den gjorde . Utskottet avstyrkte sålundamotionerna, och följde utskottet.I den nu aktuella motion 1997/98:L502 av m.fl. (s) anförsatt utvecklingen, sedan avslog motioner om friköpsrätttill historiska arrenden, tagit en oroväckande vändning. Övertygade om attfriköpsfrågan avförts från den politiska dagordningen har, anför motionärerna,jordägarna på många håll chockhöjt arrendeavgifterna. I flera fall har dockfrivilliga uppgörelser om friköp ingåtts mellan godsägare och arrendatorer.Domänverket och som jordägare har visat en positiv inställningtill frivilliga avtal om friköp. Mot bakgrund härav anser motionärerna attdiskrimineringen av de kvarstående arrendatorerna av historiska arrendenframstår som allt klarare. Nuvarande förhållanden innebär att en arrendatorsrätt till friköp avgörs godtyckligt. En lösning för de återståendearrendatorerna av historiska arrenden skulle, enligt motionärernas mening,kunna vara att friköpet får omfatta endast byggnader och omkringliggande tomt.Motionärerna anser att regeringen bör utreda hur många arrendatorer som har ettverkligt intresse av att friköpa sina gårdar och vilka fall som kan ansessärskilt ömmande. På grundval av en sådan utredning bör ett lagförslagutarbetas om friköp för den krets arrendatorer som på detta sätt preciseras. Imotionen yrkas ett tillkännagivande i enlighet med det anförda.Utskottet har samma principiella inställning i frågan om lagstiftningangående friköp av historiska arrenden som , och de skäl somutskottet därvid fört fram har alltjämt giltighet. Vad som anförts i den nuaktuella motionen utgör, enligt utskottets mening, inte skäl för attfrångå sina tidigare ställningstaganden. Det förhållandet att frivilligauppgörelser numera kommer till stånd i många fall och att antalet återståendehistoriska arrenden minskat utgör ytterligare skäl mot enfriköpslagstiftning. Ett av många argument som tidigare förts fram motlagstiftning är nämligen att det är endast ett begränsat antal personer som kanha intresse av åtgärden (se prop. 1994/95:155 s. 56). En begränsning avfriköpsrätten på sätt som föreslås i motionen löser inte heller, enligtutskottets mening, de konflikter som föreligger i förhållande tillregeringsformens bestämmelse om egendomsskydd. Beträffande vad som i motionenanförts om höjningar av arrendeavgifterna vill utskottet erinra om att parternai ett arrendeförhållande alltid har möjlighet att påtala ändringar av villkorenhos arrendenämnden.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:L502. Utskottet hemställerbeträffande historiska arrendenatt avslår motion 1997/98:L502.res. (s, v, mp)den 20 januari 1998På lagutskottets vägnarAnita PerssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), TanjaLinderborg (v), (), (), (),(), de () och (). Historiska arrendenBengt Kronblad (s), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 3 börjar med ?Utskottet har?och slutar med ?motion 1997/98:L502? bort ha följande lydelse:Utskottet vill för sin del framhålla att vid historiska arrenden har detvärde som arrendegårdarna representerar för jordägarna till stor del skapatsgenom det arbete som arrendatorerna och deras släkt utfört och de ekonomiskauppoffringar som de gjort. Där arrendestället i generationer bebotts ochbrukats av arrendatorer tillhörande samma släkt har, som 1990 årsarrendekommitté underströk, arrendatorerna och deras familjer fått mycketstarka såväl ekonomiska som personliga bindningar till arrendestället.Motsvarande bindningar är typiskt sett betydligt svagare på jordägarsidan.Enligt utskottets mening motiverar mot denna bakgrund det långvariga ansvaretför arrendeställets brukande och utveckling att vid historiska arrenden dennuvarande arrendatorn ges rätt att få nyttjanderätten omvandlad till enäganderätt.På senare år har också frivilliga uppgörelser om friköp ingåtts mellangodsägare och arrendatorer. Som framhålls i motion 1997/98:L502 innebär detemellertid att diskrimineringen av de kvarstående arrendatorerna av historiskaarrenden framstår som allt klarare. Nuvarande förhållanden innebär sålunda atten arrendators rätt till friköp avgörs godtyckligt. En lösning för deåterstående arrendatorerna av historiska arrenden skulle, i enlighet med vadsom föreslås i motionen, kunna vara att friköpet får omfatta endast byggnaderoch omkringliggande tomt. Enligt utskottets mening skulle en lagstiftning om ensådan mer begränsad friköpsrätt, med tanke på den historiska bakgrunden, intestrida mot regeringsformens egendomsskydd. Utskottet vill i sammanhanget erinraom att den beslutade lagen om kärnkraftens avveckling, som innebär attregeringen får besluta att rätten att driva en kärnkraftsreaktor skall upphöra,inte ansetts strida mot regeringsformens och egendomsskydd(prop. 1996/97:176, bet. NU5).Mot den angivna bakgrunden bör, som anförs i motion L502, regeringen utredahur många arrendatorer som har ett verkligt intresse av att friköpa sina gårdaroch vilka fall som kan anses särskilt ömmande. På grundval av en sådanutredning bör ett lagförslag utarbetas om friköp för den krets arrendatorer sompå det viset preciseras. Vad utskottet nu anfört bör med bifall tillmotion L502 som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse:beträffande historiska arrendenatt med bifall till motion 1997/98:L502 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört.