bet · GL01JuU9 · 1998-02-10 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet olika straffrättsliga frågor i motionersom väckts under den allmänna motionstiden . Motionernagäller bl.a. förbud mot diskriminering av funktionshindrade, brottslighet medvapen, psykiskt störda lagöverträdare och påföljdsfrågor.Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats 14 reservationer. Motion som väckts under den allmänna motionstiden år 19961996/97:Ju922 av m.fl. (v) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att inte ha psykiskt sjuka i fängelse,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behandlingen av etniska minoriteter.Motioner som väckts under den allmänna motionstiden år 19971997/98:Ju224 av och () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ett aktionsprogram mot rattfylleri i allt väsentligt i enlighet medRikspolisstyrelsens arbetsgrupps 27-punktsrapport,2. att hos regeringen begär att den kommer med förslag tilllag mot alkoholförtäring efter trafikolycka enligt den norska modellen,1997/98:Ju512 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om vård i stället för fängelse förvissa hjärnskadade.1997/98:Ju703 av m.fl. (mp) vari yrkas2. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i 23 kap. 4och 6 §§ att det under straffansvar skall finnas en skyldighet attvara verksam för att förhindra och avslöja brott.1997/98:Ju705 av m.fl. (kd) vari yrkas att i enlighetmed förslag beslutar om sådan ändring i brottsbalkenatt ett beteende som innebär att en person obehörigt utnyttjar annans identitetkriminaliseras.1997/98:Ju707 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om bristande regelverk förutförsel av stöldgods.1997/98:Ju711 av m.fl. (s) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbud mot attdiskriminera personer med funktionshinder i näringsverksamhet.1997/98:Ju712 av och () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag innebärande att alla väpnade rån klassas som grovai enlighet med vad som anförts i motionen.1997/98:Ju713 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av dentotala straffpåföljden för körkortsinnehavare.1997/98:Ju714 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om gemensampåföljd vid flera brott.1997/98:Ju718 av () vari yrkas att hos regeringenbegär att skyldighet att bistå den som är i nöd införs i svensk lag i enlighetmed vad som anförts i motionen.1997/98:Ju720 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om straff när fler gärningsmän är inblandade,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om passivitet när brottslig gärning begås.1997/98:Ju721 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avantidiskrimineringslag i näringsverksamhet vad avser personer medfunktionshinder.1997/98:Ju722 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om skärpning av straffet förstyckning av kropp.1997/98:Ju904 av m.fl. (m) vari yrkas14. att hos regeringen begär förslag om livstids fängelse för grovnarkotikabrottslighet i enlighet med vad som anförts i motionen,30. att hos regeringen begär förslag om psykiskt stördabrottslingar i enlighet med vad som anförts i motionen,1997/98:Ju910 av m.fl. (c) vari yrkas9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om stöld och snatteri,15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ,22. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förbud mot narkotikatillbehör,23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om nollgräns för narkotika i trafiken,1997/98:Ju929 av m.fl. (v) vari yrkas12. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring som imotionen anförts om att avskaffa livstidsstraff och ersätta det medtidsbestämda straff,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att psykiskt störda och sjuka inte skall dömas till fängelsestraff,1997/98:Ju934 av m.fl. (s) vari yrkas8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om hot med vapen,1997/98:So628 av m.fl. (m) vari yrkas9. att hos regeringen begär förslag till straffskärpning för grovtnarkotikabrott i enlighet med vad som anförts i motionen,1997/98:So649 av m.fl. (v) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om innehav och bruk av narkotika,1997/98:So675 av m.fl. (mp) vari yrkas4. att hos regeringen begär en lagändring som ger ett effektivtförbud mot att framföra motorfordon, fartyg och båt påverkad av narkotika. InledningI detta betänkande behandlar utskottet ett antal motioner som väckts under denallmänna motionstiden . Motionerna rör frågor om brott,straff och andra påföljder.Förbud mot diskriminering av funktionshindradeI motionerna Ju711 och Ju721 (båda s) föreslås lagstiftning mot diskrimineringav funktionshindrade. I den förstnämnda motionen begärs att bestämmelsen i 16kap. 9 § om olaga diskriminering på grund av t.ex. ras ellerhudfärg utvidgas till att omfatta även diskriminering av personer medfunktionshinder. Motionärerna bakom den sistnämnda motionen är inne på liknandetankar och förespråkar en antidiskrimineringslag i näringsverksamhet som skallgälla personer med funktionshinder.Handikapputredningen anförde i sitt slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU1992:52 s. 333) att ett längre gående straffrättsligt förbud mot diskrimineringav funktionshindrade än som finns borde kunna få betydelse inte bara förenskilda fall i vilka förbudet tillämpades utan även för en normbildande verkanpå näraliggande områden. Utredningen föreslog därför att bestämmelsen ibrottsbalken om olaga diskriminering skulle utvidgas till att omfatta ävenpersoner med funktionshinder.Riksdagen har tidigare behandlat motionsyrkanden liknande de nu aktuella.Sålunda har socialutskottet (se bet. 1994/95:SoU25 s. 9 f) avstyrkt ett sådantyrkande med hänvisning till det beredningsarbete som då pågick iRegeringskansliet. Vidare har haftatt ta ställning till motioner med yrkanden om att regeringsformens förbud motdiskriminering skall utvidgas till att också gälla funktionshindrade.Konstitutionsutskottet anförde i sitt betänkande 1995/96:KU8 (s. 12 f) att denoffentliga makten enligt 1 kap. 2 § regeringsformen skall utövas med respektför alla människors lika värde. Utskottet var inte berett att föreslå att detutöver detta skydd skulle göras en utvidgning av regeringsformensdiskrimineringsförbud i 2 kap. 15 §, enligt vilket ingen medborgare fårmissgynnas därför att han med hänsyn till ras, hudfärg eller etniskt ursprungtillhör en minoritet. Motionerna avstyrktes.Inom utarbetades under år 1996departementspromemorian Förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer medfunktionshinder (Ds 1996:56). I promemorian föreslogs att en lag motdiskriminering i arbetslivet skulle införas. Som förebild för bestämmelsernaanvändes reglerna i lagen (1994:134) mot etnisk diskriminering (promemorian s.25).I samband med behandlingen av budgetpropositionen för togsocialutskottet (bet. 1996/97:SoU1 s. 87 f) återigen ställning till frågan omåtgärder mot diskriminering av funktionshindrade. Motionerna - vari bl.a.begärdes en lag mot diskriminering av funktionshindrade - avstyrktes medhänvisning till den pågående beredningen av den nämndadepartementspromemorian.Justitieutskottet avstyrkte ett liknande motionsyrkandesom de nu aktuella med hänvisning till det pågående beredningsarbetet (se bet.1996/97:JuU7 s. 9).Utskottet har inhämtat att regeringen avser att ta initiativ till enöversyn av bestämmelsen i 16 kap. 9 § om olaga diskriminering. Idet sammanhanget kommer frågan om diskriminering av funktionshindrade att tasupp.Utskottet har självfallet ingen annan uppfattning än motionärerna när detgäller det angelägna i att funktionshindrade inte diskrimineras vare sig detrör sig om förhållanden inom arbetslivet eller - vilket motionärernauttryckligen tar sikte på - inom en näringsverksamhet. Resultatet av denkommande översynen bör dock avvaktas. Utskottet avstyrker motionerna Ju711 ochJu721.Obehörigt nyttjande av annans identitetI motion Ju705 (kd) föreslås en lagändring innebärande en kriminalisering avobehörigt utnyttjande av annans identitet. Motionärerna hänvisar till ettförslag som lagts fram av i betänkandet Personnummer -integritet och effektivitet (SOU 1994:63 s. 281 f).Bakgrunden till utredningens förslag är att det i ett par fall har förekommitatt en persons identitet utnyttjats av annan person. I det ena fallet hade ennarkoman använt en annan persons namn och personnummer vid kontakter med polis,sjukhus och företag. Förfarandet ledde till felregistreringar i bl.a.polisregister och register inom hälso- och sjukvården. Mot den bakgrundenbegärde Datainspektionen att regeringen skulle föreslå lagstiftning.Inspektionen menade bl.a. att inte ger något skydd åt dendrabbade. I ett annat fall hade en okänd person använt en annan personspatientbricka då han behandlats för en infektionssjukdom. Den sammanblandningav personerna som kom att ske ledde bl.a. till att polisen tog sig in hos denvars identitet använts i samband med att ett beslut om hämtning skulleverkställas.Flera lagstadganden finns som i olika avseenden tar upp frågan om skydd förintegriteten. I 1 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs sålunda att det allmännaskall värna om den enskildes privatliv och familjeliv. I 2 kap. 3 §regeringsformen finns vidare en bestämmelse som föreskriver att varjemedborgare skall skyddas mot att hans personliga integritet kränks genom attuppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk databehandling. Här kanäven nämnas att sekretesslagens regler i stor utsträckning tar sikte på attskydda den enskildes integritet. Särskilt gäller detta 7-9 kap. som innehållersekretessbestämmelser till skydd för enskilds personliga och ekonomiskaförhållanden.Skadestånd till den som drabbas av att annan obehörigt utnyttjat hansidentitet kan komma att utgå i de fall utnyttjandet leder till ADB-registreringav uppgifterna. Den registeransvarige har nämligen enligt datalagen (1973:289)ett strikt ansvar för skada som en registrerad person tillfogas genom attpersonregister innehåller oriktig eller missvisande uppgift om honom. Vidbedömningen av i vad mån skada uppstått skall hänsyn även tas till lidande ochandra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse (23 § datalagen). Enregisteransvarig är också skyldig att rätta, ändra eller utesluta en felaktiguppgift, om det inte saknas anledning att anta att otillbörligt intrång i denregistrerades personliga integritet skall uppkomma (8 § datalagen).Personnummerutredningen konstaterade att något direkt skydd mot att någonobehörigt utnyttjar annans identitet inte ges av de anförda reglerna. I vissafall kan dock ett sådant förfarande vara straffbelagt enligt brottsbalken,t.ex. som osant intygande (15 kap. 11 §) eller missbruk av urkund (15 kap. 12§).Utredningen föreslår att det införs en ny straffbestämmelse i ,enligt vilken den som i annat fall än som nämns i 15 kapitlet brottsbalkenobehörigen utnyttjar annans identitet skall dömas till böter eller fängelse ihögst , om åtgärden innebär fara i bevishänseende. Syftet medutredningens förslag är att skydda den vars identitet utnyttjas i fall somnämnts inledningsvis.Utredningens förslag har remissbehandlats. Regeringen tog upp förslaget ibudgetpropositionen för /96 (prop. 1994/95:100, bilaga 3.1 s.91) och anförde att avsikten är att arbeta vidare med förslaget tilllagstiftning i fråga om kriminalisering av obehörigt utnyttjande av annansidentitet.Enligt vad utskottet inhämtat bereds frågan vidare i Justitiedepartementet.Utskottet anser att det fortsatta beredningsarbetet bör avvaktas och avstyrkerbifall till motion Ju705.Utförsel av stöldgodsI motion Ju707 (s) förespråkas ett generellt exportförbud avseende stulenegendom. Genom ett sådant förbud skulle tullen enligt motionären få rätt attgöra ingripanden och få möjlighet att gå in i polisens register.Utskottet har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden. Senast skedde deti betänkandet 1996/97:JuU7 s. 15 f. För en utförlig redogörelse för regelverketpå området kan därför hänvisas dit. Sammanfattningsvis gäller att tullenspersonal inte kan ingripa mot utförsel av stöldgods i andra fall än när enmisstänkt anträffas på bar gärning eller flyende fot, dvs. här gäller den rättatt ingripa mot brott som tillkommer envar enligt . Dettahänger samman med att tullens uppgift är att kontrollera att reglerna om in-och utförsel av varor följs och inte att efterforska och beivra brott. Tullensrätt generellt att ingripa mot utförsel av gods begränsar sig därför tillsådant gods för vilket tull, annan skatt eller avgift skall betalas till stateneller som enligt stadgande i lag eller författning inte får utföras. Stöldgodsutgör inte sådant gods som inte får föras ut ur landet. I det nämndabetänkandet avstyrkte utskottet ett motionsyrkande liknande det nu aktuella medhänvisning till pågående beredningsarbete.Regeringen berör den i motionen väckta frågan i skrivelsen Åtgärder motorganiserad och gränsöverskridande brottslighet (skr. 1996/97:171 s. 19 f). Iskrivelsen anförs bl.a. att skall göra en allmän översyn avvarusmugglingslagen (1960:418). Departementet skall därvid se över såväl lagenstillämpningsområde som brottsrekvisit och påföljder i den och skall dessutomföreslå sakliga, språkliga och redaktionella ändringar. Vid översynen kommerman bl.a. att ta ställning till om det bör införas en bestämmelse som ger entulltjänsteman befogenhet att ingripa mot utförsel av misstänkt stöldgods.Översynen skall vara avslutad hösten 1998.Utskottet anser i och för sig att frågan om möjligheterna för tullenspersonal att agera för att motverka utförsel av stöldgods är en angelägenfråga, men utskottet vill inte föreslå att resultatet av den översyn som pågårav varusmugglingslagen föregrips. Utskottet avstyrker motion Ju707.SnatteriStöldbrottet är indelat i tre svårhetsgrader (se 8 kap. 1, 2 och 4 §§brottsbalken). I detta sammanhang är det normalfallen och de fall som anses somringa som är av intresse. Normalgraden bestraffas med fängelse i högst två år.För stöld som anses som ringa - snatteri - föreskrivs böter eller fängelse ihögst . Vid bedömningen av om brottet skall anses som ringa skallhänsyn tas till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet.Värdet är alltså inte i och för sig avgörande för brottsrubriceringen.Rekvisitens utformning innebär dock att det normalt sett inte kan komma i frågaatt döma för snatteri i andra fall än när gärningen avsett ett förhållandevislågt värde. har gränsen mellan stöld och snatteri ipraxis ansetts ligga vid ca i fall då inte andra omständigheter vidbrottet föranleder annan bedömning (se rättsfallet NJA 1994 s. 699).I motion Ju910 (c) föreslås att gränsen mellan stöld och snatteri skallförskjutas så att en större andel brott kommer att hänföras till den lägregraden och bötesstraffets tillämpningsområde utvidgas i motsvarande mån. Vidareföreslås att brottsrubriceringen ändras från snatteri till ringa stöld.Straffsystemkommittén har i sitt betänkande Ett reformerat straffsystem (SOU1995:91 Del II s. 201 f) behandlat frågan om bötesstraffets tillämpningsområde.För att öka användningen av den påföljden har kommittén föreslagit en ändradgränsdragning mellan den ringa graden och normalgraden vid vissa gradindeladebrott, däribland snatteri och stöld. Förslaget innebär att gränsen mellan stöldoch snatteri förskjuts uppåt så att en större andel brott hänförs till denlägre graden, varigenom bötesstraffets tillämpningsområde vidgas i motsvarandemån. Mot bakgrund av att tillämpningsområdet för snatteri utvidgas till attavse även tillgrepp som inte är helt bagatellartade, anser kommittén att dennuvarande brottsbeteckningen framstår som mindre lämplig. I stället föreslåsatt även den lägre graden av stöldbrottet skall benämnas stöld.I betänkandet 1996/97:JuU7 behandlade utskottet ett liknande motionsyrkande(s. 5 f). Utskottet avstyrkte motionen med hänvisning till det pågåendeberedningsarbetet.Straffsystemkommitténs förslag har remissbehandlats och bereds nu iJustitiedepartementet. Regeringen har i lagrådsremissen Vissa reformer avpåföljdssystemet (s. 120 f) gjort bedömningen att det inte finnstillräckliga skäl att genomföra någon lagändring i syfte att utvidgaanvändningen av bötesstraffet även om regeringen allmänt sett är positiv sådan förändring. I lagrådsremissen pekar regeringen på ett par problem somuppkommer om den av motionärerna förordade ordningen genomförs när det gällersnatteribrottet. Ett sådant hänger samman med att antalet dagsböter bör stå iproportion till det tillgripnas värde och att en ändrad gränsdragning sålundaskulle leda till att antalet dagsböter skulle bli lägre för sådana brott som bedöms som snatteri - den övre delen av bötesskalan måste ju i sådana fallförbehållas brott som bedöms som stöld. Regeringen anser att en sådansänkning av bötesnivåerna är svår att motivera, bl.a. mot bakgrund av deproblem som snatterierna utgör för handeln. Vidare anför regeringen att enhalvering av bötesbeloppen felaktigt skulle kunna ge intryck av en mildrad synpå denna mycket allvarliga form av tillgreppsbrott, vilket i sin tur inteskulle överensstämma med den strävan som bör finnas att i ökad utsträckningförebygga och beivra vardagsbrottslighet. Ett annat problem skulle bli attförsök - som inte är straffbara när det gäller snatteri - skulle blistraffria upp till den nya gränsen, och de anförda skälen talar enligtregeringen emot en sådan avkriminalisering.Utskottet anser att det inte går att bortse från de nu redovisade argumenten.Härtill kommer - vilket också påpekas i remissen - att en höjning av det högstaantalet dagsböter skulle kunna leda till bötesbelopp som inte står i proportiontill brottets straffvärde. Mot bakgrund av de angivna svårigheterna ärutskottet inte berett att ställa sig bakom förslaget om en ändrad gränsdragningmellan snatteri och stöld. Tills vidare får denna fråga i stället som hittillsöverlämnas åt rättspraxis.När det sedan gäller frågan om rubriceringen snatteri bör ersättas med ringastöld konstaterar utskottet att uttrycket snatteri utgör en allmänt verdertagenterminologi och är väl inarbetat. Något skäl att frångå den kan utskottet intese.Utskottet avstyrker motion Ju910 i denna del.Brottslighet med vapenRånDen som stjäl medelst våld å person eller medelst hot som innebär trängandefara eller för den hotade framstår som trängande fara, döms enligt 8 kap. 5 §brottsbalken för rån. Påföljden är fängelse i lägst ett och högst . Ärbrottet grovt döms enligt 6 § samma kapitel för grovt rån till fängelse i lägstfyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskiltbeaktas om våldet varit livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svårkroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eljest visat synnerlig råheteller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa ställning.I motion Ju712 (m) begärs en lagändring så att alla väpnade rån bedöms somgrovt rån. Som exempel på vapen nämns i motionen kniv, yxa, hiv-smittad kanyl,vapenattrapp och oladdat vapen.Utskottet har tidigare tagit ställning tillmotionsyrkanden motsvarande det nu aktuella. Senast skedde det i betänkandet1996/97:JuU7 s. 3 f. För en utförlig redovisning av rättspraxis på områdethänvisas dit.Våren 1994 konstaterade utskottet (bet. 1993/94:JuU19 s. 37) att brott somförövas med vapen ofta bedöms som grova av domstolarna. Så är fallet exempelvisnär det gäller våldtäkt, stöld och rån. Det ankommer emellertid, anfördeutskottet, på domstolarna att vid bedömandet av ett brotts svårhetsgrad göra ensammanvägning av samtliga omständigheter i målet av vilka frågan om vapenkommit till användning är en betydelsefull omständighet. Utskottet fann inteskäl att föreslå att den angivna ordningen skulle frångås och avstyrkte den dåaktuella motionen.Den uppfattningen vidhöll utskottet när två motioner liknande dennu aktuella behandlades. Samma synsätt borde vidare enligt utskottet anläggaspå bedömningen när vapenattrapper kommit till användning. Beträffanderånbrotten tillade utskottet att redan rån av normalgraden är ett allvarligtbrott som i allmänhet medför ett långvarigt fängelsestraff. När det särskiltgäller rekvisiten för grovt rån konstaterade utskottet att dessa ger utrymmeför att beakta sådana omständigheter som gärningens farlighet och hänsynslöshetsamt de effekter i form av skada, psykiska besvär och annat obehag somgärningen medför för den enskilde. Utskottet kunde inte se att det härutöverbehövdes en reglering som tar sikte på vilken typ av redskap som kommit tillanvändning vid gärningens genomförande.När utskottet senast behandlade frågan om hur brott somutförs med vapen skall bedömas vidhöll utskottet sin uppfattning och avstyrkteden då aktuella motionen. Utskottet ser ingen anledning att inta en annanståndpunkt nu och avstyrker motion Ju712.Olaga hotOm någon lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning påsätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen ellerannans säkerhet till person eller egendom, döms enligt 4 kap. 5 § brottsbalkenför olaga hot till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt ärpåföljden fängelse i lägst och högst fyra år.I motion Ju934 (s) föreslås att hot som sker med farliga vapen mot någon i ensärskilt utsatt ställning skall bedömas som grovt olaga hot.Bestämmelsen om olaga hot fick sin nuvarande utformning efter en lagändringår 1993. fanns inte någon gradindelning av brottet. Straffskalan togupp böter eller fängelse i högst . I propositionen som föregick ändringen(prop. 1992/93:141 s. 30 f) anfördes bl.a. följande. hot innebär ettangrepp på den personliga integriteten. Sådana angrepp bör staten allmänt settreagera strängare mot än som sker. Svåra fall av olaga hot kan ibland utvecklastill psykisk terror och medföra svårt lidande. Försådan brottslighet bör det kunna dömas till ett mycket strängt straff.Departementschefen ansåg därför att det dåvarande maximistraffet var för lågtoch anförde att det fanns ett behov av att höja straffmaximum för grova formerav olaga hot som det borde skapas en särskild straffskala med enbartfängelse för grova brott.I propositionen anfördes vidare att olaga hot dåmera i stor utsträckningföranledde böter och som exempel på detta nämndes att det år 1991dömdes till böter i 527 fall av 1 128. På sådana lindriga fall ansågdepartementschefen att det normalt inte torde finnas anledning att sesträngare. Såvitt gällde frågan om vilka fall som borde anses som grovaanfördes att detta i princip var de som redan då föranledde fängelsestraff. Detborde alltså krävas att brottet i betydande grad skiljer sig från ?normala?fall av olaga hot. Faktorer som kan vara av betydelse är, förutom hotetsinnebörd och hur akut det framstår, om hotet riktats mot någon med en särskiltskyddslös ställning eller om det är fråga om upprepade allvarliga hot.Departementschefen anförde vidare att när en psykisk påverkan leder tillmedicinskt påvisbar sjukdom gärningen i regel utgör misshandel. Det kunde docktänkas fall där gärningsmannen genom hot orsakat svårt psykiskt lidande utanatt sjukdomsfall har inträffat. I dessa fall samt då gärningsmannen på annatsätt visat särskild hänsynslöshet eller råhet borde enligt departementschefenstraffskalan för den grova formen användas.De ändrade reglerna om olaga hot trädde i kraft . Någonrefererad praxis från finns ännu inte men i sammanhanget kannämnas hovrättsavgörandet RH 1996:28.