bet · GM01KU10 · 1998-12-15 00:00:00 — Vad i övrigt gäller deej slutbehandlade ärenden som kommenterats iutskottens yttranden finner -som inte företagit någon närmare granskning av dessaärenden för egen del - inte skäl till annanbedömning än den som respektive utskott gjort.Granskningen i denna del föranleder inte någotannat uttalande från sida.Regeringens skrivelse 1997/98:75 bör läggas tillhandlingarna.5 Regeringens behandling avskrivelser från RiksdagensombudsmänBakgrundEnligt regeringsformen (RF) väljer eneller flera ombudsmän att i enlighet med deninstruktion som beslutar utöva tillsynöver tillämpningen i offentlig verksamhet av lagaroch andra författningar (12:6 RF).Riksdagens ombudsmän (justitieombudsmännen, )har, enligt lagen (1986:765) med instruktion förRiksdagens ombudsmän, tillsyn över att de som utövaroffentlig verskamhet efterlever lagar och andraförfattningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.Ombudsmännen skall verka för att brister ilagstiftningen avhjälps. Om det vidtillsynsverksamheten uppkommer anledning att väckafråga om författningsändring eller annan åtgärd frånstatens sida, får ombudsmän göra enframställning i ämnet till ellerregeringen, 4 § i instruktionen. Riksdagensombudsmän bedriver sin verksamhet genom prövning avklagomål från allmänheten samt genom inspektioneroch andra undersökningar som de finner påkallade.Vid justititeombudsmännens besök hoskonstitutionsutskottet i november 1997aktualiserades frågan om Regeringskanslietshantering av framställningar i lagstiftningsfrågoroch JO-beslut som för kännedom överlämnats tillRegeringskansliet - i vissa fall även tillriksdagsutskott. En överenskommelse träffades om attRiksdagens ombudsmän skulle tillställa utskottetskansli en sammanställning över framställningar ochöverlämnade beslut, baserade på vad som rapporteratsi JO:s ämbetsberättelse under de tre senaste åren.Riksdagens ombudsmäns sammanställning 1998-03-11I överlämnade ombudsmän ensådan sammanställning till utskottet, bilaga 5.1.Av redogörelsen framgår att ombudsmänunder verksamhetsåren 1995/96, 1996/97 och 1997/98gjort fyra framställningar till regeringen enligt 4§ lagen (1986:765) med instruktion för Riksdagensombudsmän samt i 38 fall för kännedom överlämnatbeslut till departement i överlämnade Riksdagensombudsmäns sammanställning till Regeringskanslietför yttrande.Regeringskansliets yttrande 1998-11-09Som svar överlämnade deupplysningar och kommentarer som respektivedepartement upprättat, bilaga 5.2. Av upplysningarnaoch kommentarerna framgår vilka åtgärder somvidtagits. Det lämnas t.ex. uppgifter om att en vissfråga behandlas i en proposition, att ett ärende harlett till en ny bestämmelse i en lag, att endepartementspromemoria med förslag till lagstiftningi frågan har upprättats samt att ett ärende haröverlämnats till en pågående utredning.Utskottets bedömningRegeringens sammanställning över vidtagna åtgärdermed anledning av ombudsmäns beslut ochframställningar enligt 4 § lagen med instruktion förRiksdagens ombudsmän ger en bra information tillsåväl utskottet som till ombudsmän.Utskottet finner redogörelsen tillfredsställande.Granskningen i denna del föranleder inte någotannat uttalande från utskottets sida.6 RegleringsbrevenInledningUtskottet har granskat en del av regeringensregleringsbrev för främst i syfteatt undersöka om det förekommer villkor ochbemyndiganden som hellre borde ges iförordningsform. Granskningen har begränsats tillutgiftsområdena 1-5 och 7-14 enligtriksdagsordningens tilläggsbestämmelse 5.12.1 ochhar i huvudsak begränsats till den finansielladelen. Granskningen har genomförts på grundval avinnehållet i statsliggaren. En sammanställningredovisas i bilaga 6.Gällande reglerRegeringsformen innebär inte att alla av riksdagenfattade beslut skall benämnas lagar. Det förutsättsatt besluten om utgiftsanslag skall fattas heltenkelt såsom godkännande av regeringens förslageller annars som anvisning av medel för angivnaändamål. Ett anslagsbeslut är principiellt bara enfullmakt för regeringen. Besluten skall som sådanainte kungöras för allmänheten eller officielltbringas till myndigheternas kännedom förefterrättelse. De har sin betydelse bl.a. somunderlag för regeringens regleringsbrev tillmyndigheterna.Rätten att bestämma om statens inkomster ochutgifter samt om annat förfogande över statenstillgångar än utgifter brukar betecknas somfinansmakten. Finansmakten behandlas i 9 kap.regeringsformen. I 9 kap. 2 § stadgas att statensmedel inte får användas på annat sätt än riksdagenbestämt. företar enligt 9 kap. 3 §budgetreglering för närmast följande budgetår och,om särskilda skäl föranleder det, för annanbudgetperiod. anvisar därvid anslag tillangivna ändamål.Enligt 9 kap. 8 § regeringsformen står statens medeloch övriga tillgångar till regeringens disposition,bortsett från de tillgångar som är avsedda förriksdagen och dess myndigheter eller som i lagavsatts till särskild förvaltning. Bestämmelsen ärgrunden för regeringens befogenhet att utfärdaregleringsbrev. Genom regleringsbreven ställerregeringen de medel som anvisat genombudgetregleringen till de berörda myndigheternasförfogande. I budgetprocessen är regleringsbrevetett av regeringens viktigaste styrdokument iförhållande till myndigheterna. Regleringsbrevutfärdas för alla myndigheter (såväl anslags- somavgiftsfinansierade) och avser myndighetens helaverksamhet. I regleringsbreven specificerarregeringen budgetbeslut.I regleringsbrevet ställer regeringen krav på vadmyndigheten skall utföra och anger deekonomiska förutsättningarna för verksamheten.Innehållet i regleringsbrevet skall ligga inom ramenför de beslut som har fattats av i frågaom ekonomiska ramar och krav på verksamheten. begär regeringen vidare oftaunderlag för en fördjupad prövning av hela ellerviss del av verksamheten. Bemyndiganden, villkoreller dylikt som anges i myndighetens instruktion, ilagar och förordningar bör enligt Regeringskanslietshandledning Regleringsbrev för inte upprepasi regleringsbrevet.Regleringsbrevens formFöre /92 angavs i regleringsbreven deförfattningar och bestämmelser som reglerademyndighetens verksamhet. var iförsta hand ett dokument för finansiell /92 infördes en verksamhetsdel därresultatmål och resultatkrav anges samt krav pååterrapportering i årsredovisningen av vissinformation. Påföljande budgetår ersattes begreppetresultatmål med begreppen övergripande mål ochverksamhetsmål. Dessutom infördes avsnittet Uppdrag,som avsåg större engångsinsatser medanåterrapporteringskraven avsåg löpanderesultatinformation kopplad till målen. Budgetåret1993/94 infördes räntekontomodellen ochlåneramsmodellen. Under de följande budgetårenfortsatte arbetet med att förbättra försvann förvaltningsanslagen ochersattes i de flesta fall med ramanslag, vilketinnebär att ramanslagen inte bara finansierarförvaltningsuppgifter utan även s.k. sakanslag. ersattes de övergripande målen medeffektmål, vilka regeringen presenterat ibudgetpropositionen som de viktigaste målen inom ettutgiftsområde. I regleringsbreven infördes en nymålnivå i form av myndigheternas del av effektmålen.Regleringsbreven för består av olika delar.Som grundregel gäller att en verksamhetsdel skallupprättas per myndighet. När det gällerfinansieringsdelen är grundregeln att endast enfinansieringsdel upprättas per departement.Finansieringsdelen är indelad i fyra avsnittnämligen Översikt, Anslag, Avgifter och andrainkomster samt Övriga Bemyndiganden och ekonomiskavillkor.Alla villkor m.m. för avgiftsbelagd verksamhet sominte framgår av lag, förordning eller andraregeringsbeslut behandlas i regleringsbreven underrubriken och andra inkomster. Exempel påsådana villkor är myndighetens rätt att ut avgifter,rätt att besluta om avgiftsnivå och dispositionsrätttill inkomsterna (såvida inte sådana bemyndigandenlämnas i författning). Också eventuella villkor förredovisningen som inte framgår avekonomiadministrativa förordningar tas upp underdenna rubrik. I regleringsbreven ges ofta undantagfrån de ekonomiadministrativa reglerna. EnligtFinansdepartementets handledning för regleringsbrev1999 skall undantag ges med stor restriktivitet.Undantag bör endast medges för myndigheter som ärsmå, har en liten omsättning och som intehaft några problem med EA-området.Under rubriken bemyndiganden och ekonomiskavillkor anges bemyndiganden av finansiell art somlämnas till myndigheten och som inte är knutna tillnågot specifikt anslag, liksom övriga ekonomiskabestämmelser under det aktuella budgetåret.Bemyndiganden som är knutna till ett anslag tas istället upp under rubriken . I avsnittetÖvriga bemyndiganden och ekonomiska villkor tas uppbemyndigande att ha en låneram i Riksgäldskontoretför finansiering av investeringar ianläggningstillgångar som används i verksamheten ochbemyndigande i fråga om kredit på räntekonto iRiksgäldskontoret.Låneramen avser enligt handledningen förregleringsbrev den totala skuld som myndigheten vidvarje given tidpunkt får ha till Riksgäldskontoret.Om myndigheten medges undantag från lånemodellenanges detta i regleringsbrevet.De flesta myndigheter har tillgång till etträntekonto i . Räntekontot skallanvändas för de medel myndigheten disponerar i denegna verksamheten. Anslagsmedlen för budgetåretöverförs enligt anslagsförordningen till räntekontotmed en tolftedel . Till räntekontotkopplas ett kreditutrymme, vilket utgör gränsen förde medel myndigheten medges "låna" om likvida medelsaknas på kontot. Storleken på kreditutrymmet angesmed totalbelopp för myndigheten och skall normaltuppgå till högst av räntebelagda anslag jämteeventuellt utrymme för avgifts- ochbidragsfinansierad verksamhet.Regleringsbreven och normgivningenI 8 kap. regeringsformen finns bestämmelser omnormgivning genom lagar och andra föreskrifter.Utmärkande för de föreskrifter som omfattas av dessabestämmelser är att det är fråga om rättsregler, somkännetecknas av att de är bindande för myndigheteroch enskilda. Rättsreglerna karakteriseras av att deutgör generella föreskrifter. Kravet på generelltillämpning anses uppfyllt om en föreskrift avsersituationer av ett visst slag eller vissa typer avhandlingssätt eller om den berör en i allmännatermer bestämd krets av personer (prop. 1973:90, s.204). Till föreskrifter som omfattas av 8 kap.regeringsformen hänförs inte bara generellaföreskrifter som reglerar enskildas rättigheter ochskyldigheter eller i övrigt skall tjäna till allmänefterrättelse utan också sådana generellaföreskrifter som reglerar olika beslutande organsoch myndigheters organisation och verksamhet.Bestämmelserna i 8 kap. regeringsformen omfattarsåledes bl.a. instruktioner för myndigheter. Enligtden begreppsbildning som ligger till grund förregeringsformen kan dock även andra beslut ännormbeslut innefatta föreskrifter (jfr. prop.1975/76:209 s. 160). De beslut varigenom regeringenpå angivna villkor ställer de anslag harbeviljat till underordnade myndigheters förfogandeär att betrakta som föreskrifter som inte omfattasav 8 kap. regeringsformen.Kungörandet av författningar regleras i lagen(1976:633) om kungörande av lagar och andraförfattningar. Enligt 1 § förstås med författninglagar, förordningar och andra rättsregler som i 8kap. regeringsformen betecknas som föreskrifter.Författningar skall kungöras, dock bl.a. inte omföreskriften bara reglerar statlig myndighets inreförhållanden eller förhållandet mellan myndigheternainbördes förutsatt att författningen inte innehållernågot som kan vara av väsentligt intresse förutomstående eller för berörda arbetstagares elleruppdragstagares rättsställning.Det ankommer på regeringen att verkställa riksdagensbeslut. Direktiv för myndigheternas användning avanslagen finns förutom i regleringsbreven ofta ilagar och förordningar. Principerna för vilken formsom skall användas är inte helt klar. Enutgångspunkt är dock att regleringsbreven i principgäller för ett budgetår medan lag eller förordning iprincip gäller tills vidare. En annan ärregleringsbrev bör innehålla direktiv riktade endasttill myndigheterna medan en författning riktar sigockså till allmänheten. Föreskrifter som harbetydelse för allmänheten bör med dessautgångspunkter ges författningsform liksom ihuvudsak också direktiv av mer permanent karaktär.Vissa direktiv i regleringsbreven är dock av sådankaraktär att de måste upprepas år eftersomde naturligen hör till anslagsbeslutet. Även om dekan sägas vara av permanent karaktär torde det intevara rimligt att besluta sådana direktiv genomförordning. Detta hindrar dock inte atthuvudprincipen bör kunna sägas vara att regler avpermanent karaktär skall ges genom författning.Myndigheternas rätt att ta ut avgifterEn statlig myndighet har bara rätt att ta utavgifter om det finns ett bemyndigande frånregeringen. Om det rör sig om tvingandeoffentligrättsliga avgifter skall riksdagendessförinnan ha beslutat att verksamheten skallbedrivas och att den skall vara avgiftsbelagd. Enavgift betraktas som offentligrättslig om deninnebär ett tvingande ingrepp i enskildas ekonomiskaförhållanden. Sådana avgifter liksom frivilligaavgifter som syftar till att generera intäkter somklart överstiger statens kostnader inomverksamhetsområdet hör till riksdagenskompetensområde.Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen skallföreskrifter om förhållandet mellan enskilda och detallmänna som gäller åligganden för enskilda eller iövrigt avser ingrepp i enskildas personliga ellerekonomiska förhållanden meddeleas genom lag. Enligt8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen kanregeringen efter bemyndigande meddelasådana föreskrifter om avgifter, som på grund av 3 §annars skall meddelas av riksdagen.Sådana bemyndiganden har getts i flera fall.Riksdagen har bl.a. bemyndigat regeringen att iöverensstämmelse med vissa riktlinjer meddelaföreskrifter om ansöknings- och expeditionsavgiftervid statliga myndigheter (prop. 1989/90:138, bet.1989/90:FiU38, rskr. 289).Enligt 19 § lagen om statsbudgeten (1996:1059) fårregeringen besluta om dispositionen avavgiftsinkomster från frivilligt efterfrågade varoroch tjänster som staten tillhandahåller, ominkomsterna helt eller delvis skall täcka statenskostnader för verksamheten.Generella bestämmelser om statliga myndighetersavgiftsbelagda verksamhet finns bl.a. iavgiftsförordningen (1992:191) och ikapitalförsörjningsförordningen (1996:1188). Enligt3 § avgiftsförordningen får en myndighet ta utbetalning för de varor och tjänster dentillhandahåller bara om det framgår av lag,förordning eller särskilt beslut av regeringen.I 4 § avgiftsförordningen finns vidare ettgenerellt bemyndigande som innebär att myndighetensjälv får bestämma att ta ut avgifter för sådanavaror och tjänster som räknas upp i paragrafen. Detrör sig här bl.a. om publikationer, konferenser,kurser, uthyrning av lokaler och utrustning,offentlig inköps- och resurssamordning, ADB-information i annan form än utskrift, tjänsteexportm.m. Avgifterna skall beräknas så att fullkostnadstäckning uppnås. Av 6 § avgiftsförordningenframgår att myndigheten får bestämma dessa avgiftersstorlek. I 15 § avgiftsförordningen finnsbestämmelser om avgifter för kopior av allmännahandlingar. innehåller oftabemyndiganden att bestämma avgifter.Några iakttagelser ifråga om regleringsbreven för år1998Regleringsbreven ger ofta myndigheterna rätt attanvända anslag för fördelning av ekonomiskt stödtill enskilda, och då ofta till organisationer.Inom vissa departements ansvarsområden ärstödverksamheten inte alltid författningsreglerad.Det gäller bl.a. utgiftsområde 14 Arbetsmarknad ocharbetsliv, där det finns ett par anslag som omfattarmedel för bl.a. icke-traditionella insatser (A 2, A3). Det är enligt regleringsbrevet fråga om insatsersom inte ryms inom ordinarie regelverk. Enligtvillkoren i regleringsbrevet skall specielluppmärksamhet ägnas vissa angivna grupper. Vidareskall användas för ersättningtill kommuner i samband med insatser för att skapaferiearbeten för gymnasieungdomar och 30 miljonerkronor för att bl.a. stärka förutsättningarna försvenskar att studera språk i andra Östersjöländeroch ge studenter från möjlighet attstudera i . En mer övergripande regleringfinns i förordningen (1987:405) om denarbetsmarknadspolitiska verksamheten som bl.a.föreskriver att arbetsmarknadsmyndigheterna genomarbetsförberedande åtgärder skall underlätta för demsom vill arbeta att få ett lämpligt arbete och genomsysselsättningsfrämjande åtgärder påverkaefterfrågan på arbetskraft så att arbete kanerbjudas även dem för vilka platsförmedlande ocharbetsförberedande åtgärder inte är tillräckliga.För flertalet stödformer finns särskildaförordningar.Det finns inom andra områden enligt statsliggarenockså exempel på villkor i frågor om stöd som intetycks uttryckas i författning.Under utgiftsområde 8 anslaget A 2 Mottagande avasylsökande föreskrivs att från anslaget finansierasersättningar och skolgång m.m. för annan utlänningän den som omfattas av lagen (1994:137) ommottagande av asylsökande m.fl. under förutsättningatt utlänningen väntar på beslut omuppehållstillstånd och uppehåller sig i Sverige.Under B 3 Integrationsåtgärder ställs medel tillförfogande att lämnas bl.a. till sådanariksorganisationer som enligt regeringens beslutskall få statsbidrag i särskild ordning samt tillsamverkansorgan mellan sådana riksorganisationer somregeringen beslutat skall få statsbidrag vid sidanav sådant bidrag som utgår enligt förordningen ombidrag till invandrarnas riksorganisationer.När det gäller utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvårdoch social omsorg kan nämnas anslaget C 2,anslagspost 1, Bidrag till organisationer på detsociala området som fördelas enligt förordningen omstatsbidrag till organisationer för stöd tillmissbrukare m.m., men även kan lämnas tillorganisationer som bedriver opinionsbildning ochkunskapsutveckling inom missbruksområdet, tillorganisationer som svarar för opinionsbildning, egnainsatser och metodutveckling när det gäller utsattabarn och familjer och till kvinnojourernasriksorganisationer och invandrarorganisationer somstöder misshandlade kvinnor. Medlen, som avser attutveckla kvinnojourernas lokala arbete, bör enligtregleringsbrevet fördelas av riksorganisationerna ienlighet med riktlinjer som Socialstyrelsenmeddelar. Medel bör vidare även kunna lämnas tillstödorganisationer för män.I detta sammanhang kan också nämnas utgiftsområde 7där det finns anslaget medel för biståndsverksamhet(A 1) och samarbete med (B1), vilka enligt villkoren i regleringsbrevet fårlämnas genom eller till bl.a. svenskaorganisationer. Förordningen (1995:869) medinstruktion för Styrelsen för internationelltutvecklingssamarbete (Sida) föreskriver (3 §) attSida inom ramen för sin verksamhet skall främjamedverkan av svenska organisationer, institutioneroch företag i utvecklingssamarbetet. Av årsboken1998 internationella utvecklingssamarbeteutgiven av , ,framgår att en femtedel av det svenska biståndet, ca1,förmedlades avfolkrörelser.När det gäller frågan om regleringen av stöd tillenskilda organisationer m.fl. kan inte uteslutas attsådana stöd också förekommer under anslag somregeringen disponerar för åtgärder, projekt ellerinsatser i vissa syften, t.ex. utgiftsområde 5anslaget E 2 Europainformation som får användas tillprojektbidrag eller utgiftsområde 14 anslaget C 2Jämställdhetsåtgärder.I några fall är anslag förenade med villkor som påett mer direkt sätt som får återverkningar förenskilda bidragssökande. Inom utgiftsområde 8 harmedel ställts till förfogande under A 3Migrationspolitiska åtgärder, anslagspost 8, attanvändas enligt förordningen (1984:890) om bidragtill flyktingars resor från för bosättning iannat land. Som villkor för användandet av anslagetföreskrivs att den sökande skall kunna styrka deuppgifter som lämnas i ansökan och att bidragenskall utbetalas i samband med utresan, efterkontroll av att den sökande uppfyller kraven iförordningen och sedan kontroll skett av att densökande anmält utflyttning tillfolkbokföringsmyndigheten. Villkoren skulle kunnases som komplement till förordningen. Inomutgiftsområde 9 finns under anslaget E 1Socialvetenskapliga forskningsrådet: Forskningsmedelangivet ett villkor att medlen inte får användastill stipendier som är avsedda som alternativ tilllön eller annan form av studiefinansiering fördoktorander.En rad direktiv till myndigheterna iregleringsbreven är av sådan karaktär att de tordeupprepas år . Så är fallet beträffande en radundantag från ekonomiadministrativa föreskrifter, iflera fall gäller det undantag frånavgiftsförordningen. Ett annat sådant direktiv tordeen föreskrift under utgiftsområde 5 A 1Utrikesförvaltningen vara. UD befrias där frånskyldigheten enligt passförordningen (1979:644) atterlägga avgift för tjänstepass och diplomatpass somutfärdas för den egna personalen. I sammanhanget kandock noteras att tjänstepass för UD- ochSidaanställda eller diplomatpass inte finns med iförteckningen i 30 § passförordningen över avgiftervid passansökningar.Frågan om viss ersättning till tjänstemän för skadai tjänsten är en fråga som i flera fall regleratsförordningsvägen. Utgiftsområdet 3 innehåller underanslaget A 3 ett villkor som gällerersättning till tulltjänstemän där det emellertid istället hänvisas till att förordningen (1965:59) omersättning till polismän m.fl. för skada på egendomskall äga motsvarande tillämpning.Utskottets bedömningFöreskrifter som har betydelse för allmänheten bör iprincip meddelas i författning.I regleringsbreven förekommer att det ställs medeltill förfogande som stöd till verksamheter sombedrivs av en mer obestämd krets enskilda -organisationer eller andra, eller annars avses attanvändas av sådana enskilda för vissa ändamål. Detkan antas att stödet lämnas först efter någon formav ansökning eller förslag från mottagaren och attdet finns vissa kriterier för urvalet av dem somskall komma i åtnjutande av stödet. Regler i sådanaavseenden kan vara av stor betydelse för i vart fallbegränsade delar av allmänheten och bör därför iprincip ges genom författning. Utan att ta ställningtill i vilken ordning de stöd som redovisas i detföregående avsnittet bör regleras i varje särskiltfall vill utskottet framhålla vikten av att sådanaföreskrifter som mer direkt har betydelse förallmänheten regleras i författning i så storutsträckning som möjligt, liksom föreskrifter somupprepas år för år och inte nödvändigtvis bör hörasamman med anslagsregleringen.Det kan enligt utskottets mening finnas anledningatt i fortsatta arbete medutformningen av regleringsbreven närmare övervägaoch klarlägga de gränsdragningsproblem som finns närdet gäller frågan huruvida föreskrifter skallmeddelas i regleringsbrev eller författning.7 Förvaltningsfrågor7.1 InledningRegeringen har sedan gammalt omfattandeuppgifter på förvaltningens område. Ettstort antal förvaltningsärenden avgörsvarje år genom beslut av regeringen.Handhavandet av regeringensmyndighetsuppgifter på förvaltningsområdetär av stor betydelse för enskilda somberörs av regeringens beslut, men också iskilda hänseenden för självaregeringsarbetet. är det en givenuppgift att från de utgångspunkter somframgår av 12 kap. 1 § regeringsformengranska utövandet av regeringsmakten påförvaltningens område. Under den granskningsom nu redovisas har utskottet särskiltuppmärksammat förvaltningsmässiga aspekterpå regeringsarbetet. I det följande lämnasen redogörelse för denna del avgranskningen. Utskottet har inteeftersträvat att på grundval av dengenomgång som har utförts göra någramera allmänna uttalanden om regeringensroll på förvaltningens område.7.2 Regeringens myndighetsuppgifter påförvaltningsområdetBakgrundI äldre tid skilde man inte mellan rättskipning ochförvaltning. Kungen var högsta förvaltningsmyndighetsamtidigt som han hade domsrätt över alla domare.1634 organiserades den svenska statsverksamheten ifem kollegier med domsrätt. Ett av kollegierna varSvea hovrätt. byggdes det upp en faststatlig länsförvaltningsorganisation medlandshövdingar och underlydande tjänstemän. Under1600-talet bröts kammarrätten ut frånkammarkollegiet. Kammarrätten prövade ärenden ombeskattning och vissa brottmål. Konungen utövadefortfarande den högsta domsmakten.