bet · GL01KU26 · 1998-03-19 00:00:00 — Kommittén, som tagit sig namnetDemokratiutredningen, skall analysera forskningen, stimulera det offentligasamtalet samt föreslå behövliga åtgärder för att stärka och fördjupa detsvenska folkstyret. Uppdraget är föranlett av en rad samhällsförändringar somkan innebär problem och möjligheter för demokratins utveckling. Till de områdensom kommittén skall uppmärksamma hör ekonomins internationalisering. Hurpåverkar den tilltron till demokratin och politikens handlingsutrymme? ÄvenSveriges EU-medlemskap skall behandlas. Hur har medlemskapet påverkatmöjligheten till inflytande, och hur påverkas självförståelse och identitet?Opinionsbildningen är ytterligare ett område som skall tas upp.Det är fyra olika uppgifter som kommittén förväntas lösa. Utifrån forskningenoch tidigare utredningar skall utredningen beskriva tillståndet i demokratin.Av kommittén förväntas också en värdering och analys av detta material bl.a.med syfte att se vilka ytterligare frågeställningar som behöver belysas.Kommittén skall även stimulera det offentliga samtalet om demokratin. Slutligenskall den lägga konkreta förslag där det behövs nya åtgärder.Utredningen planeras avslutas hösten 1999.Utskottets ställningstagandeDemokratiutredningen har fått ett vidsträckt uppdrag att studera viktigaaspekter av den svenska demokratin. Det ligger enligt utskottets bedömning näratill hands att anta att utredningen under sitt arbete kommer att beröra defrågor som väcks i motionerna. Utskottet vill också påpeka att kommittén intebara skall förbättra kunskapen om den svenska demokratin utan också har tilluppgift att stimulera det offenliga samtalet om demokrati. Motionerna1997/98:K230 (kd), 1997/98:K234 (mp) och 1997/98:K255 (s) torde därför ibetydande mån kunna tillgodoses av arbete, varför deavstyrks.Den kommunala utjämningsavgiftenRådande statsbidrags- och utjämningssystemDet statsbidrags- och utjämningssystem till kommunerna och landstingen somgäller fr.o.m. består av fyra delar: inkomstutjämning,kostnadsutjämning, generellt statsbidrag samt införanderegler.Inkomstutjämningen, som syftar till att utjämna skillnader i skatteinkomster,innebär att kommuner och landsting med en skattekraft under riksgenomsnittetfår ett bidrag från staten. Summan av bidragen är lika stor som summan av deavgifter som tas ut från kommuner och landsting som har en skattekraft somligger över riksgenomsnittet.Kostnadsutjämningen, som syftar till att utjämna strukturella behovs- ochkostnadsskillnader, innebär att kommuner och landsting med ogynnsammastrukturella förhållanden får ett bidrag från staten. Summan av bidragen ärlika stor som summan av de avgifter som tas ut från kommuner och landsting somhar en gynnsam struktur.Kommunerna och landstingen erhåller ett generellt bidrag från staten somutbetalas lika i kronor per invånare. Bidragen är olika stora till kommunernarespektive landstingen.Det nya systemet införs successivt för att mildraomfördelningseffekterna. Införandereglerna begränsar bidragsminskningarna överhela åttaårsperioden. För kommunerna begränsas också bidragsökningarna under detre första åren.Vissa grundlagsbestämmelser om den kommunala självstyrelsenI regeringsformens portalparagraf andra stycket föreskrivs att den svenskafolkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentarisktstatsskick och genom självstyrelse. I 1 kap. 7 § andra stycket stadgasatt kommunerna får ta ut skatt för ?skötseln av sina uppgifter?.Införandet av det rådande utjämningssystemetRegeringen presenterade kompletteringsproposition (prop.1994/95:150) ett förslag till nytt bidrags- och utjämningssystem. Förslagetinnebar, såvitt här är av intresse, att en inomkommunalt finansierad inkomst-respektive kostnadsutjämning skulle införas.Lagrådet fann efter remiss från finansutskottet att propositionsförslagetinte stod i överensstämmelse med regeringsformens bestämmelser i 1 kap. 7 §andra stycket och avstyrkte det därför (bet. 1994/95:FiU19, bil. Förslagetskulle medföra - framhöll Lagrådet - att kommuner och landsting, vilka kommeratt vidkännas avdrag från skatteintäkterna, genom uttagande av kommunalskattoch landstingsskatt bidrar till att täcka behovet av medel i andra kommuner ochlandsting. Frågan är om en sådan skatt kan anses uttagen för skötseln avkommunens eller uppgifter.Enligt Lagrådet kunde den föreslagna ordningen inte anses stå iöverensstämmelse med ordalagen i bestämmelsen. För tolkningen av begreppet?skötseln av sina uppgifter? har Lagrådet sökt vägledning i vad som i lag ochpraxis ansetts vara en kommuns eller ett landstings angelägenheter och harfunnit att bestämmelser i kommunallagen och ett stort antal andra lagar om enkommuns befogenheter utgår från vad som brukar kallas lokaliserings-principen.Med lokaliseringsprincipen avses ett krav på anknytning till kommuns ellerlandstings område eller dess medlemmar.Lagrådet lade till att syftet med förslaget kunde tillgodoses med någon annanteknik avseende avgifter och bidrag, vilket inte skulle strida motregeringsformens bestämmelser.Konstitutionsutskottet redogjorde i sitt yttrande (1994/95:KU6y) för denkonstitutionella praxis som utvecklats och kom till slutsatsen att det fannsflera omständigheter som gav utrymme åt en annan tolkning än Lagrådets avgrundlagens bestämmelser om beskattningsrätten. Utskottet erinrade om att det iförarbetena till regeringsformens bestämmelse om lagprövning (KU 1978/79:39 s.13) anförs att det är naturligt att som grundlagsstiftare är deninstans som är bäst ägnad att pröva om en viss föreskrift är grundlagsenlig.Utskottet ansåg det emellertid vara mycket angeläget att det inte finns någontveksamhet kring tillämpningen av regeringsformen. Utskottet förordade därföratt frågan om innebörden av den kommunala självstyrelsen och beskattningsrättenoch dess förhållande till utformningen av grundlagsbestämmelserna blev föremålför en analys och ett förtydligande.På finansutskottets förslag beslöt ställa sig bakom förslaget omett nytt bidrags- och utjämningssystem när det gällde de grundläggandeprinciperna beträffande syfte, inriktning, omfattning och införanderegler(bet.1994/95:FiU19). Men utskottet och ansåg med hänvisning tillkonstitutionsutskottets yttrande att man i första hand borde välja en annanlagstiftningsteknik för att uppnå de eftersträvade utjämningseffekterna.Riksdagen begärde därför ett nytt förslag från regeringen i så god tid attsystemet skulle kunna vara i kraft fr.o.m. den 1 januari 1996.I proposition 1995/96:64, som Lagrådet godkänt, föreslog regeringen en sådanlagteknisk lösning som förordat. Enligt förslaget, somvann bifall, genomfördes med vissa justeringar det utjämningssystemsom ställt sig bakom. I stället för att en del av enkommuns respektive ett landstings skatteinkomster skulle tillföras annan kommuneller landsting, svarar staten nu formellt för utjämningskostnaderna, men dessafinansieras genom en utjämningsavgift till staten från de ekonomiskt ochstrukturellt starkare kommunerna respektive landstingen.MotionenHenrik S Järrel (m) anser i motion 1997/98:Fi603 att det av kommuner ochlandsting finansierade utjämningssystemet bör avskaffas. Endast staten skall hauppgiften att via den statliga inkomstskatten och andra statliga inkomstkällorsörja för finansieringen av ett kommunalt utjämningssystem. Bestämmelserna iregeringsformens 1 kap. 7 § andra stycket bör därför preciseras så attkommunerna medges att ta ut skatt eller avgift för skötseln endast av den egnakommunens uppgifter (yrkande 4).UtredningslägetRegeringen tillkallade en parlamentarisk kommitté med uppgift attanalysera innebörden av den kommunala självstyrelsen och beskattningsrätten ochdess förhållande till grundlagsbestämmelserna (dir. 1995:111). Kommitténavlämnade sitt betänkande Den kommunala självstyrelsen ochgrundlagen (SOU 1996:129). I betänkandet hänvisar kommittén tillriksdagsbehandlingen av det nya utjämningssystemet och konstaterar därigenom har fört in en ny syn på den kommunala beskattningsrätten genomatt skatt som tas upp av en kommun eller ett landsting ansetts delvis kunna tasi anspråk för att bekosta andra kommuners respektive landstings uppgifter. Densyn som ställningstagande ger uttryck för bör komma till klartuttryck i RF. Kommittén föreslår därför att RF kompletteras med en bestämmelseom att kommuner och landsting i lag får åläggas att bidra till kostnaden förandra kommuners respektive landstings uppgifter om det görs för att uppnå enjämlik fördelning av resurser mellan kommuner och mellan landsting. Förslagethar remissbehandlats och är föremål för beredning i Regeringskansliet.Regeringen har också tillkallat en kommitté (dir. 1995:118, 1997:32) meduppgift att följa upp och utvärdera samt lämna förslag i syfte att utvecklastatsbidrags- och utjämningssystemet. Kommittén har avlämnat delbetänkandetHantering av fel i utjämningssystemet för kommuner och landsting (SOU 1997:93).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller den bedömning som utskottet gjorde i sitt yttrande1994/95:KU6y till finansutskottet beträffande utjämningssystemets förhållandetill grundlagsbestämmelserna. Utskottet vidhåller även att det är mycketangeläget att det inte finns någon tveksamhet kring tillämpningen avregeringsformen och kan konstatera att det i pågårövervägningar med anledning av förslagen i betänkandet Den kommunalasjälvstyrelsen och grundlagen (SOU 1996:129). Motion 1997/98:Fi603 (m) yrkande4 avstyrks.Införlivandet av konventioner med svensk rättAllmänt om fullgörande av internationella avtalEffekten av en internationell överenskommelse är att den anslutande staten haratt lojalt fullgöra de åtaganden som framgår av överenskommelsen. Parterna ärfolkrättsligt förpliktade att se till att deras nationella myndighetertillämpar överenskommelsens bestämmelser. Underlåtenhet härutinnan utgörfolkrättsbrott. Det finns ingen allmän folkrättslig regel för hur deavtalsslutande staterna skall gå till väga för att uppfylla sinakonventionsförpliktelser. kan den internationella överenskommelseninnehålla bestämmelser om hur konventionen skall fullgöras. Vanligtvis saknasdock sådana bestämmelser. Parterna har då full handlingsfrihet i fråga om denteknik de vill använda för att uppfylla åtagandena i konventionen.Olika metoder att införliva en konvention med nationell rättI många stater gäller som en allmän statsrättslig princip att ingångnakonventioner automatiskt blir en del av den interna, nationella rätten. Dessakonventioner skall således direkt tillämpas av domstolar och andra myndigheterpå samma sätt som nationellt stiftad lag. Detta är förhållandet i t.ex. ,, och . I andra rättssystem som t.ex. deskandinaviska länderna, , och existerar inte ensådan automatik. Det krävs då ett införlivande med den nationellarättsordningen för att konventionen skall kunna tillämpas i landet. Att en avSverige tillträdd konvention inte blir direkt tillämplig för de svenskadomstolarna och myndigheterna utan att detta föreskrivits i lag torde ståhelt klart. Såväl , Regeringsrätten som Arbetsdomstolen haruttalat att internationella överenskommelser inte utan förmedling avlagstiftning blir gällande svensk rätt (AD 1972 nr 5, NJA 1973 s. 423, RÅ 1974ref. 61, NJA 1981 s. 1205 och NJA 1984 s. 903).I har införlivandet med svensk rätt huvudsakligen skett genom att deninternationella överenskommelsen transformerats till svensk rätt, dvs.omarbetats till svensk författningstext. I ett antal fall har dock avtalet istället inkorporerats, dvs. det har i lag eller annan författning föreskrivitsatt den internationella överenskommelsens bestämmelser gäller i Sverige.På denna punkt innebär medlemskapet i EU särskilda förutsättningar. Enligtartikel 189 i är förordningar direkt tillämpliga imedlemsstaterna. Ett direktiv skall med avseende på det resultat som skalluppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men skallöverlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssättför genomförandet.MotionenI motion 1997/98:K235 av m.fl. (mp) hemställs att ingångna ochratificerade konventioner skall införlivas i svensk lagstiftning och att deskall vara direkt tillämpliga i svensk lag. Motionärerna påpekar att Sverigedeltar mycket aktivt på det internationella planet i olika frågor, men detfinns exempel där inte lever upp till konventionerna. Beträffande t.ex.barnkonventionen har (SOU 1997:116) föreslagit attkonventionen inte skall inkorporeras med svensk rätt. Ett annat exempel där detråder inkongruens mellan ingångna internationella avtal och svensk rätt är inominternationell miljövård. Motionärerna hävdar att mer eller mindrestruntar i att genomföra bestämmelserna i den s.k. om MKB iett gränsöverskridande sammanhang.Utskottets ställningstagandeDet står klart att tillämpar ett s.k. dualistiskt system förinförlivandet av internationella konventioner med svensk rätt. Det innebär atten av tillträdd konvention inte blir direkt tillämplig för de svenskadomstolarna och myndigheterna utan att detta föreskrivits i lag. I några andraländer tillämpas det s.k. monistiska systemet som innebär att konventionernaautomatiskt införlivas med landets rätt. Utskottet kan konstatera att olikaländer kommit att tillämpa olika system. Det finns enligt utskottets meninginte skäl att gå över till det monistiska systemet. Motion 1997/98:K235 (mp)avstyrks.Skiljande av domare från befattning med pågående målBakgrundI blev ett hovrättsråd i mot sin vilja genom beslutav hovrätten (hovrättspresidenten) i administrativ ordning befriad från ansvarför den egna roteln på den avdelning han då tjänstgjorde på. Beslutet innebaratt han också befriades från referentskapet i ett narkotikamål, lottat på hansrotel och utsatt till huvudförhandling senare samma månad. Hovrättsrådetanmälde hovrättspresidentens beslut till Justitiekanslern, , och gjordegällande att beslutet var grundlagsstridigt. Av handlingarna hos JK framgickatt hovrättsrådet ex officio inkallat de polismän som hörts i tingsrätten tillomförhör i hovrätten. gjorde gällande att detta hans agerandeutgjort orsaken till att han bytts ut som referent. Hovrätten bestred att dettavarit fallet och hävdade att beslutet grundats på att hovrättsrådet varittjänsteodugligt en längre tid.Justitiekanslern avgav sitt beslut . JK anför i beslutetatt i den garanti som en ordinarie domare har mot att bli skild från sin tjänsti annan ordning än den som anges i lag måste inrymmas mer än den formellabehörigheten att tjänstgöra som domare och komma i åtnjutande av de därmedförenade ekonomiska förmånerna. Däri måste, enligt JK, rimligen även innefattasen rätt att - utan andra sanktioner än de som är föreskrivna i lag - få utövade arbetsuppgifter som är förenade med tjänsten. JK gör därför den bedömningenatt hovrättens åtgärd att tvångsvis, genom ett administrativt beslut, omplaceradet aktuella hovrättsrådet från att vara indelad till tjänstgöring på enavdelning med ansvar för en rotel till att tjänstgöra i en s.k. pool utan egetrotelansvar inte synes stå i överensstämmelse med bestämmelsen i 11 kap. 5 §RF.Sveriges domareförbund har i en skrivelse till den 16september 1996 anfört att det enligt mening strider motgrunderna för 11 kap. 2 § RF om en domstolschef i administrativ ordning skiljeren domare från befattningen av ett mål i syfte att påverka målets handläggning.Förbundet anser att dessa principer bör framgå av bestämmelser i lag ochhemställer att departementet låter utreda frågan.MotionenI motion 1997/98:Ju406 av m.fl. (v) begärs att en utredningtillsätts angående lagreglering av skiljandet av domare från befattning med ettpågående mål eller förflyttning av domare som reaktion på beslut som domarenfattat under målets handläggning (yrkande 2).Motionärerna förklarar sig dela syn på dessa frågor ochanser att oavsett hur det förhållit sig i det konkreta fallet är denintressanta och viktiga frågan under vilka förhållanden en ordinarie domare motsin vilja får fråntas ett på hans rotel lottat mål. Enligt motionärerna ärdomstolarnas självständighet och skyddet mot påtryckningar från utomstående -även regering, riksdag och myndigheter - ett nödvändigt fundament för enrättsstat. Frågan bör därför utredas skyndsamt.Gällande bestämmelserEnligt 11 kap. 2 § RF får ingen myndighet, inte heller , bestämma hurdomstol skall döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt skalltillämpa rättsregel i särskilt fall. I fråga om de ordinarie domarnasrättsställning finns vidare en grundläggande bestämmelse i 11 kap. 5 § RF.Enligt den bestämmelsen får den som utnämnts till ordinarie domare skiljas fråntjänsten endast1. om han genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänste-åliggande har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsten,2. om han uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldigatt avgå med pension.Enligt 10 § lagen (1994:261) om fullmaktsanställning, vilken är tillämplig ifråga om ordinarie domare, gäller vidare att en arbetstagare får avstängas frånarbetet1. om ett förfarande inleds som syftar till att han skall avskedas,2. om en åtgärd vidtas för att åtal skall väckas mot honom för en gärning somkan antas medföra avskedande,3. om han inte fullgör sina arbetsuppgifter tillfredsställande och dettaberor på sjukdom eller något jämförligt förhållande, eller4. om han inte följer ett beslut om läkarundersökning enligt 11 §.Någon möjlighet att i övrigt skilja en ordinarie domare från hansarbetsuppgifter anvisar inte lagstiftningen (jfr 9 § lagen omfullmaktsanställning).Av 15 § lagen om fullmaktsanställning följer att det är Statens ansvarsnämndsom beslutar i fråga om avskedande, avstängning och läkarundersökning när detgäller bl.a. ordinarie domare.Beträffande hovrättsdomares tjänstgöringsförhållanden - indelning påavdelning, tilldelning av rotel - finns också bestämmelser i förordningen(1979:569) med hovrättsinstruktion.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet behandlade ett likalydande förslag i sitt betänkande 1996/97:KU26.Utskottet erinrade då om att en ordinarie domare enligt 11 kap. 5 § RF inte fårskiljas från sin domartjänst i annan ordning än den som anges i lag. JK harfunnit att det i denna garanti även innefattas en rätt för domare att - utanandra sanktioner än de som är föreskrivna i lag - få utöva de arbetsuppgiftersom är förenade med tjänsten. har i en skrivelse tillJustitiedepartementet begärt att departementet utreder om det i lag bör framgåatt en domstolschef inte i administrativ ordning får skilja en domare frånbefattningen av ett mål i syfte att påverka målets handläggning. Enligt vadutskottet inhämtade var skrivelse förutskottets beredning föremål för beredning i Justitiedepartementet.Utskottet ville inte föregripa regeringens bedömning av om regeringsformensbestämmelser ger tillräcklig ledning i nu aktuella fall eller om ytterligarelagstiftning krävs för att skydda domare mot otillbörlig påverkan. Motionenavstyrktes med hänvisning härtill.Regeringens svar till domareförbundStatsrådet hänvisade i ett svarsbrev till (daterat ) till domstolskommitté.Kommittén kommer sannolikt att ta upp frågan om domares förflyttningskyldighetoch betydelsen av de internationella överenskommelser som har ingått.Det fanns enligt statsrådets mening skäl att avvakta resultatet avDomstolskommitténs arbete innan de frågor som har behandlats avDomarutredningen (SOU 1994:99 s. 296 f.) eventuellt bereds vidare.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrker motion 1997/98:Ju406 (v) yrkande 2.Pensionsregler vid politiska uppdragMotionenI motion 1997/98:K260 av m.fl. (s) hävdas att det ärviktigt att ingen förlorar ekonomiskt på att aktivera sig i politiken. Denersättning som utgår för politiska uppdrag är inte pensionsgrundande ?fulltut?, t.ex. STP (särskild tilläggspension), påpekar motionärerna och vill attregeringen skall få i uppdrag att verka för att ersättningen för politiskauppdrag blir pensionsgrundande ?fullt ut?.BakgrundErsättning för politiska uppdrag omfattas i allmänhet av lagen om allmänförsäkring (3 kap. 2 §), och de socialavgifter som skall utgå betalas avuppdragsgivaren. Eftersom det i regel inte finns kollektivavtal i fråga omuppdrag av detta slag, ger uppdraget generellt sett inte heller rätt tillkollektiv-avtalspension, såsom STP, ITP e.d.För vissa politiska uppdrag regleras pensionsvillkoren enligt särskilda avtaleller i annan ordning. Det gäller bl.a. ledamöter varspensionsvillkor regleras i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor förriksdagens ledamöter. En utgångspunkt för bestämmelserna i den lagen var att deskulle utformas i närmare anslutning till vad som gäller för statstjänstemän imotsvarande lönenivå. Ett system med egenlivränta infördes för att i vissa fallkompensera ledamot som inte är berättigad till ålderspension.Konstitutionsutskottet (bet. 1993/94:KU43) ansåg att det var angeläget attriksdagen beslutade om de föreslagna ändringarna. Utskottet pekade dock på enrad förestående förändringar, som valperiodens längd och ett reformerat allmänttjänstepensionssystem, och framhöll att det fick bli en uppgift förFörvaltningskontoret att följa utvecklingen.Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet har tidigare behandlat förslag om riksdagsledamöternaspensionsvillkor. Det skedde då utskottet tog upp frågor omriksdagsledamöternas och de svenska Europaparlamentarikernas ekonomiska villkori betänkande 1997/98:KU6. Utskottet behandlade i det sammanhanget två motionerdär det föreslogs att ålderspension enbart bör relateras till det antal år mantjänstgjort i . Enligt rådande bestämmelser skiljer sigpensionsvillkoren åt beroende på om ledamoten är över eller under vidavgången. Utskottet erinrade då att de rådande bestämmelserna om ålderspensionför riksdagsledamöter trädde i kraft för något och innebaren viss anpassning till gängse pensionssystem på arbetsmarknaden.Utskottets ställningstagandeVad beträffar riksdagsledamöternas pensionsvillkor vidhåller utskottet denståndpunkt utskottet tidigare intagit. För övriga politiker anser utskottet attdet bör ankomma på de politiska institutioner och organisationer som betalar utersättningarna till förtroendevalda att utforma bestämmelser ompensionsförmåner utöver vad som följer av lagen om allmän försäkring. Motion1997/98:K206 (s) avstyrks således. beträffande rösträttenatt avslår motionerna 1997/98:K208 yrkande 2, 1997/98: K209,1997/98:K264 samt 1997/98:Kr270 yrkandena 73 och 74,res. 1 (c)res. 2 (v)res. 3 (mp)2. beträffande gemensam valdagatt avslår motionerna 1997/98:K202 yrkande 6, 1997/98: K249,1997/98:K258 yrkande 6 samt 1997/98:K516 yrkande 2,res. 4 (m, c, fp, mp)3. beträffande personvaletatt avslår motionerna 1997/98:K202 yrkande 5, 1997/98: K219,1997/98:K233 samt 1997/98:A806 yrkande 2,res. 5 (m)res. 6 (fp)res. 7 (v, mp)4. beträffande spärren vid val till Europaparlamentetatt avslår motionerna 1996/97:U515 yrkande 13 samt 1997/98:K715yrkande 20,5. beträffande antalet riksdagsledamöteratt avslår motion 1997/98:K202 yrkande 4,res. 8 (m)6. beträffande folkomröstningsinstitutetatt avslår motionerna 1997/98:K202 yrkande 9 samt 1997/98:K506yrkandena 5-8,res. 9 (m)res. 10 (mp)7. beträffande val av statsministeratt avslår motion 1997/98:K217,8. beträffande förstärkt minoritetsskydd avseende utskottsinitiativ igrundlagsärendeatt avslår motion 1997/98:K227 yrkande 1,res. 11 (m)9. beträffande förstärkt minoritetsskydd avseende utskottsinitiativ iandra frågor än grundlagsärendeatt avslår motion 1997/98::227 yrkande 2,res. 12 (m)10. beträffande hörande av Lagrådet i grundlagsfrågoratt avslår motion 1997/98:K202 yrkande 14,res. 13 (m, fp, mp)11. beträffande lagprövningsrättenatt avslår motion 1997/98:K202 yrkande 11,res. 14 (m, fp)12. beträffande författningsdomstolatt avslår motionerna 1997/98:K202 yrkande 12 samt 1997/98:K204,res. 15 (m, fp, mp)13. beträffande insatser för att slå vakt om demokratin, m.m.att avslår motionerna 1997/98:K230, 1997/98:K234 samt 1997/98:K255,res. 16 (mp)14. beträffande den kommunala utjämningsavgiftenatt avslår motion 1997/98:Fi603 yrkande 4,res.