bet · GL01JuU13 · 1998-05-12 00:00:00 — Utskottet utgårfrån att de särskilda insatser som vidtagits och som visat sig vara effektivaockså kommer att spridas till andra polismyndigheter samt att regeringen nogaföljer detta arbete. Något särskilt uttalande från sida härom krävsenligt utskottets mening emellertid inte. Genom vad som sagts får motionernaJu32, Ju917, Ju933 och Ju934 i nu behandlade delar anses vara tillgodosedda ochde avstyrks.Vad slutligen gäller polisens arbetsmetoder yrkas i motion Ju27 (fp) att en?svensk New York-modell? bör ges spridning i landet. Enligt motionärerna börpolisen visa minskad toleransnivå mot ordningsstörningar; därigenom uppnås ökadtrygghet och en minskning av våldet vilket ett projekt i vittnar om.Utskottet, som besökt för att studera polisens arbetsmetoder där,behandlade i betänkande 1997/98:JuU1 (s. 31) ett yrkande om att polisen börägna New York-polisens arbetsmetoder stor uppmärksamhet. Utskottet, som ansågdet närmast självklart att erfarenheterna från inte går att direktöverföra till , framhöll att det finns en del intressanta tankegångarsom säkerligen kommer att påverka polisarbetet också här. Som utskottet dåkonstaterade lämpar sig frågan knappast för generella uttalanden i den enaeller andra riktningen och de aktuella motionsyrkandena avstyrktes. Utskottethar inte någon annan uppfattning . Yrkandet om införande av en svensk NewYork-modell i motion Ju27 avstyrks.Handel med kvinnorI motion Ju917 (c) begärs sanktioner beträffande oetisk kontaktförmedling ochkvinnoimport.Frågor om oetisk kontaktförmedling och kvinnoimport har varitföremål för behandling i utskottet. Utskottet konstaterade vid det senastetillfället - då det behandlade ett likalydande yrkande i betänkande1996/97:JuU11 (s. 13 f) - att med i motionen sammanhängande frågor var föremålför utredning och att resultatet härav borde avvaktas. Den utredning som avsågsvar den i detta betänkande tidigare nämnda som alltsåavlämnat sitt betänkande. Betänkandet har, som tidigare nämnts, regeringenöverlämnat till Kommittén om ny instans- och process-ordning iutlänningsärenden (NIPU, UD 1997:04) för beaktande.Utskottet har inte någon annan uppfattning än tidigare och ansersålunda att resultatet av beredningen av förslag böravvaktas. Bifall till motion Ju917 i denna del avstyrks därför.I sammanhanget skall också nämnas att fått i uppdrag attvara nationell rapportör för i frågor som rör handel med kvinnor. Iuppdraget ligger bl.a. att samla uppgifter om omfattningen av handel medkvinnor i och andra länder och om hur den kan förebyggas och bekämpassamt att regelbundet rapportera till regeringen.Åklagarnas handläggningVåld mot kvinnor är ett prioriterat område för åklagarna. För att ytterligareunderstryka vikten av att konkreta resultat uppnås har även Riksåklagaren ochåklagarmyndigheterna fått i uppdrag att utforma åtgärdsprogram ellerpolicydokument för ärenden om våld mot kvinnor, att samverka med andramydigheter och att följa den internationella utvecklingen på området.Åtgärderna skall redovisas regelbundet till regeringen. Som utskottet framförttidigare är det positivt att myndigheterna på detta sätt nu skall lyfta framfrågan om våld mot kvinnor.En fråga som tagits upp särskilt i propositionen såvitt avser åklagarnashandläggning är frågan om vem som skall vara förundersökningsledare i ärendenom våld mot kvinnor. En förundersökning leds av polisen eller av åklagaren (23kap. 3 § ). Om förundersökningen inletts av polisen och sakeninte är av enkel beskaffenhet skall åklagaren överta förundersökningen närnågon skäligen kan misstänkas för brottet. Lagstiftaren har inte närmare angettvilka ärenden som skall anses vara av enkel beskaffenhet. Även i andra fallskall åklagaren överta förundersökningen när det är påkallat av särskilda skäl.Den närmare fördelningen mellan polisen och åklagaren bestämdes tidigaregenom det s.k. fördelningscirkuläret (Riksåklagarens anvisningar angående vissafrågor rörande ledningen av förundersökning i brottmål, RÅC 1:95,allmänna råd angående förundersökning i brottmål, FAP403:5) som fastställdes av Riksåklagaren och gemensamt.Enligt den lydelse som fördelningscirkuläret hade t.o.m. skullemisshandel som inte är grov anses vara av enkel beskaffenhet. Det betydde attpolisen enligt cirkuläret var förundersökningsledare i ärenden som bedömdes sommisshandel av normalgraden, medan åklagaren var förundersökningsledare iärenden som bedömdes som grov misshandel. Enligt cirkuläret skulle åklagareninträda som förundersökningsledare även om målet var av enkel beskaffenhet närdet uppkom en fråga om användning av tvångsmedel eller när det krävdes enåtgärd från domstolens sida under förundersökningen.Kvinnovåldskommissionen föreslog att åklagarna, som dels har denprocessrättsliga erfarenheten, dels erfarenheten av domstolarnas bedömning avbevisningen, bör vara förundersökningsledare i alla ärenden som rör misshandelav en man mot en kvinna när kvinnan och mannen är bekanta med varandra, även ombrottet inte är grovt. Åklagarnas kompetens bör enligt kommissionen inte minsttas till vara för att avgöra i vilken utsträckning det behövs ytterligareutredning för att säkra bevisning för en fällande dom. Ändringen borde enligtkommissionen ske genom en ändring i fördelningscirkuläret.I motionerna Ju27 (fp) och Ju32 (mp) yrkas att fördelningscirkuläret skalländras på det sätt föreslagit.Enligt utskottets mening är det angeläget att ärenden som rör våld och andrakränkningar i nära relationer hanteras på ett så effektivt sätt som möjligt.Det är åklagarna som har det yttersta ansvaret för utredningsverksamheten, ävenden som leds av polisen. Det finns därför enligt utskottets mening skäl somtalar för att åklagare i ökad utsträckning bör vara förundersökningsledare iärenden som rör våld i nära relationer. Härför talar bl.a. komplexiteten idessa ärenden och de bevissvårigheter som ofta föreligger.En omfattande översyn av fördelningscirkuläret har genomförts avRiksåklagaren och . I direktiven för översynen framhöllsbl.a. förslag i denna del. Riksåklagaren ochRikspolisstyrelsen har i anledning av denna översyn utfärdat allmännaråd om ledningen av förundersökning i brottmål (RÅFS 1997:12, FAP 403-5) vilkaersätter de tidigare nämnda anvisningarna/allmänna råden, det s.k.fördelningscirkuläret.En principiell utgångspunkt för de allmänna råden är bl.a. attpolismyndigheten är förundersökningsledare i ärenden av s.k.vardagsbrottskaraktär och att åklagarna koncentrerar sina krafter på de merkomplicerade ärendena.Som huvudregel bör bl.a. gälla att åklagaren leder förundersökningar avseendebrott mot 6 kap. samt i övrigt beträffande brott för vilkafängelse eller däröver kan följa; övriga brott kan i normalfallenenligt råden anses vara av enkel beskaffenhet. Det finns enligt rådenemellertid brott där det på grund av särskilda omständigheter är motiverat attåklagaren leder förundersökningen och där huvudregeln bör vara att ansvaret föratt leda förundersökningen bör falla på åklagaren. Som exempel på sådana brottoch omständigheter nämns bl.a. brott som innefattar våld som riktar sig motnärstående.En närmare bestämning av fördelningen mellan åklagare och polis om ansvaretför förundersökningsledningen kommer att göras genom lokala överenskommelser.Riksåklagaren och har i gemensamt beslut tillsatt enarbetsgrupp som skall följa, samordna och utvärdera det lokala och regionalautvecklingsarbetet inom den brottsutredande verksamheten. En av arbetsgruppenshuvuduppgifter blir att följa och utvärdera de lokala avtal som kommer attbeslutas av överåklagarna om ansvaret för att leda förundersökning.Enligt utskottets mening får de allmänna råd som beslutats ansestillgodose kraven i motionerna Ju27 och Ju32 i nu aktuella delar. Utskottet vill här understryka vikten av uppföljningsarbetet av delokala överenskommelserna och utgår från att även regeringen följerutvecklingen på området. Något särskilt uttalande härom behövs emellertid inte.Behandlingsmetoder för män som dömts för vålds- och sexualbrottI motionerna Ju24, Ju38 och Ju904 samt motion 1996/97:Ju901 (samtliga m) anförsatt regeringen bör överväga hur den framtida användningen av kemisk kastreringför sexualbrottslingar bör kunna utvecklas. I motion Ju934 (s) framförs attregeringen bör ta initiativ till att påbörja och sprida program som syftar tillatt påverka våldsamma män och få dem att lösa konflikter på annat sätt än genomvåld. I motion Ju28 (v) anser motionärerna att en försöksverksamhet börgenomföras enligt för män som kommer att dömas för köpav sexuella tjänster. Modellen innebär att den som döms för sådant brott fårvälja mellan att ta det straff som utmätts och att delta i ettrehabiliteringsprojekt.Enligt utskottets mening intar frågor om behandling av män som dömts förvåldsbrott mot kvinnor en särställning. Det är synnerligen angeläget att riskenför återfall i sådan brottslighet minimeras.Olika män kan behöva olika behandling. Goda och vetenskapligt beprövadebehandlingsprogram inom kriminalvården för dessa män bör minska risken föråterfall. Genom sådana program kan också ökad kunskap vinnas om orsakerna tillmäns våld mot kvinnor, och därmed ökar förutsättningarna för att dömda män inteskall återfalla i brottslighet och för att detta våld skall kunnaelimineras. Men även behandlingsprogram för män som inte är dömda, t.ex. sådanaprogram som erbjuds män som söker sig till olika mansjourer eller kriscentraför män, är enligt utskottets mening angelägna.Kvinnovåldskommissionen har i sitt betänkande redovisat olika befintligabehandlingsprogram för män som begår våldsbrott mot kvinnor och därvidkonstaterat att det saknas både överblick över vilka program som finns ochvetenskapliga utvärderingar av programmens effekter. Mot den bakgrunden harregeringen givit i uppdrag att, i samråd medSocialstyrelsen, kartlägga vilka metoder som används för behandling av män somdömts för våldsbrott mot kvinnor och överväga vilka behov som finns av enutbyggnad av behandlingen för dessa män. Därutöver kommer regeringen enligtpropositionen att avsätta för en utvärdering av i vilkenutsträckning befintliga behandlingsmetoder för män som begått våldsbrott ochsexualbrott mot kvinnor är lämpliga och verksamma. Formerna för en sådanutvärdering bereds närmare inom Regeringskansliet.Utskottet välkomnar regeringens initiativ. Det är uppenbart att det behövsbåde en ökad överblick över befintliga behandlingsformer och program och enökad kunskap om huruvida nuvarande program är verkningsfulla. Enligt utskottetsmening får de ovan nämnda motionerna Ju24, Ju28, Ju38, Ju904 Ju934 samt motion1996/97:Ju901 i nu aktuella delar anses vara tillgodosedda genom att det nunämnda arbetet inletts.Såvitt gäller utvärderingen av behandlingsmetoder framförs i motion Ju27 (fp)att en sådan måste göras av oberoende forskare.Såsom regeringen framfört i propositionen råder olika synsätt mellanföreträdare för olika yrkesgrupper och mellan olika vetenskapstraditioner ifråga om vilken behandling av män som dömts för vålds- och sexualbrott som ärlämplig och verksam. Utskottet utgår från att regeringen har detta för ögonennär nu formerna för utvärderingsarbetet bereds vidare inom Regeringskan-sliet.Någon särskilt uttalande från sida är enligt utskottets mening intenödvändigt och bifall till motion Ju27 avstyrks.I motionerna A805 och 1996/97:Ju506 (båda kd), slutligen, anförs att detskall var obligatoriskt för den som döms för sexualbrott att i anslutning tillstraffet genomgå psykiatrisk vård och rehabilitering.Utskottet har vid ett flertal tillfällen tagit ställning till frågan omobligatorisk vård för intagna i kriminalvårdsanstalt, bl.a. försexualbrottsdömda (se bet. 1996/97:JuU11 s. 18 f med där gjorda hänvisningar).I samtliga fall har utskottet av principiella skäl tagit avstånd från tanken påinförande av obligatorisk vård för intagna i kriminalvårdsanstalt. Utskottetvidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker bifall till motionerna A805och 1996/97:Ju506 i nu behandlad fråga.BesöksförbudLagen (1988:688) om besöksförbud, som trädde i kraft , var ettled i strävandena att skydda främst kvinnor som utsätts för förföljelse ochtrakasserier av män som de har sammanlevt med. Ett besöksförbudinnebär ett förbud för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt meden annan person eller att följa efter denna person. Om ett sådant förbud inteär tillräckligt kan ett utvidgat besöksförbud meddelas. Ett utvidgatbesöksförbud kan innebära ett förbud att uppehålla sig i närheten av den andrapersonens bostad eller arbetsplats. Besöksförbud kan meddelas för högst ,men kan förlängas med i taget. Besöksförbud meddelas av åklagaren.Straffet för överträdelse av ett besöksförbud är böter eller fängelse i högstett år.I en rad motioner begärs åtgärder för att män som utövar våld mot kvinnorskall kunna förhindras att överträda meddelade besöksförbud. Det är enligtmotionärerna i motionerna Ju801 (s) och Ju919 (v) inte rimligt att kvinnornasmöjlighet att röra sig fritt begränsas; i stället bör möjligheterna attbegränsa männens rörelsefrihet utvidgas. Också i motion A804 (mp) begärs i merallmänna ordalag en utvidgning av möjligheterna att meddela besöksförbud och imotion Ju32 (också mp) att de män som bryter mot sådana förbud skallfrihetsberövas.I motionerna Ju27, Ju30 och Ju901 (samtliga fp) yrkas olika åtgärder tillskydd för förföljda kvinnor: att besöksförbud bör kunna utvidgas till attomfatta del av kommun, att frågan om kommunarrest eller bosättningsplikt förmän som återkommande överträder besöksförbud utreds, att män som överträderbesöksförbud skall kunna förses med fotboja samt att de skall kunnapunktmarkeras och få körkortet återkallat.I motion So653 (kd) anser motionärerna att gärningsmän som friges efteravtjänat fängelsestraff skall kunna få särskild frigivningsföreskrift i form avett utvidgat besöksförbud; gärningsmannen skall inte få bosätta sig i närhetenav brottsoffret. I motion Ju917 (c) hänvisas till irländska regler som går utpå att mannen ges besöksförbud avseende sitt eget hem.Lagen om besöksförbud har utvärderats avBrottsförebyggande rådet. Några mer vittgående slutsatser ombesöksförbudslagens effektivitet har inte kunnat dras. Det har i den andrautvärderingen - som redovisades - bl.a. konstaterats att meringående studier av de olika beslut som fattas behövs, liksom intervjuer meddem som skyddas av besöksförbud och dem som meddelas sådant förbud.Brottsofferutredningen har haft i uppdrag att undersöka erfarenheterna avlagen ur brottsoffersynpunkt, eventuellt genom intervjuer med dem som skyddasav besöksförbud och med dem som meddelas förbud. Vidare har ingått iutredningens uppdrag att lämna de förslag till lagändringar och förändringar iandra avseenden som utvärderingen kan ge anledning till (dir. 1995:94).Brottsofferutredningen har i sitt avlämnade betänkande Brottsoffer -Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) redovisat svaren på en enkät somsänts ut till samtliga brottsoffer- och kvinnojourer. I enkäten har jourernatillfrågats om hur besöksförbudet fungerar och om det tillgodoser det behov avskydd som finns. På uppdrag av utredningen har vidare fil. erfarenheterna av lagen hos såväl den som förbudet avser att skyddasom den som har meddelats beslutet. Undersökningarna visar att lagen fungerarrelativt väl och i enlighet med sina syften. Beslut om besöksförbud bör enligtutredningen dock i fråga om begränsningar och undantag i större utsträckningavpassas efter parternas förhållanden, vilket särskilt gäller när parterna hargemensamma barn. I dessa fall föreslår utredningen att socialnämnden skallunderrättas om förbudet. För att förbättra informationen om vad ettbesöksförbud innebär föreslås slutligen att Riks-åklagaren får i uppdrag att tafram särskilda informationsblad.I den i detta betänkande aktuella propositionen redovisar regeringen att denuppdragit åt att göra en förstudie om de praktiska ochtekniska förutsättningarna för en försöksverksamhet med elektronisk övervakningav män som brutit mot besöksförbud. Regeringen anför att den ökadeupptäcktsrisk som en sådan övervakning innebär kan verka avskräckande även förmän som upprepade gånger brutit mot besöksförbud och att elektroniskövervakning i kombination med annan skyddsutrustning skulle innebära en ökadtrygghet för kvinnan. Detta är enligt regeringens mening skäl nog för atttekniken skall vara intressant för fortsatta överväganden. För att ett vidarelagstiftningsarbete om grunderna för ett förordnande om elektronisk övervakningoch den närmare utformningen av en sådan skall vara meningsfull krävs enligtregeringens mening emellertid en sådan översyn som nufått i uppdrag att göra.Utskottet konstaterar för sin del att frågan om att upprätthålla beslutadebesöksförbud är mycket angelägen. Den studie som Brottsofferutredningengenomfört visar också, som ovan nämnts, att lagen fungerar relativt väl och ienlighet med sina syften. Det finns emellertid all anledning att förbättramöjligheterna att förhindra överträdelser av besöksförbud, varför utskottetvälkomnar det uppdrag som regeringen givit till Brottsförebyggande rådet.Uppdraget, liksom beredningen av betänkande, bör nuavvaktas, och de här aktuella väckta motionerna bör enligt utskottets meningdärför inte föranleda något uttalande från rikdagens sida.Utskottet vill dock erinra om att de yrkanden som syftar till att begränsamannens rörelsefrihet kan komma i konflikt med rätten att fritt förflytta siginom riket enligt 2 kap. 8 § regeringsformen (se bet. 1990/91:JuU21 s. 15 f).Utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju27, Ju30, Ju32, Ju801, Ju901,Ju917, Ju919, So653 och A804 i nu behandlade delar.Myndighetsgemensamma uppdragEtt antal motioner från den allmänna motionstiden behandlar frågor hur omsamarbetet mellan olika myndigheter skall kunna utvecklas i syfte att förhindravåld mot kvinnor och förbättra behandlingen av sådana ärenden.I motion Ju934 (s) framförs sålunda att den absolut viktigaste strategin närdet gäller att nå goda resultat i såväl det förebyggande som det konkretaarbetet är att det finns en fungerande samverkan mellan myndigheter,organisationer och enskilda. I motion Ju918 (c) anförs att det bör införas enkonkret handlingsplan för hur det svenska samhället på alla nivåer skall kommatill rätta med våld mot kvinnor och barn. I motion Ju901 (fp) framförs attfrågan om vilken myndighet som skall betala sjukvårdsavgifter för undersökningi samband med våldtäkt bör ses över.Som framgår av propositionen har regeringen utfärdat myndighetsgemensammauppdrag för de myndigheter som på något sätt kommer i kontakt med frågor somrör våld mot kvinnor (dnr A97/3077/JÄM (delvis) som återfinns som bilaga 12till propositionen). Syftet är att konkretisera myndigheternas ansvar ochskyldigheter att vidta åtgärder i frågor som rör våld mot kvinnor.Myndigheterna skall förebygga våldsbrott mot kvinnor, utforma åtgärdsprogrameller policydokument, samverka i dessa frågor och utveckla sitt internationellasamarbete på området. Åtgärderna skall redovisas regelbundet till regeringen.Vissa myndigheter har genom beslutet även fått särskilda myndighetsspecifikauppdrag.Utskottet välkomnar regeringens initiativ. Uppdragen bör kunna bidra till ettmer utvecklat och samordnat arbete såväl inom som mellan olika myndigheter ochockså till ett större engagemang i frågan om våld mot kvinnor. Genom demyndighetsgemensamma uppdragen får sådana samordningsfrågor som tagits upp imotionerna Ju901, Ju918 och Ju934 anses vara omhändertagna. Något initiativfrån sida krävs därför inte och enligt utskottets mening börmotionerna avslås.I motion Ju28 (v) anförs att de åtgärdsprogram och policydokument som enligtde myndighetsgemensamma uppdragen skall utarbetas också bör omfatta nämndemän.Enligt avsnitt 1.3 i de myndighetsgemensamma uppdragen understryks att dessainte gäller för domstolarna. För del gäller endast uppdragenavseende myndighetssamverkan, fortbildning, internationellt samarbete samtuppföljning och återrapportering.Utskottet delar regeringens uppfattning att domstolarna inte skall omfattasav de myndighetsgemensamma uppdragen. Såvitt gäller fortbildning skallemellertid avsättas för fortbildning av domare ochinformation till nämndemän. Utskottet anser att motion Ju28 i denna delhärigenom får anses vara tillgodosedd och avstyrker bifall till densamma.Avslutningsvis skall här tas upp två motioner rörande handläggningsrutinerhos myndigheter. I motionerna Ju901 (fp) och Ju917 (c) anförs atthandläggningstiderna för mål och våld mot kvinnor måste bli kortare.Frågor om förtursfrågor inom rättsväsendet har varit föremål för behandlingav utskottet vid ett stort antal tillfällen. Senast var det frågan omprioritering av utredningar om sexuella övergrepp mot barn som togs upp ibetänkande 1997/98:JuU1 (s. 37 f). Utskottet ansåg i det sammanhanget det interåda något tvivel om det angelägna i att uppmärksamma formerna förmyndigheternas handläggning av sådana ärenden och att det fanns all anledningatt genom samverkan mellan de berörda myndigheterna snabba upp processen.Utskottet pekade dock också på att intresset av snabbhet inte helt får taöverhanden; här fanns också ett mycket stort intresse av noggranna ochvälgjorda brottsutredningar, inte minst för att barnet skall slippa onödigarättegångar.Samma överväganden har enligt utskottets uppfattning sin giltighet när detgäller våld mot kvinnor.I sammanhanget bör här också framhållas att våld mot kvinnor är ett avriksdag och regering särskilt prioriterat område för såväl polisens somåklagarnas verksamhet. Genom de myndighetsgemensamma uppdrag som givits tillbl.a. polis och åklagare skall vidare åtgärdsförslag och policydokumentupprättas över handläggningen av dessa ärenden. Utskottet anser frågan varaomhändertagen och utskottet avstyrker motionerna Ju901 och Ju917 i nubehandlade delar.Frivilliga organisationerRegeringen avsätter i bidrag till organisationer sommotverkar våld mot kvinnor. Medlen disponeras av och harfördelats enligt följande: till de lokala kvinnojourernasutvecklingsarbete, till kvinnojourernas riksorganisationer samtca till mansjourer, invandrarorganisationer och vissa andraorganisationer som arbetar med frågor om våld mot kvinnor och barn.I det följande behandlas frågor rörande de olika organisationerna.KvinnojourerDet finns 131 lokala kvinnojourer organiserade iRiksorganisationen för kvinnojourer i (ROKS) eller i det relativtnybildade Kvinnojourers Riksförbund.Kvinnojourerna är starkt beroende av stöd från den offentliga sektorn. Bidragtill verksamheten utgår främst från kommunerna, men som framgått ovan utgåräven statligt stöd.Regeringen har ansett att det finns behov av utökat ekonomiskt stöd till delokala kvinnojourernas utvecklingsinsatser. I budgetpropositionen 1997/98:1(utg.omr. 9 avsnitt 6.3) föreslogs att anslaget C 2 Bidrag till organisationerpå det sociala området skulle tillföras ytterligare för vissainsatser för särskilt svaga kvinnogrupper. Detta blev också beslut.Avsikten är att dessa skall tillföras de lokalakvinnojourerna och deras två riksorganisationer.I motion Ju28 (v) krävs att inte bara kommunerna utan även staten skall haett ansvar för kvinnojourerna. Vidare anser motionärerna att särskilda medelbör avsättas till kvinnojourerna för arbete med utsatta invandrade kvinnor.Också i motion A804 (mp) anförs att kvinnojourerna bör ges möjlighet att byggaut sin verksamhet och erhålla statligt stöd.I motionerna Ju901 och Ju933 (båda fp) anser motionärerna att det ärangeläget att kvinnojourerna får behålla sin ideella karaktär och sin frånmyndigheter fristående ställning. Det stöd som utgår från kommunerna bör därförinte villkoras. Kommunerna bör inte heller ha synpunkter påverksamhetsprioriteringar och liknande frågor.I ett par motioner tas frågan om det kommunala stödet upp.