bet · GL01UU13 · 1998-04-21 00:00:00 — I denna del innebär Amsterdamfördraget att huvudlinjerna i detsvensk-finländska initiativet om förstärkt krishanteringsförmåga ochinförlivande av Petersbergsuppgifterna med Unionsfördraget har förverkligats.MotionernaI kommittémotion U501 (m) yrkande 6 från allmänna motionstiden ger motionärernaen rad exempel på vad man anser är en effektiv gemensam utrikespolitik frånmedlemsländernas sida. Särskilt omnämns att EU har en välutvecklad långsiktigpolitik gentemot länder i och i . Vidareomtalas att kvarvarande Eftaländer i stor utsträckning är integrerade i deninre marknaden genom , att med länder inom OSS finns, eller pågårförhandlingar om, partnerskaps- och samarbetsavtal och att med ett 70-talutvecklingsländer finns som ger tullfritt tillträde till den inremarknaden och etablerar ett biståndssamarbete mellan EU och dessa länder.Motionärerna finner att den långsiktiga inriktningen av den gemensammautrikespolitiken är kraftfull men anför att EU har svårare att hantera akutaspänningar, kriser och konflikter. Dessa svårigheter var särskilt påtagligaunder inledningen till och under större delen av de jugoslaviska krigen, menarmotionärerna.Det är mycket angeläget att EU kan genomföra en verkligt kraftfull, effektivoch gemensam utrikespolitik för att bättre kunna förebygga och/eller förhindrakriser och konflikter i och , menar motionärerna, ochbegär ett tillkännagivande om att i EU bör verka för eneffektiv och gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.I partimotion U16 (mp) yrkande 9 med anledning av regeringens propositionframhåller motionärerna att genom Amsterdamfördraget ges EU möjligheter attanlita VEU för humanitära aktioner, fredsbevarande operationer ochkrishantering med militära medel, de s.k. Petersbergsuppgifterna. Miljöpartietifrågasätter varför en regional organisation som EU ges befogenheter att ageramilitärt i andra länder. Även om det rör sig om fredsbevarande operationermenar motionärerna att denna uppgift uteslutande borde ligga i FN. Motionärernaanför att ställning som observatör i VEU har inneburit en helt ny ocholycklig linje i svensk utrikespolitik. ståndpunkt är i ställetatt den svenska säkerhetspolitiken borde bygga på aktiv neutralitetspolitik ochsolidaritet med den tredje världen. Därför yrkar partiet att skallavstå från observatörsskapet i VEU.I kommittémotion K715 (kd) från allmänna motionstiden framhåller motionärernaatt EU skulle kunna ha gjort mer för att förhindra kriget i Bosnien men menaratt för konflikten hade inte EU formella strukturer för attkunna agera. Amsterdamfördraget har förbättrat förutsättningarna förmedlemsländerna att agera gemensamt:- Petersbergsuppgifterna skrivs in i fördraget,- en enhet för planering och förvarning inrättas i rådssekretariatet,- inom beslutsfattandet införs möjligheten till konstruktivt avstående.Motionärerna ser positivt på denna utveckling och välkomnar även att EU kommeratt kunna anlita VEU när det gäller att utföra operationer i enlighet medPetersbergsuppgifterna. Slutligen anför motionärerna att aktivt skallförhindra att EU disponerar gemensamma kärnvapen (yrkande 12).Utskottets övervägandenFreden i hotas efter det slut främst av inomstatligamotsättningar, politiska och sociala konflikter orsakade av etnisk och religiöspolarisering, fattigdomsklyftor, svag ekonomisk utveckling, bristande demokratioch brist på respekt för de mänskliga rättigheterna. Det gemensamma för dessasituationer är att de bara kan mötas i samverkan med våra europeiska grannar.Få utrikespolitiska problem är av sådan karaktär att ett enskilt land medtrovärdighet kan göra anspråk på att ha egna lösningar.När det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken varutgångspunkten i regeringskonferensen att en anpassning måste ske till dennanya säkerhetspolitiska verklighet. Till detta kommer att ett flertal reformerinom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken måste övervägas inför enutvidgning av EU när antalet medlemmar kan bli fler än tjugofem länder.Det är utskottets uppfattning att EU-samarbetet vad gäller utrikes- ochsäkerhetspolitiska frågor måste effektiviseras och förstärkas för att EU ochdess medlemsstater skall stå bättre rustade både inför de nya utmaningarna ochinför en kommande utvidgning.Utfallet av regeringskonferensen vad gäller den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken svarar enligt utskottets uppfattning mot förväntningarna ochligger väl i linje med vad utskottet framhållit i tidigare betänkanden i an-slutning till regeringskonferensen (bet. 1995/96:UU13 och 1996/97:UU13).EU och dess medlemsstater måste, enligt utskottets uppfattning, kunna agera medolika medel, från preventiv diplomati till fredsbevarande insatser.Enligt Amsterdamfördraget kommer den preventiva förmågan att förstärkas genomatt en enhet för politisk planering och tidig förvarning upprättas vid rådetsgeneralsekretariat. Viktigare är dock att formerna för beslutsfattandeförändras och förstärks.Särskilt tillfredsställande är enligt utskottets uppfattning attPetersbergsuppgifterna förs in i fördraget - till följd av ett svensk-finsktinitiativ - vilket innebär att samarbetet kommer att utvecklas vad gällerhumanitära, fredsbevarande och fredsfrämjande insatser.Sverige har observatörsstatus inom VEU. När det gäller beslutsproceduren förgenomförandet av insatser inom ramen för Petersbergsuppgifterna kan EU tainitiativet till dessa och anlita VEU för genomförandet. Beslut om deltagande ien insats fattas av varje medlemsland för sig (deltagande förutsätter utanundantag ett särskilt nationellt beslut) och de medlemsstater som väljer attbidra till en insats, även icke-medlemsländer, har möjlighet att delta fullt utpå lika villkor i planering och beslutsfattande vad gäller insatsen.Utskottet finner att den överenskomna ordningen dels skapar förutsättningar föratt kunna genomföra effektiva insatser, dels ger möjlighet för alla deltagandeländer att fullt ut vara delaktiga i planering, beslut och genomförande avolika insatser.Inför regeringskonferensen framhöll utskottet i betänkande 1995/96:UU13 attreformer av beslutsreglerna måste övervägas. Utskottet framhöll därvid att dethade visat sig svårt att finna kompromisser som kunnat tillfredsställa samtligafemton medlemsstater och att enhällighetskravet därför borde omprövas förbeslut i frågor av begränsad räckvidd.Huvudregeln är även fortsättningsvis att beslut fattas med enhällighet. Inomramen för en enhälligt beslutad gemensam strategi kan emellertid beslut fattasmed kvalificerad majoritet. Dessutom kan som tidigare (i enlighet medUnionsfördraget) beslut fattas med kvalificerad majoritet när det gällergenomförandebeslut som grundar sig på gemensamma åtgärder eller ståndpunkter.Det grundläggande beslutet skall emellertid, liksom när det gäller en gemensamstrategi, fattats enhälligt (artikel J 13).Möjligheten att votera ett beslut som skall fattas med kvalificerad majoritetkommer att föreligga. Varje medlemsstat kan motsätta sig att beslut fattas medkvalificerad majoritet under åberopande av viktiga och uttalade skäl som rörnationell politik. Det är varje medlemsstat som självständigt bedömer vilkeneller vilka frågor som påkallar att vetorätten utnyttjas (artikel J13.2). Vidare föreligger möjligheten till konstruktivt avstående, dvs. att enrådsmedlem avstår från att rösta vid ett enhälligt beslut och samtidigtmotiverar sitt avstående. Medlemsstaten är i detta fall inte bunden av beslutetmen accepterar att unionen blir bunden och att övriga medlemsstater genomförbeslutet. Medlemsstaten förbinder sig att avstå från att handla i konflikt medövriga medlemsstaters beslut.Utskottet ser positivt på förhandlingsresultatet vad gäller beslutsfattandetinom GUSP. Utskottet finner att resultatet i denna del kommer att leda till enstörre effektivitet och handlingsförmåga inom GUSP och kommer att ta siguttryck i att gemensamma ställningstaganden underlättas. Enligt utskottetsmening visar resultatet vidare att det har varit möjligt att kombinerabibehållen rätt till nationellt veto i alla frågor av vitalt nationelltintresse med utökade möjligheter att fatta beslut med kvalificerad majoritet.Utskottet anser även att den politiska viljan i medlemsstaterna givetvis harbetydelse för de framsteg som kan göras, som det är klart att denöverenskomna reformeringen av de formella beslutsreglerna är av särskild vikt.En fråga som inställer sig är om de nya beslutsreglerna som omfattarmöjligheten att fatta beslut med kvalificerad majoritet ändrar samarbetetskaraktär. Som utskottet redan har framhållit är det främsta syftet att nå enhögre effektivitet i beslutsfattandet. De beslut som kan komma i fråga harnärmast karaktären av verkställighetsbeslut som är nödvändiga för att genomföraen gemensam strategi, en gemensam ståndpunkt eller en gemensam åtgärd om vilkaett grundläggande beslut har fattats enhälligt. Enligt utskottets meninginnebär de nya bestämmelserna inte att beslutsbefogenheter överlåts som annarstillkommer svenska beslutsorgan. Den mellanstatliga karaktären av samarbetet iden andra pelaren ändras därför inte, anser utskottet.Utskottet konstaterar avslutningsvis att alla beslut som avserförsvarsdimensionen även fortsättningsvis skall fattas med enhällighet, och depåverkas inte av de nya möjligheterna att fatta beslut med kvalificeradmajoritet inom GUSP.I motion U501 (m) yrkande 6 framhåller motionärerna att den långsiktigainriktningen av den gemensamma utrikespolitiken är kraftfull men anför att detär angeläget att EU bättre kan förebygga och/eller förhindra kriser ochkonflikter i och . Utskottet instämmer i den beskrivningsom motionärerna gör av det nuvarande läget beträffande den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken och delar uppfattningen - som även framgått ovan - attGUSP bör effektiviseras och förstärkas, i synnerhet när det gäller defredsbevarande uppgifterna. Amsterdamfördraget skapar bättre förutsättningarför detta, anser utskottet, och betraktar därmed yrkande 6 som besvarat. Någotriksdagens tillkännagivande med anledning av motionen i denna del är ejerforderligt.I motion U16 (mp) yrkande 9 yrkar att skall avstå frånobservatörsskapet i VEU.Utskottet behandlade denna fråga i betänkande 1995/96:UU13 och konstaterade dåatt en ökad arbetsfördelning mellan FN och regionala organisationer har öppnatnya möjligheter för preventiv diplomati. Utskottet framhöll att särskilt ,som knutits närmare FN, har skaffat sig en bred erfarenhet men även andraregionala organisationer, i främst EU och NATO, utifrån sina olikautgångspunkter, utför värdefullt konfliktförebygande arbete. Utskottet menadeatt EU-länderna, för att säkra freden i , också måste lägganer betydande arbete på fredsbevarande verksamhet, katastrofhjälp,evakueringsinsatser och krishantering.Utskottet anser att det är väsentligt för att kunna följa densäkerhetspolitiska diskussion som förs mellan de europeiska stater som i olikaformer deltar i VEU. Därvid vill utskottet särskilt framhålla att i VEUkan bidra med betydande erfarenheter från en mångårig erfarenhet avfredsbevarande och fredsfrämjande insatser, katastrofhjälp och humanitärainsatser. Utskottet menar att måste vara berett att ta sin del avansvaret för dessa uppgifter. Att så är fallet visas bl.a. av svensktdeltagande i den fredsbevarande insatsen i Bosnien liksom det svenskaengagemanget i Partnerskap för fred och i VEU.Utskottet konstaterar att genom Amsterdamfördraget erhåller och övrigaobservatörer i VEU rätt att bidra till en insats som EU tagit initiativ tilloch, när så sker, rätt att delta fullt ut i planering och beslutsfattande iVEU. och andra medlemsstater är emellertid inte skyldiga att delta.Beslut om deltagande är i varje enskilt fall ett nationellt beslut. För svensktvidkommande är en förutsättning för deltagande med svensk trupp att detföreligger ett mandat beslutat av FN eller OSSE.Enär innehåller en förpliktelse om militärt bistånd som inte ärförenlig med militära alliansfrihet har utskottet vid flera tillfällenuttalat att medlemskap i inte skulle gagna svenska säkerhetspolitiskaintressen. Däremot är det uppfattning att obeservatörskap ärförenligt med militära alliansfrihet. Observatörskap i VEU ger Sverigeden nödvändiga insynen i verkställigheten av de EU-beslut som harförsvarspolitiska implikationer.Utskottet avstyrker därmed motion U16 (mp) yrkande 9.I motion K715 (kd) yrkande 12 anförs att aktivt skall förhindra att EUdisponerar gemensamma kärnvapen.Utskottet, som har behandlat ett liknande yrkande (bet. 1996/97:UU13),får därvid erinra om följande:Enligt artikel I i NPT (icke-spridningsavtalet) har kärnvapenstaterna förbunditsig att inte till någon som helst mottagare överlåta kärnvapen eller andrakärnladdningar eller kontrollen över sådana vapen eller laddningar, vare sigdirekt eller indirekt till icke-kärnvapenstater. I artikel II har icke-kärnvapenstaterna förbundit sig att inte ta emot kärnvapen eller kontroll översådana vapen.Unionens båda kärnvapenmakter, och , som båda är partertill NPT, kan således inte överlåta kontrollen av sina kärnvapen till andrastater. Vidare kan EU:s övriga stater, som i kapacitet av icke-kärnvapenstaterär parter till NPT, inte acceptera att ta över en sådan kontroll. NPT gersåledes dubbla garantier för att någon överlåtelse inte kan ske. Frågan ägeringen gilitighet eftersom någon framställning i den riktning som motionärernaanger ej har gjorts i regeringskonferensen.Vidare kan framhållas att samarbetet inom den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken är mellanstatligt till sin karaktär och att detta återigenhar bekräftats av resultatet vad gäller den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken såsom den är formulerad i Amsterdamfördraget. Det kan därvidkonstateras att frågor som rör de brittiska och franska kärnvapeninnehaven,liksom frågor gällande territorialförsvaret, även fortsättningsvis liggerutanför EU-samarbetet.Med det anförda betraktar utskottet motion K715 (kd) yrkande 12 som besvarad.7.5 Polis-, tull- och straffrättsligt samarbete (tredje pelaren)PropositionenAmsterdamfördraget innebär, som tidigare framgått i detta betänkande (seavsnitt 7.2), att flera samarbetsområden som efter Unionsfördraget ligger i dentredje pelaren flyttas till den första pelaren. Det gäller samarbete om yttregränskontroller, asyl och invandring samt samarbete i civilrättsliga frågor.Kvar i tredje pelaren blir polis- och tullsamarbete samt straffrättsligtsamarbete.I propositionen framhåller regeringen att förhandlingsarbetet kring samarbete iden tredje pelaren i regeringskonferensen tidigt kom att kanaliseras i trehuvudinriktningar:- till EG-fördraget (första pelaren) flytta vissa frågor som behandlasinom samarbetet i rättsliga och inrikes frågor (tredje pelaren), se avsnitt 7.2- ändra förutsättningarna för samarbetet i de frågor som fortsättningsvis skallhanteras i den tredje pelaren, bl.a. vad gäller beslutsfattande ochinstitutionernas roller- föra in i EU.Samarbetet inom den tredje pelaren får enligt Amsterdamfördragets artikel 1.1en ny rubrik. Från att tidigare ha varit benämnt ?Bestämmelser om samarbete irättsliga och inrikes frågor? skall det efter Amsterdamfördragetsikraftträdande benämnas ?Bestämmelser om polissamarbete och straffrättsligtsamarbete?.Enligt den nya artikeln B första stycket fjärde strecksatsen i Unionsfördragetskall ett av unionens övergripande mål vara att bevara och utveckla unionen somett samarbetsområde med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörlighetenför personer garanteras som lämpliga förebyggande åtgärder vidtasavseende kontroller vid yttre gränser, asyl, invandring samt förebyggande ochbekämpande av brottslighet (artikel 1.5 i Amsterdamfördraget).Målsättningsformuleringarna återfinns även i den inledande artikeln iUnionsfördragets avdelning VI (artikel K 1). Där anges att målet skall vara attåstadkomma en hög säkerhetsnivå för medborgarna i ett samarbetsområde medfrihet, säkerhet och rättvisa. Inom ramen för samarbetet skall medlemsstaternaäven förebygga och bekämpa rasism och främlingsfientlighet. Vidare framgår avartikel K 1 att målet skall uppnås med förebyggande och bekämpning avbrottslighet, vare sig den är organiserad eller ej, särskilt terrorism,människohandel och brott mot barn, olaglig narkotika- och vapenhandel,korruption och bedrägeri.De medel som anges är polis- och tullsamarbete samt straffrättsligt samarbete.När det gäller kampen mot narkotikamissbruk och kampen mot bedrägerier i storskala framhåller regeringen i propositionen att det har visat sig under de årsom Unionsfördraget har varit i kraft att de viktigaste inslagen i denna kampi allt väsentligt ingår dels i polis-, tull- och straffrättssamarbetet enligtavdelning VI i Unionsfördraget, dels i det samarbete som äger rum på grundvalav artikel 129 i EG-fördraget gällande folkhälsa respektive artikel 209agällande bedrägeribekämpning. I propositionen framhålls att innehållet i debåda sistnämnda artiklarna genom Amsterdamfördraget har justerats i syfte attåstadkomma en klarare avgränsning och en bättre samordning av de åtgärder somskall vidtas inom EU på dessa områden.I artikel K 2 beskrivs i den första punkten närmare vad polis- ochtullsamarbetet i allmänhet skall bestå av och i den andra punkten hur arbetetinom Europol skall främjas. Enligt en gemensam förklaring (7) skall insatsernapå polis- och tullsamarbetsområdet, inbegripet Europols verksamhet, varaunderkastade en ändamålsenlig rättslig prövning av behöriga nationellamyndigheter. Regeringen framhåller i propositionen att bestämmelserna i artikelK 2.2 inte ger Europol eller dess tjänstemän några polisiära befogenheter ellernågon befälsrätt över de nationella polismyndigheterna. Regeringen menar attalla beslut om polisingripanden och beslut om att engagera nationellapolismyndigheters resurser även - också efter utgången av den iartikel K 2.2 nämnda genomförandetiden - kommer att fattas av de nationellamyndigheterna i enlighet med nationell lagstiftning.Den närmare omfattningen av det framtida straffrättsliga samarbetet anges iartikel K 3. De gemensamma insatserna på det straffrättsliga området skall avsedels åtgärder som tar direkt sikte på att förbättra förutsättningarna för deträttsliga samarbetet, såsom bevisupptagning, utlämning och gränsöverskridandeundersökningar, dels åtgärder som syftar till att fastställa minimiregler förbrottsrekvisit och påföljder på områdena organiserad brottslighet, terrorismoch narkotikahandel.Enligt en gemensam förklaring (8) är medlemsstaterna eniga om attbestämmelserna inte innebär att en medlemsstat vars rättssystem saknarbestämmelser om lindrigaste tillämpliga påföljder är skyldig att införa sådana.Regeringen framhåller i propositionen att eftersom det är fråga om att införaminimiregler kan medlemsstaterna ha strängare regler som gäller inom detnationella territoriet. Detta är av särskild betydelse för ,understryker regeringen, eftersom ingen åtgärd kan vidtas inom unionen på dettaområde som hindrar från att behålla sin nuvarande restriktivanarkotikapolitik.Beslutsfattandet inom polis- och straffrättsligt samarbete regleras i artikelK 6.I första punkten anges att medlemsstaterna skall informera och samråda medvarandra i rådet och upprätta ett samarbete mellan behöriga nationellamyndigheter.Enligt andra punkten skall rådet vidta åtgärder och främja samarbete sombidrar till att uppnå unionens mål. Detta skall ske genom att rådet påinitiativ av en medlemsstat eller kommissionen enhälligt fattar beslut om- att anta gemensamma ståndpunkter som anger unionens inställning i enviss fråga,- att fatta rambeslut om tillnärmning av nationell lagstiftning som skall varabindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som skall uppnås menöverlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form ochtillvägagångssätt; rambeslutet skall inte ha direkt effekt,- att fatta andra beslut som överensstämmer med målen för avdelning VI(med undantag för tillnärmning av nationell lagstiftning); besluten skall varabindande men inte ha direkt effekt; åtgärder som behövs för att genomförasådana beslut kan fattas med kvalificerad majoritet,- att upprätta konventioner, som medlemsstaterna skall rekommenderas att anta(första stycket) och som skall kunna träda i kraft så snart de har ratificeratsav minst hälften av medlemsstaterna (andra stycket). Ikraftträdandet gällerendast de stater som har tillträtt. har krävts att en konvention påtredje pelarens område har tillträtts av samtliga medlemsstater för att denskall kunna träda i kraft. Åtgärder som krävs för att genomföra en konventionskall beslutas inom rådet med en majoritet av två tredjedelar av defördragsslutande parterna.Regeringen framhåller att rambesluten och besluten, som alltså uttryckligenskall vara bindande för medlemsstaterna, är - liksom kommissionensförslagsrätt, parlamentets roll (regleras i artikel K 11) och möjligheten avett tidigare ikraftträdande av ingångna konventioner - nyheter i förhållandetill vad som gäller och ett led i strävandena att göra arbetet i tredjepelaren mer effektivt.Rambesluten skall - i likhet med vad som gäller för direktiv i första pelaren -vara bindande för medlemsstaterna såvitt avser målet. Men medlen för att uppnådetta bestäms på nationell nivå, dvs. nationella myndigheter beslutar om formoch tillvägagångssätt. Att dessa beslut skall vara bindande innebär att de - påsamma sätt som gemensamma åtgärder - är folkrättsligt bindande.Medlemsstaterna är således skyldiga att se till att besluten genomförs ienlighet med sina respektive konstitutionella bestämmelser.Vidare konstaterar regeringen att när det gäller rambesluten, som syftar tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning, är det i princip inte någotnytt i förhållande till dagens gemensamma åtgärder. Även dessa kan förutsättaatt medlemsstaterna anpassar sina nationella bestämmelser. Regeringenframhåller att detta heller inte är något nytt i förhållande till andrainternationella åtaganden som gör.Regeringen menar att bakgrunden till att det anges i fördraget att rambeslutoch beslut skall vara bindande är att det har rått delade meningar i medlems-kretsen om, och i så fall på vilket sätt, de gemensamma åtgärderna är bindandeför medlemsstaterna. För svensk del har uppfattningen varit att degemensamma åtgärderna är bindande på samma sätt som andra folkrättsligainstrument. Det faktum att en gemensam åtgärd inte kan gälla direkt i ,innebär inte att åtgärden inte är bindande för , framhåller regeringen ipropositionen.Att rambesluten och besluten enligt artikel K 6.2 c blir bindande förmedlemsstaterna, men inte har direkt effekt, innebär att de inte kan ligga tillgrund för rättigheter och skyldigheter för enskilda med mindre de hargenomförts i nationell lagstiftning, anför regeringen.Mot bakgrund av det anförda drar regeringen slutsatsen att de nyabeslutsformerna inte på något avgörande sätt skiljer sig från den nuvarandebeslutsformen gemensam åtgärd. De påverkar inte den grundläggandemellanstatliga karaktären av samarbetet inom den tredje pelaren. De medför inteatt det sker en överföring av beslutsbefogenheter från , regeringeneller andra svenska beslutsorgan, sammanfattar regeringen i propositionen.I syfte att öka öppenheten skall, enligt en gemensam förklaring (9) tillartikel K 6.2, initiativ till åtgärder och beslut enligt artikel K 6.2offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning enligtbestämmelserna i rådets och kommissionens arbetsordningar. GenomAmsterdamfördraget öppnas en möjlighet till ett närmare samarbete (s.k.flexibel integration) mellan medlemsstaterna. Bestämmelser om ett sådantsamarbete i tredje pelaren finns i artikel K 12. Bestämmelserna kompletterar deallmänna reglerna för ett närmare samarbete som finns i artiklarna K 15-K 17.Enligt första punkten i artikel K 12 kan medlemsstater som avser att ingå ettnärmare samarbete med varandra på ett område som omfattas avtredjepelarsamarbetet bemyndigas att - i enlighet med artiklarna K 15 och K 16- använda de institutioner, förfaranden och mekanismer som gäller enligtfördragen.