bet · GL01SoU22 · 1998-05-07 00:00:00 — Utformningen av en sådan bestämmelse krävdeenligt kommitténs uppfattning ytterligare utredning, bl.a. för att avgränsaförbudsområdet på ett sätt som gör en sådan reglering möjlig att tillämpa påett rimligt sätt. Någon sådan ytterligare utredning hade det inte funnitsutrymme för inom ramen för kommitténs arbete. Kommittén lämnade därför intenågot förslag i den delen.Några remissinstanser har pläderat för en utvidgning av förbudsområdet närdet gäller hälsofarlig utövning inom psykologisk och psykoterapeutiskverksamhet.Utskottet instämmer i stort i den bedömning som ochmotionärerna har gjort, dvs. att olika frågeställningar inom det beskrivnaområdet på lämpligt sätt bör belysas ytterligare. Utskottet är däremot inteberett att ställa sig bakom den exemplifiering av ?psykologiska metoder? somgörs i vissa motioner. Regeringen bör återkomma till med enredovisning. Vad utskottet nu anfört bör med anledning av motionernaSo39 (m), So40 (m), So210 (m), So227 (fp), So249 (fp), So291 (v) yrkandena 1och 3 samt So321 (s) ge regeringen till känna.I motionerna So308 (mp) och So340 (mp) berörs olika frågor omalternativ/komplementärmedicin. Inledningsvis konstaterar utskottet attattityden till flera s.k. alternativa behandlingsmetoder, dock inte alla, harförändrats under . Kunskaper inom alternativmedicinbehövs enligt utskottet både för att kunna bedöma effekter och vinster och föratt utröna eventuella skador och biverkningar. Utskottet förutsätter attansökningar om medel till forskning på området behandlas i en positiv anda.Utskottet delar inte motionärernas uppfattning om registrering m.m. avalternativmedicinska utövare hos . Utskottet befarar att ettsystem som bygger på en sådan registrering skulle kräva utökade resurser utanatt ge motsvarande vinst. Utskottet avstyrker motionerna So308 (mp) yrkandena21-24 och So340 (mp) yrkandena 2-5.I motion So333 (s) behandlas piercing och tatuering. Utskottet instämmer i attverksamheten kan skapa problem. Vissa bestämmelser om sådan verksamhet finnsoch har utfärdat allmänna råd. Utskottet utgår från attstyrelsen följer utvecklingen och vid behov initierar erforderliga åtgärder.Motionen avstyrks.PreskriptionPropositionenI propositionen föreslås att den absoluta preskriptionstiden skall förlängas.Disciplinpåföljd skall aldrig få åläggas en yrkesutövare senare än efterden förseelse som anmälts (5 kap. 5 § lagen om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område).Huvudregeln enligt nu gällande bestämmelser (6 § disciplinpåföljdslagen) äratt disciplinansvar inte får åläggas någon om han eller hon inte inom två årefter förseelsen underrättas om att en anmälan skett. Vidare finns enbestämmelse om en yttersta preskriptionstid som uppgår till efter denförseelse som anmälts (absolut preskription).I propositionen anför regeringen att ett antal fall har fått skrivas av pågrund av att absolut preskription inträtt disciplinpåföljdslagenvarit i kraft. Det har visat sig att den nya bestämmelsen om absolutpreskription i enskilda ärenden kan få icke önskvärda effekter och inte bidrartill att upprätthålla en, för både patienter och personal, godtagbarrättssäkerhetsnivå. Enligt regeringens uppfattning finns det därför skäl attöverväga hur bestämmelsen om absolut preskription skall vara utformad.Syftet med bestämmelserna om disciplinpåföljd är enligt propositionen iförsta hand att stärka patientsäkerheten. Bestämmelserna ger även den patientsom drabbats genom förseelsen en möjlighet till upprättelse. Disciplinpåföljdenskall ses som en markering av att den anmälda händelsen medför en ickeacceptabel risk för patientens säkerhet för vilken yrkesutövaren varit helteller delvis ansvarig och att en upprepning inte får ske. Det gäller framförallt den ansvarige yrkesutövaren men markeringen kan även tjäna till vägledningför övriga yrkesutövare inom hälso- och sjukvården.För att disciplinpåföljden skall få avsedd effekt gentemot den ansvarigeyrkesutövaren bör påföljden åläggas honom eller henne efter förseelsenenligt propositionen. Det är svårt att motivera utifrån ett patientsäker-hetsperspektiv och det förefaller inte vara meningsfullt att påtala brister iyrkesutövning om yrkesutövaren efter förseelsen skött sittarbete utan anmärkning. Rättssäkerheten för yrkesutövaren talar också för atttiden under vilken disciplinpåföljd kan åläggas begränsas.För den drabbade patienten är det givetvis av betydelse att saken prövas såsnart som möjligt. Det kan emellertid även vara av storbetydelse, bl.a. för patientens förtroende för vården, att det konstateras omett fel begåtts och om någon kan ställas till ansvar för detta. Det är vidareviktigt att markera var gränserna går i ett mera allmänpreventivt syfte för attstärka patientsäkerheten. I det sistnämnda fallet har tidsaspekten mindrebetydelse.I propositionen anförs vidare att absolut preskription inträder även i andraärenden än dem som uttryckligen berörs i förarbetena till den nya lagen och isituationer som möjligen inte förutsågs i lagstiftningsarbetet. Framför alltkan enligt propositionen nämnas ärenden av komplicerad och principiell natur,med behov av särskild utredning av medicinsk, vetenskaplig expertis, ofta iflera instanser, vilket gör att handläggningen drar ut . Även detförhållandet att en anmälan - framför allt då det är fråga om allvarligaskadefall - ibland görs av den skadade patienten kort före den tvåårigapreskriptionstidens utgång, innebär att absolut preskription kan inträda innanärendet blivit färdigutrett och prövat enligt den instansordning som gäller fördessa ärenden. Ärenden som återförvisas av överinstans för förnyad handläggningär en annan grupp där det finns en risk att den absoluta preskriptionen kankomma att inträda innan prövningen slutförs. Att en anmälan först utreds inomSocialstyrelsen innan anmälan sker till kan också medföra enhandläggningstid som gör att absolut preskription inträder innan frågan omdisciplinansvar hunnit bli slutligt prövad.Utgångspunkten för valet av nuvarande preskriptionstid () synes, enligtpropositionen, ha varit den som gäller inom straffrätten för de lindrigastebrotten. Av förarbetena till disciplinpåföljdslagen framgår att hänsyn tagitstill att tillförsäkra den utpekade personalen rättssäkerhet. Motsatsen kan dockinträffa i en situation där anmäld personal inte kan få en anmälan slutligtprövad i sak i högre instans på grund av bestämmelsen om absolut preskription.Genom preskriptionsbestämmelserna blir en disciplinpåföljd som en underinstansbeslutat om utan verkan om överinstansen inte hinner pröva ärendet innan fem årförflutit. Möjligheten att få en prövning av högre instans om grund fördisciplinpåföljd förelegat kommer därför inte alltid att finnas för den anmäldapersonen, vilket kan upplevas som en brist i rättssäkerheten.Förseelser som har ägt rum före den nya bestämmelsens ikraftträdande föreslåspreskriberas enligt äldre bestämmelser.MotionerI motion So297 av och (), från den allmännamotionstiden , begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om en treårig preskriptionstid (yrkande 1), samt attpreskriptionstiden skall kunna räknas från den dag en felbehandling eller ettmisstag upptäcks (yrkande 2).Motionärerna konstaterar att i arbete alltför ofta konstateras attnuvarande tidsgräns innebär problem för anmälaren. Mycket oftasträcker sig behandlingsperioderna över väsentligt än . Vidmycket långa sjukdomsperioder har vederbörande ofta inte återhämtat sig fysiskteller psykiskt så att han/hon orkar göra en anmälan efter en felbehandling. Viddödsfall, inte minst när det gäller barn, krävs ofta för anhöriga attbearbeta sin sorg. Därmed faller deras möjligheter att anmäla ärendet närpreskriptionstiden är så kort som . får inte preskriptionstidensättas så att minnesbilder av aktuellt fall försvåras. Preskriptionstiden bördärför enligt motionärerna förlängas till . I andra fall kan det vara såatt orsaken till en patients besvär på grund av en felbehandling upptäcks förstefter att preskriptionstiden har gått ut.I motion So341 av () begärs ett tillkännagivande ompreskriptionstidens längd. Motionären anför att patienten behöverundersökas av flera läkare innan felet upptäcks. Anmälan fördröjs därigenom. Enförlängning av preskriptionstiden behöver därför göras, enligt motionärerna.Utskottets bedömningSyftet med bestämmelserna om disciplinpåföljd är i första hand att stärkapatientsäkerheten men bestämmelserna ger också patienten en möjlighet tillupprättelse. För att disciplinpåföljden skall få avsedd effekt gentemot denansvarige yrkesutövaren bör dock påföljden åläggas efter förseelsen.Rättssäkerheten för yrkesutövaren talar också för att tiden begränsas.Utskottet kan konstatera att ett antal ärenden (mål) har fått skrivas av pågrund av att absolut preskription inträtt. Enligt utskottet bidrar bestämmelseni dess nuvarande skick därmed inte till att upprätthålla en för patienter ochpersonal godtagbar rättssäkerhetsnivå. Utskottet anser att den absolutapreskriptionstiden bör förlängas från fem till efter förseelsen.Utskottet anser inte att det finns tillräckliga skäl att ändra den nuvarandetvååriga preskriptionstiden för underrättelse om anmälan. Utskottet tillstyrkerförslaget till 5 kap. 5 § lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdensområde. Motion So341 (s) är tillgodosedd och avstyrks. Motion So297 (fp)yrkandena 1 och 2 avstyrks.Interimistisk återkallelse av legitimation m.m.PropositionenI propositionen föreslås att en legitimation skall kunna återkallas för tidentill dess frågan om återkallelse har prövats slutligt om det finns sannolikaskäl för misstanke att den legitimerade har visat grov oskicklighet i sinyrkesutövning eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket,såvida det är påkallat från allmän synpunkt. Ett interimistiskt beslut skallgälla . Om det finns särskilda skäl får giltighetstiden förbeslutet förlängas ytterligare med högst (5 kap. 8 § lagen omyrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område).Ärenden om återkallelse av legitimation kräver enligt regeringen normaltskyndsam handläggning. Dröjsmål med att dra in en behörighet som inte längrebör gälla kan innebära stora risker för säkerheten i vården. måsterättssäkerheten för den yrkesutövare som talan riktas emot tillgodoses.Huvudprincipen måste därför enligt regeringen vara att handläggningen avärendet inriktas på att snabbt få fram en sådan utredning som möjliggörslutligt beslut i återkallelseärendet.Det kan av olika skäl dra ut innan ett ärende hos slutligenavgörs. Skälet kan exempelvis vara att utgången av en brottmålsprocessavvaktas. Vidare kan den noggranna utredning som behövs för attgarantera den legitimerades rättssäkerhet ta i anspråk. Åtgärder föratt förhala avgörandet i ärendet från den legitimerades sida kan ocksåförekomma. till dess återkallelseärendet avgörs av kan meddagens system yrkesutövaren fortsätta att förskriva läkemedel och utförabehandlingar som inte svarar mot patienternas behov och därigenom undanhållapatienterna adekvat vård. Andra förfaranden som förekommer är bedrägerieravseende t.ex. läkarvårdsersättningar, utfärdande av oriktiga intyg försjukpenning och liknande. Sådana förfaranden kan enligt regeringen omfattabetydande belopp. Det finns visserligen möjlighet att redan i daginterimistiskt dra in eller begränsa behörigheten att ordinera narkotiska elleralkoholhaltiga läkemedel samt teknisk sprit. Åtskilliga andra kategorierläkemedel är dock eftertraktade, exempelvis anabola steroider, och kanföranleda ordinationer som inte står i överensstämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet.Mot bakgrund av vad som redovisats framstår det enligt regeringensuppfattning som en brist att möjligheten till interimistiskt beslut inte stårtill buds över hela linjen i ärenden om återkallelse av legitimation. Dennabrist kan i vissa fall leda till betydande olägenheter. En möjlighet bör därföröppnas till interimistisk återkallelse av legitimation i sådana fall där detslutliga avgörandet hotar att dra ut och olägenheter kan befaras.Existensen av ett sådant alternativ kan också antas förbättra Socialstyrelsensoch möjligheter att snabbt och effektivt slutföra utredning ochbedömning av återkallelseärenden, enligt propositionen.Det förhållandet att ett interimistiskt beslut meddelats får inte föranledaatt den fortsatta handläggningen inte bedrivs på ett skyndsamt sätt. Tvärtom ärdet då mycket angeläget med en särskilt skyndsam handläggning. Genomtidsbegränsning av det interimistiska beslutets giltighet och krav på särskildaskäl för en förlängning med högst understryks kravet på skyndsamhandläggning och den enskildes krav på rättssäkerhet.I författningskommentaren till 5 kap. 8 § (s. 164 f.) anges att även omhuvudprincipen skall vara att handläggningen av ärendet inriktas på att snabbtfå fram en sådan utredning som möjliggör slutligt beslut i återkallelseärendet,kan handläggningen i vissa fall komma att ta i anspråk. Det kan beropå att utredningsarbetet är svårt att genomföra på grund av den legitimeradesagerande. Men det kan även ha andra orsaker, som att åtgärder av en annanmyndighet måste inväntas. Därför har det öppnats en möjlighet att förlängagiltighetstiden för ett beslut om interimistisk återkallelse med ytterligarehögst . Frågan om förlängning måste prövas innan giltighetstidenlöper ut, annars upphör beslutet att gälla.I propositionen gör regeringen vidare bedömningen att någon bestämmelse omstrikt skadeståndsansvar för det allmänna i de fall en interimistisk åtgärdinte leder till slutlig återkallelse av legitimation inte skall införas.Regeringen anser att skadeståndslagens (1972:207) bestämmelser om det allmännasskadeståndsansvar för fel och försummelse vid myndighetsutövning får ansestillräckliga i dessa sammanhang. I propositionen erinras vidare om atthuvudregeln vad gäller det allmännas ansvar vid myndighetsutövning är attskadeståndsansvar förutsätter ett vållande från myndighetens sida. Det striktaskadeståndsansvaret för staten är begränsat till rena undantagssituationer,t.ex. ersättning till en person som varit frihetsberövad med anledning avmisstanke om brott och som senare blir frikänd av en domstol. Regeringen delarenligt propositionen Justitiekanslerns uppfattning att det finns anledning attvara återhållsam med att utvidga det strikta skadeståndsansvaret till att gällaområden som inte påtagligt skiljer sig från andra områden med inslag avmyndighetsutövning. Det kan således ifrågasättas om det inom det område somomfattar tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal är nödvändigt att införasärskilda skadeståndsbestämmelser.MotionerI motion So38 av m.fl. (fp) hemställs att godkännervad i motionen anförts om innebörden av ?särskilda skäl? enligt 5 kap. 8 §andra stycket lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område(yrkande 5). Motionärerna anser att det är viktigt att slå fast att utdragenhandläggning av den legitimerades motpart eller för den delen av inte kananses utgöra ?särskilda skäl? för att förlänga ett interimistiskt beslut omåterkallelse av legitimation. Enligt motionärernas uppfattning bör riksdagentill ledning för rättstillämpningen avseende den aktuella bestämmelsen godkännadenna bedömning. I yrkande 6 begärs att ändrar lagförslaget så attden legitimerade ges rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada somtillfogats denne på grund av ett interimistiskt beslut om återkallelse avlegitimationen om legitimationen senare inte återkallas slutligt. Motionärernarefererar till att påpekat att det inte är osannoliktatt ett beslut om interimistiskt återkallande i praktiken medför att det blirsvårt för den berörde att återuppta sin yrkesverksamhet även om legitimationeninte återkallas slutligt. Liksom för myndighetsbesluten om frihetsberövande ochbetalningssäkring är ett interimistiskt återkallande en så ingripande åtgärdför den enskilde att det enligt motionärernas uppfattning måste motsvaras av enstrikt skadeståndsskyldighet för det allmänna i de fall det i efterhand visarsig att beslutet var felaktigt. Ersättningen skall naturligtvis kunna vägraseller sättas ned om den legitimerade har försvårat sakens utredning ellereljest medverkat till skadan. Detsamma skall gälla i den mån det annars skullevara oskäligt att ersättning lämnas, heter det i motionen.Utskottets bedömningUtskottet anser det mycket angeläget att ärenden om interimistisk återkallelseav legitimation handläggs skyndsamt. Utskottet är dock inte berett atttillstyrka motion So38 (fp) yrkande 5. När det gäller frågan om striktskadeståndsansvar delar utskottet regeringens bedömning och avstyrker därmedyrkande 6 i motionen. Utskottet tillstyrker 5 kap. 7-9 §§ i förslaget.Begränsning av förskrivningsrättI motion So324 av och () (från den allmännamotionstiden ) begärs ett tillkännagivande om en ändring idisciplinpåföljdslagen. Motionärerna förespråkar en ändring i 9 §. De anser attordet ?får? skall bytas mot ?skall? i följande text. Om en läkare ellertandläkare missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiska elleralkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, får denna behörighet dras ineller begränsas. Behörigheten får också dras in eller begränsas om läkareneller tandläkaren själv begär det. Motionärerna anser att om läkaren missbrukaroch/eller förskriver droger i eget ekonomiskt syfte borde det alltid resulterai en begränsning av förskrivningsrätten.PropositionenDen bestämmelse som motionärerna vill ändra, 9 § disciplinpåföljdslagen,återfinns numera, med samma lydelse, i den nya lagens 5 kap. 11 §. ?Om enläkare eller tandläkare missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiskaeller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, får denna behörighet drasin eller begränsas. Behörigheten får också dras in eller begränsas om läkareneller tandläkaren själv begär det. ?Tidigare behandling och bakgrundDen fråga som tas upp i motion So324 (s) berördes något i proposition1993/94:149 Åligganden för personal inom hälso- och sjukvården m.m.Propositionen innehöll bl.a. förslag till lagen om disciplinpåföljd m.m. påhälso-och sjukvårdens område (prop. s 104 f.). I propositionen anförs:Tillsynsutredningen har i detta sammanhang bl.a. berört den typ av missbruk avförskrivningsrätten som innebär att den förskrivandes syfte är att förse någonmed narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel för ett missbruk. Att en läkareskriver ut sådana läkemedel är som utredningen konstaterar i och för sig ingetonormalt eller klandervärt, då dessa läkemedel ingår i den uppsättningläkemedel som sjukvården har till sitt förfogande för att bota eller lindrasjukdom. Problem uppstår först när vederbörande läkare förskriver läkemedletför att medvetet eller omedvetet tillgodose eget eller annans beroende avnarkotika eller alkohol. Det kan vara fråga om att för egen ekonomisk vinningutnyttja andras beroende av sådana substanser. Samhället måste ha möjlighet attvidta åtgärder som riktar sig mot förskrivningsrätten för den som på detta sättmissbrukar denna rätt. Regeringen delar inte utredningens uppfattning att densom gör sig skyldig till sådana överförskrivningar inte behöver vara att ansesom olämplig att utöva sitt yrke i övrigt. Presumtionen bör istället vara attolämplighet är för handen. Vid upprepade förseelser av detta slag kan detenligt vår uppfattning med fog ifrågasättas om inte den förskrivande ?på annatsätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket? på samma sätt som den sommera handgripligt visar bristande respekt för annans liv eller hälsa. Prövningav legitimationen bör i vart fall ske i de fall då det rört sig om ett medvetetunderhåll av annans missbruk.I författningskommentaren till 9 § disciplinpåföljdslagen anförde regeringenbl.a. 1993/94:149 s. 124) att bestämmelsen var till för att förhindraatt förskrivningsrätt används till att underhålla eget eller andras missbruk.Utskottets bedömningUtskottet delar inställningen i proposition 1993/94:149 att behörighet attförskriva narkotika, alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit får dras inom förskrivaren missbrukar behörigheten. Någon skyldighet att dra inbehörigheten bör dock inte föreskrivas. Utskottet delar också bedömningen attpresumtionen, vid missbruk av förskrivningsrätten, bör vara att olämplighet hosyrkesutövaren föreligger och att behörigheten bör återkallas. Utskottettillstyrker förslaget till 5 kap. 11 och 12 §§ och avstyrker motion So324 (s).HSAN:s verksamhet m.m.Några motionsyrkanden från den allmänna motionstiden tar upp olika frågormed anknytning till m.m.I motion So237 av och () begärs att hosregeringen begär att bestämmelserna vad avser anmälan till Hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd skall gälla ansvarig sjukvårdspersonal. Motionärernaanser att de utredningar och bedömningar som gör har likheter med polisensverksamhet. Men inom polisen utreder man inte bara den anmälde utan när denneär oskyldig fortsätter utredningen tills man hittar den skyldige. Så sker intevid anmälan till . Om den anmälde inte är skyldig läggs utredningen nedäven om annan vårdpersonal begått uppenbara fel. Denna del av verksamhetär otillfredsställande för rättsmedvetandet enligt motionärerna. De föreslåratt bestämmelserna skall ändras till att varje anmälan skall formuleras attgälla ansvarig sjukvårdspersonal.I motion So269 av och () begärs en utredning omHälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds prövningsrätt i enlighet med vad somanförts i motionen. Anmärkningar rörande vissa åtgärder, felaktiga, obefogadeoch uteblivna anmälningar vad avser anmälan till socialnämnd, anmälan tillSocialstyrelsen enligt lex och anmälan till polis om hinder för innehavav skjutvapen kan enligt utslag av Regeringsrätten inte prövas av eftersomdet inte räknas som vård. Motionärerna anser att gränsen mellan vad som är vårdeller inte vård tenderar att bli alltmer flytande. Av det skälet samt för denenskildes rättssäkerhet bör prövningsrätt i sådana fall utredas.I motion So297 av och () begärs ett ökatsekretesskydd för inblandad personal (yrkande 3) samt ett tillkännagivande omvärdet av ett ökat inslag av muntlig förhandling (yrkande 4). Motionärernaanser att uppgifter om personals bostadsadress, telefonnummer ochpersonnummer bör sekretesskyddas i enlighet med bestämmelserna isekretessförordningens 1 a §. I samband med deslegitimeringsärenden har detenligt uppgift förekommit hot mot personalen. Motionärerna konstaterar attmuntlig förhandling är sällsynt vid sammanträden. I svårbedömda fallskulle muntlig förhandling ge en mycket god tilläggsinformation, heter det imotionen.Proposition och bakgrund m.m.Enligt 7 kap. 8 § i den föreslagna lagen om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område skall anmälan till bl.a. innehålla uppgift om vemanmälan avser. Bestämmelsen har oförändrad överförts fråndisciplinpåföljdslagen.Den frågeställning som aktualiseras i motion So237 (m) har berörts ipropositionen (s. 78). I propositionen görs en direkt koppling till motionensförslag som syftar till att undvika situationer då en yrkesutövare som begåttett fel inte kan åläggas disciplinpåföljd, därför att han eller hon inte äranmäld. Regeringen anser att frågan bör bli föremål för ytterligareöverväganden innan ett slutligt ställningstagande kan ske.I 5 kap. 3 § den föreslagna lagen framgår vilka skyldigheter den har somtillhör hälso- och sjukvårdspersonalen. Om sådana skyldigheter inte fullgörsfår disciplinpåföljd åläggas. Frågor om disciplinpåföljd prövas av enligt7 kap. 1 §.De frågor som tas upp i motion So269 (m) har övervägts inom Socialstyrelsen.Socialstyrelsen skrev till och påpekadeatt vissa ?underlåtenheter? inte faller in under disciplinpåföljdslagenstillämpningsområde samt att detsamma torde gälla även underlåtenhet attfullgöra anmälningsskyldigheten enligt andra författningar (ett tiotal räknasupp i skrivelsen). Styrelsen anför bl.a. följande i skrivelsen:Att underlåta anmälningar i de fall sådana är påkallade kan i vissa lägenutgöra ?tjänstefel?. Det förutsätter dock att det är fråga om en i allmäntjänst anställd yrkesutövare.