bet · GL01JoU20 · 1998-05-12 00:00:00 — I departementspromemorian, (Ds 1997:55)Ändringar i atomansvarighetslagen, har föreslagits att atomansvarighetslagensregler om anläggningshavarens ansvar ändras och att denna i enlighet medallmänna skadeståndsrättsliga principer får bära ett sådant obegränsat ansvar.Vidare föreslås att anläggningshavaren åläggs att täcka sinskadeståndsskydlighet genom försäkring till ett belopp om lägst 300 miljonerSDR.Enligt lagutskottets mening är atomansvarighetslagens skadeståndsregler pågrund av konventionsåtagandena så särpräglade att det inte bör komma i frågaatt föra in dem i . När det gäller joniserande strålning från sådanaverksamheter som regleras i strålskyddslagen vill utskottet peka på att någotbehov av särskilda skadeståndsregler inte ansetts föreligga i samband med dennya lagens tillkomst (prop. 1987/88:88 s. 57).Vad sedan gäller motionsspörsmålet rörande biotekniska produkter villutskottet först anmärka att regeringen valt beteckningen biotekniska organismer(se prop. 1997/98:45 Del 1 s. 397 och 406). Utskottet uppfattar motionsyrkandetså att motionärerna med uttrycket biotekniska produkter avser biotekniskaorganismer. Med sådana organismer avses i det framlagda lagförslaget en sådanprodukt som har framställts särskilt i bekämpningssyfte eller något annattekniskt syfte och som helt eller delvis består av eller innehåller levandemikroorganismer, däribland virus, eller nematoder, insekter eller spindeldjur(14 kap. 3 §). Därigenom framgår det klart att en bioteknisk organism kaninnehålla dels levande mikroorganismer, varav virus är en typ, dels de levandeorganismerna nematoder (rundmaskar), insekter eller spindeldjur men inga andraorganismer. Genom att beteckningen biotekniska organismer används i balken kanbegreppet biotekniska produkter även i fortsättningen beteckna traditionellasådana produkter såsom antibiotika och steroider m.m.Den föreslagna bestämmelsen i 32 kap. 3 § första stycket 8 miljöbalkenmotsvarar, som tidigare framgått, 3 § 8 miljöskadelagen. Avförfattningskommentaren till den sistnämnda bestämmelsen (prop. 1985/86:83 s.45) framgår att till ?annan liknande störning? kan hänföras spridning avbakterier, virus samt olika smittämnen som kan ge ekologiska återverkningar.Även obehag av insekter och djur kan räknas hit. Mot bakgrund härav kanlagutskottet för sin del inte finna annat än att skador orsakade av biotekniskaorganismer i betydande utsträckning torde komma att täckas av den föreslagnabestämmelsen i 32 kap. 3 § första stycket 8. I andra fall torde, såvittlagutskottet kan bedöma, skador orsakade av biotekniska organismer kunnahänföras till det allmänna culpaansvaret enligt skadeståndslagen. De strängakrav som ställs på hanteringen av biotekniska organismer enligt 14 kap. innebäratt man när en skada inträffar kan konstatera att det föreliggeroaktsamhet.Med det anförda förordar lagutskottet att jordbruksutskottet avstyrker bifalltill motion 1997/98:Jo33 yrkande 32.Preskriptionstiden vid miljöskadorMiljöskadelagen innehåller inga särskilda regler om preskriptionstid för kravpå ersättning för miljöskada. De allmänna reglerna i preskriptionslagen(1981:130) är därför gällande i fråga om sådana skadeståndskrav vilket innebären tioårig preskriptionstid som räknas från den skadegörande handlingen. Någonändring i detta avseende föreslås inte i propositionen.I motion 1997/98:Jo33 vill m.fl. (kd) att skallförlänga preskriptionstiden. En förlängd preskriptionstid är enligtmotionärernas mening motiverad av att det kan dröja länge innanskadeverkningarna visar sig. Vidare framhålls att en förlängd preskriptionstidinnebär att möjligheterna ökar att med tillräcklig grad av sannolikhet fastslåatt en viss förorening har varit orsak till en skada. Att en skadegörandeverksamhet skulle kunna komma ifrån ansvar endast på den grunden att det dröjt10 år innan skadeverkningarna visat sig utgör, enligt motionärerna, ett avstegfrån de principer om ansvar för miljöföroreningar som vill geuttryck för. Motionärerna anser därför att preskriptionstiden skall sträckas uttill för sak- och personskada. I motionen yrkas att beslutar omförlängd preskriptionstid i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande31).Lagutskottet delar uppfattningen att det kan dröja innan de skadligaföljderna av en miljöfarlig verksamhet upptäcks. Vid personskador kan sålundaden skadliga förändringen vara smygande och långsam och kanske inte bliuppmärksammad förrän efter det den börjat. I sådana fall kan det mednuvarande preskriptionstid inträffa att den skadelidandes ersättningsanspråkhinner preskriberas innan skadan blivit känd eller dess samband med vissmiljöfarlig verksamhet klarlagts.Av propositionen framgår att regeringen också övervägt om en förlängning avpreskriptionstiden för miljöskador bör komma till stånd. Regeringen anser attskälen är starka för att de skadelidande skall få ersättning även för senaskador såsom asbestos och silikos, där det kan ha dröjt länge innanskadeverkningarna visats sig. Det är också, enligt regeringens mening, till detbättre om företagen får ett utökat ansvar för skador som de orsakar. Regeringenkonstaterar emellertid att en förlängning av preskriptionstidenenligt försäkringsbranschen är förenad med avsevärda svårigheter avförsäkringsteknisk natur. Bl.a. kommer det att bli svårt att försäkra ettsådant ansvar till en rimlig kostnad. Vidare kan en förutsättning för rätt tillersättning vara att försäkringen alltjämt är i kraft när skadan anmäls. Enförsäkringslösning ger således, enligt regeringens mening, ett skydd endast sålänge det ansvariga företaget består och betalar försäkringspremien. Deförsäkringstekniska svårigheterna har också, påpekar regeringen vidare, utgjortskäl mot att införa en 30-årig preskriptionstid i samband med bl.a.miljöskadelagens tillkomst.Lagutskottet delar den bedömning regeringen gjort rörande deförsäkringstekniska svårigheterna som är förenade med en förlängdpreskriptionstid. I sammanhanget bör också framhållas att en förlängning avpreskriptionstiden till för personskador skulle medföra risk för enförsämring för de skadelidande. En förutsättning som medför att rätt tillersättning ur miljöskadeförsäkringen föreligger är att rätten att kräva utskadeståndet är förlorad. Med den föreslagna ordningen är det tillräckligt att10 år har förflutit sedan den skadegörande handlingen företogs. Ommotionärernas förslag genomförs, kommer det vid de nu ifrågavarandepersonskadorna att dröja innan ersättning kan erhållas urmiljöskadeförsäkringen. Enligt utskottets mening är det både billigare ochenklare för den skadelidande att få ersättning från miljöskadeförsäkringen ändet är för honom att efter det att förflutit framställa krav ellerprocessa mot skadevållaren. anser mot denna bakgrund attövervägande skäl talar mot att förlänga preskriptionstiden.Därutöver vill utskottet också göra några påpekanden som gäller reglerna föråtalspreskription. Reglerna härom, som finns i 35 kap. , innebäratt påföljd inte får ådömas om inte den misstänkte har häktats eller fått delav åtalet för brottet (preskriptionstid). Om preskriptionstidgäller allt efter brottets svårighet. Av förslagen till strafflatituder i 29kap. följer att tiden för åtalspreskription förlängs i avsevärdmån. Några särskilda regler om preskriptionstidens längd för miljöbrottföreslås inte (se prop. 1997/98:45 Del 1 s. 530). Av 35 kap. 4 § brottsbalkenföljer att preskriptionstiden aldrig börjar löpa förrän brottet har blivitfullbordat. Liksom när det gäller vissa andra brottsliga gärningar krävs vidnågra av de straffbelagda miljöbrotten att en skadlig effekt skall ha inträttinnan ansvar kan ådömas. Brottet är således inte fullbordat förrän eftereffekten har inträtt. Att preskriptionstiden för skadeståndsanspråk räknas frånden skadegörande handlingen medan tiden för åtalspreskription i vissa fallräknas från uppkomsten av en skada skulle i de fall då skadan yppar sig sentkunna leda till att skadeståndsanspråk på grund av ett miljöbrottpreskriberades före brottet. Genom en särskild bestämmelse i preskriptionslagen(1981:130) har emellertid föreskrivits att en skadeståndsfordran i anledning avbrott inte preskriberas före utgången av tiden för åtalspreskription. Harfrågan om ansvar för brottet avgjorts innan tiden för åtalspreskription löpt uteller åtalspreskriptionen brutits är dock denna bestämmelse inte tillämplig. Isådana fall gäller att skadeståndsanspråket tidigast preskriberas efterdet att dom eller slutligt beslut i ansvarsfrågan meddelades. På grund avbestämmelserna i preskriptionslagen har således en skadelidande alltidmöjlighet att föra talan om ersättning på grund av miljöbrott så länge intetiden för åtalspreskription löpt ut.Mot bakgrund av det anförda förordar lagutskottet att yrkande 31 i motion1997/98:Jo33 avstyrks.Utvidgning av miljöförsäkringen med en saneringsförsäkringI propositionen föreslås att miljöskadeförsäkringssystemet skall utvidgas tillatt även omfatta en saneringsförsäkring som täcker fall då den ansvarige intekan betala (avsnitt 4.35). Bestämmelser om saneringsförsäkringen föreslåsintagna i 33 kap. Av 1 § framgår att det för ersättning i vissa fall till densom lidit miljöskada och för betalning av saneringskostnader, om kostnaden ärhänförlig till miljöfarlig verksamhet, skall finnas en saneringsförsäkring medvillkor som har godkänts av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer. Den som utövar miljöfarlig verksamhet som enligt , ellerenligt föreskrifter som har meddelats med stöd av , kräver tillståndeller anmälan skall bidra till försäkringarna med belopp som framgår avtabeller som har godkänts av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer. De närmare detaljerna kring försäkringen förutsätts bli bestämdaefter samråd med företrädare för försäkringsbranschen. I 2 och 3 §§ anges deprincipiella förutsättningarna för att saneringsförsäkringen skall kunna tas ianspråk. Därutöver finns i 4 § bestämmelser som syftar till att säkerställa attbidrag till försäkringarna betalas med rätt belopp och i rätt tid. Iförsäkringars natur ligger att de inte kan omfatta händelser som redan harinträffat vid försäkringens ikraftträdande. Några särskildaövergångsbestämmelser skall därför inte knytas till saneringsförsäkringen(avsnitt 4.37.11).Vidare föreslås en ny bestämmelse, 7 kap. 16 a §, i konkurslagen (1987:672).I den föreslagna paragrafen föreskrivs en anmälningsskyldighet förkonkursförvaltare avseende fall då kemiska produkter, biotekniska organismereller farligt avfall har kvarlämnats eller mark- eller vattenförorening kanmisstänkas.Lagutskottet har för sin del inga erinringar mot att miljöskadeförsäkringenutvidgas med en saneringsförsäkring i enlighet med regeringens förslag och villi sammanhanget hänvisa till de ställningstaganden som utskottet gjort ibetänkande 1997/98:LU14 med anledning av en motion rörande saneringsfastighetervid konkurser.Inte heller när det gäller det föreslagna tillägget i konkurslagen harutskottet några erinringar.Handläggningen av miljö- och saneringsförsäkringarnaUtskottet övergår därmed till att behandla två motionsspörsmål rörandehandläggningen av miljö- och saneringsförsäkringarna. Som en allmän bakgrundkan nämnas följande.De fem största försäkringsbolagen på den svenska marknaden, , ,, och , har bildat ett miljöskadekonsortium.Detta konsortium tillhandahåller den miljöskadeförsäkring somverksamhetsutövarna är skyldiga att bidra till enligt vad regeringen bestämmer.Regeringen har dels förordnat ledamöter i miljöskadeförsäkringensskadenämnd, dels fastställt arbetsordningen för denna nämnd. Nämnden har attavge utlåtande i principiella eller tvistiga skadeersättningsfall enligtvillkoren för miljöskadeförsäkringen. Den som är missnöjd med nämndens yttrandekan påkalla att ersättningsfrågan avgörs av skiljenämnd.Miljöskadeförsäkringens skadenämnd är sammansatt av företrädare förförsäkringsbolagen, de betalningspliktiga och allmänna intressen. Somordförande och vice ordförande, vilka skall vara opartiska, har ordinariedomare utsetts. I nämnden ingår också en medicinsk expert. De bidragspliktigahar bildat en förening för dem som skall betala bidrag tillmiljöskadeersättningen, . De årliga bidragenfrån de bidragspliktiga har uppgått till sammanlagt omkring 25 miljoner kronor.Miljöskadeförsäkringen är en del av bolagens totalaansvarsförsäkringsverksamhet och avgifterna utgör riskpremier som inte fonderassärskilt. Enligt vad som upplyses i propositionen har det fram till maj 1996framställts drygt 40 anspråk på ersättning ur miljöskadeförsäkringen. Intenågot fall har föranlett att ersättning betalats ut.I motion 1997/98:Jo33 av m.fl. (kd) kritiseras ordningen medmiljöskadeförsäkringens skadenämnd. Motionärerna anser att en bättre lösningvore om ärendena handläggs i miljödomstolen enligt de regler som gäller förskadeståndsprocesser enligt miljöskadelagen med den insyn och öppenhet som detdär är fråga om. Regeringen bör, enligt motionärernas mening, återkomma medförslag om detta. I motionen yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om prövning av ersättning enligtmiljöskadeförsäkringen (yrkande 33).Lagutskottet noterar att liknande förslag framlagts av Miljöcentrum i sambandmed remissbehandlingen av slutbetänkande (SOU1993:78) Miljöskadeförsäkringen . I propositionen anför regeringeneffektivitets- och kostnadsskäl för att bibehålla den nuvarande ordningen.Lagutskottet finner för sin del inte anledning att förorda någon annan ordningän regeringen. Eventuella behov av insyn och öppenhet torde, enligt utskottetsmening, kunna tillgodoses genom ändringar i den arbetsordning regeringenfastställer för nämnden.Med det anförda förordar lagutskottet att motion 1997/98:Jo33 yrkande 33avstyrks.Carl Bildt m.fl. (m) pekar i motion 1997/98:Jo32 på att det i samband medförslaget att utvidga miljöskadeförsäkringen med en saneringsförsäkring väcktsfråga om en marknadsanpassning av den nuvarande miljöskadeförsäkringen. Enligtmotionärerna har det därvid gjorts gällande att det finns andraförsäkringsgivare än de som ingår i det nuvarande miljöskadekonsortiet somskulle kunna ha möjlighet att erbjuda motsvarande tjänster. I syfte attförbättra konkurrensen och minimera kostnaderna för miljöskadeförsäkringenanser motionärerna att möjligheterna till en upphandling i fri konkurrens börutredas. I motionen yrkas att hos regeringen begär en utredning ommiljöskadeförsäkringen i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 40).De spörsmål som tas upp i motionen har inte närmare berörts i propositionen.Däremot har frågorna varit föremål för behandling iMiljöskadeförsäkringsutredningens slutbetänkande (SOU 1993:78)Miljöskadeförsäkringen . I betänkandet påpekas att man frånförsäkringshåll framhållit att en miljöskadeförsäkring som omfattar ocksåsaneringskostnader av allt att döma måste drivas i konsortieform. Kapacitetenpå den svenska försäkringsmarknaden är inte sådan att ett enskiltförsäkringsbolag på egen hand kan åta sig att svara för de betydande kostnadersom det kan bli fråga om. Detta innebär dock inte, enligt utredningens mening,att konsortiet nödvändigtvis behöver vara begränsat till de försäkringsbolagsom är engagerade i dagens miljöskadeförsäkring. Konkurrerande anbudförutsätter emellertid antingen att utländska försäkringsbolag visar intresseeller att de bolag som ingår i konsortiet, eventuellt med bildande av andrakonsortier, börjar att konkurrera med varandra. Till detta kommer attsvårigheter att beräkna riskens storlek förmodligen inte ökar intresset för attlämna anbud. I utredningsbetänkandet förordas att dagens system bibehålls.Samtidigt konstateras att det inte föreligger något formellt hinder mot attstaten vid lämpligt tillfälle genomför en upphandling för att få en bild av omdet föreligger något intresse av att avge konkurrerande anbud.Enligt lagutskottets mening finns det mot denna bakgrund inte skäl förriksdagen att ta initiativ till ytterligare utredningar ifrågan. Utskottet utgår från att regeringen beaktar de synpunktersom kommit till uttryck i Miljöskadeförsäkringens slutbetänkande. Motion1997/98:Jo32 yrkande 40 bör således avstyrkas.Ansvaret för återställande av förorenade områdenPropositionen innefattar förslag om att verksamhetsutövare i större omfattningoch solidariskt skall ansvara för efterbehandling av förorenade områden(avsnitt 4.15.1). Efterbehandlingsansvarets omfattning framgår av 10 kap.Ansvarig för efterbehandling av sådana områden, byggnader eller anläggningarsom är så förorenade att det kan medföra skada eller olägenhet för människorshälsa eller miljön är den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet ellervidtagit en åtgärd som har bidragit till föroreningen (verksamhetsutövare).Efterbehandlingsansvaret innebär att den ansvarige i skälig omfattning skallutföra eller bekosta de efterbehandlingsåtgärder som på grund av föroreningarnabehövs för att förebygga, hindra eller motverka att skada eller olägenhetuppstår för människors hälsa eller miljön. När ansvarets omfattning bestämsskall det beaktas hur som har förflutit sedan föroreningarna ägt rum,vilken skyldighet den ansvarige hade att förhindra skadeverkningarna ochomständigheterna i övrigt. Om verksamhetsutövaren visar att han bidragit tillföroreningen endast i begränsad mån, skall även detta beaktas vid bedömningenav ansvarets omfattning. Om flera verksamhetsutövare är ansvariga skall desvara solidariskt om inte annat följer av att ansvaret är begränsat. Enverksamhetsutövare, som visar att hans eller hennes bidrag till föroreningen ärså obetydligt att det inte ensamt motiverar efterbehandling, skall dock ansvaraendast för den del som motsvarar bidraget. Vad de solidariskt ansvariga harbetalat skall fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn tillomfattningen i vilken var och en har medverkat till föroreningen och tillomständigheterna i övrigt.I motion 1997/98:Jo32 anför m.fl. (m) att den föreslagna lösningenrörande solidariskt ansvar har den uppenbara nackdelen att en enda delansvarigverksamhetsutövare kan drabbas av en kostnad som vida överstiger dennesrättmätiga ansvar. Betalningsansvaret bör därför, enligt motionärernas mening,vara delat så att varje förorenare svarar för sin del av föroreningen. Imotionen yrkas att beslutar att betalningsansvaret för återställandeav förorenade områden skall fördelas i relation till verksamhetsutövarens delav ansvaret i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 27).När det gäller frågan om ansvaret skall vara solidariskt eller delat närflera verksamhetsutövare har medverkat till föroreningen måste beaktas, såsomockså har gjorts i propositionen, att det i praktiken torde varaomöjligt att dela upp ansvaret. Den av motionärerna förordade lösningen ärsåledes, såvitt utskottet kan bedöma, knappast genomförbar. Frånskadeståndsrättsliga utgångspunkter finns enligt lagutskottets mening ingaerinringar mot förslaget. Inom skadeståndsrätten är det nämligen vanligt i fall då det inte är möjligt att dela upp ansvaret föreskriver ettsolidariskt ansvar. I exempelvis 6 kap. 3 § skadeståndslagen föreskrivs somhuvudregel att om två eller flera skall ersätta samma skada, svarar desolidariskt för skadeståndet. Också enligt den föreslagna bestämmelsen i 32kap. 8 § är ansvaret för flera som medverkat till att en skadauppkommit solidariskt. Bestämmelsen innebär att om exempelvis fleraverksamhetsutövare orsakat en förorening på en grannfastighet ansvarar desolidariskt. Utskottet delar regeringens bedömning att det då är naturligt attäven ansvaret för föroreningen på den fastighet där verksamheten ägt rum ärsolidariskt. Som regeringen anfört uppstår annars en omotiverad skillnad närföroreningen sträcker sig över flera fastigheter. Vidare bör påpekas att denföreslagna lagstiftningen innebär att en skälighetsprövning av ansvaretsomfattning alltid skall komma till stånd och att denna prövning alltefteromständigheterna kan leda till jämkat eller inget ansvar alls. Undantag fråndet solidariska ansvaret kan också göras för den som visar att hans bidrag tillföroreningen är så obetydligt att det inte ensamt motiverar en efterbehandling.Med det anförda förordar lagutskottet att motion 1997/98:Jo32 yrkande 27avstyrks.Stockholm den 3 mars 1998På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), IngerSegelström (s), (), (), (),(), () och de ().Avvikande meningar1. Handläggningen av miljö- och saneringsförsäkringarnaStig Rindborg, , och de (alla m) anser att den del av utskottets yttrande under rubriken miljö- och saneringsförsäkringarna som börjar med ?De spörsmål? och slutarmed ?således avstyrkas? bort ha följande lydelse:Enligt lagutskottets mening är den fråga som tas upp i motionen angelägen.Det är anmärkningsvärt att regeringen inte ens berört spörsmålet ipropositionen trots att det varit föremål för behandling iMiljöskadeförsäkringens slutbetänkande (SOU 1993:78) Miljöskadeförsäkringen iframtiden.Lagutskottet vill för sin del anföra följande.I början av 1990-talet hade försäkringsgivarna tillgodogjort sig omkring 120miljoner kronor, ränteintäkter inte medräknade, utan att någon skadeersättningöver huvud taget hade betalats ut. Såsom framgår av propositionen hade framtill ännu inte något fall föranlett att ersättning betalats ut. Motdenna bakgrund uppkommer fråga dels om inte premiesättningen bygger påöverdrivna uppskattningar av såväl skadefrekvens som ersättningsbehov, dels omman över huvud taget bör gå vidare med den nuvarande ordningen förhandläggningen av den nya miljö- och saneringsförsäkringen enligt miljöbalken.En upphandling av miljö- och saneringsförsäkringen i fri konkurrens måste,såvitt lagutskottet kan bedöma, leda till en mer rimlig premiesättning. Tillsaken hör också att miljöskadeförsäkringens nuvarande konstruktion, som innebäratt ett konsortium som täcker mycket stora delar av den svenska marknaden hargetts en monopolställning, torde vara svår att förena med grundläggandekonkurrensrättsliga principer. En bättre ordning vore, enligt utskottetsmening, att endast försäkringarnas skyddsnivå och omfattning fastställdes avregeringen och att försäkringsvillkoren i övrigt gjordes till föremål för enfri förhandling mellan företrädare för betalarna och försäkringsgivarna, varvidockså utländska försäkringsbolag fick delta i anbudsgivningen. Premiebetalarnaskulle därigenom få möjligheter att själva införskaffa erforderligtförsäkringsskydd på bästa möjliga villkor.Det har gått dessa frågor var föremål för behandling avMiljöskadeförsäkringsutredningen. Enligt utskottets mening är nu tiden mogenför att på nytt få till stånd en allsidig belysning av spörsmålen i syfte attförbättra konkurrensen och minimera kostnaderna för miljöskadeförsäkringen ochden nya saneringsförsäkringen. Det bör ankomma på regeringen att ta initiativtill att ett sådant arbete kommer till stånd.Med det anförda anser lagutskottet att motion 1997/98:Jo32 yrkande 40 börtillstyrkas.2. Ansvaret för återställande av förorenade områdenStig Rindborg, , och de (alla m) anser att den del av utskottets yttrande under rubriken föråterställande av förorenade områden som börjar med ?När det? och slutat med ?27avstyrks? bort ha följande lydelse:Lagutskottet delar de synpunkter som förts fram i motionen. Vidremissbehandlingen har invändningar från flera håll riktats motutredningsförslaget i denna del och kritiska synpunkter har också framförts avLagrådet. För den som endast i mindre mån har medverkat till en föroreningleder förslaget otvivelaktigt till resultat som kan uppfattas som orättvisa ochsom kan vara svåra eller omöjliga att förutse eller avvärja för enverksamhetsutövare som upphört med den miljöfarliga verksamheten. Dessutomuppkommer betydande orättvisor i det fallet att bidraget till föroreningenvisserligen har varit ringa men dock inte obetydligt.Mot denna bakgrund bör förslaget, enligt lagutskottets mening, integenomföras i denna del.