bet · GL01SoU12 · 1998-03-12 00:00:00 — enligt 27 § HSL berördes också i betänkande1995/96:SoU18. Utskottet delade inställningen i propositionen och motioner (coch v) att verksamheten med patientansvarig läkare borde utvärderas och attfrågan om även andra yrkesutövare än läkare skulle kunna utses sompatientansvariga på lämpligt sätt borde övervägas (s. 10-11). I propositionenhade bl.a. nämnts psykolog.I betänkandet behandlades också motionsyrkanden (c) med krav påkompetensförstärkning inom psykologi hos (s. 28-29). Utskottetgjorde följande bedömning:Förslaget till ny tillsynslag m.m. innebär bl.a. att Socialstyrelsenstillsynsansvar utvidgas som styrelsens befogenheter ochsanktionsmöjligheter förstärks. Förslaget innebär ett ökat ansvar förSocialstyrelsen och krav på ytterligare resurser för denna verksamhet.Förslaget innebär bl.a. att styrelsen övertar ansvaret för tillsyn från andramyndigheter. Utskottet vill i sammanhanget framhålla att det är viktigt atttillsynsarbetet får högre prioritet och ges tillräckliga resurser från den 1januari 1997. Utskottet har erfarit att frågan om överföring av resurser frånandra myndigheter bereds. Utskottet utgår ifrån att även övriga resursfrågor isammanhanget kommer att prövas i samband med det kommande budgetarbetet.Riksdagen följde utskottet (rskr. 281).I förra budgetbetänkandet 1996/97:SoU1 avstyrktes ett motionsyrkande (fp) medbegäran att inrätta en befattning som överdirektör i psykologi vid So-cialstyrelsen (s. 96).I betänkande 1997/98:SoU2 behandlades också ett yrkande (s) med begäran attannan än läkare skulle kunna utses till ?patientansvarig?.Utskottet konstaterade att något formellt uppdrag om utvärderingen inte hadegivits. Visst förberedelsearbete pågick. Utskottet utgick ifrån att den begärdautvärderingen skulle komma till stånd (s. 84 i betänkandet).Enligt uppgift från har uppdraget ännu inte givits().I lagrådsremissen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område anförregeringen följande (s. 139-140):Regeringen anser, i likhet med och , att det bör vara möjligt att utse en yrkesutövare som inte ärläkare med specialistkompetens att vara verksamhetschef för en enhet där detbedrivs vård med stöd av LPT och LRV. En sådan förändring av de nuvarandebestämmelserna skulle innebära att ytterligare ett steg togs i riktning mot attförverkliga den princip som HSL bygger på, nämligen att huvudmännen för hälso-och sjukvården skall vara fria att organisera och bedriva verksamheten efterlokala förutsättningar. De nuvarande bestämmelserna inskränker i alltför storutsträckning huvudmännens möjligheter att utse den mest lämpade yrkesutövarensom verksamhetschef vid en psykiatrisk vårdenhet. Avsikten är emellertid att deuppgifter i den psykiatriska tvångsvården som innebär myndighetsutövning ävenfortsättningsvis skall utövas av en specialistkompetent läkare.En proposition har aviserats till senare i mars 1998.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att regeringen i lagrådsremissen om yrkesverksamhet påhälso- och sjukvårdens område föreslår vissa förändringar när det gällerbestämmelsen om verksamhetschef i 29 § HSL. Genom ändringarna tillgodosesyrkande 1 i motion So235 (v).Utskottet utgår från att en utvärdering av bestämmelsen i 27 § HSL ompatientansvarig läkare kommer till stånd.Utskottet har tidigare avstyrkt ett motionsyrkande liknande det i motion So235(v) yrkande 5. Utskottet har inte ändrat uppfattning. Motion So235 (v)yrkandena 1, 2 och 5 avstyrks.Psykologiska testI motion So303 av () begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om psykologiska test (yrkande 3).I motion So261 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande omen översyn av forskning och utveckling inom det psykologiska metodområdet,framför allt psykologiska test.I båda motionerna anförs att testerna används av psykologer somarbetsinstrument inom bl.a. hälso- och sjukvård, socialtjänst, habiliteringsamt yrkesmässig rehabilitering, rättsmedicinalväsende och skola. Psykologiskatester bygger på psykologisk forskning och skall vara standardiserade så attden enskilde individens resultat kan jämföras med resultaten hos ennormalpopulation. De i använda testen har ofta internationellt ursprungoch har brister när det gäller svensk standardisering och normering. Urkvalitetssäkringssynpunkt är situationen allvarlig och kan innebära direktaproblem för rådsökande, patienter och klienter, heter det i motionerna.Finansieringsmöjligheterna för vetenskaplig konstruktion, utprövning ochdärtill relaterat forsknings- och utvecklingsarbete bör därför enligtmotionärerna uppmärksammas.I motion So235 av m.fl. (v) begärs också att hosregeringen begär förslag till en plan för hur kompetens- och metodutvecklingskall tillföras det psykiatriska området enligt vad i motionen anförts om denobalans som finns relaterad till resurserna vad gäller detfarmakologiskt/biologiska och psykiatriska området (yrkande 4). Motionärernaanför att för metodutveckling inom den psykologiska diagnostiken finns ingaexterna finansiärer som förmår att förse svensk hälso- och sjukvård med förSverige avpassade diagnostiska instrument. Inte heller finns externa globalaintressenter som kan bidra till den fortbildning som t.ex. psykologer behövergenomgå för att följa med i den diagnostik- och behandlingsutveckling som pågåroch kan komma patienterna till del. Motionärerna anser att staten ochsjukvårdshuvudmännen har ett särskilt ansvar för kompetens- ochmetodutveckling. Därför behövs en plan för hur detta skall förverkligas.Tidigare behandlingEtt par liknande motioner (från fp och v) behandlades i utskottets betänkande1995/96:SoU17 s. 35 f. vartill hänvisas.Utskottet antecknade bl.a. att hade tagit upp fråganom ansvaret för svenska standardiseringar och normeringar av utländska test ochom svenska psykologers tillgång till moderna, fullgott utprövade psykologiskainstrument samt att en arbetsrapport avlämnades . I rapporten hadebl.a. hänvisats till HSU 2000 som i enlighet med sina tilläggsdirektiv bl.a.skulle överväga ansvarsfördelningen mellan staten och sjukvårdshuvudmännen ifråga om finansiering av vårdforskning samt i vilka former stöd kan ges tillvårdforskningens utveckling.Utskottet uttalade i sin bedömning att utskottet ansåg det viktigt med enstandardisering och normering av psykologiska test så att de blir rättvisande isvensk miljö. Frågor om forskning borde enligt utskottets uppfattning övervägassamlat vid behandlingen av nästa forskningspolitiska proposition.Motionsyrkandena avstyrktes.I den forskningspolitiska propositionen 1996/97:5, avsnitt 7Socialdepartementet, föreslogs att till hälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvarenligt hälso- och sjukvårdslagen skall höra att medverka vid finansiering,planering och genomförande av kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete.Hälso- och sjukvårdshuvudmännen bör i den omfattning som behövs samverka medandra huvudmän samt med berörda universitet och högskolor. Ett förtydligande avdenna innebörd har förts in i HSL. (I samband med behandlingen i utskottet hadeinte avgivits något motionsyrkande rörande psykologiska test.) Lagförslagettillstyrktes av utskottet (1996/97:SoU6). följde utskottet ( rskr.59).Utskottets bedömningSedan den 1 januari 1997 gäller enligt 26 b § i hälso- och sjukvårdslagen attlandstingen och kommunerna skall medverka vid finansiering, planering ochgenomförande av kliniskt forskningsarbete på hälso- och sjukvårdens område samtav folkhälsovetenskapligt forskningsarbete. Landstingen och kommunerna skall idessa frågor, i den omfattning som behövs, samverka med varandra samt medberörda universitet och högskolor.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det är viktigt med enstandardisering och normering av psykologiska test så att de blir rättvisande isvensk miljö. bör dock inte ta något initiativ på området. MotionernaSo235 (v) yrkande 4, So261 (v) och So303 (fp) yrkande 3 avstyrks därför.Mångkulturell vårdI motion So304 av () anförs att vården och omsorgen har enspeciellt viktig uppgift i arbetet för det mångkulturella samhället. I yrkande8 begärs ett tillkännagivande till regeringen om synen på en mångkulturellsjukvårdsstruktur. Motionären anser att en förändring av sjukvårdens strukturerär befogad. Olika grupper måste mötas på sina villkor. Den enskilda patientenmåste känna att dennes behov och omvårdnad står i främsta rummet. Människor medett annat språk och en annan kulturell bakgrund befinner sig i en ännubesvärligare position än en svensk patient som växt upp i och känner densvenska kulturen. Motionären begär vidare ett tillkännagivande till regeringenom att tillsätta en utredning för hur en mångkulturell sjukvårdsstruktur skullekunna genomföras med direktiv om att åstadkomma ökad teamvård, ökat samarbetemed invandrarorganisationerna, etniska cen- trum, en ökad mångkulturellkompetens inom hemvården samt ökat inslag av alternativa behandlingsformer iden svenska sjukvården (yrkande 9). Motionären begär också ett tillkännagivandetill regeringen i frågan om att fler språk skall få auktorisation isjukvårdstolkning (yrkande 10). Slutligen begärs ett tillkännagivande tillregeringen om rätten att utöva sin egen religion vid sjukvårdande insats(yrkande 15). Motionären anser att det skall vara varje patients rättighet attfå utöva sin tro med de möjligheter hälsotillståndet ger. En sådan rättighetborde skrivas in i hälso- och sjukvårdslagen. Vid dödsfall skall alltidpatientens trosfränder kontaktas så att sjukvårdsinrättningen behandlar denavlidne med den etik som respektive trosinriktning föreskriver, heter det imotionen.Bakgrund och tidigare behandlingRegeringen har i proposition 1997/98:16 , framtiden och mångfalden, fråninvandrarpolitik till integrationspolitik, föreslagit mål och inriktning för enframtida integrationspolitik. Integrationspolitikens mål skall vara likarättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, ensamhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund samt en samhällsutvecklingsom kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsettbakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för.Socialförsäkringsutskottet har godkänt regeringens förslag till mål ochriktlinjer (SfU6). följde utskottet (rskr. 68).HSU 2000 har i betänkandet Patienten har rätt (SOU:154) fokuserat påpatientens ställning, krav och förväntningar m.m. I betänkandet behandlas bl.a.patientens tillgång till information samt att information skall lämnas på ettsådant sätt att patienten kan tillgodogöra sig informationen och ges möjlighetatt ställa kompletterande frågor. Har patienten språksvårigheter bör tolkanvändas, heter det i delbetänkandet (s. 57-58).Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om tolkar inom sjukvården. Ibetänkande 1993/94:SoU7 anförde utskottet följande i sin bedömning (s. 27):Enligt 2 a § hälso- och sjukvårdslagen skall hälso- och sjukvården bedrivas såatt den uppfyller kraven på god vård. Detta innebär bl.a. att den skall vara avgod kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet i vården ochbehandlingen, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritetsamt främja goda kontakter mellan hälso- och sjukvårdspersonalen. Avbestämmelser (4 och 8 §§) i förvaltningslagen (1986:223) följer att tolk vidbehov bör anlitas inom den offentliga hälso- och sjukvården. Frågan om vilkentolk som skall anlitas i ett enskilt fall är en känslig fråga som måste få ökaduppmärksamhet utifrån patientens situation och önskemål. Något initiativ frånriksdagens sida behövs inte.Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen (v). hör det till hälso- och sjukvårdens uppgifter enligt enuttrycklig bestämmelse, förutom annat som räknas upp i 1 § HSL, att ta hand omavlidna (prop. 1991/92:152, SoU18, rskr. Hälso- och sjukvårdspersonalenhar ett ansvar för omhändertagande av avlidna och för bemötande av deefterlevande med hänsyn och omtanke enligt 4 § lagen (1994:953) om åliggandenför personal inom hälso- och sjukvården. I proposition 1993/94:149 Åliggandenför personal inom hälso- och sjukvården m.m. berörde regeringen frågan ompatientsäkerhetsintresset (se t.ex. 3 § disciplinpåföljdslagen. Lagen omfattarhälso- och sjukvårdspersonalen i dess yrkesutövning såvitt avser undersökning,vård och behandling av patienter samt vid klinisk forskning på människa, prop.s. 76 f.) Utskottet delade inställningen i propositionen attpatientsäkerhetsintresset i vanlig mening inte gör sig gällande när det gälleromhändertagande av avlidna. Utskottet ansåg dock att fel eller försummelser isamband med handhavandet av en avliden måste beivras och förebyggas. Dettaborde i första hand utredas och åtgärdas av arbetsgivaren i kontakt medarbetstagaren och dennes fackliga organisation. Förtroendenämnderna har enviktig roll i sammanhanget, uttalade utskottet. Om det var fråga om en såallvarlig kränkning att t.ex. brott mot griftefrid kunde föreligga är det enfråga för polis och åklagare, anförde utskottet. följde utskottet.Utskottets bedömningDe frågor som tas upp i motion So304 (mp) yrkandena 8-10 och 15 har behandlatsav HSU 2000 i betänkandet Patienten har rätt. Betänkandet remissbehandlas förnärvarande. bör inte föregripa regeringens kommande förslag påområdet. Yrkandena avstyrks.Nationell handlingsberedskap för psykiskt omhändertagande av offer i sambandmed katastroferI två motioner, So235 av m.fl. (v) yrkande 9 och So303 av BarbroWesterholm (fp) yrkande 5, begärs tillkännagivande till regeringen om vad somanförts i respektive motion om nationell handlingsberedskap för psykisktomhändertagande i samband med katastrofer. Motionärerna anser att samhälletsberedskap för omhändertagande av den psykologiska reaktionen på katastrofereller trauman har visat sig vara betydligt sämre än den beredskap som finns fördet fysiska eller materiella omhändertagandet. Något yrvaket har hela samhällettvingats inse detta. Med en ökad medvetenhet har vi kunnat iaktta bristandeberedskap för att omhänderta brottsoffer både i det stora och det lillasammanhanget. Vår beredskap är antagligen större än medutbyggda krisgrupper för att möta katastrofer. Trots insatser frånRäddningsverket och har dock enligt motionärerna ännu ingeninsats gjorts, där kunskapen systematiskt har använts på nationell nivå. Detfinns brister när det gäller samhällets kunskap om effekterna av traumatiskakriser och hur man på bästa sätt skall minimera de långsiktiga effekterna. Ennationell handlingsberedskap för det psykologiska omhändertagandet av offer ochandra drabbade i det mindre eller större samhällsperspektivet måste enligtmotionärerna skapas med hjälp av psykologisk kompetens.BakgrundSocialstyrelsen har givit ut allmänna råd om psykiskt och socialtomhändertagande vid stora olyckor och katastrofer (1991:2, reviderade 1996). Iråden konstateras att alla de insatser, i form av råd, stöd, omhändertagandebehandling och uppföljande verksamhet, som skall organiseras vid olyckor ochkatastrofer utgår inte bara från hälso- och sjukvårdens resurser utan ocksåfrån ett drabbat lokalsamhälle i övrigt. Det gäller resurser inomräddningstjänsten, , polis, kyrkor och samfund samtfrivilligorganisationer. För ett effektivt omhändertagande av de drabbadeframhålls i råden att alla insatser måste samordnas.Regeringen beslutade att ge ett uppdrag beträffandepsykiskt och socialt omhändertagande vid svåra påfrestningar på samhället ifred m.m. Styrelsen skulle i samråd med klargöramyndigheternas uppgifter och ansvarsförhållanden. Vidare ingick i uppdraget attpröva eventuella samarbetsmöjligheter mellan myndigheterna men också med andraaktörer inom området. Vid redovisningen av uppdraget skulle även framgå vilkenaktuell beredskap kommuner och landsting har om en svår påfrestning påsamhället skulle inträffa. I uppdraget hänvisas till proposition 1996/97:11 omberedskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (FöU5). I propositionenbetonades vikten av en god krishanteringsförmåga hos berörda myndigheter,organisationer och enskilda.Uppdraget har redovisats till regeringen i månadsskiftet november/december1997.I redovisningen av uppdraget anförs bl.a. att det är ochRäddningsverkets uppfattning att katastrofberedskapen skall ses som en helhetdär det psykiska och sociala omhändertagandet ingår som en viktig del.Socialstyrelsen bör få det ansvaret. Det bör förekomma ett nära samarbetemellan verket och styrelsen avseende katastrofberedskap. Det bör bildas ensamarbetsgrupp med uppgift att planera inriktning och uppföljning avverksamheten.Utskottets bedömningUtskottet delar motionärernas bedömning att det behövs en nationellhandlingsberedskap för psykiskt omhändertagande i samband med katastrofer.Genom redovisning har ett sådant arbete nu inletts. Riksdagenbehöver inte ta något initiativ på området. Motionerna So235 (v) yrkande 9 ochSo303 (fp) yrkande 5 är i huvudsak tillgodosedda och avstyrks därför.AmbulansfrågorI motion So309 av och Skånberg (kd) begärs etttillkännagivande till regeringen vad i motionen anförts om en utredning om ettrikstäckande luftambulanssystem med akutmedicinsk kompetens. Motionärernahänvisar till Försvarsbeslut 96 som bl.a. innebar att arbetet med attåstadkomma en effektivare helikopterberedskap för sjuktransporter skallfortsätta samt att Försvarsmakten bör fortsätta sina ansträngningar att få tillstånd avtal med sjukvårdshuvudmännen. Förslag till ny helikopterorganisationhar lämnats till 1997. Försvarsmaktens helikopterorganisation samlasi ett försvarsmaktsgemensamt program och verksamheten skall ledas genomFörsvarsmaktens helikopterflottilj placerad i . Motionärerna anser attdet är dags att upprätta ett rikstäckande luftambulanssystem. bör därvid kunna utgöra en viktig resurs tillsammans med övrigahelikopterresurser i samhället. En utredning som tar ett helhetsgrepp bördärför tillsättas, heter det i motionen.I motion So327 av () begärs ett tillkännagivande till regeringenav vad i motionen anförts om etablering av ambulanshelikopterverksamhet medplacering i avseende . Motionären anser att det ärviktigt att frågan om ambulansverksamhet i kommer till ett avgörande.En öppning finns enligt uppgift i årets trafiksäkerhetsproposition där detföreslås att ambulanshelikopterfrågan bör utredas ytterligare. Cen-tralsjukhuset i har redan helikopterplatta och kompetens vadgäller medicinsk personal heter det i motionen.I motion Fö709 av m.fl. (s) begärs ett tillkännagivande tillregeringen vad i motionen anförts om försöksverksamhet med ambulanshelikopter iden norra sjukvårdsregionen. Motionärerna anför att regeringen i tidigaresammanhang bedömt att ett snabbt och effektivt omhändertagande av trafikskadadeär av stor betydelse för att lindra effekterna av en trafik-olycka. För attminimera insatstiderna och för att kunna erbjuda en hög och jämn kvalitet viddet akuta omhändertagandet kommer ett sammanhängande system medambulanshelikoptrar att utredas närmare, enligt motionärerna. De hänvisar tilldepartementspromemorian På väg mot det trafiksäkra samhället 1997:13 samtatt och landstingen i och ansett att ettsystem med ambulanshelikoptrar bör koncentreras till områden med långatransporttider, dvs. Motionärerna föreslår enförsöksverksamhet i den norra sjukvårdsregionen parallellt med att fråganutreds närmare.I motion So285 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande om vad imotionen anförts om ambulansverksamheten (yrkande 12). Motionärerna anser attdet i glesbygd med långa avstånd mellan sjukhusen är extra viktigt med högkompetens och ett väl utbyggt ambulansnät. Det kan då också vara befogat medambulanshelikopter. En viktig nationell resurs är enligt motionärernaflygambulansverksamheten, vilken enligt deras mening bör behållas på nuvarandenivå.Bakgrund m.m.Enligt 6 § hälso- och sjukvårdslagen svarar för att det inomlandstinget finns en ändamålsenlig organisation för att till och från sjukhuseller läkare transportera personer vilkas tillstånd kräver att transportenutförs med transportmedel som är särskilt inrättade för ändamålet.I proposition 1996/97:137 Nollvisionen och det trafiksäkra samhället anförderegeringen följande under rubriken för en säkrare vägtrafik.Räddning och akutsjukvård vid bl.a. vägtrafikolyckor:Ambulanshelikoptrar i akutsjukvårdenI har civil och militär helikopteranvändning inom akutsjukvårdendiskuterats och utretts utan att någon enhetlig lösning harkommit till stånd. Flertalet av de utredningar som tagit upp frågan harkonstaterat att det är angeläget att lösa de organisatoriska ochekonomiska frågorna så att ett rikstäckande system med ambulanshelikoptrar kankomma till stånd.Enligt den förordade inriktningen för åtgärder inom trafiksäkerhetsområdetutgör en effektiv räddning och akutsjukvård det sista skyddsnätet i samhälletssträvan att motverka dödsfall och allvarliga skadefall inomvägtransportsystemet. Regeringen anser att det är önskvärt att åtgärder vidtaspå nationell, regional och lokal nivå för att så långt som möjligteffektivisera denna verksamhet. Av de personer som dör till följd avtrafikolyckor avlider cirka två tredjedelar på olycksplatsen och en tredjedelefter ankomst till sjukhus. Endast ett fåtal dör under ambulanstransporten.Enligt tillgänglig statistik har en högre andel dödsfall utanförsjukhus än andra länder i västvärlden.Både nationella och internationella studier visar att tiden mellan en olyckaoch den första adekvata vårdinsatsen i många fall är avgörande för överlevnadoch grad av hälsoförlust. Flera internationella studier visar att mellan 7 av de dödsfall som inträffar i vägtrafiken är möjliga att förebyggagenom ett system med ambulanshelikoptrar. Till detta skall läggas alla de andraolycks- och sjukdomsfall som skulle få del av ett effektivare omhändertagande.En effektiv akutsjukvård ger även andra positiva effekter såsom ett minskatlidande, snabbare återgång till arbete och ökad trygghet.Resultatet av de åtgärder som vidtas är beroende av både insatstiden ochkvaliteten i omhändertagandet. Medtrafikanternas kunskaper i första hjälpen,kompetensen hos alarmcentralernas personal, sjukvårdspersonalens medicinskakompetens samt val av transportmedel är faktorer som har stor betydelse förutgången av t.ex. en vägtrafikolycka. Ett bra resultat förutsätter även ettkvalificerat omhändertagande på akutsjukhuset samt en god eftervård ochrehabilitering.Regeringen har tidigare påtalat att det är önskvärt att den enskildamänniskans möjligheter att agera rätt vid olyckor, katastrofer och störningarförbättras (prop. 1996/97:11). En effektiv åtgärd på lång sikt är att genomskolundervisningen ge barn och ungdomar utbildning i dessa frågor. Frågan om enutbildning i första hjälpen i samband med körkortsutbildningen behandlas iavsnitt 6.1.Alarmering och dirigering av ambulanssjukvårdens insatser är av storbetydelse för systemets effektivitet och resultat. Nivån på utbildning ocherfarenhet inom akutmedicin hos larmoperatörerna påverkar möjligheten att nåett optimalt utnyttjande av läkarbemannade ambulanshelikoptrar. Socialstyrelsenhar utrett vilka krav som bör ställas på personal vid larmcentraler (SoSrapport 1997:3).För att kunna erbjuda adekvat vård med kort insatstid krävs effektivatransporter. Med vägburen ambulanstjänst är tidsfaktorn given och kan i principinte ändras. Tidsåtgången vid en ambulanstransport varierar mellan olikatätorter och olika delar av landet. Regeringen delar synpunktatt tillgång till ambulanshelikopter är en viktig faktor för att snabbtmöjliggöra kvalificerade medicinska insatser och vid behov snabbt och skonsamtkunna transportera patienter till sjukhus med erforderliga vårdresurser.Regeringen anser, i likhet med flertalet remissinstanser, attambulanshelikoptern aldrig kan ersätta den vägburna ambulansen utan endast kanbli ett komplement till den traditionella ambulanssjukvården.Ett sammanhängande system med ambulanshelikoptrar, stationerade vid ett antalakutsjukhus i landet, skulle direkt eller indirekt komma att påverkabehandlingskedjans olika faser. Vid larmet kan alltid det effektivastetransportmedlet väljas. Mer kvalificerade och snabbare akutsjukvårdsinsatserkan ges vid olycksplatsen.