bet · GL01LU12 · 1998-04-21 00:00:00 — Enligt utskottets mening föreligger därför inte något behov avett tillkännagivande i enlighet med motion 1997/98:L5 yrkande 3.När det gäller frågan om risken för att barnet skall fara illa i samband medumgänget erinrar utskottet om att domstolen vid beslut om umgänge redan enligtgällande bestämmelser i skall beakta sådana omständigheter. Att FB utgårfrån att det är viktigt för ett barn att ha kontakt med båda föräldrarna ävenom dessa bor isär innebär inte att det alltid är bäst för barnet att umgängekommer till stånd.Mot bakgrund av vad som sålunda anförts föreligger, enligt utskottets mening,inte behov av några ytterligare lagändringar. Om en framtida utvärdering skullevisa att det föreligger behov av lagändringar, förutsätter dock utskottet attregeringen återkommer till . Motion 1997/98:L420 avstyrks.Olovligt bortförande av barnMed olovligt bortförande av barn avses framför allt fall då en förälder utanlov för med sig sitt barn till ett annat land. Hit hör också fall då enförälder olovligen håller kvar barnet i ett annat land efter utgången av enumgängestid eller efter det att en domstol bestämt att den andra föräldernskall ha vårdnaden om barnet. I båda fallen är ändamålet att hindra den andraföräldern från att ha vårdnaden om barnet eller att utöva umgängesrätt.År 1980 tillkom två konventioner, ochHaagkonventionen, i syfte att få till stånd ett internationellt samarbete föratt motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i internationellaförhållanden. Enligt konventionerna skall ett beslut om vårdnad i barnetshemland normalt verkställas, och barnet skall enligt huvudregeln flyttas dit.Sverige har anslutit sig till de båda konventionerna, och dessa har införlivatsmed svensk rätt genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet avutländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn. För Sverigesdel är konventionerna i kraft gentemot ett 40-tal länder. En ny konvention somgäller myndigheters behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet ochsamarbete i fråga om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn antogshösten 1996 inom för internationell privaträtt. Den nyaHaagkonventionen har ett vidare tillämpningsområde och skall ses som ettkomplement till Haagkonvention.I september 1994 träffades också ett bilateralt avtal mellan ochTunisien, och arbetet med att få till stånd ytterligare bilateralaöverenskommelser med andra länder fortsätter. Vidare kan nämnas attSocialstyrelsen engagerat sig i förevarande spörsmål och i en rapport år 1994redovisat hur arbetet med att ge stöd och hjälp till drabbade barn ochföräldrar kan utvecklas. Även FN:s konvention om barnets rättigheter behandlarifrågavarande spörsmål. Enligt artikel 11 skallkonventionsstaterna sålunda vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförandeoch kvarhållande av barn i utlandet. För detta ändamål skall staterna främjaingåendet av bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller anslutningtill befintliga överenskommelser. har i betänkandet (SOU1997:116) Barnets bästa i främsta rummet uppmärksammat problemet och lämnatförslag till åtgärder på området. I sammanhanget kan nämnas attUtrikesdepartementet hanterar 20-40 ärenden , varav omkring hälftengäller barn som olovligen förts till och kvarhålls här och den andrahälften barn som förts från Sverige.I motion 1997/98:So674 av m.fl. (fp) påpekas att allt flerbarn har rövats bort från vårdnadshavaren och förts till denandra förälderns hemland. Motionärerna anser att snabba och kraftfulla åtgärderbehövs för att få till stånd överenskommelser med andra länder, som kan ledatill att barnen återförs till vårdnadshavaren (yrkande 6).Frågor om olovligt bortförande av barn har behandlats av utskottet vid fleratillfällen tidigare, bl.a. i betänkandet 1992/93:L22, vari utskottetbehandlade proposition 1992/93:139 som gällde olovligt bortförande och andraövergrepp mot barn. I samband därmed anordnade utskottet en offentligutskottsutfrågning i ämnet. I utskottets betänkande behandlades också motionermed liknande yrkanden som den nu aktuella. Utskottet strök då underangelägenheten av att arbetet med att nå ytterligare konventionsanslutningarbedrivs med oförminskad styrka. I sammanhanget måste emellertid, framhöllutskottet, beaktas att problemet med bortförande av barn i internationellaförhållanden inte alltid kan lösas genom internationella överenskommelser.Sådana överenskommelser innebär, anförde utskottet, att vi från svensk sidamåste vara beredda att erkänna och verkställa andra länders domar och beslutrörande vårdnad och umgänge, även om de grundas på en rättsordning som är heltfrämmande för svenska värderingar. En ordning som innebär att man från svensksida skulle vara skyldig att medverka till att verkställa domar som enligtsvenskt synsätt är klart olämpliga för barnet kan, anförde utskottet vidare,inte komma i fråga. Utskottet konstaterade vidare att arbete pågick inomRegeringskansliet med att på detta viktiga område få till stånd ytterligareinternationella överenskommelser, där sådana utgör en lämplig lösning.Riksdagen följde utskottet och avslog motionerna.När en liknande motion som den nu aktuella behandlades (bet.1995/96:LU2) förutsatte utskottet bl.a. att man från regeringens sidafortsätter arbetet med att få till stånd ytterligare internationellaöverenskommelser, där sådana utgör en lämplig lösning. Enligt utskottet fannsdet mot denna bakgrund inte skäl för att ta några ytterligareinitiativ när det gäller olovliga bortföranden av barn i internationellaförhållanden. Motionen avstyrktes.Utskottet vidhåller nu sin tidigare uppfattning i fråga om fortsattinternationellt arbete och avstyrker därför bifall till motion 1997/98:So674yrkande 6.UmgängessabotageNär den förälder som barnet bor tillsammans med genom olika åtgärder försvårareller omöjliggör för barnet att få träffa den andra föräldern brukar man talaom umgängessabotage. I två motioner föreslås åtgärder för att komma till rättamed sådana förfaranden.I motion 1997/98:L413 av () finns ett utförligt resonemang omde problem som i vissa fall kan uppkomma då ett beslut om umgänge skallverkställas. Eftersom tvångsåtgärder, som polishämtning, inte synes vara enframkomlig väg i dessa situationer, förespråkar motionären att ettstraffrättsligt ansvar införs för den som gör sig skyldig till s.k.umgängessabotage. I motionen hemställs att hos regeringen begärförslag i enlighet härmed.Kerstin och () yrkar i motion 1997/98:L6 attriksdagen skall besluta om en sådan ändring av bestämmelsen om egenmäktighetmed barn (7 kap. 4 § ) att straffrättsligt ansvar inträder även förden som gör sig skyldig till umgängessabotage. Det är enligt motionärernaologiskt att barnets behov av kontakt med sina föräldrar har straffrättsligtstöd när det gäller vårdnadsföräldern men inte beträffande umgängesföräldern(yrkande 10).Med anledning av motionerna vill utskottet först påminna om att bestämmelsersyftande till att motverka umgängessabotage infördes i FB . I FBslås numera uttryckligen fast att barnets behov av en nära och god kontakt medbåda föräldrarna skall ges en särskilt framträdande plats vid bedömningen avfrågor om vårdnad och - med nu föreliggande förslag - boende och umgänge. Ilagstiftningsärendet behandlades även frågan om ett straffrättsligt ansvar förumgängessabotage med anledning av motioner i ämnet. Utskottet ansåg därvid attdet skulle föra alltför långt att också införa en sådan sanktion och de dåaktuella motionerna avstyrktes (prop. 1990/91:8, bet. LU13 s. 23).Frågan om umgängessabotage berörs också i den nu aktuella propositionen. Närdet gäller sådant sabotage finns det, enligt regeringens mening, skäl att intaen sträng hållning. Om en förälder utan godtagbara skäl för sitt handlandemotarbetar ett umgänge mellan barnet och den andra föräldern, kan detta varaett tecken på att vårdnaden eller boendet kan behöva ändras. Att därutöverinföra sanktioner mot umgängessabotage är, enligt regeringens mening, intepåkallat.Utskottet vidhåller för sin del sin tidigare uppfattning i fråga om ettstraffrättsligt ansvar för umgängessabotage. Vid bedömande av vårdnadsfråganskall domstolen i stället fästa avseende särskilt vid barnets behov av en näraoch god kontakt med båda föräldrarna. Att bestämmelsen enligt det nuföreliggande propositionsförslaget utsträcks till att gälla även vid bedömandeav barnets boende får, enligt utskottets mening, anses till fyllest. Motionerna1997/98:L413 och 1997/98:L6 yrkande 10 avstyrks därmed.I detta sammanhang behandlar utskottet även yrkande 6 i motion 1997/98:Sf264av m.fl. (v), som gäller den situationen att någon av föräldrarnaflyttar från den ort där barnet bor. Enligt motionärerna försvårar dettabarnets möjligheter till en nära och god relation till båda föräldrarna. Imotionen yrkas att skall begära förslag om en ny regel isocialtjänstlagen (1980:620) om att samarbetssamtal i dessa fall bör varaobligatoriska till dess att barnet självt kan resa till umgängesföräldern.Utskottet vill för sin del inte förorda att en sådan regel som motionärernaförespråkar införs. För det första kan det, enligt utskottets mening, intekomma i fråga att tvinga föräldrar att delta i samtal innan en av dem tillåtsatt flytta från orten. För det andra finns det fall, för vilka utskottetredogjort tidigare, där olika omständigheter kan medföra att det är olämpligtatt samtal kommer till stånd. Utskottet vill dock påminna om att inget hindraratt föräldrar frivilligt söker sig till för att få råd och stödi en sådan situation som motionärerna beskriver.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1997/98:Sf264 yrkande6.Talerätt om umgängeDet är självklart att barn har behov av umgänge inte bara med föräldrar utanäven med andra personer som står dem särskilt nära, såsom far- ochmorföräldrar. I FB slås därför uttryckligen fast att vårdnadshavaren har ettansvar för att barnets behov av umgänge med närstående så långt möjligttillgodoses. När bestämmelsen i 6 kap. 15 § FB om umgänge mellan barnet ochandra personer än barnets föräldrar infördes, ansågs det mindre lämpligt attvar och en som anser sig stå barnet särskilt nära skulle kunna föra talan viddomstol om umgänge. Rätten att föra talan anförtroddes därför åtsocialnämnderna, som ansågs kunna bedöma i vilka fall det är motiverat utifrånbarnets bästa att inleda en umgängesprocess.Den nuvarande ordningen kritiseras i flera motioner. I motion 1996/97:L402 avBarbro () yrkas att beslutar om en sådan ändring i 6kap. 15 § FB att mor- och farföräldrar ges talerätt i mål om umgänge med barn.Att gå via socialnämnden innebär enligt motionären oftast ingen lösning påproblemet.Även i motion 1996/97:L405 av och ()förespråkas en möjlighet för mor- och farföräldrar att få till stånd endomstolsprövning av umgänget med sina barnbarn. Motionärerna begär etttillkännagivande härom.I motion 1997/98:L7 av m.fl. (c) anförs att den möjlighet som finns för mor- och farföräldrar att via socialnämnden föra talan om umgängemed sina barnbarn visat sig vara svår att utnyttja. Motionärerna begär etttillkännagivande om att mor- och farföräldrar bör ges möjlighet att föra talanvid domstol när det gäller umgängesfrågor (yrkande 7).Kerstin och () anser i motion 1997/98:L6 attriksdagen bör besluta om en sådan ändring i FB att nära anhöriga, såsom mor-och farföräldrar, ges rätt att föra talan i mål om umgänge (yrkande 9).I detta sammanhang bör först erinras om att liknande motionsyrkandenbehandlats och avstyrkts av utskottet tidigare, senast i det avriksdagen godkända betänkandet 1992/93:LU22. I betänkandet redovisades vadutskottet i ett tidigare sammanhang anfört om att det uteslutande är barnetsintresse och behov av att träffa t.ex. mor- och farföräldrar som skalltillgodoses, inte mor- och farföräldrarnas intresse av att träffa sittbarnbarn. Enligt utskottets mening var den nuvarande ordningen, som innebär attsocialnämnden genom stämning - efter utredning och bedömning om det är tillfördel för barnet - får ta upp frågan om umgänge med annan person än enförälder, till fyllest. Sammanfattningsvis motsatte sig utskottet att ensjälvständig talerätt för mor- och farföräldrar i fråga om umgänge med barninfördes.Enligt regeringens mening har de skäl som åberopats för den nuvaranderegleringen alltjämt bärighet. En utvidgning av kretsen taleberättigade liggerinte i linje med strävandena att i så stor utsträckning som möjligt undvikadomstolsprocesser om umgänge. Regeringen är därför inte beredd att nu föreslånågon ändring. I den mån ett bristande umgänge med barnets nära anhöriga berorpå att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det enligt propositionen enviktig uppgift för att försöka få vårdnadshavaren att se tillbarnets behov. Med hänsyn till frågans vikt och till de svårigheter som kanfinnas vid tillämpningen finns emellertid anledning för regeringen att följautvecklingen.Utskottet, som noterar att regeringen fortsättningsvis följer frågan,vidhåller sin tidigare uppfattning när det gäller talerättens omfattning i målom umgänge med barn och föreslår följaktligen att , med bifall tillpropositionens förslag i denna del (6 kap. 15 a § FB), avslår motionerna1996/97:L402, 1996/97:L405, 1997/98:L7 yrkande 7 och 1997/98:L6 yrkande 9.Annan kontakt än umgängeVårdnadstvistutredningens betänkande innehöll förslag om en lagfäst rätt fördomstolen att fatta beslut om annan kontakt än direkt umgänge, t.ex. kontaktgenom brev eller telefonsamtal. Förslaget har inte vunnit gehör hos regeringen.Enligt propositionen bör det nämligen inte införas någon regel om att domstol isärskilda fall skall kunna besluta om annan kontakt än umgänge mellan barnetoch en förälder som barnet inte bor tillsammans med. Något underlag för attbedöma hur en motsvarande reglering slagit ut i våra nordiska grannländer finnsinte. Man kan heller inte, enligt regeringens mening, bortse från risken föratt alltför detaljerade föreskrifter kan minska samarbetsviljan hosföräldrarna. Ingenting, anförs det i propositionen, hindrar emellertid attföräldrarna själva kommer överens om annan kontakt än umgänge och att frågan omsådan kontakt tas upp i de samarbetssamtal som skall erbjudas föräldrarna.Kerstin och () hänvisar i motion 1997/98:L6till förslag och menar att detta förslag bör utredasvidare och därefter redovisas till . I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet härmed (yrkande 6).Mot bakgrund av vad som anförts i propositionen förutsätter utskottet attregeringen fortsättningsvis följer utvecklingen i de nordiska länder som har enmotsvarande reglering och, om det skulle visa sig ändamålsenligt, övervägerförslag till lagreglering. Något initiativ med anledning av motion1997/98:L6 yrkande 6 är enligt utskottet inte erforderligt. Motionsyrkandetavstyrks.KontaktpersonNär en domstol beslutar om umgänge kan domstolen föreskriva att umgänget skallske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd person. Domstolen kan dockinte ålägga kommunen att utse en sådan person. Om umgänge inte kan komma tillstånd i enlighet med domstolens förordnande beroende på att nämnden inte utsernågon kontaktperson, kan detta få till följd att umgängesfrågan måste omprövasmed utgångspunkt i den ändrade förutsättningen att nämndens medverkan inte kanpåräknas.I motion 1997/98:L6 av och ()förespråkas en skyldighet för socialnämnden att utse en kontaktperson, närdomstolen har beslutat om att umgänge skall ske i närvaro av en sådan person. Imotionen yrkas att skall besluta om en sådan skyldighet. För det falldet skulle vara svårt att finna lämpliga personer pekar motionärerna påmöjligheten att anlita frivilligorganisationer (yrkande 11).Enligt regeringens mening bör det inte införas någon möjlighet för domstolenatt ålägga en kommun att utse en kontaktperson vid umgänge. Det i praktikenstörsta problemet torde enligt regeringen vara, att det kan vara svårt försocialnämnden att finna lämpliga personer som är beredda att åta sig uppdragetsom kontaktperson vid umgänge.Utskottet vill för sin del understryka vad såväl somRiksdagens ombudsmän i skilda sammanhang framhållit om vikten av att ettförordnande om kontaktperson vid umgänge föregås av en kontakt medsocialnämnden. Enligt utskottets mening är det naturligtvis önskvärt attkommunerna kan tillhandahålla kontaktpersoner så att umgänge kan komma tillstånd i den omfattning som domstolen beslutat. Att genom lagstiftning åläggasocialnämnden en sådan skyldighet som motionärerna föreslår låter sig dockenligt utskottet knappast göras. Som regeringen framhåller kan det vara svårtatt finna personer som är villiga att ta på sig ansvaret att varakontaktperson.Med hänvisning till vad utskottet nu anfört avstyrks även yrkande 11 i motion1997/98:L6.Upplysningar om barnetVårdnadshavaren är, såsom tidigare framgått, skyldig att lämna sådanaupplysningar rörande barnet som kan främja umgänget, om inte särskilda skältalar däremot. Detta framgår av gällande bestämmelser i 6 kap. 15 § FB.I propositionen föreslås att bestämmelsen om vårdnadshavarensupplysningsskyldighet utvidgas till att omfatta även barn som står underföräldrarnas gemensamma vårdnad. Upplysningsskyldigheten skall i dessa fallåvila den förälder som barnet bor tillsammans med. Däremot bör enligtregeringen inte införas någon ny bestämmelse i FB om rätten för en förälder sominte bor tillsammans med sitt barn att få upplysningar om barnet. Inte hellerbör sekretessreglerna ändras.I motion 1997/98:L5 av m.fl. (kd) anförs att nuvarandelagstiftning försvårar för umgängesföräldern att upprätthålla en god och närarelation till barnet. Motionärerna yrkar därför att hos regeringenskall begära förslag till en sådan regeländring att umgängesföräldrar fårmöjlighet att ta del av nödvändiga upplysningar om sitt barn (yrkande 4).Även i motion 1997/98:L8 av m.fl. (m) kritiseras detförhållandet att en förälder som inte är vårdnadshavare undanhålls informationom barnet, t.ex. när barnet begått brott. Motionärerna begär etttillkännagivande om behovet av en utredning för att undanröja sådana lagligahinder, bl.a. i sekretesslagen, som försvårar eller omöjliggör för föräldraratt ta sitt föräldraansvar (yrkande 3).I anledning av förevarande motioner vill utskottet påminna om att riksdagenvid åtskilliga tillfällen tagit ställning till motionsyrkanden om att bådaföräldrarna, oberoende av om de är vårdnadshavare eller inte, bör varajämställda i sekretessammanhang. Utskottet har därvid framhållit att detinformationsbehov som en umgängesberättigad förälder kan ha om sitt barn iallmänhet torde kunna tillgodoses genom att vårdnadshavaren, i enlighet med vadsom anges i 6 kap. 15 §, ger den information som bestämmelsen förutsätter.Bestämmelsen tar sikte på upplysningar om förhållanden som på ett meraingripande sätt påverkar barnets nuvarande eller framtida situation. Det kanexempelvis vara fråga om barnets hälsa, skolgång, uppehållsort, feriearbeteeller särskilda fritidsintressen. När det gäller reglerna isekretesslagstiftningen har utskottet strukit under att dessa kommit till föratt skydda barnet och att inte ens vårdnadshavaren har en oinskränkt rätt attfå ta del av alla sekretessbelagda uppgifter om barnet. Sammanfattningsvis harutskottet kommit till slutsatsen att det saknas anledning för att tainitiativ till några åtgärder i denna fråga (se bet. 1992/93:LU22 och1995/96:LU2).I sammanhanget kan vidare nämnas att bestämmelsen om vårdnadshavarensupplysningsskyldighet enligt bedömning i vart fall iviss omfattning har haft en psykologisk effekt och i en del fall främjatumgänget. Någon närmare kunskap om i vilken omfattning bestämmelsen tillämpashar dock inte gått att få. Enligt utredningens bedömning tjänar bestämmelsendet syfte som angavs när den infördes , nämligen att vara ettpedagogiskt stöd i strävandena att främja ett fungerande umgänge.Utskottet gör nu följande överväganden. Det förslag om gemensam vårdnad moten förälders vilja som läggs fram i propositionen, och som utskottet tidigarehar ställts sig bakom, torde medföra att fler barn än kommer attstå under båda föräldrarnas vårdnad. Föräldrarna är i dessa fall inte beskurnamöjligheten till information beträffande sina barn. De fall i vilka vårdnadenom barnet inte kommer att bli gemensam kan antas varasådana där konflikten mellan föräldrarna är så djupgående att eninformationsmöjlighet skulle kunna komma att missbrukas. Särskilt sårbara vore,vid en sådan ordning som motionärerna förespråkar, de barn och vårdnadshavaresom har blivit utsatta för våld och andra övergrepp. Sammanfattningsvis delarsåledes utskottet regeringens uppfattning i denna fråga och är inte berett attförorda någon utvidgning av myndigheters och institutioners skyldighet attlämna uppgifter till en förälder som inte har vårdnaden om sitt barn.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1997/98:L5 yrkande4 och 1997/98:L8 yrkande 3.UmgängesavdragDe grundläggande bestämmelserna om föräldrars underhållsskyldighet finns i 7kap. Kapitlet reformerades på ett genomgripande sätt (prop.1978/79:12, LU9, rskr. Ett huvudsyfte med reformen var att mildraunderhållsbördan för underhållsskyldiga med svag ekonomi. Ett annat syfte varatt få till stånd en mer enhetlig bedömning av bidragsfrågorna.Av 7 kap. 1 § framgår att föräldrarna skall svara för underhåll åt barnetefter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov och föräldrarnasekonomiska förmåga. När föräldrarnas underhållsskyldighet bestäms skall hänsyntas till barnets inkomster och tillgångar samt till barnets sociala förmånerunder beaktande av vad som följer av föreskrifter om dessa.Underhållsskyldigheten upphör när barnet fyller . Går barnet i skolan viddenna tidpunkt eller återupptas skolgången innan barnet fyller , ärföräldrarna dock intill dess barnet fyller underhållsskyldiga så längeskolgången pågår. I kostnaderna för barnets underhåll skall föräldrarnasinsemellan ta del var och en efter sin förmåga.En förälder som inte varaktigt bor tillsammans med sitt barn är som regelskyldig att betala underhållsbidrag till barnet (7 kap. 2 §). När barnet vistashos den bidragsskyldiga föräldern har den föräldern vissa kostnader för barnetutöver det underhållsbidrag som föräldern kan vara skyldig att betala.Samtidigt har den föräldern som barnet bor tillsammans med minskade kostnaderför barnet. En bidragsskyldig förälder som har haft barnet hos sig av minst fem hela dygn får därför göra ett visst avdrag pådet underhållsbidrag som han eller hon skall betala. Avdrag räknas endast förfullbordade kalenderdygn (dvs. ), och det dygn som barnetöverlämnas från den ena föräldern till den andra ger inte någon rätt tillumgängesavdrag. Kalenderdygnsberäkningen har den fördelen att det sällan fårbetydelse som barnet skall anses ha överlämnatsfrån den ena föräldern till den andra. För varje helt dygn av barnets vistelsehos den bidragsskyldiga föräldern är avdraget 1/40 av det månatligaunderhållsbidraget. Om det föreligger särskilda skäl får domstol förordna omandra villkor för avdragsrätten. Det föreligger inte någon rätt till avdrag, omdet redan då underhållsbidraget fastställdes togs hänsyn till att denbidragsskyldiga föräldern i väsentlig mån fullgjorde sin underhållsskyldighetgenom att ha barnet hos sig (7 kap. 4 §).Hösten 1996 beslutade , som tidigare nämnts, om ett nyttsamhällsstöd, kallat underhållsstöd, som ersatte det tidigarebidragsförskottet. Reglerna om underhållsstöd finns i lagen (1996:1030) omunderhållsstöd. Underhållsstödet är oberoende av omunderhållsbidrag och lämnas med till barn vars föräldrarinte bor tillsammans. För det underhållsstöd som lämnas till barnet är denförälder som inte bor tillsammans med barnet återbetalningsskyldig mot staten.Hur mycket som skall betalas tillbaka är beroende på denåterbetalningsskyldiges inkomster.