bet · GL01LU14 · 1998-03-03 00:00:00 — Insolvens- och utsökningsrättsliga frågor I betänkandet behandlar utskottet sjutton motioner som tar upp olika insolvens-och utsökningsrättsliga frågor. Tio av motionerna har väckts och sju under den allmänna motionstiden år 1997.De insolvensrättsliga motionsspörsmålen gäller konkursförvaltning ochkonkurstillsyn, avstående av egendom i konkurs (abandonering),förmånsrättsordningen, återtagandeförbehåll, löneskyddet i konkurs,rekonstruktion av mindre företag samt vissa frågor rörande skuldsanering. Deutsökningsrättsliga motionsyrkandena gäller avhysning och möjligheterna attpåföra ränta sedan en fordran överlämnats till kronofogdemyndigheten.Remissyttranden över den sistnämnda motionen har inhämtats frånSocialstyrelsen, , , ,och . En sammanställning avremissvaren har intagits som bilaga till betänkandet.Med bifall till en motion (s) förordar utskottet ett tillkännagivande om attregeringen skall kartlägga behovet av lagstiftning om abandonering och vidbehov framlägga erforderliga lagförslag.Övriga motionsyrkanden avstyrks.Till betänkandet har fogats fyra reservationer och ett särskilt yttrande. Motioner väckta under den allmänna motionstiden /971996/97:L212 av () vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förmånsrätt för leverantörsfordringar.1996/97:L301 av m.fl. (mp) vari yrkas att hosregeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att granskakonkursförvaltarnas verksamhet och komma med förslag till hur samhällets totalakostnader för konkurshanteringen kan minskas.1996/97:L308 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att reglernabör ses över för att förenkla möjligheterna att avhysa hotellgäster.1996/97:L309 av m.fl. (fp, m, c, kd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om alternativ form för rekonstruktion av mindre företag,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ändring av lagen gällande förmånsrätt vid konkurs.1996/97:L310 av m.fl. (c, m, fp, kd) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omseparationsrätt i konkurs.1996/97:L311 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att leverantörsfordringar gesbättre rätt vid konkurser genom att de erhåller utdelning föreskattefordringar.1996/97:L314 av Per m.fl. (s) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fastigheter vidkonkurs.1996/97:Ju602 av () vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förbättrad konkurstillsyn,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förtur för konkurstillsynsärendet.1996/97:N255 av m.fl. (fp) vari yrkas10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ändringar av konkurslagstiftningen.1996/97:N269 av m.fl. (m) vari yrkas20. att hos regeringen begär förslag syftande till avskaffande avstatens skatteförmånsrätt vid konkurser i enlighet med vad som anförts imotionen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /981997/98:L301 av m.fl. (m) vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till ändring av 29 § lönegarantilagen i enlighet med vad somanförts i motionen.1997/98:L302 av () vari yrkas att hos regeringen begäratt en parlamentarisk kommitté utses med uppgift att utreda och lägga framförslag om reformering av konkurslagen och att nämnda kommitté skall redovisasitt uppdrag i enlighet med vad som anförts imotionen.1997/98:L303 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översynav gällande regler för arbetstagares förmånsrätt vid konkurs samt lönegaranti.1997/98:L304 av m.fl. (c, m, fp, kd) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ettförstärkt skydd för äganderättsförbehåll.1997/98:L305 av Per m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar om sänkt beloppgräns till förskuldsanering enligt vad i motionen anförts,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kronofogdemyndighetens företrädarroll vid skuldsanering.1997/98:L711 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn avränteuttag på de ärenden som ligger hos kronofogden och gäller privatpersoner.1997/98:Fi205 av m.fl. (m) vari yrkas9. att hos regeringen begär förslag syftande till avskaffande avstatens skatteförmånsrätt vid konkurser i enlighet med vad som anförts imotionen. InledningI betänkandet behandlar utskottet sjutton motioner som tar upp olika insolvens-och utsökningsrättsliga frågor. Tio av motionerna har väckts och sju under den allmänna motionstiden . Deinsolvensrättsliga motionsspörsmålen gäller konkursförvaltning ochkonkurstillsyn, avstående av egendom i konkurs - s.k. abandonering,förmånsrättsordningen, återtagandeförbehåll, löneskyddet i konkurs,rekonstruktion av mindre företag och vissa frågor rörande skuldsanering. Deutsökningsrättsliga motionsyrkandena gäller avhysning samt möjligheterna attpåföra ränta sedan en fordran överlämnats till kronofogdemyndigheten.Som en allmän bakgrund till motionsspörsmålen vill utskottet anföra följande.Efterlevnaden av civilrättsliga regler om betalningsskyldighet regleras i sistahand av att gäldenärens egendom tvångsvis genom konkurs eller utsökning kananvändas för att tillgodose fordringsägarna. Konkursförfarandet, som utgår frånatt gäldenären är på obestånd eller insolvent, har karaktär av generalexekutiondär i princip alla borgenärer deltar och där all gäldenärens egendom tas ianspråk. Vid utsökning däremot beaktas generellt sett inte någon annnanborgenärs intressen än exekutionssökandens. Förfarandet behöver då inte helleromfatta all gäldenärens egendom utan endast så mycket av denna som kan beräknasförslå till betalning åt sökanden. Man talar därför i dessa fall omspecialexekution.De väsentligaste bestämmelserna om konkurs finns i konkurslagen (1987:672).Konkursens primära syfte är att tillhandahålla ett system för att tvångsvistillgodose fordringsägarnas konkurrerande betalningsanspråk. Den ordning ivilken betalningsanspråken skall tillgodoses regleras i förmånsrättslagen(1970:979). I lagen görs i fråga om förmånsrättsordningen skillnad mellan å enasidan s.k. särskilda förmånsrätter, som belastar endast viss gäldenärensegendom och som gäller både vid utmätning och i konkurs, samt å andra sidans.k. allmänna förmånsrätter, som avser all gäldenärens egendom och som gällerenbart i konkurs.För att tillförsäkra att arbetstagare alltid skall få någon betalning för sinfordran mot en arbetsgivare som försätts i konkurs infördes för förstagången lagstiftning om statlig lönegaranti vid konkurs. Regelsystemetreformerades varigenom en ny lönegarantilag tillkom. Lönegarantilagen(1992:497) innebär att staten garanterar prioriterade fordringar på lön ochpension samt att staten övertar fordringarna - med motsvarande förmånsrätt -och inträder i konkursen som borgenär på resp. löntagares plats.Vid sidan av konkurs finns numera enligt lagen (1996:764) omföretagsrekonstruktion ett särskilt insolvensrättsligt förfarande inom vars ramåtgärder kan vidtas för att rekonstruera sådana företag i kris som bedöms hautsikter till en fortsatt lönsam verksamhet. En rekonstruktion kan innefattasåväl åtgärder som förbättrar rörelsens resultat som en uppgörelse medborgenärerna. En sådan uppgörelse kan ske genom en frivillig överenskommelseeller med tillämpning av regler om offentligt ackord.Genom skuldsaneringslagen (1994:334), som trädde i kraft , harinförts möjligheter för fysiska personer som är insolventa att under vissaförutsättningar helt eller delvis befrias från en övermäktig skuldbörda.Regler om utsökning - eller verkställighet - finns i utsökningsbalken. Omverkställigheten avser betalningsskyldighet sker den genom utmätning.Verkställighet av annat än betalningsskyldighet sker genom avhysning ellerannan handräckning. Verkställighet enligt utsökningsbalken handhas avkronofogdemyndigheten.Konkursförvaltning och konkurstillsynEtt konkursförfarande inleds med att rätten på ansökan av gäldenär ellerborgenär beslutar om konkurs. Genom konkursbeslutet förlorar gäldenärenrådigheten över den egendom som ingår i konkursboet. Rådigheten tillkommer istället den förvaltare som utses av rätten. Förvaltarens uppgift är attrealisera tillgångarna i boet och dela ut influtna medel till borgenärerna. skall förvaltaren ta till vara borgenärernas gemensamma rätt ochbästa samt vidta alla de åtgärder som kan främja en förmånlig och snabbavveckling av boet. Förvaltaren har bl.a. att upprätta en s.k.förvaltarberättelse, innehållande uppgifter om bl.a. boets tillstånd ochorsakerna till gäldenärens obestånd.Förvaltningen skall stå under tillsyn av en tillsynsmyndighet.Tillsynsmyndigheter är kronofogdemyndigheterna, och deras uppgift är attövervaka att förvaltningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt iöverensstämmelse med konkurslagen och andra författningar. Myndigheten skallsärskilt se till att avvecklingen av konkursen inte fördröjs i onödan, ochmyndigheten kan, när den finner det lämpligt, fordra redovisning avförvaltaren. I viktigare frågor skall förvaltaren höra tillsynsmyndigheten ochsärskilt berörda borgenärer.En förvaltare skall alltid avge slutredovisning för sin förvaltning tilltillsynsmyndigheten. Till redovisningen skall bifogas de handlingar som är avbetydelse för kontrollen av den. Slutredovisning kan alltid klandras avgäldenären och tillsynsmyndigheten och under vissa förutsättningar av borgenär.I princip anförtros förvaltaruppdrag advokater som har specialiserat sig påkonkursförvaltning. Arvodet till en förvaltare bestäms av rätten. Rätten skall,innan den bestämmer arvodet, inhämta yttrande i frågan av tillsynsmyndighetensamt ge gäldenären och de borgenärer som hos rätten har begärt det tillfälleatt yttra sig över framställningen . I den mån ett arvode tillkonkursförvaltaren inte kan tas ut ur boet, skall arvodet som huvudregelbetalas av staten.Frågor om konkursförvaltning och konkurstillsyn tas upp i tre motioner. Imotion 1996/97:L301 av m.fl. (mp) anförs att man, mot bakgrundav de besparingskrav som allmänt ställs på rättsväsendet, även måste övervägavilka besparingar som kan göras i fråga om konkursförvaltningen. Staten skulle,enligt motionärernas mening, spara mycket om uppgiften att handhakonkursförvaltningen överfördes från advokater till kronofogdemyndigheten. Enannan besparing för konkurshanteringen skulle uppnås om tillsynen förbättras. Imotionen yrkas att hos regeringen begär att en utredning tillsättsmed uppgift att granska konkursförvaltarnas verksamhet och framlägga förslagtill hur samhällets kostnader för konkurshanteringen kan minskas.I motion 1997/98:L302 av () förordas en översyn avkonkursförvaltningen med målsättningen att åstadkomma en mer rationell ordningför konkursförvaltning där borgenärernas intressen sätts i förgrunden ochtillsynsmyndigheten ersätts av tillsynsorgan liknande de som finns föraktiebolag. Eftersom kostnaderna för konkursförvaltningen som regel betalas urkonkursboet och sålunda minskar utrymmet för utdelning till borgenärerna hardessa ett primärt intresse av att få insyn i konkurshanteringen. Genom attstärka borgenärernas inflytande över konkursförvaltningen bör dessa få en rollsom påminner om aktieägarnas i aktiebolag. Ett mål för konkurshanteringen bör,enligt motionärens mening, vara att få till stånd en kontroll och balans mellanskilda intressen genom aktiebolagens egna organ, revisorerna och Patent- ochregistreringsverket. Det ligger också, anför motionären, ett allmänt intresse iatt de olika funktionerna utsätts för konkurrens. Följaktligen bör tillsättandeav konkursförvaltare konkurrensutsättas liksom möjligheter ges för privataalternativ för tillsynen. Motionären lämnar en rad detaljerade förslag i syfteatt genomföra en genomgripande reform av konkurshanteringen. I motionen yrkasatt hos regeringen begär att en parlamentarisk kommitté tillsätts meduppgift att utreda och lägga fram förslag om en reformering av konkurslagensamt att redovisa uppdraget senast den 30 december 1998.Bengt () anför i motion 1996/97:Ju602 att den nuvarandeorganisationen av konkurshanteringen uppvisar en splittrad bild och att detsaknas samordning av de olika funktionerna. Detta medför, enligt motionärensmening, att verksamheten är ineffektiv och onödigt dyr. I motionen anförsvidare att frågan om effektivisering av särskilt konkurstillsynen har varitföremål för en oacceptabelt långsam handläggning i , ochenligt motionärens mening är det nu hög tid att frågorna handläggs med förtur.I motionen yrkas tillkännagivanden om en förbättrad konkurstillsyn (yrkande 2)och om förtur för konkurstillsynsärendet (yrkande 3).Som påpekats i motion 1996/97:Ju602 har frågor om konkursförvaltningen ochkonkurstillsynen utretts och övervägts i olika sammanhang . Ibetänkandet (SOU 1991:106) Domstolarna inför 2000-talet lämnadeDomstolsutredning förslag om omfördelning av uppgifter mellandomstolar, tillsynsmyndigheter och förvaltare i fråga om konkurshanteringen. År1994 redovisade (RRV 1994:13) Tillsyn vid konkurssom innehöll förslag och rekommendationer om konkurstillsynen. Med utgångspunkti att konkurstillsynen även i fortsättningen skall vara statlig diskuterades irapporten olika alternativ för en systemförändring av konkurstillsynen ochföreslogs vissa åtgärder för att förbättra nuvarande tillsynssystem. Vidareföreslogs vissa förändringar i fråga om förvaltar- och arvodessystemet.När med anledning av motioner behandlat frågor omkonkursförvaltning och konkurstillsyn har motionerna avslagits med hänvisningtill att spörsmålen var föremål för överväganden i skilda sammanhang (se bet.1992/93:LU40 och 1993/94:LU20). När frågorna behandlades senast våren 1996konstaterade utskottet i betänkandet 1995/96:LU11 att beredning pågick inomJustitiedepartementet av frågor om konkursförvaltningens organisation ochtillsynsfunktionen på grundval av bl.a. betänkande ochRiksrevisionsverkets rapport. Utskottet ansåg att resultatet avberedningsarbetet borde avvaktas och att någon åtgärd inte borde vidtas frånriksdagens sida.När nu frågor om konkursförvaltning och konkurstillsyn på nytt aktualiseratsgenom motioner måste utskottet åter hänvisa till pågående utredningsarbete.Regeringen har nämligen tillkallat en särskild utredare med uppgiftatt utreda vilken inriktning och vilket närmare innehåll konkurstillsynen skallha, vad som bör gälla för utseende och arvodering av konkursförvaltare och omkonkurskostnaderna totalt sett kan minskas och i så fall hur det kan ske (dir.1997:74). I direktiven anförs att det finns ett antal övergripande problem medkonkurstillsynen, och enligt regeringens mening bör problemen ochreformönskemålen övervägas i ett större konkursrättsligt perspektiv. Vidareanförs att det finns ett klart behov av att överväga ordningen för utseende avkonkursförvaltare och vad som närmare bör gälla för arvodering. Enligtdirektiven är utgångspunkten för en reform av konkurstillsynen att den statligakonkurstillsynen skall behållas, liksom en privat konkursförvaltning som ihuvudsak skall vara anordnad på det sätt den är . En annan utgångspunkt äratt konkurstillsynen alltjämt skall vara knuten till kronofogdemyndigheterna iorganisatoriskt hänseende och att även i fortsättningen skallha den centrala funktionen. Utredaren skall i sammanhanget beakta de förslagDomstolsutredningen har lämnat som syftar till att renodla domstolarnas roll.Vidare skall utredaren inrikta sitt arbete på att tillsynen mindre skall gällagranskning av enskilda konkursärenden än kvalitativa och långsiktigabedömningar av hur konkursförvaltningen bedrivs. Tillsynsorganet skall ocksåges möjligheter att genomföra inspektioner i olika former hos konkursförvaltarei syfte att granska hur förvaltaruppdragen har skötts. En ny annorlundainriktning av konkurstillsynen föreslås i direktiven utformad så attborgenärskollektivets ställning inte försvagas och helst förstärks. I uppdragetingår därför att ta ställning till borgenärskollektivets roll i förhållandetill tillsynsfunktionen liksom även till förvaltaren. Utredaren bör dessutomutreda om de enskilda borgenärernas ställning på något sätt kan förstärkas. Närdet gäller frågan om utseende av konkursförvaltare bör enligt direktivenutredaren överväga om den nuvarande regleringen är ändamålsenlig och lägga framde förslag han finner nödvändiga. Det är därvid särskilt viktigt, framhålls idirektiven, att beakta intresset av såväl en hög kompetensnivå bland dem somutses till förvaltare som en fri konkurrens bland dem som uppfyllerkompetenskraven. I fråga om konkursförvaltarens arvode anförs att utredaren, pågrundval av en kartläggning av gällande förhållanden, bör överväga vilken rolltingsrätten resp. tillsynsorganet skall spela när förvaltarens arvode skallbestämmas. En modell som bör övervägas är om tvistiga arvodesräkningar skallprövas av en särskild arvodesnämnd.Den särskilde utredaren skall lämna de förslag till lagändringar ochändringar i andra avseenden som följer av uppdraget. Utredaren är oförhindradatt föreslå andra ändringar beträffande konkurstillsynen ochkonkursförvaltningen än de som har redovisats i det föregående. Han har ocksåbeträffande konkurshanteringen i övrigt fria händer att föreslå de ändringarsom kan göra det konkursrättsliga systemet effektivare. Slutligen anges attutredningsarbetet skall inriktas på att om möjligt lämna förslag till åtgärdersom kan innebära effektiviseringar och besparingar för såväl staten somenskilda som berörs av konkurshanteringen. Utredningsarbetet skall redovisassenast den 30 december 1998.I likhet med motionärerna och regeringen anser utskottet att det finns ettantal övergripande problem med den nuvarande konkurstillsynen, och utskottetser därför med tillfredställelse på att problemen och reformönskemålen nu blirföremål för överväganden i ett mer samlat och större konkursrättsligtperspektiv. Utskottet kan inte finna annat än att huvuddelen av de spörsmål sombehandlas i de nu aktuella motionerna omfattas av det redovisadeutredningsuppdraget, och utskottet utgår från att frågorna kommer att bliföremål för närmare överväganden inom utredningsarbetets ram. Utskottetförutsätter vidare att arbetet bedrivs med erforderlig skyndsamhet, och någraskäl för ytterligare initiativ från sida kan inte anses föreligga.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1996/97:L301,1997/98:L302 samt 1996/97:Ju602 yrkandena 2 och 3.Avstående av egendom i konkursI motion 1996/97:L314 anför Per m.fl. (s) att det förekommer attfastigheter har ett negativt värde i en konkurs på grund av att det finnsindustriavfall på fastigheten som behöver tas bort och att fastigheten kräversanering. Konkursförvaltaren ser då ingen möjlighet att sälja egendomen varfördenna inte dras in i konkursboet utan återgår till konkursgäldenären. När denneär en juridisk person som är upplöst då konkursen avslutas utan överskott finnsdet ingen ägare till sådana fastigheter. Enligt motionärerna är det interimligt att kommunerna måste ta ansvaret för nödvändiga och dyrbara åtgärderbeträffande dessa ?herrelösa? Rättsläget är oklart varför fråganbör utredas och åtgärder komma till stånd för att komma till rätta medproblemet. I motionen yrkas ett tillkännagivande härom.Som inledningsvis berörts innebär en konkurs att en gäldenärs samtligafordringsägare tvångsvis tar i anspråk gäldenärens samlade tillgångar förtillgodoseende av fordringsanspråken. Under konkursen omhändertas tillgångarnaför borgenärernas räkning av konkursboet. Till konkursboet räknas i princip allegendom som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller somtillfaller gäldenären under konkursen och som är sådan att den kan utmätas.Konkursboets egendom skall säljas av förvaltaren så snart det lämpligen kanske. Som redovisats i motionen förekommer det att konkursförvaltaren avstårfrån att omhänderta och realisera viss egendom för att undvika kostnader knutnatill egendomen i fall då dessa överstiger vad konkursboet kan tillgodogöra sigur egendomen efter en försäljning. Det kan också vara så att offentligrättsligaförpliktelser är knutna till innehavet av egendomen som gör att förvaltarenväljer att avstå från denna. Egendomen kommer då inte att ingå i konkursboetutan förblir under gäldenärens rådighet, såvida den inte skall tillfallapanthavare. För detta tillvägagångssätt brukar man använda begreppetabandonering. Exempel på egendom som kan bli föremål för abandonering ärsjunkna fartyg, nedskräpade lokaler, fastigheter med rivningsförelägganden,s.k. svartbyggen och, som nämnts i motionen, fastigheter som krävermiljösanering.Inom svensk konkursrätt finns inte någon allmän reglering av abandonering.Enligt 3 kap. 9 § första stycket konkurslagen får emellertid, om det vidkonkursutbrottet pågår en rättegång mellan gäldenären och någon annan omegendom som hör till konkursboet, boet överta gäldenärens talan. Skullekonkursboet avstå från ett övertagande har gäldenären rätt att fortsätta varapart i rättegången. Konkursboet skall då anses ha uppgivit den omtvistadeegendomen till förmån för gäldenären och egendomen anses inte tillhöra boet. Omkonkursboet på detta sätt avstår från den omtvistade egendomen slipper boetansvaret för rättegångskostnaderna i processen.Under senare år har det förts en diskussion om de rättsliga förutsättningarnaför konkursboet att avstå egendom till konkursgäldenären, dvs. att abandoneraegendomen (se bl.a. Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, 6:e uppl., s. 427 ochInsolvensrättsligt forum , s. 58, Iustus förlag). En av desärskilda frågor som därvid uppmärksammats är konsekvenserna vid abandoneringdå konkursgäldenären är en juridisk person och konkursen avslutats utanöverskott. Ett aktiebolag, ett handelsbolag eller en ekonomisk förening, som ärförsatt i konkurs, är nämligen upplöst om konkursen avslutas utan överskott, sebl.a. 13 kap. 19 § aktiebolagslagen (1975:1385). Härigenom kommer den egendomsom konkursboet avstått till förmån för gäldenären att sakna ägare. Somframhålls i motionen kan detta vålla olägenheter, exempelvis om det är fråga omegendom som behöver underhållas eller som kan orsaka miljöskador.I den till överlämnade propositionen 1997/98:45 med förslagtill miljöbalk föreslås en ny bestämmelse i konkurslagen (7 kap.16 a §) varigenom konkursförvaltaren åläggs en skyldighet att till vederbörandemyndighet anmäla fall då kemiska produkter, biotekniska organismer ellerfarligt avfall har kvarlämnats eller mark- eller vattenförorening kanmisstänkas. Genom en sådan bestämmelse kan myndigheten uppmärksammas påproblemen. Också frågan om ansvar för efterbehandling av förorenade mark- ochvattenområden behandlas i propositionen. Förslaget går ut på att den som utövareller har utövat den förorenande verksamheten skall vara ansvarig för attutreda och efterbehandla föroreningarna. Under vissa förutsättningar skallfastighetsägare vara ansvariga. Ansvaret innebär enligt förslaget att denansvarige i skälig omfattning skall utföra eller bekosta de åtgärder som behövsför att förebygga, hindra eller motverka att skador eller olägenheter uppstårför människors hälsa eller miljön. I propositionen föreslås vidare införande aven saneringsförsäkring vilken träder in i de fall då den ansvarige inte kanbetala. Ersättning från försäkringen betalas om det har förordnats om rättelsepå den ansvariges bekostnad enligt tillsynsregler eller omkostnader uppstått för handräckning eller annan åtgärd enligt , menden ansvarige inte kan betala, exempelvis på grund av insolvens. Rätten tillersättning begränsas till fall då verksamhetsutövaren inte har uppfyllt sinaskyldigheter enligt bestämmelserna i miljöskyddslagen (1969:937) ellervillkoren för ett meddelat tillstånd för verksamheten.