bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — Verket har därför inget att invända mot den föreslagnautformningen av bestämmelsen i 3 kap. 3 § skadeståndslagen.Verket har inte heller i övrigt något att invända mot de överväganden somgörs i propositionen och som berör verkets ansvars- och verksamhetsområde.VägverketAvsnitt 5 - Det allmännas ansvar för felaktig myndighetsinformationVägverket avstyrkte i yttrande kommitténs förslag om ettutvidgat informationsansvar men uttalade att det finns skäl att särskilt beaktafelaktigheter i sådan skriftlig information som sprids till allmänheten påmyndighetens eget initiativ. Den nu föreslagna utformningen, med uttalandena omvad som kan vara särskilda skäl, undanröjer i viss mån de tveksamheter som lågtill grund för verkets remissvar 1994. Mot den bakgrunden har verket ingaavgörande invändningar mot förslaget i propositionen. Verket vill dock lämnanågra kommentarer till skälen för förslaget.Verket delar regeringens grundläggande synpunkter i fråga om behovet av enregel om skadeståndsansvar för felaktig myndighetsinformation men ifrågasätterbedömningen att problemen inte torde ändra karaktär genom utvidgningen. Antaletskadeståndsärenden torde öka, i vart fall initialt och till dess endomstolspraxis hunnit utvecklas. Såsom Lagrådet anfört leder bestämmelsensutformning till att det överlämnas till rättspraxis att närmare dra uppgränserna för ansvaret. Verkets erfarenhet är att den enskilde i mångaskadeståndsärenden hänför sig till påstådda felaktiga upplysningar frånmyndigheter som ett moment i sina krav.När det gäller kretsen av ersättningsberättigade anser verket att regeringenunderskattar de svårigheter som följer av förslaget. Det kan visserligen hävdasatt frågan om medelbart orsakade skador (tredjemansskador) och principen omskyddade intressen bereder vissa problem men verkets bedömning är attförslaget rymmer problem av ytterligare dimensioner i dessa avseenden. Det hadedärför varit motiverat att i propositionen beröra och analysera frågor medanknytning till allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser.Verket vill inte avfärda risken för en försämrad service till allmänheten mengör ändå bedömningen att regeringen har fog för sin uppfattning att förslagetkan få vissa positiva effekter i fråga om förbättrade rutiner och höjdkvalitet. Utfallet torde bero av flera faktorer varav information ochutbildning av personalen är viktiga. Kunskap och klara riktlinjer - främstgenom rättspraxis - ökar säkerheten och därmed kvaliteten.Avsnitt 6 - Vissa andra frågor som behandlats av kommitténVerket delar regeringens bedömningar.Övriga avsnittVerket har inte funnit skäl att behandla frågorna om ansvar vidfrihetsberövanden m.m.KammarkollegietKammarkollegiet begränsar sig till frågan om Det allmännas ansvar för felaktigmyndighetsinformation.Kammarkollegiet ifrågasatte i sitt remissyttrande över betänkandet Detallmännas skadeståndsansvar (SOU 1993:55) hur informationsansvaret avgränsadesi förslaget och förordade att ansvaret skulle begränsas till upplysningar omsakförhållanden.Lagförslaget i propositionen tillgodoser inte kollegiets synpunkter, men ärändå att föredra framför kommitténs. Kollegiet fäster därvid avseende vid delsbegreppet ?andra meddelanden? utgått, dels att ansvaret inskränkts på detsättet att ?särskilda skäl? skall föreligga för rätt till ersättning.Kollegiet anser inte att informationsansvaret bör kopplas till frågan ommyndighetsutövning utan att ansvar bör kunna inträda i alla de situationer nären myndighet kan antas ha särskild auktoritet att uttala sig. Typiskt sett ärdetta fallet då en myndighet uttalar sig om gällande rätt eller omständigheteri sak inom verksamhetsområdet, dvs. fakta i någon mening. Kollegiets tveksamhetom ett informationsansvar där en myndighet på förfrågan lämnar råd ellersynpunkter på hur den som ställer frågan skall agera kvarstår. I dessasituationer bör en myndighet inte ha ett mer omfattande ansvar än som generelltgäller vid rådgivning enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler.Den förklaring av begreppet Särskilda skäl som lämnas i lagtexten ger ingenkonkret vägledning. I propositionen framhålls att särskilda skäl kan vara omden enskilde förlitat sig på ett auktoritativt besked och till följd därav utanegen skuld fått sin ekonomi märkbart försämrad. Det sägs vidare att det finnsstörre anledning att det allmänna skall bära ett skadeståndsansvar när enmyndighet lämnar konkret och preciserad information om innehållet i olikaformer av bestämmelser än om det är fråga om allmänt hållna upplysningar.Likaså finns det anledning till ansvar om uppgifter sprids på ett sådant sättatt de får särskild genomslagskraft. Kollegiet kan instämma i dessatankegångar. Det är enligt kollegiets uppfattning eftersträvansvärt att dessabedömningar och preciseringar om möjligt kommer till uttryck i lagtexten -eller om detta inte fullt ut är möjligt - i varje fall på något sättåterspeglas i denna.Kollegiet känner tvekan inför synpunkten att det normalt för rätt tillersättning skall finnas några konkreta omständigheter som gör att det finnssärskild anledning att i det enskilda fallet lita på att informationen ärkorrekt. Kollegiet har inte heller någon förståelse för synpunkten att omuppgifterna utan problem kan kontrolleras någon annanstans, är detta enomständighet som talar emot ett skadeståndsansvar. Meningen måste dock vara attom en medborgare vänder sig till en myndighet och där får svar skall detta varatillfyllest. Han eller hon skall kunna lita på uppgiften och inte lägga nedytterligare arbete på frågan. Det kan inte heller enligt kollegiets uppfattningspela någon roll vem hos myndigheten som lämnat informationen. De nu relateradeuttalandena i propositionen anser kollegiet således vara olyckliga och bör intestyra rättsutvecklingen.I propositionen anförs (s. 38n - 39ö) en rad omständigheter, närmast avprocessuell karaktär, som skall föreligga för att ersättning skall utgå.Självfallet måste grundregeln vara att den som vill göra gällande rätt tillersättning skall visa såväl att förutsättningar för ersättning föreligger somskadans storlek. Kravet på bevisning kan emellertid inte sättas alltför högt. Imånga fall torde det vara mycket svårt för den skadelidande att prestera enfullödig utredning om vilka uppgifter som utväxlats mellan parterna; dettagäller inte minst vid rådgivning. För rätt till ersättning bör samma krav påutredningen ställas som i skadeståndstvister där omständigheterna är omstriddarespektive i tvister om försäkringsersättning i konsumentförhållanden, dvs.normalt bör det räcka om det framstår som mer antagligt att enskadeståndssituation inträffat än att så inte är förhållandet (jfr bl.a. NJA1981 s. 622, 1984 s. 501 samt 1986 s. 3 och 358). Beviskravet kan ocksåuttryckas på det sättet att om ett visst sakförhållande är klart mer sannoliktän ett påstående om motsatsen bör ersättning utgå (jfr NJA 1991 s. 481).Sedan Kammarkollegiet yttrat sig över kommitténs förslag 1994 har det inträttväsentligt ändrade förhållanden när det gäller statliga myndigheters hanteringav risker i verksamheten och ansvar för skador. Enligt förordningen (1995:1300)om statliga myndigheters riskhantering skall myndigheter under regeringengenomföra riskanalys. Vidare kan Kammarkollegiet enligt samma förordning motersättning överta myndigheternas risker i ekonomiskt avseende och vid inträffadskada reglera denna och svara för ersättningen. Kollegiet administrerar ettinternt statligt riskfinansieringssystem i vilket ingår ett verksamhetsskydd.Cirka 170 myndigheter har träffat överenskommelse med kollegiet omverksamhetsskydd. Kammarkollegiet är av den uppfattningen attinformationsskador inte bör jämställas med skadeståndskrav enligt 3 kap. 1 och2 §§ skadeståndslagen utan bör ses som en särskild ersättningsgrund som kanomfattas av verksamhetsskyddet, jfr 4 § första stycket 2 angivenförordning; se även förordningen (1995:1301) om handläggning avskadeståndsanspråk mot staten. Det kan ses som en fördel om myndigheter underregeringen inte själva utreder ersättningsanspråk på grund av felaktiginformation utan att sådana anspråk hanteras av kollegiet inomverksamhetsskyddets ram.Den ökade riskexponeringen som förslaget om ansvar för informationsskadorinnebär skall myndigheterna uppmärksamma i sina riskanalyser. De skall ocksåvidta lämpliga åtgärder för att begränsa riskerna och förebygga skador ellerförluster. Om detta kommer att leda till en förbättrad information (högrekvalitet) eller en sämre service (exempelvis obenägenhet hos enskildahandläggare att lämna information eller strikta och resurskrävande rutiner vidförfrågningar) går det inte att ha någon uppfattning om. Det går inte helleratt bedöma hur många och omfattande ersättningsanspråk som kan uppkomma.Med avseende på skaderegleringen utgår kollegiet från att ersättning endastskall utgå för ren förmögenhetsskada och att ideell skada inte skall ersättas.Även så och med nyanserade krav på utredningen bedömer kollegiet attskaderegleringen kommer att bli resurskrävande. Det kan förutsättas attparterna har motstridiga uppfattningar och det kommer i storutsträckning att saknas skriftligt utredningsmaterial. Till detta kan kommasvårigheterna att bestämma skadans storlek. Inte sällan torde ettersättningsanspråk komma att formuleras som skillnaden mellan en faktiskutveckling och vad som skulle ha inträffat om riktig information lämnats.Kollegiet utgår dock från att skaderegleringen i allt väsentligt skall kunnaske genom frivilliga överenskommelser och att det endast undantagsvis kommeratt bli nödvändigt att hänskjuta ersättningsanspråken till domstolsprövning.RiksskatteverketRiksskatteverket () har endast funnit anledning att yttra sig över de delarav rubricerad proposition respektive rubricerade motioner som behandlarförslaget om utvidgat ansvar för felaktig myndighetsinformation.RSV har inget att invända mot den föreslagna lydelsen av 3 kap. 3 §skadeståndslagen.RSV anser det önskvärt med ett förtydligande av vad som sägs i propositionen(s. 39) beträffande ikraftträdande. ?I enlighet med allmännaskadeståndsrättsliga principer bör den tillämpas i fråga om skadefall sominträffar efter ikraftträdandet.? Motsatsvis bör bestämmelsen således intetillämpas i fråga om skadefall som inträffat före ikraftträdandet. Det är dockenligt RSV:s mening oklart om bestämmelsen skall tillämpas i de fall denfelaktiga informationen lämnats före ikraftträdandet men skadan inträffat förstefter ikraftträdandet.GeneraltullstyrelsenFörslaget till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärderTill 8 §Enligt förslaget skall den som åsamkas personskada eller sakskada genom våldsom utövas med stöd av bl.a. 57 § tullagen (1994:1550) ha rätt till ersättningom den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det varitpåkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom.Tullagen 57 § ger tullmyndighet befogenhet att undersöka viss egendom ochvissa områden för att kontrollera att deklarations- och uppgiftsskyldighetenenligt tullagstiftningen fullgjorts riktigt och fullständigt.Motsvarande befogenheter finns i 7 § lagen (1996:701) om Tullverketsbefogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen föratt kontrollera att anmälningsskyldigheten enligt lagen, eller enligt lagen(1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvarorfrån ett land som är medlem i Europeiska unionen fullgjorts riktigt ochfullständigt. Befogenheterna gäller även kontroll av att gällande villkor förin- och utförsel av vissa varor i 3 § uppfyllts.Med hänvisning till ovanstående föreslår att 8 § i denföreslagna lagen kompletteras med en hänvisning till 7 § lagen (1996:701).Det finns även anledning att nämna att enligt propositionen 1997/98:100Förbättrade möjligheter till punktskattekontroll m.m. föreslåstullmyndigheterna få befogenhet att kontrollera att punktskattepliktiga varortransporteras i enlighet med gällande regler. Befogenheterna gäller transportersom är eller kan antas vara yrkesmässig vägtransport (transportkontroll). Vidtransportkontroll får tullmyndighet undersöka transportmedel, lådor, behållareeller andra utrymmen i transportmedel, containrar eller tankar därpunktskattepliktiga varor kan förvaras under transport. När transportkontrollgenomförs får tullmyndigheten öppna transportmedel, containrar och andrautrymmen som är låsta eller har tillslutits på annat sätt. Det kan inteuteslutas att sakskada uppkommer gentemot någon utan att denne person själv harskuld i skadan. Om beslutar att godkänna lagförslaget enligtproposition 1997/98:100 bör 8 § i den föreslagna lagen om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (prop. 1997/98:105) innehålla enhänvisning till den föreslagna lagen enligt förstnämnda proposition.Patent- och registreringsverketPatent- och registreringsverket (PRV) besvarade den 25 februari 1994Justitiedepartementets remiss av betänkandet Det allmännas skadeståndsansvar(SOU 1993:55). PRV begränsade sig till att kommentera de delar av betänkandetsom gällde ersättningsansvar enligt 3 kap. skadeståndslagen, särskilt förslagettill en bestämmelse om ersättningsskyldighet vid felaktigmyndighetsinformation. PRV avstod alltså från att ge synpunkter på övervägandenoch förslag som rörde ersättning vid frihetsberövande.PRV gör nu som då bedömningen att förslagen till särskild lagreglering avfrågor om ersättning vid tvångsåtgärder ligger utanför det område som PRV hardirekt intresse av att bevaka. Det får antas att utskottet inte förväntar sigsynpunkter från PRV på de delarna av propositionen.Vad gäller frågan om skadeståndsansvar för felaktig myndighetsinformationvill PRV framföra följande.I betänkandet (SOU 1993:55) hade föreslagits en ny 3 § i 3 kap.skadeståndslagen. Paragrafen hade formulerats så att staten och kommunernaskulle ersätta allmän förmögenhetsskada som vållats genom fel eller försummelsenär en myndighet lämnat upplysningar, råd eller andra meddelanden, och det inteskett inom ramen för affärsverksamhet, egendomsförvaltning, undervisning, vårdeller omsorg.I sitt yttrande över förslaget riktade PRV kritik mot utformningen av denföreslagna lagregeln. Enligt PRV:s mening borde det vara en grundförutsättningför skadeståndsansvar att det fanns något relevant samband mellan den berördamyndighetens egentliga uppgifter och en uppkommen skada. PRV illustrerade ocksåmed egna exempel att undantagen för vissa verksamheter kunde leda till nyagränsdragningssvårigheter. PRV ansåg att olägenheterna skulle bli väsentligtmindre, om lagstiftaren höll fast vid ett krav om att det skadevållandeförfarandet skulle ha en viss anknytning till myndighetsutövning. PRVifrågasatte därför att det alls skulle finnas behov av en särskild bestämmelseom ersättningsansvar för felaktig myndighetsinformation.Ett förslag till en ny 3 § 3 kap. skadeståndslagen återkommer ipropositionen. PRV kan konstatera att bestämmelsen fått en rimligare utformningän i betänkandet. Ersättningsansvaret för felaktig myndighetsinformationvillkoras enligt första meningen av att det ?med hänsyn till omständigheternafinns särskilda skäl?. Och bestämmelsen har kompletterats med en andra meningtill hjälp för benämningen av vad som ska anses utgöra särskilda skäl.PRV anser att en bestämmelse med den lydelse som föreslagits kan godtas.Det är visserligen inte idealiskt att lagtexten i så hög grad lämnar öppet hurlångt ersättningsskyldigheten sträcker sig. Å andra sidan har, som Lagrådetockså påpekat, skadeståndsrättsliga regler traditionellt lämpat sig föruttolkning av domstolar. Och de motivuttalanden som gjorts (avsnitt 5.2 och8.2) bör kunna ge stöd för en rimlig utveckling av praxis.Bestämmelsen i 3 kap. 3 § skadeståndslagen och författningskommentarerna ipropositionen har, såvitt kan bedömas, formulerats med stor omsorg. EnligtPRV:s mening är det väsentligt att inga textändringar görs, som ytterligarevidgar förutsättningarna för ersättning vid oriktig myndighetsinformation.KonsumentverketLagutskottet har begärt yttrande i ärendet.Den del som behandlar frågor om ersättning vid frihetsinskränkning har intenågon beröring med verksamheten här varför verket avstår från att yttra sig idenna del.Verket har i sitt yttrande över betänkandet (SOU 1993:55) Det allmännasskadeståndsansvar ställt sig positivt till förslaget att utvidgaskadeståndsansvaret inom den offentliga verksamheten. I yttrandet framhöllverket emellertid att de avgränsningar i ansvaret som kommittén föreslog kundeleda till ovisshet om vilken verksamhet som skulle omfattas av det utökadeansvaret.Verket är alltjämt positivt inställt till att skadeståndsansvaret utökas tillatt gälla även s.k. informationsskador. Det är vår uppfattning attutgångspunkten för skadeståndsansvaret bör, som också föreslås, bygga på ensedvanlig culpabedömning.I den nu framlagda propositionen föreslås en begränsning; ersättning skallendast utgå om det föreligger särskilda skäl. Särskilda skäl kan, framhållsdet, föreligga om den enskilde har förlitat sig på ett auktoritativt beskedfrån en myndighet och till följd härav fått sin ekonomi märkbart försämrad.Därefter redogörs närmare för under vilka förutsättningar skadestånd skallkunna utgå. I motion 1997/98:L26, avsnitt 8.3, anförs att dessa förutsättningarleder till att ersättningsrätten blir en chimär.I motion 1997/98:L24, avsnitt 5, framhåller motionärerna att man inte kan,som anförs i propositionen, kräva av den enskilde att göra någon distinktionmellan det fall informationen lämnats av en ansvarig respektive en tjänstemanutan ansvar för något särskilt område. Motionärerna menar att en sådanomständighet inte skall tillmätas någon större vikt vid bedömningen av omsärskilda skäl föreligger.Enligt vår mening måste omständigheterna i varje särskilt fall ligga tillgrund för bedömningen om den enskilde haft rätt att lita på beskedet. Allmäntsett får det dock ligga i den enskildes intresse att se till att han vänder sigtill rätt person alltefter frågeställningens karaktär och innehåll.I propositionen omnämns som ett annat exempel när begränsat skadeståndsansvarblir aktuellt nämligen den situation när lämnad information lätt kankontrolleras på annat håll. Vad som avses med detta är oklart och kan vid enstrikt tolkning leda till att skadestånd mera sällan skulle kunna utgå.Motivuttalandena bör i det senare fallet klargöra att det rör sig omlättillgänglig information som i sig föranleder den enskilde att inte fästatilltro till uppgifterna.När det gäller de kostnadsmässiga konsekvenserna så synes dessa för verketsdel, inte minst mot bakgrund av att vår verksamhet i stor utsträckning harbetydelse för näringslivet, vara svåra att uppskatta. Här kan nämnas att irättsfallet NJA 1987 s. 535 (uppgifter i pressmeddelande) uppgickskadeståndsyrkandet till jämte ränta.En annan aspekt på det allmännas ansvar för informationsskador är den attsådan information inte sällan lämnas i sådana former som torde omfattas avtryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. Skadestånd kan således i allmänhet endast utgå om det finnsuttryckligt stöd härför i dessa grundlagar. Verket tog upp frågan omtryckfrihetsförordningens tillämpning i sitt yttrande över kommitténsbetänkande.Någon närmare analys av om bestämmelserna i respektive grundlag kan ha någonbetydelse för skadeståndsansvaret har emellertid inte gjorts i propositionenutan utgångspunkten synes vara att skadeståndsansvar skall inträda oavsett ivilken form information lämnas, se s. 36.Enligt vår uppfattning bör denna fråga, som såvitt är känt för oss inteheller uttryckligen har behandlats i praxis, jfr NJA 1987 s. 535, JK 96 C 11(uppgift i pressmeddelande) samt JK 86 A 10 och 86 C 20 (uppgifter i broschyr),övervägas i den fortsatta beredningen.I övrigt föranleder framlagda förslag inte någon särskild kommentar från vårsida.Statens invandrarverkInvandrarverket instämmer i det förslag som redovisas i proposition 1997/98:105 Det allmännas skadeståndsansvar.Statens räddningsverkStatens räddningsverk har av lagutskottet anmodats yttra sig över rubriceradeproposition och motioner.Räddningsverket avstår med hänvisning till sitt ansvarsområde från attkommentera förslaget till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder. Med anledning av vad som anförs i propositionen om ersättningvid laglig våldsanvändning (avsnitt 4.5) vill endast peka påatt liknande frågor även behandlats i samband med regleringen av befogenhetenatt besluta om ingrepp i annans rätt enligt 45 § räddningstjänstlagen (prop.1985/86:170 s. 54-55, FöU 1986/87:2 s. 28-29).I fråga om det utvidgade informationsansvaret har regeringen i propositionensökt möta den kritik som remissinstanserna riktade mot kommittéförslaget ibetänkandet SOU 1993:55, Det allmännas skadeståndsansvar. Med de ändringar somgjorts i förhållande till kommitténs förslag och utifrån de bedömningar somredovisas i propositionen, anser att det utvidgadeinformationsansvaret bör kunna införas. Det riktas inte heller i motionernanågon väsentlig kritik mot förslaget. har därför ingentingytterligare att tillägga i denna fråga.När det gäller de övriga frågor som behandlas under avsnitt 6 ipropositionen stannar regeringen med olika motiveringar för att inte lägga framnågra ändringsförslag. kan dela regeringens bedömningar även idessa fall.LantmäteriverketI anledning av hemställan om yttrande får anföraföljande.Lantmäteriverket uppehåller sig endast kring frågor om det allmännas ansvarför felaktig myndighetsinformation.Lantmäteriverkets verksamhet berörs i stor omfattning av den föreslagnaregleringen om vidgat ansvar för felaktig myndighetsinformation.Lantmäteriverket bedriver verksamhet där information, främst landskaps- ochfastighetsinformation, samlas in, sammanställs, förädlas och distribueras tillolika användare i samhället. Även fastighetsbildningsverksamheten berörs avförslaget. För denna verksamhet gäller emellertid särskilda ansvarsregler.Två konkreta exempel lämnas i syfte att något illustrera i vilka situationerden föreslagna regeln kan beröra Lantmäteriets verksamhet.1. framställer kartor och annan landskapsinformation ianalog och digital form. Användningsområdet är vidsträckt. Den geografiskainformationen förekommer i såväl enkla som komplicerade nyttjandesituationer.Lanskapsinformation finns t.ex. i JAS-Gripens navigationssystem och utgörbeslutsunderlag för piloten.2. I fastighetsregistret finns uppgifter om fastigheter. Registrets främstaändamål är att utgöra en lättillgänglig källa för aktuell information omfastigheter i landet. Uppgifterna i registret har sitt ursprung i de ärendensom över tiden berört fastigheterna. Uppgifterna förs över från besluten iärendena till registret. I registret finns t.ex. arealuppgifter. Dessa är avmycket olika kvalitet och ålder. Uppgift om areal är av särskild betydelse fören säljare och en köpare i en försäljningssituation.I båda exemplen är det fråga om information som lämnats ut från Lantmäteriet.Tillhandahållandet sker formellt på olika sätt.Kartografisk landskapsinformation tillhandahålls i regel genom en upplåtelseav rättigheter i ett civilrättsligt licensavtal. I ett sådant avtal reglerasäven ansvarsfrågor.Fastighetsinformation tillhandahålls dels på sätt som framgår avförfattningar om fastighets- och inskrivningsregistren, dels genom avtal därmotparten på olika sätt kan få tillgång till fastighetsinformation. Iförfattningarna finns särskilda regleringar av statens ansvar för skador tillföljd av vissa fel. Staten har således ett strikt ansvar för skador somuppkommer som en följd av tekniska fel i fastighetsdatasystemet.