bet · GL01LU27 · 1998-05-15 00:00:00 — Uppstår skador på egendom som tillhör utomstående och sominte befordras med motorfordon utgår ersättning från försäkringen för detfordon varigenom skadorna orsakats. Ersättning utgår oavsett om fordonet harförts oaktsamt eller inte.I 18 § andra stycket trafikskadelagen föreskrivs att skadestånd med anledningav skada på motordrivet fordon kan jämkas efter vad som är skäligt med hänsyntill omständigheterna. Bestämmelsen har sin grund i trafikförsäkringensobjektiva ansvar för person- och sakskada som tillfogas utomstående närfordonet är i trafik. Mot bakgrund härav har det framstått som följdriktigt attjämkning skall kunna ske av ägares, brukares och förares krav på ersättningfrån en utomstående för sakskada oavsett vållande på deras sida ellerbristfällighet hos fordonet (prop. 1975/76:15 s. 84). I praxis harjämkningsbestämmelsen kommit att innebära att, när en utomstående ensam harvållat en skada på ett motorfordon, skadeståndet som regel jämkats till hälftenmen att undantag härifrån gjorts när det förelegat särskilda omständigheter (serättsfallen NJA 1985 s. 309, NJA 1987 s. 749 och NJA 1990 s. 569).Nuvarande ordning kritiseras i motion L604 av (). Enligtmotionen leder gällande regler till ett orimligt skadeståndsansvar förfordonets ägare eller förare i de fall husdjur är inblandade i trafikolyckorutan att föraren varit vållande till olyckan. I motionen begärs en översyn avtrafikskadelagen i detta hänseende.I motion L603 av (v) påpekas att om en häst vid entrafikolycka orsakar skada på ett motordrivet fordon, dess förare ellerpassagerare finns det inte någon trafikförsäkring för hästen som kan ersättaskadorna. Enligt motionären bör det vara möjligt att trafikförsäkra även hästarså att ett acceptabelt ekonomiskt skydd åstadkoms för bl.a. medtrafikanter.Regeringen bör därför lämna förslag till ändring i trafikskadelagen med dennainriktning.Utskottet vill erinra om att trafikskadelagens jämkningsbestämmelse harbehandlats i departementspromemorian (Ds 1996:25) Jämkning av skadestånd enligttrafikskadelagen, trafikförsäkringsavgifter m.m. I promemorian föreslås bl.a.att det inte längre skall vara en huvudregel att skadeståndet skall jämkas närmotorfordon i trafik eller egendom som befordras med sådan egendom skadas. Istället skall, enligt förslaget, skadeståndet kunna jämkas efter vad som ärskäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, desärskilda risker för skador som finns vid trafik med motordrivet fordon ochomständigheterna i övrigt. Promemorian är remissbehandlad, och frågan omjämkning av skadestånd enligt trafikskadelagen bereds iJustitiedepartementet.Utskottet anser, med hänsyn till pågående beredning av frågan, att motionL604 inte nu bör föranleda någon åtgärd. Utskottet avstyrker därförbifall till motionen.Utskottet förutsätter att även spörsmålet i motion L603 behandlas inom ramenför de pågående övervägandena om ändringar i trafikskadelagen. Därmed avstyrkerutskottet motionen.Om en personskada lett till döden, kan de efterlevande erhålla skadestånd.Enligt 5 kap. 2 § SkL utgår sålunda ersättning för begravningskostnad och, iskälig omfattning, annan kostnad till följd av dödsfallet exempelvis sorgkläderoch resor. Vidare utgår ersättning för förlust av underhåll. Skadestånd tillefterlevande omfattar enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen inte ideell skada. Irättspraxis har emellertid ersättning för sveda och värk tillerkänts den somdrabbats av psykiska besvär till följd av att en nära anhörig blivituppsåtligen dödad, likaså när närstående dödats genom grov vårdslöshet somlegat mycket nära ett uppsåtligt handlande (se rättsfallen NJA 1993 s. 41 I ochII respektive NJA 1996 s. 373).I motion Ju932 av m.fl. (v) föreslås att det iskadeståndslagen införs en särskild ersättningspost för sorg och saknad när detgäller skadestånd till efterlevande till en nära anhörig som dödats genom enbrottslig handling (yrkande 2).Utskottet vill erinra om att frågan om skadestånd till efterlevandebehandlades av utskottet med anledning av en motion (bet.1995/96:LU20). Som utskottet då påpekade har Kommittén om ideell skada, somtillkallades , tagit upp frågor som gäller bl.a. skadestånd tillefterlevande. I sitt slutbetänkande (SOU 1995:33) Ersättning för ideell skadavid personskada konstaterar utredningen att den nuvarande bestämmelsen i 5kap. 2 § SkL, om nära anhörigas rätt till skälig ersättning för kostnader tillföljd av den skadelidandes död, i senare rättspraxis tillämpats i en för deskadelidande liberal riktning. Kommittén räknar med att denna utveckling kommeratt fortsätta utan att bestämmelsen behöver ändras.Beträffande frågan om skadestånd för psykiska besvär bör enligt kommitténskadestånd, till följd av att en nära anhörig har dödats genom enskadeståndsgrundande handling, kunna utgå även när dödsfallet har vållats genomvårdslöshet eller när skadeståndsansvaret vilar på strikt grund (jfr tidigareredovisade rättsfall). En bestämmelse med denna innebörd bör enligt kommitténtas in i 5 kap. 2 § SkL. Den föreslagna bestämmelsen reglerar inte det falletatt någon har åsamkats psykiska besvär till följd av att en nära anhörig harskadats allvarligt genom en skadeståndsgrundande handling. Kommittén framhålleremellertid att regeln inte får läsas så att den utesluter en rätt tillskadestånd i fall som liknar dem som har lagreglerats. Frågan i vad månskadestånd skall kunna utgå i sådana fall får avgöras i rättstillämpningen.Kommittén anser vidare att en rätt till skadestånd för kränkning inte börinföras för efterlevande till den som har dödats genom en brottslig handling.Inte heller bör enligt kommittén en rätt till skadestånd för sorg och saknadför efterlevande till den som har dödats genom en skadeståndsgrundande handlinginföras.Enligt utskottets mening bör inte heller beträffande dettamotionsspörsmål föregripa regeringens ställningstaganden till de förslag somlagts fram av Kommittén om ideell skada. Enligt vad utskottet erfarit är enlagrådsremiss på grundval av kommitténs förslag aviserad till hösten 1998.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion Ju932 yrkande 2.Regler om ansvar för skador som uppkommer i samband med verksamhet inomatomanläggningar finns i atomansvarighetslagen (1968:45). Denna lag bygger påtvå internationella konventioner. Den ena konventionen är 1960 årsPariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område, som föreskriveratt innehavaren av en atomanläggning är ansvarig för atomskador oberoende avvållande, dvs. innehavarens ansvar är strikt. Den andra konventionen är en iBryssel avslutad tilläggskonvention till , sominnehåller regler om supplerande statsansvar för atomskador.Enligt kan anläggningsinnehavarens ansvar bestämmas till 15miljoner särskilda dragningsrätter (SDR). En dragningsrätt motsvarar . Beloppet får dock sättas högre eller lägre än dettariktvärde. Innehavaren måste ha en försäkring eller annan ekonomisk garanti somtäcker det ansvarighetsbelopp som har bestämts. Genom tilläggskonventionenfinns numera ett extra ersättningssystem enligt vilket supplerande ersättningav statsmedel betalas om ansvarsbeloppet enligt inte räckertill full ersättning åt de skadelidande. Systemet enligt tilläggskonventionenverkar i flera steg. Anläggningsinnehavarens ansvar utgör det första steget.Det andra steget betalas av den stat där anläggningen är belägen och löper frångränsen för första steget, dvs. anläggningshavarens ansvar, upp till 175miljoner SDR. Till det tredje steget, som löper i intervallet mellan 175miljoner SDR och 300 miljoner SDR, skall de stater som är anslutna tilltilläggskonventionen (s.k. Brysselstater) gemensamt betala efter en särskildformel.Atomansvarighetslagen innehåller de regler som föranletts av de bådakonventionerna. 1994/95:134, bet. LU25, rskr. 304)gäller att anläggningshavaren svarar upp till 175 miljoner SDR. Det betyder attde två första stegen i konventionerna har reducerats till ett och att det äranläggningshavaren som står för detta. I intervallet 175-300 miljoner SDRsvarar svenska staten gemensamt med övriga Brysselstater. infördes iatomansvarighetslagen ytterligare ett steg. Enligt denna bestämmelse, 31 a §,skall svenska staten, i de fall en anläggningshavare här i landet är ansvarig,betala ersättning med sammanlagt . I detta belopp ärersättningarna enligt de tidigare stegen inräknade. Om det ansvarsbelopp somgäller enligt de ovan redovisade stegen inte räcker till ersättning föruppkommen skada, skall enligt 33 § gottgörelse beredas av statsmedel enligtgrunder som fastställs genom särskild lagstiftning.I motion N223 av m.fl. (m) anförs, med hänsyn till attanläggningshavarnas ansvar är begränsat, att det bör införas en rätt för statenatt från anläggningshavaren återkräva medel som staten betalat ut ikompletterande ersättning med anledning av en atomolycka. I motionen begärs etttillkännagivande om en översyn av atomansvarighetslagen med denna inriktning(yrkande 18).Utskottet vill erinra om att frågan om kraftföretagens ersättningsskyldighetvid atomskador behandlats av regeringen och vid åtskilligatillfällen. , i samband med beslut att höjaanläggningshavarnas ansvarsbelopp för atomskador från tillca (175 miljoner SDR), behandlade utskottet ett stortantal motioner som innefattade olika långt gående krav på en ytterligarehöjning av anläggningshavarnas skadeståndsansvar. Med anledning av motionernauttalade utskottet som sin grundinställning att ansvaret för atomskador iförsta hand bör bäras av kärnkraftsindustrin. Däremot ifrågasatte utskottet omdet var förenligt med att ålägga anläggningshavarna ettobegränsat ansvar. Mot bl.a. den bakgrunden avstyrkte utskottet då aktuellamotioner men ansåg det angeläget att regeringen noga följerutvecklingen på området och, efter hand som förhållandena medger ettytterligare ökat skadeståndsansvar för anläggningshavarna, återkommer medförslag till i saken. Utskottet framhöll också det angelägna i attregeringen även verkar på det internationella planet och tar till vara demöjligheter som finns till förbättringar av ansvarssystemet vid atomskador(bet. 1994/95:LU25).Då frågan om skadeståndsansvar vid atomskador senast behandlades av riksdagenmed anledning av en motion pekade utskottet på att justitieministerni beslutat att ge en utredare i uppdrag att utreda vissa frågor omett utökat skadeståndsansvar enligt atomansvarighetslagen för atomskador iföljd av en atomolycka (bet. 1996/97:LU9). Bl.a. skulle förutsättningarna förett obegränsat ansvar för anläggningshavarna utredas. I avvaktan på resultatetav det pågående utredningsarbetet ansåg utskottet att några särskilda åtgärderfrån sida inte borde komma till stånd med anledning av motionen, ochmotionen avstyrktes.Utskottet kan nu konstatera att det ovannämnda uppdraget redovisats idepartementspromemorian (Ds 1997:55) Ändringar i atomansvarighetslagen. Motbakgrund av en tolkning av Paris- och Brysselkonventionerna konstateras ipromemorian att det inte torde föreligga något hinder på grund avkonventionsåtagandena att i atomansvarighetslagen införa regler om ettobegränsat skadeståndsansvar för innehavare av anläggningar i . Ipromemorian föreslås att lagens regler om anläggningshavarens ansvar ändras ochatt anläggningshavaren i enlighet med allmänna skadeståndsrättsliga principerfår bära ett sådant obegränsat ansvar. Vidare föreslås att anläggningshavarenåläggs att täcka sin skadeståndsskyldighet genom försäkring till ett belopp omlägst 300 miljoner SDR. Promemorian har remissbehandlats. Övervägande delen avremissinstanserna har emellertid avstyrkt förslaget om ett obegränsat ansvarför anläggningshavaren. Därvid har åberopats i första hand att ett obegränsatansvar strider mot på så sätt att anläggningshavaren enligtkonventionen skall teckna en ansvarsförsäkring för att täcka ansvarigheten, ochdet är inte möjligt att teckna en ansvarsförsäkring för ett obegränsat ansvar.Enligt vad utskottet erfarit anordnade den 8 maj 1998ett möte med företrädare för berörda myndigheter och organisationer angåendeändringar i atomansvarighetslagen. I en promemoria som var bifogad inbjudananförs, helt i linje med vad utskottet uttalade , att det inte tordevara förenligt med att ålägga anläggningshavarna ettobegränsat ansvar, eftersom det synes vara uteslutet att få teckna enansvarsförsäkring till ett obegränsat belopp. Ytterligare en aspekt att ta ibeaktande är, enligt vad som upplyses i promemorian, att man står i begrepp attrevidera . Mot bakgrund av vad som sagts kan det enligtpromemorian ifrågasättas om inte ett eventuellt införande av regler om ettobegränsat ansvar bör anstå, i varje fall till dess att revisionsarbetet äravslutat. En annan möjlighet som nämns är att höja ansvarsbeloppet, och ipromemorian anses att förutsättningarna härför bör utrönas.Enligt utskottets mening bör nu i första hand avvakta resultatet avdet pågående arbetet inom och inte ta något initiativ ienlighet med motionsönskemålet.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion N223 yrkande 18. beträffande 24-timmarsregelnatt med anledning av motionerna 1997/98:L24 yrkande 1, 1997/98:L25yrkande 1 och 1997/98:L26 yrkande 1 i denna del antar 2 § i regeringensförslag till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder med den ändringen att paragrafen erhåller i bilaga 3 somUtskottets förslag betecknade lydelse,res. 1 (s)2. beträffande gripandeatt avslår motion 1997/98:L26 yrkande 1 i denna del,res. 2 (fp)3. beträffande oriktiga beslutatt med avslag på motion 1997/98:L24 yrkandena 2 och 3 samt motion1997/98:L26 yrkande 7 antar 5 § i regeringens förslag till lag omersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder,res. 3 (fp, v, mp)4. beträffande jämkningsmöjlighetenatt med avslag på motion 1997/98:L26 yrkande 8 antar 6 § iregeringens förslag till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder,res. 4 ( fp, mp)5. beträffande ersättningsgill skadaatt med avslag på motion 1997/98:L26 yrkande 6 antar 7 § iregeringens förslag till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder,res. 5 ( fp, mp)6. beträffande laglig våldsanvändningatt med avslag på motion 1997/98:L26 yrkande 4 antar 8 § iregeringens förslag till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder,res. 6 (fp)7. beträffande preskriptionatt avslår motion 1997/98:L26 yrkande 5,res. 7 (c, fp)8. beträffande ersättningslagen i övrigtatt med anledning av proposition 1997/98:96 i denna del och medbifall till proposition 1997/98:105 i denna del antar det i sistnämndaproposition framlagda förslaget till lag om ersättning vidfrihetsberövanden och andra tvångsåtgärder i den mån det inte omfattas avvad utskottet hemställt ovan med den ändringen att 4 § erhåller i bilaga 3som Utskottets förslag betecknade lydelse,9. beträffande felaktig myndighetsinformationatt med avslag på motionerna 1997/98:L24 yrkande 4, 1997/98:L26yrkande 2 och 1997/98:K530 yrkande 3 i denna del antar regeringens förslagtill lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207),res. 8 (m, c, fp, mp)res. 9 (v)10. beträffande ideell skada vid myndighetsutövningatt avslår motionerna 1997/98:L26 yrkande 3 och 1997/98: K530yrkande 3 i denna del,res. 10 (c, fp, mp)11. beträffande rättegångskostnaderatt avslår motion 1997/98:L26 yrkande 9,12. beträffande kostnadsmässiga konsekvenseratt avslår motion 1997/98:L25 yrkande 2,13. beträffande uppföljningatt avslår motion 1997/98:L26 yrkande 10,res. 11 (c, fp)14. beträffande regressrätt för utgiven sjuklönatt avslår motion 1997/98:L601,res. 12 (m)15. beträffande trafikskadelagenatt avslår motionerna 1997/98:L603 och 1997/98:L604,16. beträffande skadestånd till efterlevandeatt avslår motion 1997/98:Ju932 yrkande 2,17. beträffande atomansvarighetslagenatt avslår motion 1997/98:N223 yrkande 18.res. 13 (m)den 15 maj 1998På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), TanjaLinderborg (v), (), (), (),(), de () och (). 24-timmarsregeln (mom.1), , , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 12 börjar med ?Vidbedömningen? och på s. 13 slutar med ?bilaga 3? bort ha följande lydelse:Utskottet anser för sin del att man utifrån de principiella skäl sommotionärerna anfört kan finna argument för att utvidga ersättningsansvaret förstaten på det sätt som föreslås i motionerna. Det torde vara en allmänuppfattning att varje frihetsberövande, även om det är kortvarigt, för denenskilde kan upplevas som mycket ingripande och att en sådan åtgärd också kanorsaka skada och lidande. I enstaka fall kan det också inträffa att enkortvarig åtgärd orsakar betydande ekonomisk skada.Vid bedömningen av i vilken utsträckning enskilda medborgare skall ha rätttill ersättning när myndigheter har beslutat om åtgärder som innebär tvång motden enskilde måste emellertid, såsom regeringen också anfört, en rimligavvägning göras mellan den enskildes och samhällets intressen. En utgångspunktmåste därvid vara att reglerna skall överensstämma med vad som från allmännautgångspunkter kan anses rimligt. Om 24-timmarsregeln upphävs blir enkonsekvens att ersättning i betydligt fler fall än nu skulle betalas, även omingripandet det görs i sak är oantastligt. Enligt utskottetsmening torde det finnas ett brett allmänt stöd för att polis och åklagare i sinbrottsbekämpande verksamhet måste ha ett visst utrymme för sitt agerande närdet gäller kortvariga frihetsberövanden. Ett utvidgat ersättningsansvar enligtmotionärernas förslag skulle med all säkerhet leda till besvärande konsekvenserför de brottsutredande myndigheternas arbete och innebära en för långtgåendeåterhållsamhet när det gäller befogade ingripanden och därmed till en minskadeffektivitet i brottsbekämpningen. I vissa fall skulle den av motionärernaförordade ordningen få direkt stötande resultat. Som anförti sitt yttrande utsätts här i landet tiotusentals kvinnor förmisshandel och sexualbrott. I många fall handlar det om brott som begås av enman som är närstående till kvinnan. I sådana fall där kvinnan anmäler mannenför att ha utsatt henne för våld eller för hot om våld händer det inte sällanatt det rättsliga förfarandet avslutas utan att någon fällande dom harmeddelats. En återkommande anledning härtill är att kvinnan frånfaller sinauppgifter och att polisen inte lyckas få fram tillräcklig bevisning i övrigt.Att kvinnan inte står fast vid sina uppgifter kan i sin tur tänkas bero påpåtryckningar från mannens sida. Om statens strikta ansvar skall omfatta ocksåfrihetsberövanden som understiger 24-timmar, torde flera män bliersättningsberättigade, trots att frihetsberövandet i många fall varitberättigat. Andra exempel där den av motionärerna föreslagna ordningen skullefå icke önskvärda konsekvenser har getts i justitieutskottets yttrande.Polisens insatser mot exempelvis rasistiska demonstrationer eller s.k.fotbollshuliganer skulle kunna, anser justitieutskottet, råka i fara om polisenvid varje ingripande först måste överväga risken för framtidaersättningsanspråk. Enligt lagutskottets mening kan detsamma gälla insatser mots.k. mc-brottslighet.Till det anförda kommer, såsom också framgår av bl.a. Justitiekanslerns ochRikspolisstyrelsens yttranden, att den av motionärerna föreslagna utvidgningenav skadeståndsansvaret skulle innebära en betydande belastning på deersättningsprövande myndigheterna. Justitiekanslern anser att en ny myndighetmåste inrättas för att kunna pröva och utbetala ersättning. Enligt utskottetsmening går det dessutom inte att bortse från den kostnadsökning för detallmänna, främst staten, som prövningen av ett betydligt högre antalersättningsanspråk tillsammans med det ökade antalet utgivna ersättningarskulle innebära. Om ersättningsbeloppen skall betalas från polismyndigheternasramanslag kommer detta givetvis att påverka resurserna för brottsbekämpningen.Sammantaget anser utskottet i likhet med regeringen att det varken frånprincipiella eller praktiska utgångspunkter finns tillräckliga skäl att nuföreslå en utvidgning av statens strikta ersättningsansvar genom att slopa 24-timmarsregeln. Därtill kommer att frågan om den närmare utformningen av ettstrikt ansvar för staten för vissa frihetsinskränkningar inte en gång för allabehöver vara given, och utskottet förutsätter att regeringen noga följertillämpningen av reglerna.Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslag till 2 § lagen omersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder samt avstyrkermotionerna L24 yrkande 1, L25 yrkande 1 och L26 yrkande 1 i denna del.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande 24-timmarsregelnatt med avslag på motionerna 1997/98:L24 yrkande 1, 1997/98:L25yrkande 1 och 1997/98:L26 yrkande 1 i denna del antar 2 § i regeringensförslag till lag om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder.2. Gripande (mom. 2)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 13 börjar med ?Utskottetsställningstagande? och slutar med ?gripande avstyrks? bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening är det en självklar utgångspunkt i det fortsattalagstiftningsarbetet när det gäller statens ansvar vid frihetsberövanden attanhållna respektive gripna personer behandlas lika. Som framhålls i motion L26är det från den enskildes synpunkt av underordnad betydelse om ingripandet mothonom tar formen av ett gripande eller ett anhållande. Det avgörande är att denenskilde utsätts för ett frihetsberövande, kanske i arbetskamraters ochgrannars närvaro, och stämplas som en brottsling. är det, somanförts i motionen, också en tillfällighet om den enskilde grips eller om haneller hon anhålls . Enligt utskottets uppfattning skulle en regel omstrikt ansvar även för gripande öka allmänhetens förtroende för polisen.Vid överväganden om att införa ett strikt ansvar för staten även för gripandemåste man självfallet ta hänsyn till vilka de kostnadsmässiga ochadministrativa konsekvenserna blir av en sådan utvidgning aversättningsansvaret. Vid en sammanvägning av de motstående intressen som görsig gällande anser utskottet att hänsynen till den enskildes integritet ochrättsskydd väger så tungt att en regel om strikt ansvar bör införas även förgripande. bör framhållas att man genom att utnyttja möjligheten tilljämkning kan undvika resultat som i enskilda fall kan te sig stötande. Det fårankomma på regeringen att skyndsamt utreda och lämna ett förslag till riksdagenom införande av ett strikt ansvar även för gripande.Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall till motion L26 yrkande1 i denna del som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följande lydelse:2. beträffande gripandeatt med bifall till motion 1997/98:L26 yrkande 1 i denna del som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.3. Oriktiga beslut (mom. 3)(), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 17 börjar med ?I likhet? ochslutar med ?och 3? bort ha följande lydelse:Utskottet anser att det finns starka skäl att sänka kravet för skadestånd närdet gäller oriktiga beslut. Enligt utskottets mening är regeringens förslagtill utformning av 5 § lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andratvångsåtgärder mot denna bakgrund alltför restriktiv. Som framhålls i motionL24 måste skyddet för grundläggande mänskliga rättigheter och den enskildesintegritet väga tungt. Utskottet kan, i likhet med motionärerna, inte hellerdela farhågorna att en mer generös regel skulle hämma polisarbetet. Enersättningsregel om statens ansvar för oriktiga beslut bör sålunda utformassåsom föreslagits i motion L24.Enligt utskottets mening är det vidare, såsom anförts i motion L24,angeläget att ersättningsskyldighet skall gälla alla typer avfrihetsinskränkningar och tvångsåtgärder. Exempel på sådana åtgärder ärhämtning till förhör, husrannsakan, kroppsvisitation och hemlig avlyssning. Detfår ankomma på regeringen att framlägga ett sådant lagförslag.