bet · GL01LU12 · 1998-04-21 00:00:00 — I avvaktan på frågans vidare beredning iRegeringskansliet bör, enligt utskottets mening, motionerna 1997/98:L407,1997/98:L6 yrkande 4, 1997/98:L7 yrkande 2, 1997/98: So801 yrkande 8,1997/98:L11 yrkandena 3, 15 och 16 samt 1997/98:L9 yrkande 4 inte nu föranledanågon vidare åtgärd.Särskilt förordnade vårdnadshavare, m.m.I detta avsnitt behandlas vissa motionsyrkanden från allmänna motionstiden åren1996 och 1997, som bl.a. rör särskilt förordnade vårdnadshavare. Ifrågavarandespörsmål behandlas inte i den nu föreliggande propositionen.Nuvarande regler om särskilt förordnade vårdnadshavare innebär följande. Ombåda föräldrarna har vårdnaden om barnet och en av dem dör, blir denefterlevande automatiskt ensam vårdnadshavare. Om båda föräldrarna dör, skallrätten på anmälan av socialnämnden eller när förhållandet annars blir käntanförtro vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Närbarnet står under vårdnad av endast en av föräldrarna och denna förälder dör,skall domstolen på ansökan av den andra föräldern eller på anmälan avsocialnämnden anförtro vårdnaden åt den andra föräldern eller, om det ärlämpligare, åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare (6 kap. 9 § FB).I fall vårdnadshavare skall förordnas särskilt, utses någon som är lämpad attge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Två personer kan utses attgemensamt utöva vårdnaden, om de är gifta med varandra eller bor tillsammansunder äktenskapsliknande förhållanden. Om vårdnadshavare skall förordnas efterföräldrarnas död och föräldrarna eller en av dem har gett till känna vem deönskar till vårdnadshavare, skall denna person förordnas, om det inte ärolämpligt (6 kap. 10 a §). När barnet självt har nått tillräcklig mognad ochmotsätter sig att den utpekade personen förordnas som vårdnadshavare, kan detinte anses lämpligt att förordna honom eller henne. I en del fall kan också,efter det att den avlidne föräldern uttryckte sitt önskemål, förhållandena haändrats på ett sätt som gör det olämpligt att följa önskemålet (se prop.1993/94:251 s. 186).I motion 1996/97:L412 av () anförs att, när föräldrarnaavlidit, vårdnaden om ett barn i första hand bör anförtros mor- ochfarföräldrarna. Endast i undantagsfall bör denna regel enligt motionärenfrångås. I motionen begärs ett tillkännagivande härom.Tuve Skånberg (kd) begär i motion 1996/97:L408 ett tillkännagivande om attvårdnaden om barn som mist sina föräldrar normalt skall ges till någon ibarnets familje- eller släktkrets. Härigenom kan barnet enligt motionärernatillförsäkras sin historia och sitt biologiska och sociala arv.I samband med tillkomsten av 6 kap. 10 a § påpekades i den då aktuellapropositionen att det inte går att med exakthet ange de närmare kriterierna förvem som bör utses till vårdnadshavare. I det enskilda fallet får hänsyn tastill bl.a. barnets ålder och utveckling samt den personliga anknytningen tillden tilltänkta vårdnadshavaren. Något försteg för exempelvis anförvanter tillbarnet finns inte angivet. framstår det säkerligen som naturligtatt vårdnadshavaren är en person som utöver en personlig kontakt även har ensläktrelation till barnet. Även något äldre personer, t.ex. mor- ochfarföräldrar, kan komma i fråga som vårdnadshavare (prop. 1993/94:251 s. 185).I sammanhanget finns också skäl att påminna om att regeringen i proposition1996/97:124 om ändring i socialtjänstlagen, när det gäller placering av barn ifamiljehemsvård, uttalat att socialnämnden inte får förbise möjligheten atthitta en bra placering i barnets naturliga nätverk. Särskilt nämndes att ävennågot äldre personer, såsom mor- och farföräldrarna, kan komma i fråga somfamiljehemsföräldrar. Vid behandlingen av propositionen anförde socialutskottetatt barnets bästa skall vara en ledstjärna i arbetet med barn, och påsocialutskottets initiativ beslutade om ett tillägg till 22 §socialtjänstlagen (1980:620) med innebörden att vid placering av barn, det iförsta hand bör övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annannärstående. Utgångspunkten är dock alltid barnets bästa (bet. 1996/97: SoU18).Lagutskottet vill för sin del stryka under att valet av vårdnadshavare, äveni den situationen att barnet mist sina föräldrar, alltid skall ske medbeaktande av vad som är bäst för barnet. Utskottet utgår från att man vid valetav vårdnadshavare, i likhet med vad som gäller i fråga om valet av familjehem,inte förbiser barnets nära anhöriga. En bedömning av vad som är till barnetsbästa måste göras i varje särskilt fall. Mot denna bakgrund är utskottet inteberett att förorda något tillkännagivande med anledning av motionerna 1996/97:L412 och 1996/97:L408. Motionerna avstyrks.Ett spörsmål som gäller styvföräldrar som vårdnadshavare tas upp i motion1997/98:L421 av (). I motionen begärs ett tillkännagivande somgår ut på att möjligheter att överflytta vårdnaden till en styvförälder börtillskapas.Som framgått ovan finns inte någon regel om att en styvförälder automatisktskall komma i fråga som legal vårdnadshavare. I stället gäller att, om barnetstår under vårdnad av endast en av föräldrarna och denna dör, rätten på ansökanav den andra föräldern eller på anmälan av socialnämnden skall anförtrovårdnaden åt den andra föräldern eller, om det är lämpligare, åt en eller tvåsärskilt förordnade vårdnadshavare. Om en styvförälder därvid bör komma i frågasom vårdnadshavare får avgöras med beaktande av omständigheterna i det enskildafallet.Enligt utskottets mening ger den nu aktuella motionen inte något underlag förslutsatsen att det skulle föreligga något behov av ändrade lagregler påområdet. Motion 1997/98:L421 bör därför inte föranleda någon åtgärd.Utskottet övergår därmed till att behandla en motion som gäller barn somvistas i familjehem. I motion 1997/98:So613 av m.fl. (mp) begärsett tillkännagivande med innebörden att vårdnaden om ett barn skall kunnaanförtros de biologiska föräldrarna och familjehemsföräldrarna gemensamt.Däremot skall, enligt motionärernas mening, en vårdnadsöverföring tillfamiljehemsföräldrarna inte kunna ske om de biologiska föräldrarna är i livet(yrkande 6). Vidare yrkas ett tillkännagivande om att familjehemsföräldrarnainte skall ha rätt att adoptera barnet förrän det har fyllt (yrkande 7).Med anledning av motionen finner utskottet skäl att först erinra ominnehållet i gällande rätt. Har ett barn stadigvarande vårdats och fostrats iett annat enskilt hem än föräldrahemmet - ett s.k. familjehem - och är detuppenbart bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och attvårdnaden flyttas över till den eller dem som har tagit emot barnet eller tillnågon av dem, skall domstolen utse denne eller dessa att såsom särskiltförordnade vårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Frågor om överflyttning avvårdnaden till familjehemsföräldrar prövas på talan av socialnämnden (6 kap. 8§ FB). I samband med bestämmelsens tillkomst framhöll föredragande statsrådetatt det torde krävas att barnet har bott i familjehemmet , innandet kan bli aktuellt att överväga att flytta över vårdnaden tillfamiljehemsföräldrarna och att det krävs att barnet har fått en så starkbindning till familjehemmet att barnet uppfattar det som sitt eget (prop.1981/82:168s. 70).I sammanhanget bör även erinras om att regeringen i proposition 1989/90:28 omvård i vissa fall av barn och ungdomar berett tillfälle att ta del avvad som anfördes om överflyttande av vårdnaden till familjehemsföräldrar.Föredragande statsrådet anförde därvid bl.a. att det finns fall, där man redanfrån början kan förutse en långvarig placering. I sådana situationer bör manskapa förutsättningar för att barnet skall kunna växa upp under trygga ochstabila förhållanden. Detta torde i vissa fall lämpligen kunna ske genom attsocialnämnden tar initiativ till att vårdnaden om barnet flyttas över tillfamiljehemsföräldrarna. Också i fall där barnet efter en långvarig placeringhar rotat sig i familjehemmet, bör socialnämnden, enligt vad som anfördes i dendå aktuella propositionen, i högre grad än dittills aktualisera envårdnadsöverflyttning. I sitt av godkända betänkande instämdesocialutskottet i bedömningen att möjligheterna att få vårdnaden om barn ochungdomar överflyttad till familjehemsföräldrar borde kunna utnyttjas i störreutsträckning (bet. 1989/90:SoU15).Bestämmelser om adoption finns huvudsakligen i 4 kap. FB. En adoption innebärsom regel att adoptivbarnet i rättsligt hänseende, både inom familjerätten ochi annan lagstiftning, skall behandlas som adoptantens eget barn och att allaband med barnets biologiska släkt klipps av. En giltig adoption kan numera intehävas. kringgärdas av regler till skydd främst för barnetmen också för de ursprungliga föräldrarna. Huvudregeln är att den som har fyllt12 år inte får adopteras utan eget samtycke (5 §). Den som inte har fyllt 18 årfår i princip inte adopteras utan vårdnadshavarens samtycke. En förälder sominte har del i vårdnaden om barnet skall ändå höras, om detta kan ske (5 a §och 10 §). För adoption krävs rättens tillstånd. Sådant tillstånd får gesendast om adoptionen är till fördel för barnet och sökanden har uppfostratbarnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personligaförhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning tilladoptionen. Vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum skalldomstolarna ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av dess ålder ochmognad, även i de fall samtycke från barnet inte krävs (6 §).Vad först angår den i motionen aktualiserade frågan om vårdnaden för barn somär placerade familjehem, kan utskottet inte se några fördelar med en ordningsom innebär att vårdnaden skulle anförtros de biologiska föräldrarna ochfamiljehemsföräldrarna gemensamt. När en domstol avgör frågor om vårdnad skalldomstolens ställningstagande ske mot bakgrund av vad som är bäst för barnet.Denna huvudprincip gäller givetvis även beträffande barn som är placerade ifamiljehem. Utskottet kan mot bakgrund av det anförda inte ställa sig bakomyrkande 6 i motion 1997/98:So613.Vad härefter gäller familjehemsföräldrars rätt att adoptera barn, villutskottet påminna om att även adoptionsreglerna utgår från principen om barnetsbästa. Inte heller yrkande 7 i motion 1997/98:So613 bör därför föranleda någonriksdagens ytterligare åtgärd. Motionsyrkandet avstyrks.Utövande av vårdnadenAtt ha vårdnaden om ett barn innebär att ha det rättsliga ansvaret för barnetsperson. Vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rörbarnets personliga angelägenheter. I takt med barnets stigande ålder ochutveckling skall vårdnadshavaren ta allt större hänsyn till barnets synpunkteroch önskemål (6 kap. 11 § FB). När vårdnaden tillkommer föräldrarna gemensamtskall dessa utöva sina rättigheter och skyldigheter gentemot barnet tillsammans(6 kap. 13 §). Om den ena vårdnadshavaren är frånvarande, sjuk eller på annatsätt förhindrad att ta del i beslut som rör vårdnaden, tillkommerbestämmanderätten den andra vårdnadshavaren ensam, om beslutet inte kan skjutasupp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtidfår dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästauppenbarligen kräver detta. När det gäller alla de vardagliga avgöranden sommåste träffas vid vården av barnet är det naturliga att bestämmanderättenutövas av än den ena och än den andra föräldern, beroende på vilken av dem somvid tillfället är till hands eller på hur de annars har kommit överens om attorganisera vårdnadsansvaret.I motion 1997/98:L6 av och () yrkasatt skall begära förslag till uttrycklig reglering av rätten för denvårdnadshavare som barnet bor hos att ensam besluta i frågor som gäller dendagliga omsorgen om barnet. Motionärerna anser det viktigt att klara utgränserna för en förälders ensambeslutanderätt vid gemensam vårdnad och menaratt det är rimligt att en sådan betydelsefull fråga kan läsas ut av lagtexten(yrkande 3).I motion 1997/98:L9 av m.fl. (v) föreslås en ny lydelse av 6kap. 13 § FB i syfte att ge boendeföräldern en uttrycklig rätt att bestämma ifrågor som rör den dagliga omsorgen om barnet (yrkande 6).För att en sådan regel som motionärerna förespråkar - och som ävenVårdnadstvistutredningen föreslagit - skall införas bör det, enligt utskottetsmening, krävas att det finns ett reellt behov av en uttrycklig lagreglering ochatt regleringen kan göras så klar och tydlig att den löser degränsdragningsproblem som kan finnas.Av propositionen framgår att det inte framkommit att dessa fall i praktikenskulle vålla några sådana konflikter mellan föräldrarna att det finns behov aven lagregel. Sålunda bör, enligt regeringens mening, inte införas någonuttrycklig bestämmelse om att den vårdnadshavare som barnet bor tillsammans medfår besluta ensam i frågor som gäller den dagliga omsorgen om barnet. Inteheller bör det komma i fråga att i lagen försöka precisera vad som hör till dendagliga omsorgen. En sådan bestämmelse torde lika ofta komma att skapa ellerförstärka tvister som lösa dem. Det arbete rörande gemensam vårdnad för ogiftaföräldrar som regeringen har aviserat kan emellertid enligt vad regeringenanfört ge anledning att på nytt ta upp nu aktuella spörsmål. I det sammanhangetkan det också finnas anledning att överväga om beslutanderätten för denförälder som barnet bor hos bör vidgas.Utskottet kan för sin del instämma i vad som anförts i propositionen om attnågon uttrycklig lagreglering inte framstår som nödvändig. Utskottetförutsätter emellertid att regeringen följer frågan och, om anledning därtillfinns, återkommer till med förslag på området. Med det anfördaavstyrker utskottet motionerna 1997/98:L6 yrkande 3 och 1997/98:L9 yrkande 6.Barnets boendeDen i propositionen föreslagna utvidgningen av möjligheterna för domstol attvägra att upplösa den gemensamma vårdnaden och förordna om gemensam vårdnad moten förälders vilja skapar enligt regeringen ett behov av en möjlighet tilltvistlösning för vissa frågor som inryms i vårdnaden. En sådan fråga gäller hosvem av föräldrarna barnet skall bo.I propositionen föreslås en ny bestämmelse i FB (6 kap. 14 a §) som innebäratt domstolen skall kunna besluta om vem av föräldrarna som barnet skall botillsammans med. Har båda föräldrarna vårdnaden om barnet skall enligtpropositionens förslag domstolen sålunda kunna besluta om barnets boende. Ettbeslut om barnets boende kan bli aktuellt bl.a. när föräldrar, som har gemensamvårdnad om barnet, inte kan enas.Samarbetssamtal och avtal mellan föräldrarna skall, förutom vårdnad ochumgänge, enligt vad som föreslås i propositionen även kunna avse frågor ombarnets boende (6 kap. 18 § FB och 12 a § socialtjänstlagen). Avgörande förbedömningen av vem barnet skall bo hos bör vara barnets bästa.I motion 1997/98:L6 av och () yrkasatt beslutar om en sådan ändring i regeringens lagförslag att fråganom barnets boende som huvudregel skall lösas antingen i föräldrarnas avtaleller i en eventuell dom (yrkande 2).Agne m.fl. (c) anför i motion 1997/98:L7 att frågan om barnets boendekan vålla konflikter mellan föräldrarna. I första hand bör denna fråga därföravgöras i samband med samarbetssamtalen. I motionen begärs ett tillkännagivandeom detta (yrkande 3).Utskottet kan för sin del inte se att det föreligger någon motsättning mellanvad motionärerna i motion 1997/98:L7 anfört och vad som föreslås i den nuaktuella propositionen. Något tillkännagivande med anledning av nämnda motionär således inte behövligt, och utskottet avstyrker bifall till yrkande 3 imotionen.Inte heller kan utskottet se att det skulle föreligga något behov av en sådanlagregel som motionärerna i motion 1997/98:L6 föreslår. Enligt utskottetsmening bör det, såsom regeringen också föreslår, vara till fyllest attföräldrarna får avtala om barnets boende och att frågan om barnets boende påtalan av någon av föräldrarna får beslutas av domstolen. Som framgår avpropositionen kan det dock finnas anledning för domstolen att ta upp frågan ombarnets boende med parterna, även om något yrkande om boendet inte harframställts. När det gäller avtalen kan det vidare, som också regeringenframhållit, ibland finnas skäl för socialnämnden att, som villkor för att ettvårdnadsavtal mellan föräldrarna skall godkännas, i barnets intresse kräva attboendefrågan regleras.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionens förslag i denna del (6kap. 14 a § FB) och avstyrker bifall till motion 1997/98:L6 yrkande 2.En annan fråga som berör barnets boende tas upp i motion 1996/97:L418 avKarl-Göran Biörsmark (fp). I motionen anförs att strikta regler behövs för attundvika umgängessabotage, och motionären begär ett tillkännagivande om att dendagliga skötseln av barnet inte skall kunna anförtros en förälder som saboterarumgänget med den andre föräldern (yrkande 2).I de fall då vårdnaden om ett barn skall anförtros en av föräldrarna, ärutgångspunkten enligt gällande regler i FB och Högsta domstolens praxis (sebl.a. rättsfallen NJA 1989 s. 335 och NJA 1992 s. 666) att den av föräldrarnaskall anförtros vårdnaden som kan antas bäst främja en nära och god kontaktmellan barnet och den andra föräldern. Enligt propositionens förslag slås nufast att barnets behov av kontakt med båda föräldrarna skall ges en särskiltframträdande plats även vid bedömningen av frågor om boende och umgänge (6 kap.2 a § FB). De bestämmelser som föreslås om att domstolen mot en föräldersvilja skall kunna besluta att vårdnaden om barnet skall tillkomma föräldrarnagemensamt, tillsammans med regeln om att domstolen vid bestämmande av barnetsboende skall fästa avseende vid barnets behov av kontakt med barnets bådaföräldrar, är enligt utskottets mening till fyllest.Något tillkännagivande med anledning av motion 1996/97:L418 yrkande 2 bördärför inte komma till stånd, och utskottet avstyrker bifall till motionen.Barnets folkbokföringFolkbokföringen har betydelse i olika avseenden, bl.a. för frågan om vem avföräldrarna som vid gemensam vårdnad om barnet skall få uppbära det särskildabostadsbidraget för hemmavarande barn, för frågan om barnet har rätt tillunderhållsstöd och i vissa kommuner även för frågan om och var barnet skall fådaghemsplats.Enligt folkbokföringslagen (1991:481) skall en person folkbokföras på denfastighet och i den församling där han eller hon är att anse som bosatt.Bosättningen skall bedömas på grundval av faktiska omständigheter. Ett beslutom barnets boende får därför inte någon avgörande betydelse vid beslut ombarnets folkbokföring. En fråga som enligt propositionen tilldragit siguppmärksamhet rör rätten att överklaga ett beslut om barnets folkbokföring. Vidgemensam vårdnad kan föräldrarna nämligen endast gemensamt överklaga ett besluti folkbokföringsfrågan.I motion 1997/98:L7 av m.fl. (c) begärs ett tillkännagivande omrätt för en av två vårdnadshavare att överklaga ett beslut om barnetsfolkbokföringsort. I motionen påpekas att folkbokföringsorten har storbetydelse, inte minst ekonomiskt (yrkande 4).I sammanhanget bör nämnas att möjligheten att ge en av två vårdnadshavarerätt att överklaga ett beslut som rör barnets folkbokföring har övervägts avregeringen i proposition 1997/98:9 om skydd för förföljda personer,samordningsnummer, m.m. Regeringen gjorde därvid den bedömningen att det intebör införas någon bestämmelse som ger en av vårdnadshavarna rätt att överklagaskattemyndighetens beslut om barnets folkbokföring. I propositionen anfördesatt gemensam vårdnad förutsätter att vårdnadshavarna kan enas i angelägenhetersom rör barnet. Att vårdnadshavare utövar sina rättigheter och skyldighetergemensamt kan givetvis innebära många slags problem i de fall dåvårdnadshavarna är oeniga. Frågor om barnets folkbokföring kunde, enligtregeringens mening, inte anses vara av så särpräglad natur att det fanns skälatt göra undantag från huvudregeln i 6 kap. 13 § FB om att vårdnadshavarnaendast gemensamt kan företräda barnet. Vad sålunda anfördes föranledde ingenerinran från sida (se bet. 1997/98:SkU5, rskr. 76).I den nu aktuella propositionen framhålls att skattemyndigheten självmant kanta upp folkbokföringsfrågan när det finns skäl för det. Kan vårdnadshavarnainte komma överens i frågan får, påpekas det i propositionen, vardera föräldernförse myndigheten med den information som från hans eller hennes synpunkt kanvara relevant för frågans prövning.Utskottet finner inte skäl att göra någon annan bedömning såvitt avser det avmotionären behandlade spörsmålet. Utskottet förutsätter emellertid attregeringen följer även denna fråga och, om anledning därtill finns, återkommertill . Härmed avstyrks bifall till motion 1997/98:L7 yrkande 4.UmgängeBarnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med enförälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnetsärskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren är, om intesärskilda skäl talar däremot, också skyldig att lämna sådana upplysningarrörande barnet som kan främja umgänget. Motsätter sig barnets vårdnadshavaredet umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutardomstolen i umgängesfrågan efter vad som är bäst för barnet. Motsätter sigvårdnadshavaren det umgänge som begärs av någon annan än en förälder, t.ex. enfarförälder eller en morförälder, beslutar domstolen på talan av socialnämndenefter vad som är bäst för barnet. Vid sin bedömning av frågor om umgänge skalldomstolen ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder ochmognad. Domstolen skall vidare beakta risken för att barnet i samband medumgänget utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller kvarhålls ellerannars far illa (6 kap. 15 § FB).I propositionen föreslås vissa ändringar i 6 kap. 15 § som syftar till attbarnets rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans medskall lyftas fram i lagen. Vidare betonas föräldrarnas gemensamma ansvar föratt barnets behov av umgänge så långt möjligt tillgodoses. Härigenomunderstryks också att en förälder som barnet inte bor tillsammans med har enskyldighet att umgås med barnet. I propositionen stryks vidare under attumgänget i första hand är till för barnet. Det är således främst barnetsintresse och behov av umgänge som skall tillgodoses. En förälder har inte någonabsolut rätt till umgänge med sitt barn. Beslut om umgänge skall enligtregeringens förslag kunna meddelas även i de fall då föräldrarna har gemensamvårdnad om barnet.I motion 1997/98:L5 av m.fl. (kd) påpekas att umgänget medföräldrarna inte får bli en skyldighet för barnet och att lagförarbetena börvara tydliga på denna punkt. I motionen yrkas ett tillkännagivande härom(yrkande 3).Göthe () anser i motion 1997/98:L420 att domstolen i mål om umgängemed barn i högre grad skall beakta risken för att barn far illa i samband medumgänget. Enligt motionären bör begära en ändring i FB i enlighethärmed. Vidare bör det övervägas att ytterligare sänka kraven på deomständigheter som måste föreligga för att ett barn skall anses löpa risk attfara illa.Utskottet vill för sin del erinra om att de ändringar i FB som gjordes år1983 (prop. 1981/82:168, bet. LU 1982/83:17) gav uttryck för en i väsentligaavseenden ny syn på frågan om umgänge med barn. Umgänget mellan barnet och denförälder som inte har vårdnaden om barnet hade dittills betraktats som enrättighet för föräldern men blev genom lagändringen betecknat såsom i förstahand ett behov för barnet, som det ankommer på vårdnadshavaren att tillgodoseså långt det är möjligt.Nu föreliggande lagförslag förstärker och tydliggör enligt utskottet dettasynsätt. Den föreslagna ändringen ligger också i linje med den grundläggandeprincipen om barnets bästa. Utskottet kan inte se att det föreligger någonmeningsmotsättning mellan vad regeringen föreslår och vad som anförts i motion1997/98:L5 om att det är barnets behov som skall vara utgångspunkten vid varjebeslut om umgänge. Detta kommer också väl till uttryck i den föreslagnabestämmelsen.