bet · GL01SoU16 · 1998-02-17 00:00:00 — Information har också gått till alla utredningar.Utskottets bedömningUtskottet kan konstatera att ett omfattande arbete pågår för att förhindradiskriminering och främja funktionshindrades deltagande i samhällslivet pålikvärdiga villkor. Regeringen har aviserat att den avser att läggafram en proposition med förslag till förbud mot diskriminering i arbetslivet avpersoner med funktionshinder. I det betänkande som ligger till grund förpropositionen föreslås bl.a. att skall ges rätt att föratalan i Arbetsdomstolen i mål enligt den nya lagen.Statens kulturråd kommer att redovisa sitt förslag tillutvecklingsinsatser inom kulturområdet för att främja funktionshindradesdeltagande i kulturlivet. redovisar också sin inventering avvidtagna och planerade tillgänglighetsskapande åtgärder i offentliga lokaleroch på allmänna platser. Redovisningen kommer enligt uppgift att ligga tillgrund för ett uppdrag från regeringen till att samordna ett programför generellt ökad tillgänglighet i kommunerna.Regeringskansliet har vidare vidtagit åtgärder för att öka tillgänglighetentill bl.a. kommittédirektiv, statliga utredningar, departementspromemorior,Statsligggaren och Svensk författningssamling.Dessa insatser har stor betydelse för att främja de funktionshindradesmöjligheter till delaktighet och jämlikhet i samhällslivet. Utskottet villsamtidigt understryka vikten av att också förhindra diskriminering avfunktionshindrade i näringsverksamhet. är det t.ex. möjligt attutan påföljd neka en funktionshindrad att besöka en restaurang eller etthotell. Utskottet anser därför att regeringen bör ges i uppdrag att utredaformerna för en reglering av ett diskrimineringsförbud i näringsverksamhet.Vad utskottet anfört med anledning av motionerna So240 (m) yrkande 21, So403(m) yrkandena 7 och 10, So410 (c) yrkande 2, So430 (kd) yrkande 5, So443 (fp)yrkandena 2 och 4 och So444 (v) yrkandena 4-9 bör som sin mening geregeringen till känna.Funktionshindrade på arbetsmarknadenI motion So444 av m.fl. (v) yrkas att hos regeringenbegär förslag till åtgärder och utbildningsinsatser, bl.a. genomkunskapslyftet, som ökar attraktionskraften hos funktionshindrade påarbetsmarknaden (yrkande 11). Trots att funktionshindrade är hårdast drabbadeav arbetslöshet har arbetsmarknadsinsatserna för dem försämrats, anförmotionärerna. De anser att funktionshindrade i första hand skall erbjudasarbete på den reguljära arbetsmarknaden utifrån sin kunskap och kompetens.Ibland krävs dock olika arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder. Lönebidragenmåste förbättras och ges förutsättningar att leva upp till de krav somställs på företaget, anför motionärerna. De anser att särskildautbildningsresurser skall anslås inom ramen för för att stärkafunktionshindrades attraktionskraft på arbetsmarknaden.Arbetsmarknadsutskottet har vid behandlingen av budgetpropositionen för 1998bl.a. anfört följande angående insatser för de arbetshandikappade (1997/98:AU1s. 114-115):Det torde vara oomstritt att de arbetshandikappade har en mycket besvärligsituation på arbetsmarknaden, särskilt i tider av hög arbetslöshet blandbefolkningen totalt. De arbetshandikappades utbildningsnivå är betydligt lägreän andra gruppers. Över hälften saknar gymnasieutbildning. Frekvensen avinskrivningar längre än är enligt AMS dubbelt så hög bland dearbetshandikappade som bland övriga sökande hos arbetsförmedlingarna. Statligainsatser är därför nödvändiga för att så långt som möjligt förhindra passiviteti form av arbetslöshet eller förtidspensioneringar. Utskottet delarmotionärernas uppfattning att behovet av såväl subventionerade arbetsplatserför arbetshandikappade som andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder är stort.Utskottet ser därför positivt på att regeringen anser att de arbetshandikappadeäven i fortsättningen skall prioriteras i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Enligt utskottet är de arbetshandikappades situation väl känd för regeringenoch några tillkännagivanden i enlighet med vad som yrkats av motionärerna ärinte behövliga.De då aktuella motionerna avstyrktes. följde utskottet (rskr. 127).Kunskapslyftskommittén (U 1995:09) fick tilläggsdirektivom att utreda situationen för studerande med funktionshinder inom alla formerav vuxenutbildning. De hinder som föreligger för funktionshindrade att ta delav vuxenutbildningen skall kartläggas och analyseras. Kommittén skall analyseraomfattningen av de samlade resurser som anvisas för att möjliggöra förfunktionshindrade att delta i vuxenutbildningen samt analysera vilka åtgärdersom kan ge funktionshindrade möjlighet att studera på villkor som är likvärdigamed övriga vuxenstuderandes. Om analysen påvisar ett behov av åtgärder börkommittén lämna förslag på sådana. Kommittén skall också kartlägga ochanalysera ansvarsfördelningen mellan stat, kommun, landsting och den enskildevad gäller utbildning för funktionshindrade vuxenstuderande och omvårdnad ianslutning till utbildningen. Uppdraget skall redovisas senast den 1 april1999.Utskottets bedömningUtskottet delar arbetsmarknadsutskottets uppfattning att de arbetshandikappadehar en mycket besvärlig situation på arbetsmarknaden. Det är därför positivtatt regeringen anser att de arbetshandikappade även i fortsättningen skallprioriteras i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är vidare mycket positivtatt regeringen nu förbereder en proposition med förslag till förbud motdiskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder. Utskottetkonstaterar att fått tilläggsdirektiv om att utredasituationen för studerande med funktionshinder och ge förslag som behövs föratt ge funktionshindrade möjlighet att studera på likvärdiga villkor med övrigavuxenstuderandes. Något initiativ med anledning av motion So444 (v) yrkande 11behövs därmed inte. Motionsyrkandet avstyrks.Lagen om stöd och service till vissa funktionshindradeI motion So444 av m.fl. (v) yrkas att hos regeringenbegär förslag till hur kommunernas ansvar för lag om stöd och service tillvissa funktionshindrade skall skärpas enligt vad i motionen anförts om de tioinsatserna för funktionshindrade (yrkande 3). Motionärerna anser atträttighetslagarna LSS och måste befästas och utvecklas. Kommunernas ansvarför de olika insatserna inom LSS måste skärpas. Rätten till hjälpmedel ochtolk, både till talskadade och döva, måste garanteras i lag, där bådetillgången till hjälpmedel och funktionshindrades rätt till information ochvalfrihet garanteras.I motion So408 av () yrkas att beslutar om en sådanändring av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade ienlighet med vad i motionen anförts om ett förtydligande om avsikten medinsatsen råd och stöd enligt LSS. Motionären anför att Regeringsrätten i tvådomar (, målnr 7206/96 och målnr 4799/96) har konstaterat attrehabiliterande och habiliterande insatser inte kan beviljas som råd och stödenligt LSS. Detta innebär, enligt motionären, att insatsen råd och stöd saknarinnehåll och att de som omfattades av den gamla omsorgslagen nu lever under ensämre situation än innan LSS trädde i kraft. Motionären anför att LSS skalluppfattas som en rättighetslag som träder i övriga lagars ställe när ett behovav insats inte kan tillgodoses enligt annan lagstiftning. Motionären anser attdet råder ett behov av klargörande om avsikt med insatsen råd ochstöd enligt LSS genom ett förtydligande av lagtexten.Samma yrkande och motivering finns också i motion So419 av (båda s).Socialstyrelsen redovisar i rapporten . Slutrapport atthandikappfrågorna genom handikappreformen på ett påtagligt sätt har kommit ifokus i kommuner och landsting, men att mycket återstår innan reformens mål harförverkligats. Reformen behöver för att slå igenom, och de samladeeffekterna blir troligen synliga först . Reformens positivaeffekter gäller främst insatsen personlig assistans ochstimulansbidragen för att utveckla habilitering och rehabilitering.Personkretsen för rättighetslagen LSS är mindre än hälften av denförväntade. Styrelsen gör bedömningen att det finns brister i huvudmännensinformation och uppsökande verksamhet och att det kan vara en förklaring tillatt så få personer har ansökt om insatser. Det kan möjligen också vara så attinsatser som grundas på SoL eller HSL har varit tillräckliga för den enskilde ihögre grad än vad man räknade med. En återkommande uppföljning, t.ex. iSocialstyrelsens sociala rapport, bör göras för att noggrant följa utvecklingenav personkretsen, anser styrelsen.Socialstyrelsens utvärdering visar att utbyggnaden av tolktjänstverksamhetenoch utvecklingen av dess kvalitet inte har skett i den takt som avsågs ihandikappreformen. Antalet nyutbildade tolkar har varit lågt under senare år.Ett problem har varit brist på utbildade lärare, såväl teckenspråkslärare somtolklärare. Enligt () kommer läsåren 1997/98och 1998/99 att innebära ett trendbrott då sammanlagt ett nittiotal tolkarberäknas bli färdiga med sin tolkutbildning.Med anledning av Regeringsrättens domar har gett ut ettmeddelandeblad, nr 20/97, om att habiliteringsåtgärder inte är att betrakta sområd och stöd enligt LSS.I meddelandet redovisas att Regeringsrätten har avkunnatfyra domar som rör rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS. I samtligafall har de enskilda begärt att få mer av en insats som de redan får, men somde bedömer som otillräcklig. De har således begärt att få utnyttja råd och stödenligt LSS som ett kvantitativt komplement. Tre av domarna gäller huruvidaundervisning i teckenspråk för föräldrar kan ingå i råd och stöd enligt LSS. Endom gäller frågan om logopedbehandling kan ingå i rådgivning och annatpersonligt stöd.Socialstyrelsen anför att det av propositionen (1992/93:159) framgår attpersoner som ingår i LSS personkrets och deras anhöriga med insatsen rådgivningoch personligt stöd skall tillförsäkras rätten till expertstöd. Det rör sig omkvalificerade insatser från flera kompetensområden som behövs för attunderlätta det dagliga livet. Exempel på yrkesgrupper som kan behövas för atterbjuda ett fullgott stöd är kurator, psykolog, dietist, talpedagog,sjukgymnast, logoped, arbetsterapeut, förskolekonsulent m.fl. yrkeskategorier.Insatserna kan vara av rådgivande och allmänt stödjande art och vara ettkomplement till habilitering/rehabilitering, socialtjänst och undervisning.Avsikten med råd och stöd är enligt specialmotiveringen inte att gesjukvårdande behandling/rehabilitering eller andra insatser som klart fallerinom tillämpningsområdet för hälso- och sjukvårdslagen (HSL) och inte helleratt ge den typ av social service som skall erbjuda ellerpedagogiska insatser som hör till undervisning. Insatserna skall i stället sessom ett komplement till habilitering, rehabilitering och socialtjänst (s. 59-60och 173-174 i propositionen).Regeringsrätten anser att gränsdragningen mellan LSS och hälso- ochsjukvårdslagen är oklar. Vad som står skrivet i förarbetena om gränsdragningmellan hälso- och sjukvårdslagen och LSS är närmast motstridiga samt attRegeringsrättens domar inte kommenterats, varför ingen klar ledningges i frågan om LSS skulle innebära någon ändring. Regeringsrätten hänvisarockså till införandet av 3 a § i HSL som tydliggör sjukvårdshuvudmannens ansvarför habilitering och rehabilitering.Regeringsrätten konstaterar att- den begärda teckenspråksundervisningen får anses ingå i den habilitering somlandstingen har ansvar för- att logopedinsatserna i det aktuella fallet var att betrakta som habilitering- att habiliteringsåtgärder inte ryms inom 9 § i LSS.Socialstyrelsen konstaterar att Regeringsrätten motiverar sittställningstagande med lagtextens utformning. Dessutom hänvisas till införandetav 3 a § HSL. Styrelsen hänvisar till att den i slutrapporten om uppföljningenav handikappreformen föreslog en lagändring så att benämningen avinsatsen råd och stöd ändras till särskilt expertstöd. I rapporten lämnadesytterligare två förslag. Det första är att landstingen i de fall de överlåtitansvar för råd och stöd på kommunerna bör följa upp om och på vilket sättenskilda får sina behov av expertstöd tillgodosedda. Det andra att det börutredas närmare hur barns, familjers samt vuxnas samlade behov av expertstödtillgodoses. Det minskade innehållet i rättigheten råd och stöd ochförtydligandet av ansvar enligt 3 a § HSL har inte gjort förslagen mindreaktuella, anför styrelsen.Regeringen har i proposition 1997/98:162 Utbildning i teckenspråk för vissaföräldrar m.m. föreslagit att statligt stöd skall lämnas till en sammanhållenutbildning bestående av påbyggbara kurser och omfattande sammanlagt 240 timmari teckenspråk för föräldrar till barn som för kommunikation är beroende avteckenspråk. Utbildningen föreslås börja genomföras successivt fr.o.m. den 1januari 1998 i takt med att lärartillgången kan lösas. Utbildningen skallutformas i regional samverkan inom ramen för en ramkursplan som skall fastställa. Deltagarna förutsätts ha erhållitintroduktionsutbildning via landstingens habiliteringsverksamhet. Regeringenunderstryker i propositionen att det är önskvärt med en jämnare nivå pålandstingens teckenspråksundervisning och att detta bör åstadkommas genomsamverkan mellan landstingen.Regeringen föreslog vidare att en särskild kartläggning och analys börgenomföras av behoven av lärare i teckenspråk inom olika utbildningsformer.Kartläggningen bör också omfatta behovet av teckenspråkstolkar. Uppdraget ärett svar på det tillkännagivande som gjort om behovet av en samladöversyn av utbildningarna för vuxna inom teckenspråksområdet (bet.1996/97:KrU9, rskr. ansåg att översynen förutsättningslöstborde pröva om och på vilket sätt den yrkesförberedande utbildningen iteckenspråk bör förändras och förbättras och vilka förändringar som behövergöras när det gäller utbildningen av teckenspråks/dövtolkar, teckenspråkslärarem.m. Vidare borde prövas i vilken utsträckning teckenspråksutbildningarna inomfolkhögskolan och högskolan borde samordnas.Utbildningsutskottet tillstyrkte regeringens förslag. följdeutskottet (1997/98:UbU4, rskr. 13).Regeringen har uppdragit åt i skolan ochTolk- och översättarinstitutet att i samråd med berörda myndigheter ochorganisationer kartlägga och analysera behoven av lärare och andra kunniga iteckenspråk inom olika utbildningsformer samt att kartlägga behovet avteckenspråkstolkar. Uppdraget skall redovisas till regeringen den 1 mars 1998.Utskottets bedömningRegeringsrätten har i tre domar gjort bedömningen att den begärdateckenspråksutbildningen får anses ingå i den habilitering som landstingen haransvar för. I ett fall har Regeringsrätten gjort bedömningen att begärdalogopedinsatser i det aktuella fallet var att betrakta som habilitering.Regeringsrätten har vidare gjort bedömningen att habiliteringsåtgärder interyms inom råd och stöd enligt LSS. har bl.a. med anledning avdessa domar anfört att insatsen råd och stöd i lagen bör benämnas expertstöd.Socialstyrelsen har vidare i sin uppföljning konstaterat att handikappreformenbehöver ytterligare tid för att slå igenom och bedömer att de samladeeffekterna blir synliga först . Styrelsen anser därför attåterkommande uppföljningar bör göras.Utskottet delar uppfattningen att handikappreformen måste ges ytterligare tidför att utvecklas. Det är angeläget att utvecklingen noga följs och attregeringen överväger behovet av förtydliganden av lagstiftningen.Brist på teckenspråkstolkar och teckenspråkslärare har förelegat under långtid. Flera insatser har dock gjorts för att komma till rätta med detta, bl.a.vid beslutet om handikappreformen. har beslutat omytterligare utbildningsinsatser fr.o.m. för föräldrar med behov avutbildning i teckenspråk. aviserade regeringen att en särskildkartläggning och analys skall genomföras av behoven av lärare i teckenspråkinom olika utbildningsformer. Kartläggningen skall också omfatta behovet avteckenspråkstolkar. Utskottet anser dessa insatser mycket betydelsefulla föratt kunna erbjuda ett bättre stöd till föräldrar med döva och hörselskadadebarn.Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna So408 (fp), So419(s) och So444 (v) yrkande 3.Hjälpmedel m.m.I motion So240 av m.fl. (m) begärs att begär förslag om enhjälpmedelsgaranti (yrkande 20). Motionärerna anför att köerna tillhjälpmedelscentralerna växer och att landstingens monopol på hjälpmedel gör atten enskild funktionshindrad som har rätt till ett hjälpmedel kan få vänta längeinnan han eller hon får det. Motionärerna vill därför införa enhjälpmedelsgaranti. En enskild som inte vill eller kan vänta på sitt hjälpmedelgenom skall kunna ordna det själv och ersättas viaförsäkringskassan. Förslaget minskar trycket på landets hjälpmedelscentralersamtidigt som marknaden öppnas för konkurrens och en prispress som ger bättrehjälpmedel. Motionärerna anser att frågan om en gräns för ersättningens storlekbör utredas.Även i motion So403 av m.fl. (m) begärs en hjälpmedelsgaranti(yrkande 5). Motionärerna anför att en öppnad hjälpmedelsmarknad skulle ökamöjligheterna för alla i behov av hjälpmedel att få dessa. Detta kommer att gefler, bättre och billigare hjälpmedel, eftersom konkurrens gerkostnadseffektivitet som den tekniska utvecklingen påskyndas.I motion So443 av m.fl. (fp) begärs tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om hjälpmedelsgaranti (yrkande 8).Motionärerna anser att vårdgarantin skall utökas till att omfatta tekniskahjälpmedel, så att den som är i behov av hjälpmedel skall få snabb hjälp ochkomplicerade hjälpmedel senast . Motionärerna anser att destora problemen med hjälpmedelsförsörjningen till stor del beror på att bådelandsting och kommuner är inblandade och har ett gemensamt ansvar förhjälpmedelsfrågorna. Motionärerna anser att en ökad konkurrens påhjälpmedelsområdet skulle kunna vara ett sätt att höja kvaliteten och kapaköerna. Inom t.ex. hörselvården skulle man i högre utsträckning än kunnaupphandla tjänster från privata entreprenörer. Det är då viktigt att upphandlahela kedjan, dvs. utprovning-hörapparat-uppföljning, anförs det.I motion So421 av och (båda fp) yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om enhjälpmedelsgaranti samt ?enklare? hjälpmedel för funktionshindrade.Motionärerna anför att föreslår att ?enklare? hjälpmedellyfts bort från sjukvårdshuvudmännen. Den enskilde skall själv köpa sina egnahjälpmedel där de kan tänkas finnas tillgängliga. Ansvaret för marknadsföringenav hjälpmedel föreslås läggas på producenterna. hjälpmedel somansvarsmässigt skall lyftas bort skall avgöras i en dialog mellan landsting ochrespektive kommun. Motionärerna understryker att de anser atttillhandahållandet av alla hjälpmedel även i fortsättningen skall vara ettansvar enligt hälso- och sjukvårdslagen och att behovsprincipen skall bevaras.Fortsatt utveckling och forskning även av de ?enkla? hjälpmedlen skallstimuleras.I motion So444 av m.fl. (v) begärs förslag dels om en huvudmanenligt vad i motionen anförts om ett sammanförande av alla insatser förhjälpmedel till funktionshindrade (yrkande 18), dels till en lag om rättigheternär det gäller handikapphjälpmedel (yrkande 19). Det går inte att avgränsasamhällets ansvar för hjälpmedel till produkter särskilt avsedda förfunktionshindrade. Det måste vara den enskildes behov som avgör vad som skallbetraktas som hjälpmedel, anför motionärerna. De anser atthjälpmedelsförsörjningen präglas av en alltmer krånglig och svårgenomträngligbyråkrati. ligger ansvaret på landstingen, ibland på kommunen och iblandpå staten. Det splittrade organisatoriska och finansiella ansvar som rådermedför att många enskilda funktionshindrade faller mellan stolarna. Kommuner,landsting och andra organ lägger alltför stor kraft på att försöka vältra överkostnader på varandra. Nya tekniska landvinningar på hjälpmedelsområdetförhindras genom detta att snabbt komma ut på marknaden, anser motionärerna. Devill att framtagna handlingsprogram på IT-området får ettsnabbt genomförande. De kräver att kostnadsansvaret för hjälpmedel läggs på enhuvudman och att rätten till hjälpmedel garanteras genom en rättighetslag.Även i motion So285 av m.fl. (v) begärs tillkännagivande tillregeringen om hjälpmedel till funktionshindrade (yrkande 11). Motionärernaanser att personer med funktionshinder skall ha rätt till tekniska hjälpmedeltill samma kostnad oavsett var i landet de bor och att personer medfunktionshinder inte skall ha extra kostnader till följd av sittfunktionshinder. De anser det viktigt att ges nya resursermed tanke på den snabba utvecklingen inom IT-området.I motion So436 av och (båda s) begärstillkännagivande om statens ansvar för hjälpmedelsförsörjningen ochavgiftsfinansieringen av densamma (yrkande 1). Motionärerna yrkar också att enutredning tillsätts med uppdrag att granska dels finansieringen av, delsförutsättningarna för en samlad organisation för hjälpmedelsförsörjningen(yrkande 2). Motionärerna anför att , genom att ratificera FN:sstandardregler rörande delaktighet och jämlikhet för funktionshindrade,förbundit sig att tillse att varje medborgare med funktionshinder skall ha rätttill de hjälpmedel som behövs för att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor jämförtmed övriga medborgare. Motionärerna oroas av de röster som hörs för att enklarevardagshjälpmedel kan avgiftsbeläggas för att minska den offentliga sektornsutgifter. Ytterligare avgifter riskerar att leda till minskadhjälpmedelsanvändning, då många funktionshindrade av privatekonomiska skälskulle avstå från hjälpmedlen. kan detta bli dyrt för samhället genomatt arbetsförmågan sänks och den psykosociala ohälsan ökar hos många.Motionärerna konstaterar att priserna på hjälpmedel stiger snabbt. Detta gälleri synnerhet datahjälpmedel eftersom det handlar om spetsteknikoch små tillverkningsserier. Landstingens och kommunernas svåra ekonomiska lägebegränsar möjligheterna att utnyttja den nya teknikens kapacitet till fullo.Motionärerna anser med anledning av det anförda att en utredning bör tillsättasför att se över finansiering samt en samlad organisation förhjälpmedelsförsörjning utifrån den nya tidens krav.I motion So438 av () begärs ett tillkännagivande till regeringenom vad i motionen anförts om behov av att utjämna kostnader mellan olikakommuner. Motionären konstaterar att den nuvarande skolorganisationen med långtdecentraliserat ansvar missgynnar elever med särskilda behov. T.ex. fårsynskadade elever hålla till godo med de böcker som finns på punktskriftoavsett om läraren valt andra böcker i ämnet för den övriga klassen, ochsynskadade fick vänta på att hans dator medspecialanpassningar i skolan skulle bli reparerad. Motionären anser att det,oavsett i vilken kommun en person med funktionshinder bor, måste finnasresurser som gör det möjligt att möta dessa behov. Det är viktigt att det finnsutjämning av kostnaderna så att även mindre kommuner klarar stora åtaganden.I två centermotioner tas frågan om IT-hjälpmedel upp. I motion So411 av RolandLarsson m.fl. (c) begärs tillkännagivande om förskrivning av IT-hjälpmedel(yrkande 8) och om lagstiftning för förbättrad tillgänglighet (yrkande 9).Informationstekniken har en stor potential för att öka funktionshindradeslivskvalitet. som många grupper får nya möjligheter med teknikenriskerar vi dock att andra grupper ställs utanför samhället på grund avutvecklingen, anför motionärerna. Det är angeläget att se till att tekniken ärtillgänglig för alla och blir ett medel för utveckling och inte ett hinder ochatt tekniken anpassas till de funktionshindrades behov. Motionärerna anser atten översyn bör göras av sjukvårdshuvudmännens förskrivning av IT-hjälpmedel,vilket skulle kunna leda till en förändring av den policy som gäller . Deanser också att det är angeläget att tillsätta den utredning somHandikappinstitutet föreslagit för att utreda en ny lagstiftning omantidiskriminering och tillgänglighet inom IT-området liksom för att utredaupphovsrättens inverkan på tillgängligheten för läshandikappade personer. I ensådan utredning måste principen gälla att om utrustningen inte fungerar förfunktionshindrade, så är det utrustningen det är fel på och inte denfunktionshindrade personen, anför de.