yttr · GK05KU9Y · 1997-01-01 00:00:00 — har beslutat att bereda tillfälle att i de delar som som berör utskottets beredningsområde yttra sig över dels proposition 1996/97:65 om ändringar i kreditupplysningslagen jämte fem följdmotioner, dels fyra motioner väckta under allmänna motionstiden och 1996. behandlar endast de delar av propositionen som avser vilken myndighet som skall meddela tillstånd och utöva tillsyn (avsnitt 6.3), villkor för hur verksamheten skall bedrivas m.m. (avsnitt 6.4), vissa känsliga personuppgifter (avsnitt 7), uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i kreditupplysningar (avsnitt 8.1), utlämnande för kreditupplysningsändamål av uppgifter för vilka tystnadsplikt gäller (avsnitt 8.2) samt skyldigheten att lämna en kreditupplysningskopia (avsnitt 9). Utskottet behandlar vidare de motionsyrkanden som har anknytning till nämnda delar av propositionen. Därutöver yttrar sig utskottet över fyra motionsyrkanden som tar upp en fråga som inte behandlas särskilt av propositionen, nämligen frågan om vilka uppgifter som bör ingå i kreditupplysning om företag och företagare. Propositionen innehåller förslag till ändringar i kreditupplysningslagen (1973:1173). Regeringen föreslår att det nuvarande systemet med en s.k. frikrets inom vilken förmedling av kreditupplysningar är undantagen från lagens tillämpningsområde avskaffas. Lagen blir genom ändringen tillämplig på all kreditupplysningsverksamhet. Enligt regeringen innebär detta att enhetliga regler om skydd mot integritetsintrång och om rätt till insyn och rättelse kommer att gälla inom hela kreditupplysningsområdet. I anslutning till frikretsens avskaffande föreslås att banker och vissa andra kreditinstitut skall ha rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet utan särskilt tillstånd med stöd av sin grundläggande auktorisation. Regeringen föreslår vidare att bestämmelser om tystnadsplikt inte skall hindra att uppgifter om bl.a. kreditengagemang och kreditmissbruk utväxlas inom en begränsad krets där bl.a. kreditupplysningsföretagen ingår. Enligt regeringen innebär ändringen att kreditupplysningsföretagen blir mer jämställda när det gäller möjligheten att informera om kreditengagemang och kreditmissbruk. Enligt regeringens förslag skall Datainspektionen även fortsättningsvis utöva tillsyn över lagens efterlevnad. Därutöver föreslår regeringen bl.a. att fysiska personer som är näringsidkare eller som har anknytning till näringsverksamhet på samma sätt som privatpersoner skall få besked om vem som har beställt en kreditupplysning om dem. Ändringarna föreslås träda i kraft . Kreditupplysningslagen (1973:1173) innehåller regler för den yrkesmässigt bedrivna kreditupplysningsverksamheten. Lagen syftar i första hand till att undanröja riskerna för att kreditupplysning skall medföra otillbörligt intrång i de kreditsökandes personliga integritet eller leda till skada genom oriktiga eller missvisande uppgifter. är lagen avsedd att bidra till en effektivt fungerande kreditupplysningsverksamhet. Lagen trädde i kraft (prop. 1973:155, NU 1973:69, rskr. Efter en översyn i genomfördes vissa ändringar 1981, särskilt i fråga om enskilda personers integritetsskydd (prop. 1980/81:10, NU 1980/81:30, rskr. 1980/81:429). Även därefter har vissa mindre ändringar gjorts. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över kreditupplysningslagen. Utredaren, som arbetade under namnet , hade som huvuduppgifter att undersöka hur intresset av en effektiv kreditupplysning kan främjas utan att kravet på att personlig integritet och sekretess träds för när, hur den svenska lagstiftningen skall anpassas till och därutöver i vilken utsträckning utländska företag bör ges möjlighet att bedriva kreditupplysningsverksamhet i samt i vad mån utvecklingen i fråga om data- och informationsteknik påkallar ändringar i kreditupplysningslagen (dir. 1991:69). Enligt tilläggsdirektiv (dir. 1993:41) skulle utredaren också överväga om kreditupplysningslagen bör ändras så att också näringsidkare m.fl. ges rätt till en s.k. beställaruppgift, dvs. uppgift till den omfrågade om vem som har begärt en kreditupplysning. påbörjade sitt arbete . Den första etappen av arbetet var inriktad på att åstadkomma en anpassning av kreditupplysningslagens regler till . redovisade utredningen denna del av arbetet i delbetänkandet EES-anpassning av kreditupplysningslagen (SOU 1992:22). Förslaget ledde till vissa ändringar i kreditupplysningslagen. lämnade utredningen sitt slutbetänkande Integritet och effektivitet på kreditupplysningsområdet (SOU 1993:110). Betänkandet har remissbehandlats. Sedan lämnade sitt slutbetänkande har det s.k. dataskyddsdirektivet antagits, dvs. och rådets direktiv om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av person-uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (95/46/EG). Det skall vara genomfört i svensk rätt senast efter att det antagits, dvs. Regeringen beslutade att uppdra åt en parlamentariskt sammansatt kommitté att bl.a. analysera på vilket sätt dataskyddsdirektivet skall införlivas med svensk lag (dir. 1995:91). Kommittén, som antagit namnet , skulle också lägga fram förslag till en ny lag på området. Kommittén avslutade sitt arbete och har avlämnat betänkandet Integritet Offentlighet Informationsteknik (SOU 1997:39). Vilken myndighet skall meddela tillstånd och utöva tillsyn? Regeringen föreslår att Datainspektionen även fortsättningsvis skall meddela tillstånd enligt kreditupplysningslagen. Inspektionen skall också utöva tillsyn såväl över kreditupplysningsföretag som över banker och andra kreditinstitut. Tillsynsverksamheten skall enligt regeringens förslag finansieras genom att det införs en skyldighet att betala avgifter för tillsynen. I skälen för sitt förslag konstaterar regeringen inledningsvis att förslag innebär att tillståndsprövningen skall utföras av Datainspektionen. bör dock ha ansvar för tillsyn vad avser banker och andra kreditinstitut, medan Datainspektionen bör anförtros tillsynen över de egentliga kreditupplysningsföretagen. Regeringen konstaterar vidare att i stort sett samtliga remissinstanser avstyrker en uppdelning. En uppdelning skulle inte innebära ett effektivt resursutnyttjande, och det finns en risk för att de olika delarna av kreditupplysningsmarknaden inte skulle komma att styras av överensstämmande villkor. Detta skulle kunna leda till att konkurrensförhållandena inte blir enhetliga. Vidare framhålls i remissvaren att och Datainspektionen skall tillvarata delvis olika intressen. Regeringen instämmer i de invändningar som framförts. Enligt regeringen bör således tillståndsprövningen och tillsynen på kreditupplysningsområdet anförtros åt en och samma myndighet. Vad gäller frågan om det finns anledning att flytta tillståndsprövningen och tillsynsansvaret från Datainspektionen konstaterar regeringen att Datainspektionen i sitt remissvar anför att det med hänsyn till den starka ekonomiska anknytning som kreditupplysningsverksamhet har vore mest lämpligt om ansvaret för all tillstånds- och tillsynsverksamhet låg hos . Regeringen anför att kreditupplysningsverksamhet har samband med kreditgivning men också med konsumentskyddsfrågor. Detta kan sägas tala för att man väljer eller möjligen som tillstånds- och tillsynsmyndighet. Enligt regeringen är kunskaper om kreditinstitutens speciella problem och om kreditmarknaden i stort av värde även i kreditupplysningssammanhang. Kreditupplysningsverksamheten har ett påtagligt samband med kreditbedömning och annan finansiell verksamhet. Detta talar för att tillståndsprövningen och tillsynen enligt kreditupplysningslagen bör ankomma på . Regeringen anser att av stor betydelse i sammanhanget är emellertid att , till skillnad för Datainspektionen, inte särskilt har till uppgift att tillvarata den enskildes intresse av integritetsskydd. Att just integritetsskyddsfrågor tilläggs stor betydelse när det gäller vilken myndighet som skall ha ansvaret för tillståndprövningen och tillsynen är enligt regeringen naturligt med tanke på att kreditupplysningslagens huvudsyfte är att förhindra att kreditupplysning leder till otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Det förhållandet att Datainspektionen som en av sina huvuduppgifter har att värna om skyddet för den personliga integriteten utgör ett tungt vägande skäl för att Datainspektionen bör handha tillståndsprövningen och ha ansvaret för tillsynen på området. Regeringen anför vidare att hos Datainspektionen finns en lång erfarenhet av de frågor som kan bli aktuella i kreditupplysningssammanhang och ett betydande mått av sakkunskap på området. Regeringen konstaterar att så gott som all kreditupplysningsverksamhet bedrivs med hjälp av ADB. På dataområdet är Datainspektionen tillstånds- och tillsynsmyndighet enligt datalagen (1973:289). Med tanke på den viktiga roll som ADB sålunda spelar för kreditupplysningsverksamhet är det enligt regeringen en fördel om Datainspektionens kompetens på dataområdet kan tas till vara. I praktiken är det också ofta så att tillståndsprövningen och tillsynsuppgifter enligt datalagen och kreditupplysningslagen sammanfaller. En sammanvägning av de omständigheter som diskuterats leder enligt regeringen till att Datainspektionen bör ha hand om tillståndsprövningen samt vara tillsynsmyndighet på hela kreditupplysningsområdet. För att tillvarata särskilda kunskaper om finansiell verksamhet i stort i syfte att beakta de särskilda förhållanden som gäller för kreditinstituten föreslår regeringen att Datainspektionen bör samråda med i tillsynsfrågor som rör den delen av kreditupplysningsmarknaden. En bestämmelse om sådant samråd bör införas i kreditupplysningsförordningen (1981:955). Regeringen konstaterar att på flera närliggande områden finns system som innebär att tillsynsverksamhet finansieras genom avgifter från dem som omfattas av tillsynen. Regeringen anser att det finns skäl att införa ett sådant system även i kreditupplysningsområdet. En bestämmelse om avgiftsskyldighet bör därför införas i kreditupplysningslagen. Bestämmelsen bör enligt regeringen utformas så att regeringen får rätt att föreskriva en skyldighet för den som bedriver kreditupplysningsverksamhet att betala en avgift för tillsynsverksamhet. Det bör vidare anges att avgiften skall påföras av Datainspektionen. I motion 1996/97:Fi39 av () anförs att mot bakgrund av de näringspolitiska aspekter som bör beaktas vid kreditupplysning bör vara tillstånds- och tillsynsmyndighet med skyldighet att samråda med Datainspektionen (yrkande 3). I motion 1996/97:Fi41 av m.fl. (c) anförs att motionärerna delar Datainspektionens uppfattning att det med hänsyn till den starka ekonomiska knytning som kreditupplysningsmarknaden har vore mest lämpligt om ansvaret för all tillstånds- och tillsynsverksamhet låg hos . När det gäller frågan om vilken myndighet som skall ha ansvaret för tillståndsprövningen och tillsynen på kreditupplysningsområdet delar utskottet regeringens uppfattning att en och samma myndighet bör anförtros dessa uppgifter. Någon uppdelning av ansvarsområdet bör således inte genomföras. Härefter vill utskottet, i likhet med regeringen, framhålla att kreditupplysningslagens huvudsyfte är att förhindra att kreditupplysning leder till otillbörligt intrång i den personliga integriteten. har visserligen betydande kunskaper om kreditinstitutens speciella problem och om kreditmarknaden i stort. Till skillnad från har Datainspektionen dock som huvuduppgift att värna om skyddet för den personliga integriteten. Datainspektionen har vidare sedan kreditupplysningslagens tillkomst hanterat frågor om tillstånd och tillsyn enligt lagen och har således en lång erfarenhet av dessa frågor och stor sakkunskap på området. Med hänsyn till den viktiga roll som ADB spelar i kreditupplysningssammanhang utgör enligt utskottets mening också Datainspektionens kompetens på dataområdet ett tungt vägande skäl för att Datainspektionen även fortsättningsvis skall ha hand om tillståndsprövningen och ansvaret för tillsynen på kreditupplysningsområdet. Mot bakgrund av vad som har anförts anser utskottet att Datainspektionen också i fortsättningen på kreditupplysningsområdet skall ansvara för tillståndsprövningen och vara tillsynsmyndighet. särskilda kunskaper om finansiell verksamhet i stort kan enligt utskottets mening tillvaratas genom de regler om samråd som regeringen anser bör införas i kreditupplysningsförordningen. Motionerna 1996/97:Fi39 (yrkande 3) och 1996/97:Fi41 bör därför avstyrkas. Från de synpunkter har att företräda har utskottet vidare ingenting att invända mot att ett avgiftssystem införs för tillsyn på kreditupplysningsområdet. Villkor för hur verksamheten skall bedrivas m.m. Regeringen föreslår att Datainspektionen även fortsättningsvis skall kunna besluta om villkor för hur ett företags kreditupplysningsverksamhet närmare skall bedrivas. I skälen för sitt förslag anför regeringen att möjligheten för tillståndsmyndigheten att kombinera ett tillstånd med föreskrifter är av stort värde, bl.a. med hänsyn till integritetsskyddsfrågorna. Denna möjlighet innebär också att särskilda anvisningar kan ges för varje enskilt kreditupplysningsföretag med utgångspunkt i just den verksamhet som företaget bedriver. Detta är enligt regeringen betydelsefullt, eftersom flera av de företag som är verksamma inom kreditupplysningsområdet har en speciell inriktning. Möjligheten för tillsynsmyndigheten att meddela villkor för hur verksamheten skall bedrivas bör därför behållas. Som redovisats ovan föreslår regeringen att Datainspektionen bör utöva tillsyn även över kreditinstitutens kreditupplysningsverksamhet. För att Datainspektionen skall kunna få tillfälle att meddela de villkor som kan vara behövliga avseende dessa institut, bör enligt regeringen en anmälningsskyldighet föreskrivas. Anmälan bör ske innan institutet avser att påbörja kreditupplysningsverksamhet. Regeringen föreslår att en bestämmelse om detta tas in i 3 § kreditupplysningslagen. Regeringen föreslår vidare att Datainspektionen liksom skall få möjlighet att återkalla tillstånd för kreditupplysningsverksamhet. Någon motsvarande återkallelserätt bör inte finnas när det gäller banker och andra kreditinstitut. I stället bör Datainspektionen underrätta eller motsvarande myndighet i institutets hemland när anledning till det uppkommer. Utskottet tillstyrker regeringens förslag. Regeringen föreslår att nuvarande bestämmelser i 6 § kreditupplysningslagen om att känsliga uppgifter om fysiska personer inte får användas i kreditupplysningssammanhang kompletteras för att anpassas till EG:s dataskyddsdirektiv. Regeringen erinrar om att några mer ingående ändringar inte bör göras med hänsyn till arbete med förslag om hur dataskyddsdirektivet skall genomföras i svensk rätt. På ett par punkter finns det dock enligt regeringen anledning att redan nu gå fram med förslag. Det gäller dels vissa enkla anpassningar till direktivet, dels en utvidgning av undantaget i 6 § fjärde stycket kreditupplysningslagen från förbudet att använda uppgifter om brott. Regeringens förslag i sistnämnda avseende redovisas i påföljande avsnitt. I uppräkningen i 6 § kreditupplysningslagen talas om (någons) "religiösa uppfattning". Regeringen föreslår att detta uttryck ändras till det i direktivet använda "religiös eller filosofisk övertygelse". Därutöver bör uttrycket "ras eller hudfärg" bytas ut mot det i direktivet använda "ras eller etniskt ursprung". I direktivets uppräkning anges även uppgifter om sexualliv. Regeringen föreslår att detta läggs till i 6 §. Utskottet tillstyrker regeringens förslag. Uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i kreditupplysningar Regeringen föreslår att nuvarande bestämmelser behålls i fråga om möjligheten att använda uppgifter om betalningsförsummelser i kreditupplysningar om privatpersoner. Lagens 7 § byggs emellertid ut med en regel om att kreditupplysningar om privatpersoner även får innehålla uppgifter om kreditmissbruk, om krediten har lämnats av ett företag som står under tillsyn och kredittagaren i avsevärd utsträckning överskridit gällande kreditgräns eller på annat sätt allvarligt missbrukat krediten. Vidare föreslår regeringen en utvidgning av undantaget i 6 § från förbudet mot att använda uppgifter om brott. Utvidgningen innebär att uppgifter om betalningsförsummelser, kreditmissbruk och näringsförbud får användas även om det av uppgifterna framgår att någon har begått brott. Utskottet tillstyrker regeringens förslag. Utlämnande för kreditupplysningsändamål av uppgifter för vilka tystnadsplikt gäller Regeringen föreslår att det i kreditupplysningslagen införs en bestämmelse om att regler om tystnadsplikt i bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet inte hindrar att uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysnings-ändamål inom en krets som i huvudsak utgörs av dessa företag samt kreditupplysningsföretag. I skälen för sitt förslag konstaterar regeringen att det i kreditupplysningslagen inte finns några bestämmelser som begränsar kreditupplysningsföretagens möjligheter att samla in och lämna ut uppgifter om kreditengagemang. Enligt regeringen har dock i realiteten endast Upplysningscentralen (, vilken ägs av bankerna och utgör det ena av de två bolag som dominerar kreditupplysningsmarknaden) kunnat upprätta ett kreditengagemangsregister. En anledning härtill är att bankerna ansett sig förhindrade att lämna ut uppgifter av detta slag till Soliditet (, vilket utgör det andra av de två dominerande bolagen på kreditmarknaden) av det skälet att den tystnadsplikt som följer av kreditupplysningslagen, enligt deras mening, är svagare än den tystnadsplikt som följer av bestämmelserna i bankrörelselagen (1987:617), den s.k. banksekretessen. Som bakgrund för sitt förslag anför regeringen att uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk är av stor betydelse i kreditupplysningssammanhang, att endast Upplysningscentralen av landets kreditupplysningsföretag har tillgång till uppgifterna, att detta har stor betydelse från konkurrenssynpunkt samt att den centrala lagstiftningsfrågan i sammanhanget är om en effektiv konkurrens i nu angivet avseende kan uppnås utan oacceptabla ingrepp i personlig integritet och tystnadsplikt. Regeringen konstaterar att det i 14 § kreditupplysningslagen anges att den som är eller har varit verksam i kreditupplysningsverksamhet inte obehörigen får röja vad han till följd därav fått veta om enskildas personliga förhållanden eller om yrkes- eller affärshemligheter. Även om den tystnadsplikt som följer av denna bestämmelse i något avseende kan anses mindre sträng än den tystnadsplikt som gäller för banker och kreditmarknadsbolag, ger den enligt regeringens mening ett tillräckligt gott skydd för såväl kreditinstituten som för deras kunder. Alla kreditupplysningsföretag bör därför kunna ges tillgång till uppgifter om kreditengagemang. En annan fråga är hur uppgifterna skall få lämnas i kreditupplysningsverksamheten. Regeringen anför att informationen får, enligt det tillstånd som Datainspektionen lämnat, spridas endast inom en sluten användargrupp. Regeringen anser att den lämpligaste lösningen är att en motsvarande reglering införs i lagen. Vad gäller frågan hur den slutna användargruppen närmare bör avgränsas anför regeringen att ett nära till hands liggande kriterium för en sådan avgränsning är att utgå från företag som står under myndighetstillsyn. Vidare anser regeringen att om man begränsar kretsen av mottagare till kreditgivare i vars verksamhet det råder en författningsreglerad tystnadsplikt, som ger ett tillräckligt gott skydd mot fortsatt spridning, bör en tillfredsställande ordning kunna uppnås. Regeringen konstaterar att såväl banker som kreditmarknadsbolag står under tillsyn. Deras verksamhet regleras också av en författningsreglerad tystnadsplikt. Banker och kreditmarknadsbolag bör således enligt regeringen kunna ges tillgång till uppgifter om kreditengagemang. Detsamma gäller enligt regeringen värdepappersbolagen. Vad gäller försäkringsbolagen konstaterar regeringen att också dessa står under tillsyn av . Detta förhållande utgör enligt regeringen en viss garanti för en korrekt informationsbehandling. Emellertid saknas enligt regeringen en författningsreglerad tystnadsplikt jämförbar med den som gäller för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Förutsättningar att låta försäkringsbolagen ingå i den slutna användargruppen föreligger därför inte. Regeringen anser att inte heller , som står under tillsyn men saknar författningsreglerad tystnadsplikt, bör ingå i den slutna användargruppen. Regeringen konstaterar vidare att en särskild fråga är om även utländska banker samt motsvarigheterna till kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag bör ha tillgång till uppgifter om kreditengagemang. Regeringen anser att företag som har svenskt tillstånd att driva verksamhet av aktuellt slag här i landet skall ha tillgång till sådana uppgifter. När det gäller utländska företag, som inte har sådant tillstånd, bör man enligt regeringen göra skillnad på företag inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) som bedriver verksamhet här i landet med stöd av sin hemlandsauktorisation och andra utländska företag av detta slag. Med hänsyn till förbudet mot diskriminering på nationell grund (artikel 6 första stycket ) bör enligt regeringen företag från EES-området ha samma rätt som motsvarande svenska företag att få del av uppgifter om kreditengagemang. Vad gäller företagen inom handeln konstaterar regeringen att de inte omfattas av någon författningsreglerad tystnadsplikt. De står inte heller under tillsyn. Mot denna bakgrund finns det enligt regeringen inte förutsättningar att i kreditupplysningslagen föreskriva att företag utanför den ovan beskrivna användargruppen skall kunna ges tillgång till information med det känsliga innehåll som det här är fråga om. Regeringen konstaterar att det i tillämpas ett system med slutna användarkretsar inom vilka information sprids. I en sådan krets ingår banker och liknande kreditinstitut men även andra företag kan bli medlemmar. En förutsättning är dock att företaget sysslar med mer långsiktig kreditgivning. Den som ansöker om kredit hos exempelvis en bank får underteckna en klausul ("Schufa-klausul") som innebär att han eller hon förklarar sig införstådd med att uppgifter om bl.a. kreditengagemang sprids i enlighet med Schufas regler. Ett liknande system förekommer i . Regeringen anför vidare att ett system av beskrivet slag grundas på att den som söker kredit medger att information sprids inom användarkretsen enligt vissa överenskomna bestämmelser. Ett sådant system utgör enligt regeringen i betydande grad en privaträttslig lösning som inte självklart bör regleras i författning. Härtill kommer att det pågående arbetet med att överväga hur EG:s dataskyddsdirektiv bör införlivas med svensk rätt innebär att frågor med koppling till direktivet i huvudsak bör hållas utanför förevarande lagstiftningsärende. Regeringen framhåller att därvid särskilt är att beakta att bl.a. frågan om samtycke generellt skall krävas för databehandling av uppgifter om fysiska personer behandlas i direktivet. Med hänsyn till det anförda finns det enligt regeringen inte skäl att nu överväga en ordning liknande Schufa-systemet. Det kan dock finnas anledning att återkomma till frågan, exempelvis i samband med en utvärdering av de nu föreslagna lagändringarna. Sammanfattningsvis anför regeringen att tystnadsplikt alltså inte bör hindra att uppgifter om kreditengagemang utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en sluten användargrupp. Gruppen bör bestå av banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag samt kreditupplysningsföretag. Även vissa utländska bolag bör få tillgång till informationen.