yttr · GK05SOU2Y · 1997-01-01 00:00:00 — har beslutat bereda socialutskottet tillfälle att yttra sig över regeringens skrivelse 1995/96:194 om utvecklingen inom den kommunala sektorn. begränsar yttrandet till avsnitten 3.1.1 Hälso- och sjukvård och 3.1.2 Barnomsorg i skrivelsen samt till motionerna Fi102 yrkande 3 och Fi104 yrkandena 3, 4 och 10. I regeringens skrivelse redovisas att det infördes en vårdgaranti för att minska köer och väntetider inom vården. Garantin innebar att patienter inom de grupper som omfattades av garantin (höftledsoperationer, operationer mot gråstarr, kranskärlsförträngning m.fl.) skall erbjudas behandling från det att patienten satts upp på vårdplaneringslista. Vidare anförs att, i den s.k. Dagmaröverenskommelsen mellan staten och för , den nu gällande vårdgarantin har utvecklats till att omfatta även tillgängligheten till basal hälso- och sjukvård i primärvården samt till bedömning av specialist efter det att remiss har utfärdats. Den nu utvidgade vårdgarantin innebär också att särskilda nationella vårdprogram skall upprättas för vissa patienter som lider av allvarlig kronisk sjukdom. Vidare anförs att i en rapport har redovisat resultatet av en uppföljning av vårdgarantin som genomfördes /96. När undersökningen genomfördes pågick omfattande vårdstrejker. Enligt har dessa strejker haft stor inverkan på de uppgifter som presenterades i rapporten. Vid tiden för undersökningen fanns 61 000 personer i kö till behandlingar som omfattades av vårdgarantin, vilket innebar att köerna hade ökat eller 14 900 personer. Antalet patienter som omfattades av vårdgarantin och som väntat mer än ökade med 5 600 personer till totalt 11 600. Detta betyder att antalet patienter som omfattas av vårdgarantin och som väntat mer än på aktuell behandling har mer än tredubblats jämfört med /94. Av dessa hade själva valt att stå kvar på klinikens väntelista i stället för att hänvisas till en klinik med kortare väntetid, anförs det. I motion Fi104 av m.fl. (m) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vårdköerna (yrkande 3). Motionärerna finner det anmärkningsvärt att regeringens skrivelse inte med ett enda ord berör de allt längre köerna till operationer och behandlingar. Vårdköerna försvann under den föregående mandatperioden men ökar nu igen i en oroande takt. Enligt en enkät som presenterade fanns då i minst fem landsting köer utanför vårdgarantin som av den medicinska sakkunskapen ansågs vara medicinskt oacceptabla. Enkäten visade också att bara 14 av 21 sjukvårdshuvudmän sade sig följa vårdgarantins rekommendationer. Situationen har ytterligare förvärrats enligt motionärerna. Utskottet ser med oro på att köerna i vården ökar. Av Landstingsförbundets rapport framgår visserligen att ökningen av köerna till viss del kan förklaras av vårdstrejken . Detta är dock inte hela förklaringen. Vårdgarantin är en angelägen fråga i regeringens pågående överläggningar med om den s.k. Dagmaröverenskommelsen . Utskottet utgår från att regeringen återkommer till i denna fråga så snart förhandlingarna har avslutats. Det totala resursbehovet för svensk hälso- och sjukvård övervägs inom HSU 2000, som kommer att överlämna ett delbetänkande om resursfrågorna . Något tillkännagivande med anledning av motion Fi104 (m) yrkande 3 behövs inte enligt utskottets mening. I regeringens skrivelse anförs att barnomsorgen genom pedagogisk gruppverksamhet skall ge barn stöd och stimulans för deras emotionella, sociala och intellektuella utveckling, bidra till goda uppväxtvillkor och ge barn med speciella behov av särskilt stöd för sin utveckling den omsorg som deras speciella behov kräver. har barnomsorgen byggts ut kraftigt, anförs det. fanns 531 900 barn i åldrarna inskrivna i daghem, familjedaghem och fritidshem. fanns 645 500 barn inskrivna, vilket innebär en ökning med . byggdes barnomsorgen ut med ytterligare 20 000 platser, och för räknar kommunerna med att bygga ut med ytterligare 25 000 platser enligt . I många kommuner har det blivit vanligt med särskilda verksamheter som omfattar alla sexåringar som organisatoriskt tillhör skolförvaltningen. Ökningen av antalet inskrivna barn är därför särskilt stor i åldersgruppen . Vidare har den icke-kommunala barnomsorgen successivt ökat i omfattning. var det totala antalet inskrivna barn i icke-kommunala daghem eller fritidshem 16 000. Motsvarande siffra var 47 000 barn. Den vanligaste formen för att driva icke-kommunal barnomsorg var som föräldrakooperativ. I fasta priser har bruttodriftskostnaderna för barnomsorgen sjunkit som antalet inskrivna barn ökat . Detta ger en sammantagen produktivitetsutveckling för hela barnomsorgen motsvarande . Gruppstorlekarna har ökat med i genomsnitt 0,5 barn per daghemsgrupp och 1,8 barn per fritidshemsgrupp . hade av alla årsarbetare i förskolor och fritidshem förskollärar- eller fritidspedagogsutbildning medan saknade formell utbildning för arbete med barn. var motsvarande andelar 49 respektive . Undersökningar gjorda av visar att kommunerna alltmer sällan tillämpar enhetstaxor och att de i stället övergår till avgiftstaxor som är baserade på procent av bruttoinkomsten. En tendens är att kommunerna även inför en mer differentierad avgiftstaxa vad avser vistelsetid med olika tidsintervaller. Allt fler kommuner går också ifrån systemet med en betalningsfri månad och inför tolv månaders betalningsplikt. beräknar kommunerna att höja sina avgifter med i genomsnitt över inflationen. I motion Fi102 av m.fl. (v) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om barnomsorg (yrkande 3). Motionärerna konstaterar att produktivitetsökningen på för hela barnomsorgen till huvuddelen har kommit till stånd genom fler inskrivna barn. Detta innebär att personalen (vilka i princip är kvinnor) fått en större arbetsbörda, och barnen har inte fått samma möjligheter att utvecklas i en pedagogisk miljö. Detta ger effekter på lång sikt som är svåra att mäta i prestationstermer. En ökad arbetsbörda för barnomsorgspersonalen leder också till att den uppmätta effektiviteten riskerar att ätas upp av ohälsoproblem, vilket då framför allt drabbar kvinnor. Motionärerna anför att effekterna på barn av nedskärningar inom skola och barnomsorg delvis kan utläsas av det ökade antal barn som kommer till barn- och ungdomsmottagningarna. En systematisk urholkning av barnens livsmiljöer leder enligt motionärerna till ökad utslagning av barn. kunde skola och barnomsorg fånga upp dessa barn, men dessa klarar inte längre av denna uppgift, eftersom den största delen av tiden går åt till gruppen som helhet och inte riktas till den enskilda individen. Detta försvårar för personal/lärare att upptäcka dem som behöver extra stöd. I motion Fi104 av m.fl. (m) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om rätten att välja som en grund för förnyelse och utveckling av vård, barnomsorg och utbildning (yrkande 10). Motionärerna anför att de enskilda initiativen är av största vikt för att nå en förnyelse och utveckling av skolan. Det är motionärernas övertygelse att kvalitet och variationsrikedom i undervisningen bäst främjas om skolor med olika inriktning, arbetssätt och huvudmän kan verka sida vid sida. De vill fortsätta att arbeta för ökad valfrihet inom barnomsorg och skola, vilket de anser att regeringen motarbetar. Detta förvånar motionärerna eftersom flera rapporter visat att fristående alternativ inom skola och barnomsorg uppnår hög kvalitet till relativt sett lägre kostnader. Regeringen bör därför redovisa de sakskäl som ligger till grund för denna politik mot elevernas och föräldrarnas rätt att välja skola och barnomsorg. I motionen yrkas även att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en redovisning av hur inkomstrelaterade taxor inom barnomsorgen ökar marginaleffekterna för barnfamiljerna och vad detta leder till (yrkande 4). Regeringens skrivelse anger att kommunerna alltmer sällan tillämpar enhetstaxor utan i stället övergår till avgiftstaxor som är baserade på bruttoinkomsten. Motionärerna anför att detta är en dålig utveckling som har stimulerats av olika uttalanden av regeringsföreträdare. Innebörden av denna avgiftspolitik blir att just barnfamiljer utsätts för särskilt hårda och för samhällsekonomin skadliga marginaleffekter vid inkomst-ökning. Konstruktionen av inkomstrelaterade taxor inom vissa speciella områden bottnar i en märklig felsyn att också kommunerna ovanpå den statliga fördelningspolitiken genom skatternas och vissa bidrags utformning skall bedriva fördelningspolitik. Varför man i så fall låter detta gälla just barnomsorgen men inte t.ex. kollektivtrafik förefaller gåtfullt. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att en väl utbyggd barnomsorg av god kvalitet är en viktig del i familjepolitiken för att främja föräldrars möjlighet att kombinera föräldraskap och förvärvsarbete. Ett viktigt steg för att nå målen för barnomsorgen var införandet av de bestämmelser i socialtjänstlagen som preciserar barnomsorgens uppgift och de kvalitetskrav som gäller för verksamheten. Utskottet kan konstatera att barnomsorgen har byggts ut kraftigt för att möta familjernas behov. har personalens utbildningsnivå höjts, vilket är viktigt för kvaliteten. Utskottet kan vidare konstatera att antalet barn i barngrupperna har ökat. Kunskapen om effekterna av detta är ännu begränsad. Utskottet har dock inhämtat att arbetar med en studie om situationen för barn med särskilda behov inom barnomsorgen. Studien, som beräknas bli klar , bör kunna ge värdefull kunskap om situationen inom barnomsorgen. Vidare pågår inom ram en jämförande studie av barnomsorgen i och , vilken även kan ge ny kunskap. Utskottet anser att motion Fi102 (v) yrkande 3 inte bör föranleda något uttalande från sida. Utskottet har bl.a. i betänkande 1994/95:SoU8 framhållit att barnomsorgen skall präglas av rättvis fördelning och ökad valfrihet. Utskottet anförde att det är kommunens ansvar att tillgodose behovet av barnomsorg och att kommunen därför måste ha möjlighet att planera all barnomsorg inom kommunen såväl den som bedrivs av kommunen som den enskilda. Utskottet kan nu konstatera att den icke-kommunala barnomsorgen successivt ökat i omfattning. Utskottet anser inte att motion Fi104 (m) yrkande 10 bör föranleda något uttalande från sida. Avgifterna inom barnomsorgen är en angelägenhet. Enligt 35 § socialtjänstlagen får kommunen ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. Avgiften får dock inte överstiga kommunens självkostnad. Motion Fi104 (m) yrkande 4 bör, enligt utskottets mening, avstyrkas. Utvecklingen inom den kommunala sektorn