yttr · GK05UU5Y · 1997-01-01 00:00:00 — har beslutat bereda utrikesutskottet tillfälle att yttra sig över regeringens skrivelse 1996/97:71 , EU och handelspolitiken inför 2000-talet jämte motioner i de delar som berör utrikesutskottets beredningsområde. Utskottet yttrar sig i det följande över dels skrivelse 1996/97:71 i de delar som berör utskottets beredningsområde, dels de med anledning av skrivelsen väckta motionerna 1996/97:N10 (m), yrkande 2, och 1996/97:N11 (s). Till utrikesutskottets yttrande är fogat ett särskilt yttrande av () och (). I regeringens skrivelse 1996/97:71 ges en översikt över och EU:s målsättningar på det handelspolitiska området med tonvikt på det multilaterala samarbetet och utvecklingen av den gemensamma handelspolitiken. Särskild uppmärksamhet ägnas åt en redovisning av , WTO:s, första ministerkonferens, som avhölls i . Frihandelspolitik för ekonomisk utveckling, tillväxt och sysselsättning Den svenska ekonomin har efter blivit alltmer internationaliserad. Det svenska välståndet har byggts på vår handel med utlandet. Denna utveckling fortsätter. Genom medlemskap i den Europeiska unionen (EU), och EU:s samarbete med sina europeiska grannländer, skapas för allt fler företag en europeisk hemmamarknad. blir konkurrensen på den svenska marknaden alltmer påtaglig. Regionala frihandelsavtal och förhandlingarna inom ramen för det allmänna tull- och handelsavtalet, , har varit avgörande för den ökande handeln mellan länder. Den senaste stora multilaterala förhandlingsomgången, den s.k. Uruguayrundan, varade . Resultatet blev vidgandet av till , , och en kraftig stimulans för världsekonomin genom betydande sänkningar av handelshindren i världen. Den ökade internationaliseringen innebär att handelspolitiken måste utvecklas. Frågor som var nationella behandlas i allt större omfattning på ett globalt plan. Exempel på sådana frågor är miljö- och investeringsfrågor. Medlemskapet i EU innebar på det handelspolitiska området dels en fullständig integration i den inre marknaden, dels att omfattades av en gemensam yttre handelspolitik i vilken unionen företräds av kommissionen. Den främsta handelspolitiska vinsten med medlemskapet låg i deltagandet och möjligheten att fullt ut påverka den inre marknaden. En annan stor handelspolitisk fördel som uppnåtts genom medlemskapet i EU, är att nu har större möjlighet än tidigare att påverka den internationella handelspolitiska utvecklingen. Den handelspolitiska kostnaden för medlemskapet var en mer restriktiv handelspolitik gentemot tredje land inom ett antal områden. Genom medlemskapet i EU har tillgång till den inre marknaden och kommer att främja arbetet med att effektivisera denna marknad. I strävan att utvidga och effektivisera hemmamarknaden innefattas även och området kring . Staterna kring utgör en viktig marknad som det dock kräver mer kunskap och tålamod för att erövra. Målet för regeringen är att även denna marknad skall komma att ingå som en del i den svenska hemmamarknaden. är ett exportberoende land. Exporten har under den senaste uppgången i ekonomin haft en dramatisk betydelse för tillväxten vilket innebär att tillväxten till stor del varit exportledd . Det är viktigt att även fortsättningsvis förstärka de svenska exportmöjligheterna. Detta gäller framför allt i den kunskapsintensiva delen av produktionen eftersom har utvecklat värdefulla konkurrensfördelar på detta område. Importen är även betydelsefull eftersom den är nödvändig i förverkligandet av de olika ekonomisk-politiska målen och för att den ger konsumenterna tillgång till bättre och billigare varor och tjänster. Samverkan med våra grannländer i på det handelspolitiska området blir alltmer betydelsefull i takt med att denna region utvecklas. WTO-medlemskap för de baltiska staterna och står för dörren och ett antal länder i vår omedelbara närhet har ansökt om medlemskap i . välkomnar denna utveckling. Inför förbättras förutsättningarna för en fortsatt utveckling av det handelspolitiska samarbetet med nordeuropeiska grannar. Den genomgående svenska linjen vad gäller utformningen av EU:s handelspolitik är att verka för öppnandet av exportmarknader i tredje land och för en importpolitik som bygger på största möjliga öppenhet mot omvärlden, inte minst för viktigaste exportvaror. Dessa mål uppnås genom en fortgående liberalisering av världshandeln och genom att vi verkar för att EU för en öppen handelspolitik. EU:s gemensamma handelspolitik regleras i EG-fördragets artikel 113. Frågorna på det handelspolitiska området avgörs i huvudsak med kvalificerad majoritet. Kommissionen agerar på uppdrag av medlemsstaterna i handelspolitiska frågor och svarar för förhandlingsarbetet, såväl bilateralt som regionalt och multilateralt. Detta innebär att det är kommissionen som efter samråd med medlemsländerna för unionens talan både i WTO och i andra handelspolitiska sammanhang. Beträffande vissa frågor som ingår i det handelspolitiska regelverket råder s.k. blandad kompetens. Beslut fattas då med enhällighet. Europeiska kommissionen företräder en i grunden frihandelsvänlig politik. måste man givetvis beakta medlemsländers särintressen även när dessa kan gå i mer protektionistisk riktning. Sammantaget pekar dock erfarenhet av svenskt medlemskap i på ett starkt svenskt intresse av att i flertalet fall stödja kommissionen på det handelspolitiska området då frihandelstänkandet genomsyrar kommissionens målsättningar. En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är angelägen för utifrån flera utgångspunkter, t.ex. strävanden efter avreglering och miljöanpassning. En reform är även angelägen i ett handelspolitiskt perspektiv, bl.a. för att uppfylla de åtaganden EU gjort i samband med Uruguayrundan och för att möjliggöra ytterligare sänkningar av gränsskyddet i kommande WTO-förhandlingar. En reform är inte minst av vikt för möjlighet att exportera jordbruksvaror till EU. I kommande WTO-förhandlingar, som enligt avtalet skall inledas , kan förutses krav från främst och Cairnsländerna, som är en grupp länder med betydande exportintressen vilka samarbetar i WTO, om ytterligare neddragningar av stödet och skyddet för jordbruket. Handel och miljö är ett område där fortsatt kommer att agera kraftfullt inom EU och i andra internationella forum. Den övergripande målsättningen är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande för att på så sätt uppnå en hållbar utveckling. Arbetet syftar också till att främja en hållbar utveckling i . Målsättningen är vidare att progressiva miljöpolitik skall stödjas och få internationell spridning som våra handelsförbindelser skall vara intakta eller förbättras. Regionalt samarbete och bilaterala förbindelser Inom EU har frågan om de regionala frihandelsprojekten diskuterats utifrån ett multilateralt perspektiv, men också mot bakgrund av de konkreta avtal om vilka förhandlingar pågår. Intresset inom EU är i första hand inriktat på att få till stånd en ny generation avtal med länderna i i syfte att upprätta ett frihandelsområde . Aktuellt är även förhandlingar om ett frihandelsavtal med . Regeringens uppfattning är att EU bör driva handelsliberaliseringar genom en parallell process, både multilateralt och regionalt. En viktig förutsättning är att sådana avtal utformas enligt . Med länderna i fortsätter EU att bygga ut och fördjupa samarbetet i enlighet med den strategi som antogs vid i . De viktigaste samverkansformerna är Europaavtalen (associeringsavtalen), den strukturerade dialogen som innebär en möjlighet att på ministernivå diskutera gemensamma frågor, vitboken för laganpassning om vad som måste gälla för att dessa länder skall kunna delta i den inre marknaden samt biståndsprogrammen PHARE och TACIS. handel med Östersjöstaterna har ökat mycket kraftigt . Beträffande den ryska delen av är handeln ännu föga utvecklad, men de stora råvarutillgångarna gör området intressant. Ekonomiska frågor behandlas inom ramen för . är för svenskt vidkommande prioriterat då det gäller handelspolitiska frågor. Prioriterade svenska mål är EU-medlemskap för , och samt WTO-medlemskap för de baltiska staterna och för . Av vikt är även att utveckla de fyra staternas relationer med . Europaavtalen med , , , och har trätt i kraft. Vad gäller avtalen med , , och pågår ratificering. Fram till dess att dessa Europaavtal träder i kraft tillämpas övergångsavtal som täcker handelsavsnitten i avtalen. Syftet med Europaavtalen är att skapa en struktur för politisk dialog, främja ökning av handeln, etablera goda ekonomiska förbindelser, ge en ram för tekniskt och ekonomiskt bistånd från EU, underlätta kulturellt samarbete och allmänt medverka till gynnsamma förutsättningar för ländernas gradvisa integration i gemenskapen. Syftet med avtalen är att underlätta ländernas EU-integration. För medlemsländer i Oberoende staters samvälde (OSS) tillämpar EU en något annorlunda strategi. Här har EU tecknat s.k. partnerskaps- och samarbetsavtal. I dessa förutses varken medlemskap eller associering och de an-passas efter de förutsättningar som råder i respektive land. De viktigaste delarna i dessa avtal är ekonomiskt, politiskt och kulturellt samarbete samt handelspolitik baserad på princip om mest gynnad nation. Inga partnerskapsavtal har ännu trätt i kraft, utan dessa håller på att ratificeras. Till dess att de trätt i kraft tillämpas övergångsavtal om handel och handelsrelaterade frågor. har övergångsavtalen med , och trätt i kraft. Det ekonomiska samarbetet är ett viktigt element i det samarbete som bedrivs i Östersjöstaternas råd. Rådet är utrikesministrarnas samarbetsorgan i vilket de elva länderna runt samt Europeiska kommissionen ingår. En av rådets arbetsgrupper ägnar sig helt åt det ekonomiska samarbetet. är den huvudsakliga uppgiften att samordna och verka pådrivande för att genomföra det handlingsprogram som antogs vid ministersessionen i . I den ekonomiska delen av handlingsprogrammet behandlas åtgärder för ekonomisk utveckling i form av infrastruktur, energi, handelslagstiftning m.m. Gentemot länderna i det före detta , utom , samt gentemot , fortsätter EU sina ansträngningar att få till stånd ett närmare samarbete. Genom EU-medlemskapet har kommit att delta i ett utvidgat och fördjupat samarbete med . Inom ramen för den s.k. Barcelonaprocessen drog EU upp riktlinjerna för en ny handelsstrategi för ovan nämnda Medelhavsländer. Strategin syftar till att utveckla till ett frihandelsområde. Detta skall vara genomfört . Som ett första steg skall EU sluta bilaterala associeringsavtal med respektive land och i ett andra steg skall dessa stater inbördes sluta frihandelsavtal. har EU slutit nya associeringsavtal med , och samt ett interimistiskt associeringsavtal med PLO för den palestinska myndighetens räkning. Förhandlingar pågår med , samt och kommer att inledas med . Inledande samtal om ett associeringsavtal med pågår. Enligt dessa avtal skall EU stegvis få tullfritt marknadstillträde för industrivaror till nämnda länder. Dessa stater har sedan samarbetsavtalen slöts haft tullfrihet på EU-marknaden för sina industrivaror. Frågan om jordbruksprodukternas inkluderande i dessa frihandelsavtal har utgjort ett stort problem för EU. Avtalen har därmed inte kunnat uppfylla WTO-kraven på frihandelsavtal. Detta har bidragit till den pågående diskussionen inom EU om regionalism. slöts ett samarbetsavtal mellan EU och de sex arabiska som ingår i samarbetsråd, GCC (Bahrein, Förenade Arab- emiraten, , , och ). Avtalet utgör ett första steg, och som ett andra steg planeras ett frihandelsavtal mellan EU och GCC. EU:s relationer till staterna söder om exklusive regleras av . Gällande avtal löper fram . Totalt omfattar 70 varav flertalet är afrikanska. Tillsammans med tidigare kolonier i och benämns de ACP-länderna. Omfattande biståndsresurser är knutna till avtalet. Mot bakgrund av att är diskriminerande visavi andra och inte heller syftar till att uppnå ömsesidig frihandel eller en tull-union mellan EU och ACP-länderna har den fått ett särskilt undantag i WTO. Det är dock enligt regeringens uppfattning angeläget att behandla de minst utvecklade länderna enhetligt och på ett WTO-förenligt sätt. Diskussioner om hur den framtida strategin gentemot dessa länder skall utformas har inletts. deltar aktivt i dessa diskussioner utifrån ovan nämnda målsättningar. Ett förhandlingsmandat för ett frihandelsavtal mellan och överlämnades till . Några realförhandlingar har ännu inte inletts. är inkluderat i EU:s allmänna preferenssystem. En viktig fråga för och de afrikanska stater som ingår i den Sydafrikanska tullunionen SACU (, , , och ) är att EU beaktar detta tullunionsarrangemang i sitt kommande frihandelsavtal med . EU avser att stödja ekonomiskt samarbete och integrationsträvanden mellan och dess grannar, bl.a. genom att knyta till vissa delar av . är, liksom flertalet afrikanska stater, anslutet till WTO. Vid toppmötet mellan och i antogs en gemensam deklaration och handlingsplan för fördjupningen av de transatlantiska förbindelserna. Handlingsplanen spänner över ett brett fält av samarbetsområden. Den är dock mest konkret på det handelspolitiska området. En motsvarande handlingsplan för EU och undertecknades i . Ett fördjupat handelspolitiskt samarbete skulle även komma att gynna den globala handelsutvecklingen. pågår diskussioner om hur det transatlantiska samarbetet skall kunna utvecklas . Visioner om ett transatlantiskt frihandelsområde får dock anses ligga långt fram i tiden. Stärkandet av det transatlantiska samarbetet är en prioriterad uppgift. Det är därför av stor vikt att handlingsplanen ytterligare konkretiseras. Även om en rad handelspolitiska konflikter försvårat relationerna mellan och finns det stor samsyn i internationella handelspolitiska frågor. På det handelspolitiska området bör det främsta målet för den transatlantiska dialogen vara att parterna gemensamt skall verka för att främja det multilaterala handelssystemet och WTO. undertecknade , och det nordamerikanska frihandelsavtalet, . Bildandet av kan ses som ett första steg i den process som möjligen kommer att resultera i ett amerikanskt frihandelsområde som sträcker sig från i norr till i söder. Målsättningen är att kunna skapa detta frihandelsområde. Mot bakgrund av EU:s och globala ekonomiska betydelse, samt de länkar och kontakter som såväl som har med de , är det av stor vikt att det transatlantiska handelspolitiska samarbetet ytterligare fördjupas och konkretiseras. Dessutom finns all anledning att tro att ekonomiska utveckling även fortsatt kommer att påverkas positivt av NAFTA-medlemskapet, varför ett frihandelsavtal mellan och EU kommer att innebära ekonomiska fördelar för båda parter. Den ekonomiska utvecklingen i regionen fortsätter att uppvisa en årlig tillväxt på , vilket innebär att regionen som helhet också fortsätter som en av världens tillväxtregioner. I regionen har det skett en omsvängning mot en mer öppen handelspolitik. Detta har kompletterats med en aktiv regional integration. Det mest betydelsefulla regionala samarbetet - särskilt från svensk synpunkt och EU-synpunkt - utgörs av (Mercado Comun del Sur), som omfattar länderna , , och . Samarbetet inom sker 1995 etablerad tullunion. Denna kommer , till sin huvuddel, och , fullt ut, att övergå till en gemensam marknad med fri rörlighet för varor, tjänster och kapital samt möjligen även en gemensam arbetsmarknad. har och anslutit sig som associerade medlemmar och kommer därmed omkring att ha etablerat tullfrihet för huvuddelen av varuområdet. Övriga länder i regionen har inlett kontakter syftande till ett närmande till . Mellan EU och finns ett ramavtal som syftar till att upprätta en politisk och ekonomisk interregional associering, grundad på ökat politiskt samarbete, en gradvis och ömsesidig liberalisering av handeln och främjande av investeringar. Ett liknande samarbetsavtal finns mellan och . En svensk strävan är att få till stånd handelsliberaliseringar i förhållandet till och . Detta innebär att också måste vara pådrivande för en mer öppen handelsregim från EU:s sida. Stillahavsasien utgör en av de mest dynamiska och snabbväxande regionerna i världsekonomin. ASEAN-länderna (, , , , , och ) har bildat det asiatiska fri-handels-området AFTA. Detta samarbete, liksom samarbetet inom APEC (Co-operation), har som sin utgångspunkt s.k. öppen regionalism, dvs. de handelsliberaliseringar som uppnås mellan de deltagande länderna tillämpas också mot tredje länder, utan undantag från , WTO:s, princip om mest gynnad nation. Det är dock ännu för tidigt att bedöma om frihandelsansträngningarna inom regionen verkligen kommer att innebära en sådan öppenhet mot omvärlden. utgör en av de viktigaste aktörerna inom världshandeln och har en mycket hög ekonomisk tillväxttakt som ligger . Förhoppningar finns att landet skall bli medlem i WTO. har i EU understött ansökan om WTO-medlemskap, förutsatt givetvis att är berett att göra nödvändiga åtaganden. Hong-kong är medlem av WTO och kommer efter överlämnandet till att fortsätta utgöra en självständig handelspolitisk enhet inom WTO. har observatörstatus i WTO. Ett anslutningsavtal är i princip färdigförhandlat och avvaktas att förhandlingarna om WTO-medlemskap för skall slutföras. är EU:s näst största handelspartner. EU:s handelspolitik gentemot är aktiv och har i hög grad inriktats på konkreta marknadsöppningar. Våren utarbetade EU ett specifikt handlingsprogram för . Syftet med detta är att höja profilen gentemot som del av unionens förhållningssätt till som helhet. EU har genom samarbetet i ASEM (Asia-Europe Meeting) inlett ett över-gripande samarbete som omfattar ekonomiskt, politiskt, vetenskapligt och kulturellt utbyte med tio länder i Stillahavsasien. Dessa är ASEAN-länderna samt , och . Kontakterna bidrar till att bredda och fördjupa relationerna med . ASEM kan ses som en parallell process till APEC, som inneburit att har stärkt sina relationer med Stillahavsasien. Länderna inom den sydasiatiska regionala samarbetsorganisationen bildade frihandelsområdet SAFTA (South Asian Free Trade Area). Samarbetet omfattar länderna på den indiska subkontinenten. EU har välkomnat de handelsliberaliseringar som SAFTA har kommit överens om skall börja verka . Bilaterala förbindelser och exportfrämjande EU-medlemskapet innebär inte att prioriterat ned de bilaterala kontakterna på det handelspolitiska området, i synnerhet inte vad gäller viktiga länder utanför . möjligheter att bilateralt förhandla om handelshinder i andra länder är begränsade. En viktig del av svensk strategi är dock att identifiera handelshinder som möter svensk export utomlands. Officiella kontakter med regeringar i andra länder syftar också till att stödja svenska företags exportansträngningar. Staten medverkar aktivt i exportfrämjandet även på andra sätt inom ramen för handelspolitiken, inklusive exportfrämjande. Inom Europeiska kommissionens ram bedrivs en rad exportfrämjande aktiviteter riktade mot tredje land. Sådana insatser bör enligt svensk uppfattning genomföras endast i de fall då kommissionens insatser kompletterar vad som görs nationellt. Det statsstödda exportfinansieringssystemet är också en viktig del av det statliga exportfrämjandet. Syftet med verksamheten är att främja svensk export och erbjuda företag i ett finansieringsstöd som i stort sett motsvarar vad deras konkurrenter i utlandet kan erhålla. Stödet utnyttjas mest och har störst betydelse för exporten till vissa och länder i . Verksamheten sker inom ramen för internationella överenskommelser. stöder arbetet med att harmonisera garantigivningen för att på så sätt skapa lika konkurrensvillkor för exportföretagen inom EU. Det multilaterala liberaliseringsarbetet inom har, enligt regeringens bedömning, varit en grundförutsättning för framgångar inom utrikeshandeln. För är , , det multilaterala regelverket och dess utveckling, därför högt prioriterat. Genom medlemskapet i EU har förutsättningarna för deltagande i den internationella handelspolitiska utvecklingen förändrats. Regeringens grundsyn att ett starkt multilateralt regelverk gynnar den ekonomiska utvecklingen globalt, inte minst för mindre och ekonomiskt svagare stater, står fast. Det multilaterala regelverket inom handelsområdet har utvecklats successivt efter . Efter kriget togs initiativ till bildandet av en internationell handelsorganisation. Denna var tänkt att utgöra ett led i det internationella ekonomiska samarbetet där de s.k. Bretton Woods-institutionerna, () och , utgjorde de andra delarna. kom aldrig till stånd, då avtalet inte godkändes av . Den multilaterala handelspolitiken kom i stället att under regleras genom det Allmänna tull- och handelsavtalet, , som tillkom och ursprungligen var tänkt som en del av ett mer komplett handels- , i vilket inträdde som avtalsslutande part , utvecklades från de första decenniernas fokusering på tullförhandlingar till att successivt och i synnerhet under den senaste förhandlingen, den s.k. Uruguayrundan, omfatta en stor mängd icke-tariffära och handelsrelaterade områden. Uruguayrundan, namngiven efter starten på förhandlingen i Punta del i , kom att bli den mest omfattande förhandlingen i historia. Förhandlingen kunde förseningar avslutas först . växte successivt beslutet fram att tiden var mogen att stöpa om varuhandelsavtalet , med tillhörande uppförandekoder och andra anknutna avtal, till en ny organisation. Förhandlingarna inom ramen för Uruguayrundan visade att det dåvarande varuhandelssavtalet skulle komma att utvecklas på en rad punkter, dels i form av revideringar av befintliga avtal, dels med nya avtal. I tillägg till detta skulle ett separat avtal om tjänstehandel samt ett avtal om immaterialrätt slutas. Ett annat viktigt resultat var att WTO och dess olika avtal nu i princip utgör ett gemensamt åtagande för alla länder. hade vissa delar av samlade regelverk varit frivilliga och haft ett begränsat antal deltagare. WTO kom genom beslutet i Marrakesh att omfatta tre parallella avtal med en gemensam organisation. I tillägg till detta förbättrades i dessa sammanhang unika tvistlösningsmekanism. trädde i kraft . De länder som varit signatärer till kunde under det inledande årets övergångsperiod ansluta sig till avtalet. Flertalet av GATT-länderna anslöt sig också till WTO . Övriga WTO-medlemmar har anslutit sig och organisationen hade 129 medlemsländer. WTO har sitt säte i tidigare lokaler i . Det högsta beslutsfattandet i WTO sker i ministerkonferenser, vilka enligt överenskommelsen från Marrakesh skall anordnas minst . I det dagliga arbetet styrs WTO av ett allmänt råd där samtliga WTO:s medlemsländer deltar och i vilket Europeiska kommissionen efter samråd med medlemsländerna för unionens talan. WTO omfattar tre huvudavtal, vilka vardera förvaltas av ett administrativt råd. Ett råd svarar för varuhandel, , ett för tjänstehandel, General on Trade in Services (GATS) och ett för immateralrätt, Trade Related Intellectual Property Rights (TRIPS). Under varuhandelsrådet men även inom GATS inordnas vidare ett antal underavtal. Vid sidan av dessa tre huvuddelar ligger för handelspolitiska länderöversyner, tvistlösningsorganet samt kommittéerna för miljö, handel och utveckling, för betalningsbalansfrågor, för granskning av regionala avtal, för anslutningsförhandlingar samt för organisationens budget. Överenskommelsen om tvistlösning i WTO har inneburit påtagliga förbättringar jämfört med och är en av hörnstenarna i avtalet. Den tillämpas på hela och innebär en högre grad av automatik i förfarandet och en snabbare hantering av tvister. Förfarandet inleds med bilaterala konsultationer mellan de tvistande länderna varefter en panel tillsätts för att granska det aktuella förfarandet, för det fall tvister inte kunnat lösas konsultationsvägen. Efter antagandet av panelens beslut föreligger möjlighet för det drabbade landet att införa handelspolitiska motåtgärder om det felande landet inte rättar sig efter panelens utslag.