yttr · GK05KU9Y · 1997-01-01 00:00:00 — De skäl som i det föregående anförts till stöd för ökad tillgång till uppgifter om kreditengagemang gör sig enligt regeringen också gällande i fråga om upppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk. Även sådan information bör därför få spridas inom den slutna användargruppen utan hinder av eventuell tystnadsplikt. Regeringen framhåller att en bestämmelse i kreditupplysningslagen med detta innehåll inte i och för sig medför att bankerna, kreditmarknadsbolagen och värdepappersbolagen blir skyldiga att lämna ut informationen, endast att de inte på grund av tystnadsplikt är förhindrade att göra det. Regeringen konstaterar att varken eller i sina remissvar har haft något att erinra mot förslag i denna del. Enligt regeringen finns det därför anledning att utgå från att bl.a. bankerna, efter det att frågan om tystnadsplikt fått sin lösning, kommer att på lika villkor lämna ut information av aktuellt slag till samtliga kreditupplysningsföretag. Regeringen anför att om något kreditinstitut trots allt skulle välja att lämna ut information endast till ett eller ett par kreditupplysningsföretag, bör förfarandet kunna prövas enligt konkurrenslagen. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att det saknas skäl att i lagen föreskriva en skyldighet att lämna ut information. Avslutningsvis anför regeringen att den föreslagna lösningen innebär att den tystnadsplikt som gäller enligt bankrörelselagen, lagen om kreditmarknadsbolag och lagen om värdepappersrörelse inte hindrar att uppgifter i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål. En erinran om detta bör tas in i bestämmelserna om tystnadsplikt i de aktuella lagarna. I motion 1996/97:Fi37 av m.fl. (m) hemställs att beslutar att även leverantörer skall ingå i den krets av företag inom vilken uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk får utväxlas för kreditupplysningsändamål (yrkande 1). Enligt motionärerna skulle effektiviteten i kreditupplysning underlättas om även leverantörer ingick i den inre kretsen. I samma motion hemställs vidare att beslutar att personer som så önskar skall medges rätt att ställa sig utanför kreditupplysningsföretagens register (yrkande 3). Motionärerna anför att detta ytterligare skulle stärka privatpersoners integritet. Samtycket blir avgörande i varje enskilt fall, vilket enligt motionärerna är både förenklande och klargörande i förhållande till regeringens förslag. I motion 1996/97:Fi38 av m.fl. (m, c, fp, kd) hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förändringar i kreditupplysningslagen. Bland annat anför motionärerna att det är positivt att regeringen föreslår att sekretessregler inte skall hindra att uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser m.m. utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets av kreditupplysningsföretag, värdepappersbolag och banker. Konkurrensen bör enligt motionärerna dock underlättas ytterligare för att marknaden skall bli effektiv. Ett system enligt Schufa-modellen bör därför införas även i . Regeringen föreslår en ordning som skall underlätta utväxling av uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk. Som skäl härför åberopar regeringen bl.a. nämnda uppgifters stora betydelse i kreditupplysningssammanhang och att en effektivare konkurrens på kreditupplysningsområdet kan uppnås. Utskottet vill härvid framhålla att vad som sagts om en effektivare kreditupplysningsverksamhet måste vägas mot den enskildes intresse av skydd för sin integritet. För att göra en lämplig avvägning mellan effektivitets- och integritetsintressen har regeringen valt att föreslå en ordning med en sluten användargrupp inom vilken uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk kan utväxlas utan hinder av regler om tystnadsplikt. Kriterierna för hur den slutna användargruppen skall avgränsas bör enligt regeringen vara dels att ifrågavarande företag skall stå under myndighetstillsyn, dels att företagens verksamhet skall omfattas av en författningsreglerad tystnadsplikt som ger ett tillräckligt gott skydd mot fortsatt spridning. Utskottet anser att den nu beskrivna ordningen på ett tillfredsställande sätt skyddar den personliga integriteten från otillbörligt intrång. Mot denna bakgrund godtar utskottet regeringens förslag att det i den slutna användargruppen får ingå banker, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag och kreditupplysningsföretag samt vissa utländska bolag. Följaktligen delar utskottet regeringens uppfattning att företag inom handeln, vilka varken står under tillsyn eller omfattas av författningsreglerad tystnadsplikt, inte bör ingå i den grupp som skall få tillgång till de nu aktuella uppgifterna. Motion 1996/97:Fi37 yrkande 1 bör därför avstyrkas. I nämnda motion hemställs vidare att beslutar att personer som så önskar skall medges rätt att ställa sig utanför kreditupplysningsföretagens register (yrkande 3). Liknande tankegångar framförs i motion 1996/97:Fi38, där det anförs att ett system enligt den tyska Schufa-modellen bör införas i . I propositionen erinrar regeringen om att ett system enligt Schufa-modellen i betydande grad utgör en privaträttslig lösning som inte självklart bör regleras i författning. Regeringen erinrar också om att frågan om samtycke generellt skall krävas för databehandling av uppgifter om fysiska personer behandlas i EG:s dataskyddsdirektiv. Med hänsyn till pågående utredningsarbete bör enligt regeringen frågor med koppling till direktivet i huvudsak hållas utanför förevarande lagstiftningsärende. Utskottet delar regeringens uppfattning. De frågor som aktualiseras i nämnda motioner bör därför enligt utskottets mening inte nu föranleda något uttalande från sida. Skyldigheten att lämna kreditupplysningskopia m.m. När en kreditupplysning om en privatperson lämnas ut skall, enligt 11 § kreditupplysningslagen, den som avses med upplysningen och kostnadsfritt tillställas ett skriftligt meddelande om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om kreditupplysningen (kredit-upplysningskopia). Den omfrågade skall också underrättas om vem som har begärt upplysningen (beställaruppgift). Denna information anges regelmässigt på kreditupplysningskopian. En person som är näringsidkare har en motsvarande rätt att kostnadsfritt erhålla meddelande om vilka faktiska uppgifter som lämnas om honom eller henne. En näringsidkare har däremot inte rätt att få veta vilka omdömen och råd som lämnas eller vem som har begärt upplysningen. Detsamma gäller för en person som, utan att vara näringsidkare, har ett så väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet att en uppgift om personens egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens ekonomiska ställning. En juridisk person saknar laglig rätt att få vare sig en kreditupplysningskopia eller en beställaruppgift när kreditupplysning om den juridiska personen lämnas. I 12 § sägs att om det förekommer anledning till misstanke att en uppgift i kreditupplysning som lämnats eller i register som används i kreditupplysningsverksamhet är oriktig eller missvisande, skall den som bedriver verksamheten utan dröjsmål vidta skäliga åtgärder för att utreda förhållandet. Vidare sägs att visar sig upppgiften vara oriktig eller missvisande, skall den, om den förekommer i register, rättas, kompletteras eller uteslutas ur registret. Har uppgiften tagits in i kreditupplysning som lämnats på annat sätt än som avses i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, skall rättelse eller komplettering så snart det kan ske tillställas var och en som fått del av uppgiften. Har uppgiften lämnats i periodisk skrift eller i en kreditupplysningsverksamhet som bedrivs genom återkommande offentliggöranden enligt yttrandefrihetsgrundlagen, skall rättelse eller komplettering så snart det kan ske införas i ett följande nummer av skriften eller motsvarande form av offentliggörande enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Vad som sagts gäller dock inte, om uppgiften uppenbarligen saknar betydelse för bedömningen av vederbörandes vederhäftighet i ekonomiskt hänseende. I 12 § sägs vidare att om en fråga om rättelse eller liknande åtgärd har tagits upp efter framställning från den som uppgiften avser, skall denne kostnadsfritt underrättas om huruvida sådan åtgärd vidtagits. Enligt 21 § kreditupplysningslagen skall den som bedriver kreditupplysningsverksamhet ersätta skada som till följd av verksamheten tillfogas någon genom otillbörligt intrång i hans personliga integritet eller genom att oriktig uppgift lämnas om honom. Någon skadeståndsskyldighet föreligger dock inte om den som bedriver verksamheten kan visa att tillbörlig omsorg och varsamhet iakttagits. Även lidande och omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse skall beaktas. Därutöver stadgas i 22 § att om den som bedriver kreditupplysningsverksamhet inte fullgör vad som åligger honom enligt bl.a. 11 och 12 §§, får Datainspektionen förelägga vite. har det väckts ett flertal riksdagsmotioner med krav på att kreditupplysningslagen skall ändras så att fler får rätt till beställaruppgift. Motionerna har i första hand tagit sikte på sådana fysiska personer som är näringsidkare eller knutna till näringsverksamhet. Vid behandlingen av motionerna har näringsutskottet framhållit att det gäller å ena sidan att skydda enskilda personers integritet mot otillbörligt intrång, å andra sidan att värna om möjligheterna till effektiv kreditupplysningsverksamhet som kan förebygga missriktad kreditgivning och andra icke önskvärda dispositioner. Motionerna har avslagits med motiveringen att den gällande ordningen representerar en rimlig avvägning mellan dessa två intressen (se bl.a. bet. 1991/92:NU9). När frågan senast behandlades i ansåg näringsutskottet emellertid, mot bakgrund bl.a. av att det hade gått nära frågan senast remissbehandlades, att det borde uppdras åt att ta upp frågan om näringsidkares rätt till beställaruppgift till prövning. En ytterligare anledning till förnyad prövning var enligt näringsutskottet att det ekonomiska läget hade medfört att näringsidkare oftare blev föremål för kreditupplysningar (bet. 1992/93:NU22). följde utskottet (rskr. 1992/93:213). Regeringen föreslår att alla fysiska personer - även näringsidkare och därmed jämställda personer - skall ha rätt att i en kreditupplysningskopia inte bara få besked om vilka faktiska uppgifter som lämnats om dem utan också om vilka omdömen och råd som har lämnats och om vem som har begärt kreditupplysningen (beställaruppgift). När det gäller juridiska personer föreslås däremot inte rätt till vare sig kreditupplysningskopia eller beställaruppgift. Som skäl för sitt förslag anför regeringen att ett av de oftast framförda argumenten för att införa en rätt till beställaruppgift är att det för den omfrågade är förknippat med obehag att inte veta vem som har beställt en kreditupplysning och därmed fått tillgång till integritetskänsliga uppgifter om honom eller henne. Det har därvid särskilt uttryckts en oro för att uppgifterna i kreditupplysningen kan komma att användas till annat än bedömning av vederhäftigheten i ekonomiskt hänseende. Regeringen konstaterar att kreditupplysningslagen inte uppställer något krav på att legitima skäl skall föreligga vid beställning av kreditupplysningar om näringsidkare. Härmed är det enligt regeringen dock inte sagt att det är önskvärt att kreditupplysningar om näringsidkare begärs av vilket skäl som helst. Regeringen erinrar om att det av definitionen av kreditupplysning i 2 § framgår att det med kreditupplysning avses uppgifter m.m. som lämnas till ledning för bedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Möjligheten att med stöd av kreditupplysningslagen få upplysningar om andra personer är följaktligen inte tänkt att stå till buds för andra syften än för att göra ekonomiska bedömningar av den som upplysningen rör. En rätt för näringsidkare att få en beställaruppgift kan enligt regeringen motverka att kreditupplysningar begärs av ren nyfikenhet eller av något annat skäl som inte har att göra med en ekonomisk bedömning av den som upplysningen rör. Regeringen anför att en rätt till beställaruppgift också har den fördelen att näringsidkaren får möjlighet att rätta felaktiga eller missvisande uppgifter direkt hos beställaren. Vidare anför regeringen att till stöd för den nuvarande ordningen har särskilt framförts att en rätt för näringsidkare att få en beställaruppgift kan verka återhållande på benägenheten att begära kreditupplysningar. Regeringen anser dock att skälen för den föreslagna ordningen är så starka att en rätt till beställaruppgift för alla fysiska personer nu bör införas. Sålunda bör även näringsidkare och näringsanknutna personer ha rätt till beställaruppgift i samband med att de får ett meddelande enligt 11 § kreditupplysningslagen (kreditupplysningskopia). De skäl som anförts till stöd för ett krav på beställaruppgift gör sig enligt regeringen i viss mån även gällande i fråga om rätten till besked om vilka råd och omdömen som lämnats. Särskilt integritetsaspekten är viktig men även den omständigheten att en person får anses ha ett berättigat intresse att få veta vilka omdömen och råd som lämnas om honom i kommersiella sammanhang. Regeringen anser därför att näringsidkare och näringsanknutna personer i likhet med andra fysiska personer bör få reda på vilka råd och omdömen som kreditupplysningen innehållit. Vad gäller juridiska personer finns enligt regeringen emellertid inte något behov att med hänsyn till integritetsskyddsintressen låta den omfrågade få besked om att en kreditupplysning lämnats och om innehållet i denna. Regeringen konstaterar att det inte heller i diskussionerna rörande dessa frågor har framförts att en sådan rätt för juridiska personer borde införas. Av betydelse är vidare enligt regeringen att ett utökat uppgiftslämnande i fråga om juridiska personer skulle medföra kraftigt ökade kostnader för kreditupplysningsföretagen och därmed för kreditupplysningsverksamheten som sådan. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att juridiska personer även i fortsättningen bör stå utanför bestämmelserna i 11 § kreditupplysningslagen. Någon laglig rätt för dem till kreditupplysningskopior eller beställaruppgifter bör således inte införas. I motion 1996/97:Fi39 av () anförs att rättelseförfarandet enligt 12 § kreditupplysningslagen är otillfredsställande. Enligt motionärerna kan en skärpning uppnås genom att föreskriva ett snabbare förfarande med en bredare underrättelseplikt. Underlåtelse från kreditupplysningsföretagens sida att efterleva rättelseförfarandet bör vara förenat med stränga skadeståndskrav. Detta bör ges regeringen till känna (yrkande 2). I motion 1996/97:Fi40 av Per () anförs att även handelsbolag och kommanditbolag bör ingå i den grupp som skall få tillgång till kreditupplysningskopia. Motionärerna framhåller att dessa bolagsformer skiljer sig från övriga juridiska personer genom att ägarna själva beskattas för bolagets vinster. Konsekvenserna av en felaktig kreditupplysning kan i dessa fall skada ägarna även som privatpersoner. Enligt motionärerna bör hos regeringen begära förslag om en sådan ändring. I två motioner från allmänna motionstiden , 1994/95:N216 av och () och 1994/95:N263 av m.fl. (m), samt i två motioner från allmänna motionstiden , 1996/97:N214 av och () och 1996/97:Fi706 av m.fl. (m, c, fp, kd), hemställs att även näringsidkare och näringsanknutna personer skall ha rätt att få beställaruppgift. Enligt utskottets mening har näringsidkare och näringsanknutna fysiska personer ett berättigat intresse ur integritetssynpunkt att liksom privatpersoner få meddelande om såväl vilka omdömen och råd som har lämnats i kreditupplysning som vem som har begärt sådan upplysning. Utskottet ser därför med tillfredsställelse på att regeringen nu föreslår att bestämmelser med denna innebörd införs. Utskottet tillstyrker således regeringens förslag. Vad som efterfrågas i motionerna 1994/95:N216, 1994/95:N263, 1996/97:N214 och 1996/97:Fi706 tillgodoses genom den nu föreslagna ordningen. I likhet med regeringen anser utskottet att det saknas behov av att med hänsyn till integritetsskyddsintressen utvidga rätten att erhålla kreditupplysningskopia och beställaruppgift även till juridiska personer. Vad som anförs i motionerna 1996/97:Fi39 yrkande 2 (delvis) och 1996/97:Fi40 bör därför inte föranleda något uttalande från sida. I motion 1996/97:Fi39 yrkande 2 anförs därutöver att rättelseförfarandet i kreditupplysningslagen kan bli mer tillfredsställande genom dels att ett snabbare förfarande föreskrivs, dels att underlåtenhet från kreditupplysningsföretagens sida att efterleva rättelseförfarandet förenas med stränga skadeståndskrav. Utskottet konstaterar att nu gällande ordning föreskriver en skyldighet för den som bedriver kreditupplysningsverksamhet att utan dröjsmål vidta åtgärder för att utreda misstanke om oriktiga eller missvisande uppgifter samt att ombesörja rättelse av sådana uppgifter. Vidare innehåller kreditupplysningslagen en speciell reglering om skadeståndsskyldighet gentemot den enskilde. Vad som anförs i motionen tillgodoses enligt utskottets mening således genom nu gällande regler. Motionen bör därför avstyrkas. Uppgifter i kreditupplysning om företag I tre motioner, som avlämnats med anledning av propositionen, aktualiseras en fråga som inte har behandlats särskilt varken av eller i propositionen, nämligen frågan om vilka uppgifter som bör ingå i kreditupplysning om företag och företagare. I motion 1996/97:Fi37 av m.fl. (m) hemställs att beslutar tillåta flödesinformation i enlighet med vad som anförs i motionen (yrkande 2). Motionärerna påpekar att det i förarbetena till kreditupplysningslagen framgår att s.k. flödesinformation, t.ex. inkassoinformation, bör ingå i en kreditupplysning. Eftersom Datainspektionen valt att inte tillåta att inkassoinformation och andra s.k. flödesdata utväxlas mellan företag, bör enligt motionärerna nu tydligt poängtera den betydelse tillgången till flödesdata har för en framtida effektiv kreditupplysning. Motionärerna framhåller att företag, särskilt små eller nystartade, har ett stort behov av att kunna undersöka sina kunders kreditvärdighet i syfte att undvika kreditförluster. Flödesdata utgör ett bra underlag för att undersöka om företaget har tillräcklig likviditet för att betala sina krediter. I motion 1996/97:Fi39 av () hemställs att regeringen ges till känna vad i motionen anförts om nödvändig flödesinformation (yrkande 1). Motionären framhåller att en bred flödesinformation är möjlig enligt gällande lag, men detta har inte godtagits av Datainspektionen. får endast flödesdata i senare led i form av ansökan om betalningsföreläggande användas i kreditupplysningsunderlaget. Om registrering av inkassokrav tillåts vid kreditupplysning ges enligt motionären en större effektivitet och aktualitet. I samma motion hemställs därutöver att regeringen ges till känna vad i motionen anförts om kreditupplysningsverksamhetens bedrivande (yrkande 4). Motionären framhåller att många företag anser att Datainspektionens villkorspraxis vad avser flödesinformation står i strid mot kreditupplysnings-lagen och dess intentioner. Tidig flödesinformation och obligatoriska beställaruppgifter torde enligt motionären öka tillförlitligheten i kreditupplysningarna. Det är nödvändigt att riksdagsbeslutet görs så klart att det inte råder något tvivel om att tidig flödesinformation är tillåten. Även i motion 1996/97:Fi41 av m.fl. (c) framhålls vikten av att inkassouppgifter kan ingå i kreditupplysning. Det skulle enligt motionärerna gynna nystartade och små företags möjligheter att hävda sig på marknaden. Motionärerna anser att Datainspektionen har tolkat den möjlighet som ges i kreditupplysningslagen restriktivt. Enligt motionärerna bör det tydligt slås fast att inkassouppgifter skall få utnyttjas i samband med kreditprövningar. Detta bör ges regeringen till känna (yrkande 2). Enligt 5 § kreditupplysningslagen skall kreditupplysningsverksamhet bedrivas så att den ej leder till otillbörligt intrång i personlig integritet genom innehållet i de upplysningar som förmedlas eller till att oriktiga eller missvisande uppgifter lagras eller lämnas ut. I 7 § första stycket sägs vidare att personupplysning inte får innehålla uppgift om annan betalningsförsummelse än sådan som fastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörande eller åtgärd eller som lett till inledande av skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Uppgift som enligt det sagda inte får lämnas ut får inte heller lagras. I förarbetena till kreditupplysningslagen anförde departementschefen att någon invändning inte kunde riktas mot att en kreditupplysning innehåller uppgift om domstols eller annan myndighets beslut eller åtgärd (prop. 1973:155 s. 96). Vidare anförde departementschefen (s. 97 f.) beträffande ansökningar om betalningsföreläggande eller lagsökning samt andra liknande ansökningar hos domstol eller annan myndighet att risken för att sådana uppgifter är materiellt oriktiga eller missvisande talar starkt för att de inte bör få förekomma i kreditupplysningar. Departementschefen fann emellertid att skillnad härvid måste göras mellan kreditupplysningar om privatpersoner och företagsupplysningar. Med hänsyn till den stora vikt kreditgivningen har inom näringslivet är det enligt departementschefen av största vikt att kreditupplysningar som avser företag är så uttömmande som möjligt för att man därmed skall undvika kreditförluster. Ett företag måste därför finna sig i att kreditupplysningar kan komma att innehålla uppgifter som är behäftade med ett visst mått av osäkerhet. Vad som sagts skulle enligt departementschefen även gälla företagare och företag närstående personer. Departementschefen ansåg mot bl.a. denna bakgrund att det inte borde ställas upp något förbud mot att använda ansökningsuppgifter i kreditupplysningar om företag och motsvarande. När det däremot gäller upplysningar om privatpersoner ansåg departementschefen att behovet av skydd för den enskilde väger över. I fråga om sådana upplysningar borde det därför införas ett principiellt förbud mot användning av ansökningsuppgifter. Vad gäller uppgifter om inkassoåtgärder och kreditspärrar samt påståenden i övrigt om betalningsförsummelse som inte har varit föremål för rättslig åtgärd fanns det enligt departementschefen ännu starkare skäl än när det gäller ansökningsuppgifter att ställa upp förbud mot att uppgifterna används i kreditupplysningar. Departementschefen ansåg att det i princip bör vara förbjudet att ta in denna typ av uppgifter som avser privatpersoner. Något motsvarande förbud i fråga om företagsupplysningar förelåg däremot inte. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. NU 1973:69, rskr. Tillstånd enligt kreditupplysningslagen avseende kreditupplysningar om företag Som framgår av redogörelsen ovan har något förbud inte uppställts i fråga om att i kreditupplysning om företag och företagare lämna uppgift om betalningsförsummelse som inte har fastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörande. Utskottet har inhämtat att den omständigheten att ett principiellt förbud inte har uppställts i kreditupplysningslagen i praxis inte har inneburit att tillstånd generellt beviljas för att i kreditupplysningar lämna uppgifter om betalningsförsummelse som inte fastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörande. Bland annat har ansökningar om tillstånd att i kreditupplysning om företag lämna uppgifter om inkassoåtgärder och om leverantörsskulder inte beviljats med hänvisning till 5 § kreditupplysningslagen (se t.ex. regeringens beslut i ärende nr 91-2520 och Datainspektionens beslut i ärende nr 4526-95).