yttr · GK05UU5Y · 1997-01-01 00:00:00 — I överenskommelsen har medlemsstaterna åtagit sig att inte tillgripa unilaterala åtgärder vid tvister utan att utnyttja det multilaterala systemet och de procedurer som fastläggs i avtalet. Viktiga nyheter är överprövningsorganet, dit panelutslag kan överklagas, och möjligheterna att avtalsenligt införa motåtgärder om ett land inte följer en panels rekommendationer. var det i vanligt att ett land blockerade panelbeslut. Denna möjlighet föreligger inte längre. som avtalet varit i kraft kan man konstatera att antalet frågor som anmälts till tvistlösning är betydligt fler än under det gamla systemet med GATT-paneler. De stora handelsnationerna , , och dominerar både som klagande och svarande, men glädjande är att också utnyttjat tvistlösningssystemet. Systemet har också fungerat bra så till vida att många konflikter kunnat lösas på ett tidigt stadium genom konsultationer innan frågan gått så långt som till panel. Att ett ökat antal tvister anmäls behöver inte ses som ett tecken på brister i handelssystemet. Det innebär snarare en ökad tillit till det nya tvistlösningssystemet och speglar medlemsländernas vilja att lösa tvister inom det multilaterala systemet. De inledande två åren i WTO:s historia har framför allt ägnats åt att etablera och bygga upp organisationens struktur. Det faktum att organisationen har ett bredare ansvarsområde än har medfört organisatoriska förändringar. Organisationen är dock till sin storlek fortsatt relativt begränsad i förhållande till ansvarsområdet. WTO har också begränsade resurser när det gäller att utföra bredare handelspolitiska utredningar, då dess huvudsyfte är att förvalta avtalen. De handelspolitiska ländergranskningar som genomförs har dock bidragit till att förstärka WTO:s roll på det analytiska området. Två centrala frågor har stått i förgrunden under WTO:s inledning. Dels har det handlat om att se till att de nya avtalen från Uruguayrundan satts i kraft och tillämpas på ett korrekt sätt; dels att organisera övergången från till WTO. WTO:s medlemsantal uppgår som nämnts ovan till 129 länder. Ett trettiotal ytterligare länder har ansökt om medlemskap. Av ansökarländerna utgör , och tre ur handelssynpunkt prioriterade länder. För svenskt vidkommande lägger vi även stor vikt vid att de baltiska staterna och även andra östeuropeiska länder införlivas i WTO. Av de ovannämnda är ett särfall, då landet i princip redan uppfyller kraven på medlemskap. Av politiska skäl har dock WTO:s medlemmar föredragit att avvakta anslutning, innan medges inträde i organisationen. Ansökningsprocessen till WTO är värdefull eftersom den dels genererar kunskap om landets handelspolitik, dels ger tillfälle att påtala och söka rätta till svårigheter i handelsutbytet. För det ansökande landet kan processen, särskilt när det gäller övergångsekonomierna, hjälpa till att stärka reformarbetet. ministermöte, den första reguljära ministerkonferensen i WTO, var WTO:s första möte på politisk nivå efter avslutandet av Uruguayrundan. Konferensens kanske viktigaste syfte var att bekräfta WTO:s roll i det globala handelspolitiska och ekonomiska samarbetet. Vid konferensen skulle även ministrar från WTO:s medlemsländer bekräfta de långtgående åtaganden som gjorts i samband med Uruguayrundans avslutning. EU och ett antal andra länder ville även lyfta fram de nya horisontella frågornas roll inom WTO, exempelvis sambandet mellan handel och investeringar, konkurrens och miljö. Många länder förordade att frågan om arbetsvillkor skulle tas upp i WTO:s arbetsprogram. Den enskilda fråga som stod mest i fokus i var dock avtalet om informationsteknik. Resultatet av konferensen får ur ett svenskt perspektiv sammantaget betraktas som gott, trots att deklarationen liksom mandaten för det framtida WTO-arbetet i vissa fall är svagare än vad vi själva velat se. Med tanke på de meningsmotsättningar som rådde i samband med förberedelsearbetet är det en framgång att samtliga svåra frågor kom att behandlas i deklarationen. Särskilt glädjande för svensk del var att en separat överenskommelse om ett informationsteknikavtal kunde uppnås. I anslutning till konferensen pågick även en parallell konferens med deltagande av ett stort antal fristående organisationer (non-governmental organizations, NGO:er). I denna deltog företrädare för näringslivet, fackföreningar, miljöorganisationer, u-landsrelaterade grupper, etc. Denna del av konferensen blev ett bra tillfälle att diskutera WTO:s framtidsfrågor kopplade till miljö, u-landsproblem, investeringar och arbetsrätt. Den stora ökningen av regionala handelsavtal, inklusive utvidgningen av befintliga, har medfört att vikten av att dessa avtal granskas i WTO ökat. Deklarationen pekar på att regionala avtal kan leda till ett stöd för handelsliberalisering och att de kan stödja i dess utveckling och integrering i det internationella handelssystemet. I deklarationen finns ett stöd för den svenska uppfattningen, dvs. att regional integration och multilateral handels-liberalisering är ömsesidigt förstärkande. För att WTO skall uppnå målet att bli en världsorganisation för handel i ordets rätta bemärkelse, krävs bl.a. framgångar i ansträngningarna att ytterligare vidga dess medlemskrets. Detta gäller inte minst de betydande handelsnationer som står utanför organisationen. Av det trettiotal länder som ansöker om medlemskap är de s.k. övergångsekonomierna, dvs. de tidigare statshandelsländerna, de mest betydelsefulla. Förutsättningarna för att skall kunna anslutas till WTO inom en relativt snar framtid bedöms som mer gynnsamma . Andra länder som förhandlar om medlemskap, och som inte minst ur ett svenskt geografiskt och handelsmässigt perspektiv har hög prioritet, är , övriga OSS och de baltiska staterna. Ett allmänt stöd uttalas i ministerdeklarationen för fortsatta förhandlingar med det trettiotal länder som förhandlar om WTO-medlemskap. blev 16 länder medlemmar i . Frågan om sambandet mellan handel och arbetsvillkor har under ett tiotal år varit en tvistefråga inom handelspolitiken. Frågan har utgjort ett prioriterat område för flertalet EU-länder, och . Syftet har varit att, utan att undergräva komparativa fördelar i form av låga löner eller att öppna för möjlighet till protektionism, diskutera sambandet mellan handel och vissa grundläggande arbetsvillkor fastlagda i konventioner och arbete. En enig u-landskrets har motsatt sig varje diskussion av frågan inom WTO eftersom man anser att den utgör ett hot mot dessa länders möjlighet att konkurrera genom lägre löner. En grundläggande studie om sambandet mellan handel och arbetsvillkor presenterades av . Studien visar på positiva samband mellan handel och arbetsvillkor, dvs. ju öppnare ett lands handel är desto bättre synes dess respekt för arbetsvillkor vara. Den visar också att inget land synes ha dragit exportfördelar av dåliga arbetsvillkor. Detta talar för att handel är att föredra framför restriktioner när det gäller att förbättra arbetsvillkoren. Däremot finns exempel på s.k. exportzoner där arbetsvillkor, men även tull- och skatteregler, medvetet åsidosätts för att locka till sig exportindustri. Slutsatsen i studien är dock att det inte kan påvisas att dessa zoner medverkar till en långsiktig ekonomisk utveckling för ett land. Ingen part drev vid frågan om att nyttja sanktioner för att uppnå mål på arbetsrättsområdet. Diskussionen kom i stället att cen-- treras kring WTO:s roll i frågan. Skrivningarna om arbetsvillkor kom att omfatta den för viktiga frågan om en koppling mellan WTO och genom en hänvisning till samarbete mellan de två sekretariaten. Vidare konstateras att regeringarna motsätter sig nyttjandet av arbetsrättsfrågor i protektionistiska syften. Texten får anses vara en framgång med tanke på hur förutsättningarna var under Genèveprocessen, där flera vägrade att över huvud taget diskutera frågan i WTO. Regeringen avser att verka för en ökad anslutning till och förbättrad efterlevnad av de centrala normerna inom . Regeringen anser att frågan bör tas upp även i WTO. Genom en öppen dialog kan WTO verka för ökad förståelse för frågan och därigenom undanröja de missförstånd som föreligger och minska riskerna för att frågan kan utnyttjas i protektionistiskt syfte. Regeringen anser att även om resultatet inte ger ett konkret mandat för vidare arbete i WTO så är det viktigt att fastslå att WTO:s medlemsländer i uttalat sitt stöd för arbete på detta område. I uttalandet ligger även, enligt svensk uppfattning, underförstått att frågan kan komma att tas upp igen vid kommande ministermöten inom WTO, beroende på utvecklingen i . Handel och miljö är en kontroversiell fråga i WTO-sammanhang. och miljö tillkom i samband med WTO:s bildande och har därmed endast verkat . Den föregicks emellertid av diskussioner i andra arbetsgrupper, diskussioner som påbörjades . Förhandlingarna har karakteriserats av ett starkt motstånd från många sida till att introducera en diskussion om miljöfrågor mot WTO-systemet. Det råder i många en utbredd misstänksamhet mot att miljöhänsyn från i-ländernas sida skall användas i protektionistiskt syfte. Handel och miljö är ett prioriterat område för i WTO-sammanhang. har således verkat mycket aktivt inom EU i förhandlingarna inför för att få ett så framåtsyftande och konkret resultat som möjligt. En viktig övergripande svensk målsättning i handels- och miljöarbetet är att så långt som möjligt undanröja risk för konflikt mellan miljöpolitiska och handelspolitiska beslut, så att de blir ömsesidigt stödjande i syfte att uppnå en hållbar utveckling. Målsättningen är vidare att , i en internationell jämförelse, progressiva miljöpolitik skall stödjas och få internationell spridning som våra handelsförbindelser skall vara intakta eller förbättras. Svenska företags miljöanpassning skall kunna utgöra en konkurrensfördel. En högt prioriterad fråga för EU och i WTO har varit frågan om förhållandet mellan handelsåtgärder i miljökonventioner och . Det som gör denna fråga angelägen är bl.a. vikten av att uppnå stabilitet och förutsägbarhet i systemen, vikten av att minimera riskerna för protektionistiskt missbruk av miljöskäl och vikten av att stödja det internationella miljöarbetet inom multilaterala miljökonventioner. EU bidrog på detta område med det mest långtgående förslaget. Förslaget går ut på att man, för att stödja det internationella miljöarbetet, skall skapa en permanent undantagsmöjlighet i för handelsåtgärder riktade mot globala och regionala miljöproblem som vidtas inom ramen för multilaterala miljökonventioner. EU har även lagt förslag i kommittén rörande miljömärkning och marknadstillträde. Kommitténs rapport till ministerkonferensen och ministerdeklarationen innehåller få rekommendationer eller konkreta förslag till åtgärder på miljöområdet. Fokus ligger i stället på att precisera vikten av fortsatt arbete rörande de olika frågorna. Resultatet i kommittén motsvarar därmed inte EU:s och ambitionsnivå i arbetet. En viktig slutsats från är att miljökommittén skall få förnyat mandat att fortsätta sitt arbete med samma arbetsprogram som . välkomnar detta beslut och kommer att fortsatt verka aktivt i det mödosamma arbetet att finna en samsyn och skapa en plattform för att driva dessa frågor framåt. Medlemskapet i WTO innebär för många mer långtgående förpliktelser jämfört med , även om man i vissa fall åtnjuter övergångsperioder och medges särbehandling från vissa åtaganden, t.ex. på jordbruksområdet. De ökade förpliktelserna följer av de många nya avtal som innefattas i WTO, t.ex. det immaterialrättsliga området, och det faktum att WTO utgör ett homogent regelverk till vilket man ansluter sig i dess helhet. Genomförandet av WTO-avtalen uppfattas åtminstone i vissa delar som problematiskt av flera länder. Detta är också en av anledningarna till att en stor och viktig grupp ställt sig negativa till att utvidga WTO:s arbetsprogram då redan de befintliga avtalen uppfattas som alltför långtgående och arbetskrävande. Deklarationen lyfter fram dessa problem. Med hjälp av tekniskt bistånd avser man inom WTO:s ram att bistå så att de får möjlighet att genomföra sina åtaganden och reformer. Förutom detta kan nämnas att i överenskommelsen från Uruguayrundan ingår ett åtagande om att de minst utvecklade länderna och de som är nettoimportörer av livsmedel och därmed drabbas av högre världsmarknadspriser skall kunna erbjudas särskild stödmöjlighet i form av biståndsinsatser. Inför hade WTO:s generaldirektör presenterat ett program för utökat stöd för de minst utvecklade länderna. Programmet omfattade ett ökat handelsfrämjande bistånd och förbättrat marknadstillträde. Bland annat föreslogs att dessa länder skulle erbjudas nolltullar. I slutskedet av mötet presenterade EU en text om de minst utvecklade länderna som innebar ytterligare åtaganden gentemot denna ländergrupp. Texten, som välkomnades av dessa länder, fick dock andra länder, såväl inom u- som i-landskretsarna, att reagera - detta då denna del av deklarationen redan ansågs överenskommen. Texten, som innehöll element om autonoma åtgärder för att stödja de minst utvecklade länderna och att ge mer förmånliga villkor för marknadstillträde för varor från de minst utvecklade länderna, kunde slutligen antas i en jämfört med EU:s förslag något reviderad form. EU spelade i denna fråga en positiv och pådrivande roll. , och vissa sökte däremot motsätta sig förstärkningar av texten. Ett delresultat är att WTO i samarbete med ITC (och Internationella handelscentrum, International Trade Center) och skall anordna en konferens för att diskutera handelsrelaterat bistånd och ökat marknadstillträde avseende de minst utvecklade länderna. Från svensk sida driver regeringen nu på inom EU för att följa upp detta genom att genomföra konkreta marknadsöppnande åtgärder. Även övriga multilaterala organisationer på det handelspolitiska området har, enligt regeringens bedömning, en viktig roll att spela, om än underordnad WTO. Både och har centrala uppgifter när det gäller att förbereda, analysera och utveckla det multilaterala regelverket. Regeringens mål är att organisationerna effektiviseras så att arbetet blir ett stöd för denna utveckling. Ett av syften är, enligt stadgarna, att bidra till en ökning av världshandeln på multilateral bas och i enlighet med internationella åtaganden. uppgift är i detta avseende att utgöra ett analysorgan och idéforum som stöd för förbättringar av handelssystemet och fortsatt avveckling av handelshinder. Regeringen anser att spelar en viktig roll som analysorgan och policyforum i handelspolitiska frågor. OECD-arbetet kan förbereda marken för förhandlingar och överenskommelser om liberaliseringar i WTO. roll blir att stödja den fortsatta WTO-processen och slutsatserna från i . Även om det kan föras förhandlingar inom - pågår förhandlingar om ett multilateralt investeringsavtal - är detta inte huvuduppgift. komparativa fördel ligger i analysen och policydialogen. Fördelen med ett som fortsatt får spela en roll på det handelspolitiska området är, enligt regeringens bedömning, att en allsidig analys och debatt kan genomföras utan att parterna intar förhandlingspositioner och därmed begränsar en förutsättningslös diskussion. - för handel och utveckling - har till syfte att bidra till ökad internationell handel, särskilt mellan länder i olika stadier av utveckling, och att bidra till en snabbare ekonomisk utveckling för utveck-lings-länder. har därvid en utredande funktion på handelspoli-tikens område, men är ej ett förhandlande organ. bidrar dock till förberedelserna för förhandlingar inom handelspolitikens område genom bl.a. analyser. Vidare är centralt forum för dialog om problem inom handel och utveckling. fungerar dock som forum för förhandlingar om multilaterala råvaruavtal. Regeringen anser att utför ett värdefullt utredande och analyse-rande arbete, vartill kommer att tekniska bistånd kommer , och särskilt de minst utvecklade, till godo inom skilda områden av betydelse för deras möjligheter att delta i ett internationellt handelsutbyte. På råvaruområdet har ett ändrat internationellt politiskt och ekonomiskt klimat medfört att regleringstänkandet successivt har fått vika för marknadsanpassade lösningar. tidigare höga profil på området har ersatts av en betydligt lägre aktivitetsnivå. Ambitionen är att vi av kommersiella, miljöpolitiska och biståndspolitiska skäl skall hålla oss rimligt informerade om och medverka till effektivisering av verksamheten i de råvaruorgan vi deltar i. Inom EU sker ett nära samråd om råvarufrågorna. Medlemskapet innebär att även på detta område åtagit sig att agera inom ramen för den gemensamma handelspolitiken. För att uppnå resultat i det handelspolitiska samarbetet är det av betydelse att det svenska agerandet i alla dessa organ sker konsekvent vad gäller de övergripande målsättningarna om frihandel. Riktlinjer och prioriteringar för framtiden skall, enligt regeringens uppfattning, verka för att EU fortsätter arbetet inom WTO för en fri handel. Avtalen om telekommunikation och informationsteknik har visat vägen mot en allt bredare samsyn över världen om att undanröja handelshinder. har den svenska industrins konkurrenskraft förstärkts. En minskning av handelshindren leder även till billigare produkter för konsumenterna. Ett viktigt handelspolitiskt mål är att avveckla tullarna. Ett annat mål är att förändra tillämpningen av antidumpningsinstrumentet. Att ge investerare möjlighet att etablera sig utomlands på lika villkor som värdlandets företag är ett tredje mål. Detta gäller inte minst i . Ett starkt multilateralt regelverk som förmår anpassa sig till globaliseringens utmaningar utgör en av förutsättningarna för att de övergripande handelspolitiska målen skall uppnås och att utvecklingen av regionala samarbetsformer sker på ett sätt som inte bidrar till ökade handelshinder. En fortsatt europeisk integration såväl som ett fortsatt arbete på att utveckla de transatlantiska förbindelserna och öka samverkan med de dynamiska ekonomierna i utgör viktiga mål för regeringen. Utvecklingen inom det handelspolitiska regelverket bör ske i samklang med andra prioriterade mål, exempelvis på miljöområdet eller avseende förhållanden i arbetslivet. En av de grundläggande målsättningarna för det multilaterala regelverket är en fortsatt integrering av . De minst utvecklade länderna har av förståeliga skäl i vissa fall svårt att anpassa sig i takt med utvecklingen av det multilaterala regelverket. Mycket kan dock göras för dessa länder, inte minst i form av tekniskt bistånd och särskilda åtgärder för förbättrat marknadstillträde. Regeringens mål är att blir en hemmamarknad för . verkar regeringen för att Östersjöstaterna, såväl som övriga Öst- och , integreras handelspolitiskt med övriga , med EU-medlemskap som slutmål. De nya medlemsstaternas handelspolitiska intressen talar också för att de blir ett tillskott till en frihandelsvänlig union. EU måste även fortsätta att fördjupa sitt handelspolitiska samarbete med såväl som . Detta genom att verka för att det transatlantiska samarbetet utvecklas och fördjupas och att samarbetet med och utvecklas i riktning mot frihandelsavtal. Det handelspolitiska samarbetet med , ASEAN och övriga länder i regionen måste öka och fördjupas. Det arbete som pågår inom ASEM måste fortgå och utvecklas. Relationerna med måste även de finna sina former. Medlemskap i utgör ett viktigt steg i denna riktning. Genom EU-medlemskapet har fått ytterligare instrument för att agera även inom det bilaterala området. EU:s möjligheter och de åtgärder som genomförs för att öppna marknader i tredje land utgör ett viktigt komplement till den svenska bilaterala strategin och ett viktigt stöd för svenskt näringsliv. I kommittémotionen N10 (m) krävs i yrkande 2 att gör ett tillkännagivande rörande tillämpningen av MR-klausuler i EU:s avtal. Motionärernas utgångspunkt är att handelsrestriktioner normalt är kontraproduktiva och att ländernas befolkning inte skall bestraffas genom handelsrestriktioner som ett resultat av maktövergrepp från respektive regering. I EU:s avtal med andra länder, associationsavtal, partnerskapsavtal, handels- och biståndsavtal, finns normalt en s.k. MR-klausul. Syftet är att EU på detta sätt skall markera vikten av att länderna uppfyller grundläggande krav på mänskliga rättigheter. Om så ej är fallet kan avtalen suspenderas eller sägas upp. I grunden, säger motionärerna, bör samma princip som för all annan handel gälla - handeln bör vara fri. Det primära undantaget är när FN beslutar om handelsrestriktioner som en sanktion mot ett land för dess brott mot internationell rätt, vilket t.ex. varit fallet beträffande och . I den enskilda motionen 1996/97:N11 (s) krävs att hos regeringen begär en utredning om hur målet om fattigdomsbekämpning enligt Maa-strichtfördraget och en strategi för den svenska handelspolitiken inom EU och WTO, avseende global miljö och rättvisa skall uppfyllas. Motionären anför att regeringen i skrivelsen lägger tonvikt på de fördelar med de handelspolitiska reglerna som tillkommer det svenska näringslivet, men underlåter att på allvar analysera handelspolitikens effekter på lång sikt och ur global synvinkel. Problemet med det övergripande målet om frihandel är att det i viktiga avseenden strider mot andra övergripande mål, exempelvis målet att minska koldioxidutsläppen. När WTO bildades stimulerades världsekonomin kraftigt genom de sänkta handelshindren, men det var huvudsakligen EU, och som var vinnare. Analysen av vilka som tjänar på och vilka som skulle behöva tjäna mest på världshandeln är bristfällig. Att, som , öppna sig för världsmarknaden i ett läge då produktionskapaciteten inom såväl jordbruk som industri är svag riskerar att leda till underutveckling och avindustrialisering. Detta är, enligt motionären, vad som sker i söder om . De afrikanska länderna har genomfört handelsliberaliseringar och strukturanpassningar av sina ekonomier, men de har inte fått en förbättrad handelssituation och har inte heller dragit till sig utländska invest-eringar. I skrivelsen framhålls att den övergripande målsättningen är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande och också syfta till en hållbar utveckling i . Ett problem som, enligt motionären, måste beaktas i detta sammanhang är den stora skuldbörda som dignar under, och som tvingar dem att för att kunna betala räntor på dessa skulder exploatera sina skogar och andra naturresurser på ett icke uthålligt sätt. För att frihandel skall kunna vara verkligt fri behöver vissa länder växa till sig för att kunna delta på en någorlunda jämbördig nivå. Annars leder handel, hur fri den än kallas, till ytterligare exploatering. innebar en politisk vändpunkt för inställningen till biståndspolitiken. Utvecklingssamarbetet fick formellt en egen position i den framväxande Europapolitiken och fattigdomsbekämpningen sattes i centrum (artikel 130 u). Arbetet med att upphäva fattigdomen skall inte påverkas negativt av annan politik som berör (artikel 130 v). Politiken inom handel skall samordnas med målet om fattigdomsbekämpning. Därmed innebär att frågor som rör handel, skuld, strukturanpassningsprogram och mänskliga rättigheter skall samordnas med biståndsmålet. beroende av omvärlden har successivt ökat efter . Detta har avspeglat sig inom flertalet samhällsområden. Särskilt påtaglig har internationaliseringen och dess effekter dock varit inom den ekonomiska sektorn. På grund av vår näringslivsstruktur och storleken på vår ekonomi har utrikeshandeln kommit att spela en avgörande roll för utveckling. I regeringens skrivelse 1996/97:71 , EU och handelspolitiken inför 2000-talet beskrivs utvecklingen på utrikeshandelns område samt ges en översikt över och EU:s målsättningar med tonvikt på det multilaterala samarbetet och den gemensamma handelspolitiken. Utskottet ansluter sig i allt väsentligt till vad som anförs i skrivelsen i de delar som behandlas i detta yttrande.