sou · GKB3145d3 · 1997-01-01 00:00:00 — Att lagstiftaren skulle ta ifrån arbetsgivarna ett av de mest cent- rala medlen att lösa tillfälliga och plötsligt uppkomna personalbrister är oacceptabelt och strider i hög grad mot kommittédirektivet om mer flexibla arbetstider i den svenska lagstiftningen. Genomförs ovan angivna förändringar av majoritetens förslag, skulle jag kunna ansluta mig till majoritetens förslag i övrigt. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten , Ett av utredningens tre uppdrag har varit att föreslå mer flexibla regler i arbetstidslagstiftningen. Jag anser att utredningen inte lyckats med det i önskvärd omfattning. En modell som utredningen diskuterade var att det skulle gälla friare regler för förläggning av arbetstid vid arbetsplatser med kollektivavtal och fortsatt strikta regler för arbetsplatser som saknade kollektivavtal. Jag tror det hade varit en modell värd att pröva. Den skulle förutom flexibilitet även givit incitament för att träffa kollektivavtal i arbetstids- frågor - en väg som förordar. En annan fråga som utredningen diskuterade var att utforma reglerna om olika vilor och raster som en individuell rättighet för den enskilde att disponera över i stället för en skyldighet för arbetsgivaren. Även det tror jag hade varit ett bra sätt att öka flexibiliteten och även öka indivi- dens inflytande. Detta i all synnerhet eftersom möjligheten finns inom EG-direktivets ram. Den flexibilitet som finns i förslaget rörande begränsningsperioden för ordinarie arbetstid ändrar ingenting för kommunala sektorn eftersom kollektivavtalen i många fall har bestämmelser med långa begränsningsperioder. Dock är neutrala lagregler - vad häller partsfrågan vid kollektivavtals- lösningar - positivt ur flexibilitetssynpunkt. Jag reserverar mig mot den föreslagna halveringen av övertidstaket från 200 . Att därvid kompensationsledighet inte skall lik- ställas med fullgjord ordinarie arbetstid är för kommunala sektorn av Reservationer och särskilda yttranden mycket marginell betydelse eftersom det stora flertalet anställda på eget initiativ får sin övertid kompenserad i pengar. Utredningens argument rörande möjliga sysselsättningseffekter är inte övertygande, i all synnerhet som de kommunala arbetsgivarna tar in extra personal utifrån i den utsträckning som är möjlig i stället för att beordra övertid av redan anställda. Därvid utför bl.a. lönekostnaderna en spärr genom att övertid är - på det sätt som parterna varit överens om kompensationsnivåer - ett dyrt sätt att betala arbets- kraft. Det har från utredningens majoritet framhållits att behovet av övertid torde minska med hänsyn till att ordinarie arbetstid föreslås kunna förläggas över . Jag tror dock inte så är fallet då frågan om förläggning av ordinarie arbetstid avser arbete som kan förutse och planeras, medan övertiduttag handlar om tillfälliga och oförutsedda situationer, där även den kompetens som oftast fordras finns bland de redan anställda. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten , Ett av utredningens viktigaste uppdrag har varit att föreslå mer flexibla lagregler för förläggning av arbetstiden. Jag anser att utredningen inte har lyckats med det i önskvärd omfattning. En modell som utredningen diskuterade var att det skulle gälla friare regler för förläggning av arbetstid vid arbetsplatser med kollektivavtal, och med fortsatt strikta regler för arbetsplatser som saknade kollekti- vavtal. Jag tror att det hade varit en modell värd att pröva. Den skulle förutom flexibilitet vid många arbetsplatser även ge ett incitament för att träffa kollektivavtal, men fortfarande ge bästa skydd mot olämplig arbetstidsanvändning vid de arbetsplatser där det förmodligen bäst behövs. En annan fråga som utredningen diskuterat var att utforma reglerna om olika vilor och raster som en individuell rättighet för den enskilde att disponera över i stället för som en skyldighet för arbetsgivaren. Även det tror jag hade varit ett bra sätt att öka flexibiliteten och även öka individens inflytande. Jag är emellertid trots den inledande kritiken ändå beredd att i huvud- sak ställa mig bakom utredningens förslag då det i stort ändå inte innebär fler inskränkningar i flexibiliteten än vad som kan sägas följa av det arbetstidsdirektiv från EU som vi måste rätta oss efter. Vidare föreslår utredningen även regler som gör det möjligt för landstingen att med avsteg från reglerna om dygnsvila, veckovila och nattvila kunna bedriva verksamhet på ett rimligt sätt även om det av olika skäl inte skulle träffas kollektivavtal. Här anser jag att utredningen har lyckats bra. Det är även bra att utredningen föreslår att lagstiftaren ska vara neutral i frågan om på vilken nivå kollektivavtal om arbetstider ska träffas. Reservationer och särskilda yttranden Men det finns en väsentlig punkt som jag inte kan ställa mig bakom, nämligen den föreslagna halveringen av övertidstaket från 200 . Mot den föreslagna regeln reserverar jag mig. Jag anser att den föreslagna halveringen är ett stort ingrepp i arbetsgivarens möjligheter att kunna klara oförutsedda arbetstoppar som inte alltid kan pareras med nyanställningar. Begränsningen är dessutom ännu större då det i den nuvarande arbetstidslagen även finns en möjlighet för Arbe- tarskyddsstyrelsen att medge dispens när det av olika skäl inte varit möjligt att träffa kollektivavtal. I det stora perspektivet kan jag hålla med utredningens majoritet om att det är angeläget att flera arbetstagare bereds sysselsättning i stället för att redan anställd personal arbetar mer än ett ordinarie heltidsmått. Jag har dock i utredningen framhållit att det förhåller sig så att landstingen undviker att låta arbetstagare arbeta övertid när behov av ytterligare arbete uppkommer. Övertidsarbetande arbetstagares arbete är med hänsyn till övertidsersättning dyrare än det arbete som utförs av extra personal eller nyanställd personal. Jag har inte heller funnit något belägg för att det på landstingens område skulle förhållas sig så att övertidsarbete planeras in. Jag tror tvärtom att övertidsarbete tas till i fall när det inte går att förutse eller när det av olika skäl inte är lämpligt att lösa med nyanställning. Det kan till exempel vara fråga om hastigt uppkomna sjuk- eller ledighetssituationer eller behov av att förlänga ett visst arbetspass . Det kan även vara fråga om arbete till vilket det fordras en viss specialkompetens som inte går att med rimliga medel rekrytera. Det kan vara fråga om att det uppkomna behovet bara är ett mindre antal timmar som inte räcker till en anställ- ning vid en liten ort eller liten arbetsplats. Det har från utredningens majoritet framhållits att behovet av övertid torde minska med hänsyn till att ordinarie arbetstid föreslås ska kunna förläggas över . Jag tror dock inte att så är fallet då frågan om förläggning av ordinarie arbetstid avser arbete som kan förutses och planeras, men att övertidsuttag handlar om tillfälliga och oförutsedda situationer. I vårt kollektivavtal har vi dessutom redan en möjlighet att förlägga arbetstiden över längre begränsningperioder än vad som följer av den dispositiva lagen. Reservationer och särskilda yttranden Ett av utredningens viktigaste uppdrag har varit att föreslå mer flexibla lagregler för förläggning av arbetstid. Jag anser att utredningen inte har lyckats med det i önskvärd omfattning. Möjligheter till ökad flexibilitet En modell som utredningen diskuterade var att det skulle gälla friare regler för förläggning av arbetstid vid arbetsplatser med kollektivavtal och med fortsatt strikta regler för arbetsplatser som saknar kollekti- vavtal. Jag anser att det hade varit en modell värd att pröva. Den skulle förutom att ge flexibilitet vid många arbetsplatser även ge incitament för att träffa kollektivavtal, men fortfarande ge starkast skydd mot olämplig arbetstidsanvändning vid de arbetsplatser där det förmodligen bäst behövs. En annan fråga som utredningen diskuterade var att utforma reglerna om olika vilor och raster som en individuell rättighet för den enskilde att disponera över i stället för som en skyldighet för arbetsgivaren. Även det anser jag hade varit ett bra sätt att öka flexibiliteten och även öka individens inflytande. Det är bra att lagen föreslås vara neutral när det gäller vem som tecknar kollektivavtal såväl på arbetstagarsidan som arbetsgivarsidan. Den arbetstidslag som träder i kraft innebär att alla möjligheter till kollektivavtalslösningar som EU-direktivet medger också står öppna för arbetsmarknadens parter i . Det innebär att EU-direktivets regler t.ex. inte är tillämpliga inom viktiga delar av den statliga verksamheten som fordrar speciella arbetstidslösningar. Detta är betydelsefullt för många statliga arbetsgivares möjligheter att upp- Reservationer och särskilda yttranden fylla statsmakternas krav. Utredningen föreslår nu en utvidgning av tillämpningsområdet för regler som härrör från EU-direktivet - vilket kommer att innebära betydande svårigheter för många statliga arbets- givare. Jag reserverar mig mot den föreslagna utvidgningen av tillämp- ningsområdet. Enligt min uppfattning bör Arbetstidslagen endast gälla för EU-direktivets tillämpningsområde. Möjligheten för arbetsgivarna att under vissa förutsättningar kunna besluta om särskilda arbetstidslösningar i det fall kollektivavtal saknas är nödvändig men inte tillräcklig för den statliga sektorn. Det finns en väsentlig punkt som jag inte kan ställa mig bakom, nämli- gen den föreslagna halveringen av övertidstaket . Mot den föreslagna regeln reserverar jag mig. Jag anser att den föreslagna halveringen är ett stort ingrepp i arbetsgivarens möjlig- het att kunna klara oförutsedda arbetstoppar som inte kan pareras med nyanställningar. Begränsningen är dessutom ännu större då det i den nuvarande arbetstidslagen även finns en möjlighet för Arbetarskydds- styrelsen att medge dispens när det av olika skäl inte varit möjligt att träffa kollektivavtal. Statsmakterna har anfört att den statliga sektorn inte skall expandera. En utökning av personalstyrkan är utesluten inom stora delar av den statliga sektorn. En begränsning av övertidsarbetet skulle delvis kunna ske genom mer flexibla arbetstidsförläggningsregler. Det fordrar dock en väsentligt mer flexibel arbetstidslag än vad som ligger i utredning- ens förslag. Mot denna bakgrund kan inte en generell begränsning av övertidsarbetet ske utan att det går ut över möjligheterna för de statliga arbetsgivarna att klara att utföra uppdrag med önskad kvalitet inom utsatt tid. En annan aspekt gäller fördelningen av övertidsarbetet. är det i regel tillräckligt många arbetstagare som är intresserade av att ta på sig övertidsarbete för att det skall gå att förlägga övertiden i samförstånd med den enskilde. Skall övertiden fördelas på fler personer ökar risken att arbetsgivarna tvingas att beordra personer som inte önskar arbeta övertid. Reservationer och särskilda yttranden En tredje aspekt gäller tillväxten i ekonomin. Med modern produk- tionsteknik kräver beställarna stor flexibilitet i produktion och leve- rans. Det finns risk att begränsningar i övertidsarbetet innebär att svenska företag tappar order i konkurrens med utländska företag. Detta påverkar samhällsekonomin och sysselsättningen negativt och försvårar finansieringen av den offentliga verksamheten. Reservationer och särskilda yttranden Majoriteten föreslår förändringar som sammantaget ger arbetsgivare större utrymme att organisera sin verksamhet utan att begränsas av lagen. Detta innebär att de fackliga organisationernas möjlighet att träffa kollektivavtal (som balanserar verksamhetens behov och sociala och hälsomässiga hänsyn) försvåras. Detta innebär att nuvarande balans mellan parternas motstridiga intressen rubbas - till arbetsgivarnas fördel. Jag tycker att det är obegripligt att ett sådant förslag läggs fram i en situation när ekonomiskt betingade motsättningar och arbetslöshet redan försvagat de anställdas inflytande. Vi behöver heller inga lagför- slag som ökar svårigheten att förena arbete och familjeliv, tvärtom motiverar dagens situation, enligt många, en arbetstidsförkortning. Jag kan därför inte biträda majoritetsförslaget på följande punkter. Majoriteten menar att lagstiftaren bör förhålla sig neutral till frågan om var avtal ska träffas. Därför föreslås att avvikelser från lagens regler även ska kunna göras i lokala kollektivavtal. Den inställningen kräver inte det ingrepp som görs. Det är både fullt möjligt och vanligt förekommande att lokala fackliga organisationer efter bemyndigande av centrala organisationer träffar avtal om arbetstid. Om lagstiftaren inte avser att gynna avtalsslutande på en nivå framför en annan borde nuvarande regler bibehållas. Resultatet blir annars att lagstiftningen understödjer arbetsgivarpartens allmänna strävan att decentralisera avtalsslutandet över huvudtaget och i arbetstidsfrågor i synnerhet. Därmed kan arbetsgivarparten välja tillfälle för förhandlingar så att hotfulla verksamhets-förutsättningar kan utnyttjas som påtryckning, som då - i fall som kommittén studerat - hot om uppsägningar använts för att framtvinga arbetstidsavtal som innehåller synnerligen tvivelaktiga inslag. I samma riktning verkar förslaget att ordinarie arbetstid får uppgå i genomsnitt . Reservationer och särskilda yttranden nuvarande arbetstidslag är inte endast ett arbetstidsmått utan dessutom en förläggningsregel som garanterar arbetstagaren förutsägbarhet både i fråga om den till arbetet bundna tiden och i fråga om inkomster. Majoritetsförslaget innebär att arbetsgivare ensidigt kan bestämma att variera arbetstiden inom vida gränser med endast två veckors varseltid. Utöver den arbetstid som bestämts i ett arbetstidsschema måste arbets- tagaren följaktligen vara beredd att stå till förfogande för ytterligare arbete med full arbetsskyldighet. Detta är ett intrång i dispositionen av den fria tiden. Jag anser att det i vissa fall kan vara befogat, och också i arbetstagarnas långsiktiga intresse att låta veckoarbetstiden variera. Det bör dock träffas avtal om detta i varje särskilt fall så att hänsyn kan tas till svå- righeten att förena arbete med familjeplikter, till hälsoskäl, att gränser sätts för omfattningen av de variationer som kan komma i fråga, att adekvat varseltid införs, att betalningsregler anpassas och en med hänsyn till graden av olägenhet befogad kompensation kan överens- kommas. Detta är vad som i praktiken sker , då nuvarande regler ger arbetstagarsidan förutsättningar att hävda dessa intressen i förhandling- ar. Majoriteten rycker undan förutsättningarna för att träffa rimliga lokala överenskommelser. Majoriteten föreslår vidare, utan att ange skäl och i strid med medi- cinsk expertis, att nuvarande nattarbetsförbud avskaffas. Arbete är alltid en, oberoende av nattarbetspassens längd, belastning för hälsan oavsett om arbetet i sig inte är särskilt riskfyllt eller ansträngan- de. Nattarbete bör därför inte förekomma om inte särskilda skäl moti- verar detta. Regeln om dygnsvilas förläggning borde därför utformas så att dygnsvila ska förläggas till natten om inte verksamhetens art, all- mänhetens behov eller andra särskilda omständigheter kräver att arbetet måste fortgå . Undantagsregeln i veckovilebestämmelsen har fått en otillfredsställan- de utformning. Uttrycket tillfälligtvis överförs från gällande rätt men ges en ny betydelse. Detta skapar oklarhet. Den nya regeln ger betyd- ligt vidare undantags-möjligheter. Vad som menas med sakliga teknis- ka eller arbetsorganisatoriska skäl är oklart så länge inte utbildat någon rättspraxis. Detta inbjuder till rättstvister med sannolikt mycket långa handläggningstider. Under alla förhållanden torde ut- trycket betyda något helt annat än nu gällande rätt som medger undan- tag bara om det är föranlett av något förhållande som inte kunnat Reservationer och särskilda yttranden Uttrycket tillfälligtvis har i det sammanhanget den innebörden att arbetsgivare i sin planläggning ska räkna med störningar och nor- malt kunna klara även oförutsedda händelser utan att inskränka på veckovilan. Med den föreslagna utformningen av regeln kan det inte uteslutas att kortare veckovila t o m kan planeras bara det inte upprepas alltför ofta. Den föreslagna ändringen i föräldraledighetslagen är uppenbart föran- ledd av det ökade utrymme för arbetstid som förslaget i övrigt innebär och de konsekvenser detta får för barnfamiljer. Ändringen är dock inte tillräcklig. Nuvarande regel om att föräldrar har rätt att förkorta sin arbetstid utgår från en 40-timmarsvecka. Om arbetsgivare nu ges möjlighet att förlägga arbete och mera under vissa veckor ger en förkortning med en fjärdedel inte det åsyftade resultatet. För att i korrespondens med förslaget i övrigt ge samma resultat borde regeln utformas så att småbarnsföräldrar kan minska sin arbetstid ner till . Med detta följer emellertid ekonomiska konsekvenser om föräldrapenning utgår vilket visar att förslaget sammantaget inte analyserats tillräckligt vad gäller konsek- venserna för att kunna förena förvärvsarbete och familjeansvar. Förslaget till ändring av semesterlagen välkomnas men är enligt min mening inte tillräckligt långtgående. Eftersom det för inte är möjligt att genomföra en allmän arbetstidsförkortning är en resurs för tillfälliga ledigheter en arbetstidsreform som skulle upp- skattas av många, inte minst föräldrar. För att de ska kunna dra full nytta av en friare disposition av semester borde de ha samma rätt att förlägga den ledigheten som tillkommer föräldrar i fråga om förläggning av kortare arbetstid. Förslaget har vissa tekniska brister vilket närmast får tillskrivas den hast som rått vid utarbetandet av lagtext och författningskommentar. Det framgår t ex inte vad som närmare ska gälla vid den kvittning av övertid som föreslås bli tillåten, inte heller övervägs behovet av en gemensam notering av utfört övertidsarbete som grund för bevakning av begränsningsregeln och kvittning. Jag vill också framhålla att utredningen inte tillräckligt analyserar det verkliga behovet av de förändringar som föreslås utan tar direktivens anvisningar som givna utgångspunkter som inte behöver penetreras. En analys skulle, särskilt i ljuset av de arbetsplatsbesök utredningen gjort, närmast ge vid handen att variationer i arbetstiden, t o m mer långtgå- ende än vad utredningen föreslår bli möjliga, redan förekommer grun- Reservationer och särskilda yttranden dade på överenskommelser som tar hänsyn till både verksamhetens och arbetstagarnas behov. Utredningen har inte heller belyst hur förslaget påverkar partsförhål- landena och om det ger det stöd till den svagare parten som är en uppgift för lagstiftningen på detta område. Statliga kommittéer och utredningar ska enligt direktivet 1994:124 redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser av sina förslag. I regeringens proposition 1993/94:147 om jämställdhetspolitiken, Delad makt, delat ansvar, betonas regeringens ansvar för att alla poli- tiska mål och beslut ska genomsyras av ett könsperspektiv för att öka jämställdheten mellan könen och stärka kvinnornas ställning. Jag konstaterar att lagförslaget inte vare sig ur varje enskild föreslagen förändring eller totalt sett är tillräckligt bedömt ur jämställdhetssyn- punkt. En ordentlig analys skulle, enligt min mening, visa att förslaget innebär svårigheter för kvinnor att klara familjeansvar och heltidsarbete på de nya villkor arbetsgivare kan ställa och att det föreligger stor risk för informella rekryteringsbarriärer för kvinnor på grund av den beredskap till flexibilitet som arbetsgivare kan ställa som krav för anställning. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten , TCO Jag avvisar förslaget till ny arbetstidslag. Jag anser att möjlighet till en mer flexibel arbetstidsförläggning ger utrymme för en kortare arbetstid. Arbetstiden bör sänkas med senast vilket motsvarar 37,5 timmars arbetstid . Jag anser att vi bör ha en normerande arbetstidslag. Med lagen som bas ska vi, som , kunna träffa kollektivavtal för de anställda. Jag har i likhet med vad arbetstidskommittén konstaterat att det finns ett antal skäl som talar för att vissa delar i lagstiftningen fortsättningsvis till sin karaktär ska vara tvingande. Dels p.g.a. överväganden rörande hälsa och säkerhet men även p.g.a. att EG:s arbetstidsdirektiv fortsättningsvis kommer att ange yttre ramar för arbetstidsfrågorna. Arbetstidslagen ska vara ett yttersta skydd, så att de anställda får en god arbetsmiljö från såväl social som hälsomässig utgångspunkt. Ar- betstidens längd och förläggning är en viktig ingrediens i en god ar- betsmiljö. Arbetstidslagen ska vara ett komplement till arbetsmiljöla- gen. Arbetstidslagen har i debatten ifrågasatts med hänvisning till att ar- betslivets villkor regleras genom kollektivavtal. Att vara medlem i en facklig organisation innebär inte automatiskt att man omfattas av kollektivavtal. Det krävs att arbetsgivaren har tecknat ett kollektivavtal med den fackliga organisationen. Utvecklingen i samhället går mot en ökad andel av småföretag som innebär att förbunden rekryterar medlemmar på allt fler små arbetsplat- ser. Därmed får förbunden ofta motparter som är oorganiserade och inte omfattas av några kollektivavtal. har också medlemmar på arbetsplatser där det inte finns någon klubb som kan förvalta ett kollektivavtal, vilket försvårar den fackliga tillsynen av arbetstidsfrågorna. På sådana arbetsplatser är arbetstidslagen en trygg- het för den anställde. Vidare är den ett skydd för individen vid nyan- ställning och/eller vid en omreglering av anställningen. Individens inflytande över arbetstiden kan bara garanteras via lagar och avtal samt förstärkas av en god arbetsorganisation. Reservationer och särskilda yttranden Den nuvarande lagen är främst till för att skydda de anställda mot ohälsosamma arbetstider, vilket lagen gör genom att sätta normer för hur lång arbetstiden ska vara och reglera när arbetet ska utföras. Men lagen är helt dispositiv, vilket innebär att alla gränser kan åsidosättas, vilket i sin tur gör att det normerande syftet försvagas. När lagen nu öppnas så att veckoarbetstiden kan varieras i större ut- sträckning bör lagens gränser vara tydligare för vad som inte får överskridas i tidshänseende och i fråga om för- läggning av arbetstiden. Genom att lagen kommer att vila på civilrätts- lig grund kommer Arbetarskyddsstyrelsens tillsyn att falla bort och då anser jag att det bör finnas ett krav i lagen om att arbetsgivaren har en skyldighet att redovisa de anställdas arbetstider, övertidsuttag mm. Min uppfattning är att det generellt finns en stark individuell önskan om kortare arbetstid och större inflytande över förläggningen. Flexibi- litet kan öka den enskildes inflytande och detta bör ske utan att kollek- tivavtalets regler åsidosätts eller att den enskildes frihet sker på bekost- nad av att den fackliga organisationens roll förändras. Kommittén föreslår att lagstiftningen inte längre ska ställa krav på central medverkan i kollektivavtal, om avvikelser från lagen ska göras. I denna del av lagförslaget anser inte jag att kommittén har belyst konsekvenserna tillräckligt. Vad händer om en klubb - lokal nivå - tecknar ett avtal före förbundet - central nivå? Vad gäller om klubben tecknar ett avtal som står i strid med ett avtal som är tecknat av förbun- det? Arbetstidens längd påverkar hälsan, särskilt om flera långa arbetspass och arbetsveckor följer på varandra, vilket ökar belastningen på de anställda. Nattarbete och andra former av obekväma arbetstider ökar dessutom risken för olycksfall och sjukdom bland personalen. Denna typ av arbete kompenseras redan nu med att veckoarbetstiden är korta- re. Jag anser att eftersom lagen har kompletterats med ökade möjlighe- ter till flexibilitet bör beredskapstid räknas som ordinarie arbetstid motsvarande en femtedel av beredskapstiden. Jag anser vidare att jourbegreppet ska utgå ur lagen.