sou · GKB3145d2 · 1997-01-01 00:00:00 — Flexibilitet ur verksamhetssynpunkt beror alltså på i vilken utsträckning reglernas utformning möjliggör variationer i arbetstidsförhållanden på den nivå där reglerna faktiskt skall tillämpas. Arbetsmiljölagen utgår från det enskilda arbetsstället och föreskriver att lagens ändamål skall uppnås främst genom ett lokalt arbetsmiljöarbete. I avsnitt 7.2 utvecklas våra tankar om regleringen av arbetstiden på verksamhetsnivån i anslutning till vår genomgång av nuvarande och tänkta nya arbetstidsregler. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester Av betydelse för flexibiliteten är emellertid även lagstiftningens dis- positivitet, dvs. i vilken utsträckning arbetsmarknadens parter kan avvika från lagreglerna och därmed anpassa dem till olika verksamhe- ters skiftande behov. Det följer av våra utredningsdirektiv att vi skall bibehålla ett system enligt vilket arbetsmarknadens parter så långt möjligt ansvarar för arbetstidsfrågorna. I detta ligger naturligtvis att bibehålla arbetstidslagstiftningens dispositivitet där så är möjligt. Av betydelse ur verksamhetssynpunkt torde även vara på vilken nivå kollektivavtal om anpassningar av lagreglerna kan träffas. Det är främst den senare aspekten som skall bli föremål för diskussion i detta avsnitt. Arbetstidslagen föreskriver att avvikelser från lagreglerna får ske men förutsätter att det är central arbetstagarorganisation som antingen skall ingå eller godkänna avtalet. Är denna förutsättning uppfylld säger lagen emellertid ingenting om begränsningar som kollektivavtalsparterna har att iaktta. Fr.o.m. gäller dock att EG:s arbetstidsdirektiv måste iakttas vid avvikelser från arbetstidslagen. Kravet på central arbetstagarorganisations medverkan har syftat till att säkerställa att det skydd lagstiftningen föreskriver inte efterges om lagen avtalas bort. Innan vi närmare överväger vilka förändringar som kan tänkas i syfte att uppnå ett större mått av flexibilitet på verksamhetsnivå i detta av- seende pekar vi i nästa avsnitt på motsvarande regleringar i annan arbetsrättslig lagstiftning. 7.1.5Dispositiviteten i annan arbetsrättslig lagstiftning Den arbetsrättsliga lagstiftningen är i stor omfattning dispositiv. Lag- stiftningen är emellertid i huvudsak dispositiv till förmån för avvikelser i kollektivavtal, främst avtal som slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation. Vanligtvis gäller att det endast är vissa av reglerna som är dispositiva, medan lagens huvudprinciper är tvingande. Sålunda är regeln i lagen om anställningsskydd om att uppsägning måste vara sakligt grundad tvingande, bestämmelsen om uppsägnings- tid är emellertid dispositiv. Likaledes är rätten till ledighet enligt föräldraledighetslagen och till semester enligt semesterlagen tvingande, medan vissa andra regler i dessa lagar är dispositiva, t.ex. föräldra- ledighetslagens bestämmelse om anmälan om ledighet och semester- lagen bestämmelse om semesterår och intjänandeår. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester dispositiv i sin helhet, arbetsmiljölagen är dock en helt igenom tving- ande lag. Främst gäller alltså att avvikelser i syfte att anpassa lagarnas regler är tillåtna endast genom medverkan av central arbetstagarorganisation. Detta gäller t.ex. vid avvikelser från lagen om anställningsskydd, samt föräldra- och studieledighetslagarna. Det är dock av lagstiftaren förut- satt att den centrala arbetstagarorganisationen kan överlåta till den lokala att avtala om avvikelser från dispositiv lagstiftning, t.ex. i för- arbetena till LAS, prop. 1973:129, s. 233. I medbestämmandelagen finns emellertid inget krav på att avvikelser skall ske genom medverkan av central facklig organisation. Lagen tar snarare sin utgångspunkt i arbetsplatsen, och föreskriver att lagens syften – medbestämmande för arbetstagarsidan i arbets- och företags- ledning – skall uppnås genom lokala förhandlingar. Därav följer att även avvikelser från lagen kan avtalas lokalt. Även arbetstidslagen innehåller ett stadgande av innebörd att för vissa av lagens bestämmelser kan avtalas om avvikelser lokalt. Sådana avtal gäller emellertid endast för begränsad tid: en månad för avtalets ingående. Detsamma gäller för semesterlagen, i vilken huvudprincipen är att avvikelser förutsätter medverkan av central facklig organisation, men där avvikelse genom lokalt kollektivavtal kan göras beträffande vissa bestämmelser. Sålunda kan man lokalt avtala om annan semestertid än och om kortare sammanhängande ledighet än . 7.1.6Bör möjlighet till anpassningar av lagreglerna finnas på verksamhetsnivå? Arbetstiden är en central del i en rationell produktion och i arbetsorga- nisationen. Att anpassning kan ske av regler som fastställs centralt i lag eller avtal är således av stor betydelse för företag och förvaltningar. I den mån det skall vara möjligt att avvika från lagreglerna, bör av- vikelsemöjligheten – och därmed anpassbarheten till verksamhetens behov – finnas på den nivå där reglerna skall tillämpas? Motsatt fråga kan emellertid också ställas: är det nödvändigt att ändra lagstiftningen i det här avseendet? Inte minst de arbetsplatsbesök som vi har genomfört visar ju att lokala anpassningar redan sker. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester gällande dispositivitet b ygger på tanken att det måste vara möjligt att anpassa arbetstidslagstiftningen till olika branschbehov. Det verkar emellertid klart att olikheterna i verksamhet, och därmed behovet att anpassa regelverket, inte endast handlar om olikheter mellan branscher. Olikheter i behov och förutsättningar finns i högsta grad även på före- tag- och förvaltningsnivå, och det skall framhållas att detta även hand- lar om olika behov och förutsättningar bland de anställda. Ett bort- tagande av kravet på medverkan av central facklig organisation skulle därmed vara en signal från lagstiftaren att de lokala anpassningsbeho- ven tillmäts större betydelse. Det har dock ansetts att avvikelsemöjligheten skall finnas på central nivå på arbetstagarsidan för att säkerställa att lagstiftningens skyddsnivåer inte eftersätts. Skyddsaspekten torde således bli avgö- rande beträffande valet av nivå för möjliga avvikelser. Går det därför att resonera annorlunda i denna fråga än vid tidigare lagstiftnings- arbete? Vi menar att det finns skäl som talar för det. För det första avser vi att stärka den enskilde arbetstagaren i arbets- tidshänseende. För det andra skall påminnas om EG-direktivet, vilket – som vi konstaterade redan i delbetänkandet – medför begräns- ningar i arbetsmarknadsparternas avtalsfrihet. EG-direktivet syftar till arbetstagarnas säkerhet och hälsa. Det bör dock inte ankomma på lagstiftaren att föreskriva att verksam- hetsanpassningen måste ske på lokal nivå på arbetstagarsidan. Det kan tilläggas att lagstiftaren inte har tagit ställning till på vilken nivå avta- len skall slutas eller godkännas på arbetsgivarsidan. Vi menar att det främst är en intern fråga som bör beslutas inom varje organisation och att detta bör gälla även på arbetstagarsidan. I detta sammanhang kan nämnas att EG-direktivet medger avvikelser från de centrala bestäm- melserna i direktivet, genom kollektivavtal på nationell eller regional nivå. Men även på en lägre nivå om det tillåts i de nationella eller regionala avtalen. Det är således för organisationerna att själva be- stämma på vilken nivå det bör ske. Vi menar därför att inte heller EG- direktivet föranleder att lagstiftaren måste föreskriva på vilken nivå avvikelser skall beslutas. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester 7.2Nuvarande regler och möjliga föränd- ringar - diskussion om innehåll och syften I detta avsnitt går vi igenom arbetstidslagens nuvarande bestämmelser om ordinarie arbetstid, övertid, nödfallsövertid, mertid, jourtid och beredskap samt reglerna om vila och avbrott i arbetet. I anslutning till nämnda regler redogör vi dessutom för vilka förändringar vi anser vara motiverade. Det främsta motivet för denna genomgång är att försöka utröna syftena bakom arbetstidslagens nuvarande regler samt diskutera syften och innehåll i nya bestämmelser. Som vi konstaterade i avsnitten 5.4 och 5.7 kan en större flexibilitet i regelsystemet endast skapas inom skyddslagstiftningens ram. Vi måste därför klarlägga och renodla lag- reglernas syften. På varje punkt presenterar vi förslag till förändringar vad gäller de olika reglernas innehåll. Först ger vi emellertid en översikt över inne- hållet i den rapport som kommittén beställt om sambanden mellan olika arbetstidsförhållanden och hälsa och säkerhet. 7.2.1Regler till skydd för arbetstagarnas säkerhet och hälsa Vad säger vetenskapen? På uppdrag av kommittén har de vetenskapliga rönen om sambandet mellan arbetstid och hälsa sammanställts av professor vid . Vi ger inled- ningsvis i detta avsnitt en kort resumé av rapporten. För rapporten i sin helhet hänvisar vi till bilaga 12. Rapporten behandlar hur oregelbundna arbetstider påverkar hälsan – huvudsakligen hjärt- och kärlsjukdomar, mag- och tarmsjukdomar, sömn, vakenhet och trötthet samt olycksrisk. Vidare diskuteras olika aspekter på mängden arbete och arbetstagarens inflytande på sin ar- betstid. Rapporten tar upp ett antal metodproblem som uppkommer vid undersökningar av hälsa och ohälsa kopplad till olika arbetstidsför- hållanden. Vad gäller t.ex. skiftarbete innebär det urval som sker till sådant arbete, att skiftarbetande från början förmodligen är friskare än andra anställda. Likaså är det de friskaste som stannar kvar i skift- arbete. Slutsatsen blir alltså att skiftarbetare utgör ett positivt urval med avseende på hälsa. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester Hälsoeffekterna av arbetstider har ett nära samband med dygnsrytm och sömn. Så gott som alla fysiologiska och psykologiska funktioner pendlar mellan höga och låga värden , funktionerna uppvisar således ett rytmiskt beteende under en 24- timmarsperiod. Anpassning av dygnsrytmen till natt- eller morgon- arbete är svårt. Bl.a. beroende på dygnsljusets inverkan på människan kan inte ens de ständigt nattarbetande helt anpassa sin fysiologi till nattarbete. Sömnens funktion är inte helt utredd men minimibehovet av sömn tycks ligga omkring – på lång sikt. På kort sikt, från dag till dag, har en sömnminskning från 8 endast en marginell inverkan. Sömnbrist kompenseras framförallt med en mer intensiv djupsömn. Kroppens biologiska dygnsrytm är alltså inställd på aktivitet och vila under nattetid. Då människan endast marginellt anpas- sar sig till natt- eller morgonarbete genomförs sådana arbetspass i stark konflikt med de biologiska förutsättningarna för arbete. Skiftarbete, särskilt natt- och morgonskift, ger kraftiga akuta sömnstörningar, sänkt prestationsförmåga och ökad olycksrisk. Det finns studier som visar ett klart samband mellan skiftarbete där nattarbete ingår och hjärt- och kärlsjukdom. Oregelbundna arbetstider förefaller tydligt kopplade till framförallt mag- och tarmsjukdomar. Studier visar också att oregelbundna arbets- tider medför vissa sociala störningar, framförallt vad gäller deltagande i regelbundna aktiviteter, och att kvinnor drabbas hårdare än män, sannolikt beroende på ett större ansvar för familjen. I och internationellt finns det en trend mot långa arbetspass och komprimerade arbetsveckor. Längre arbetspass över ett färre antal dagar ger en längre sammanhängande ledighet och färre resor till och från arbetet. En rad fördelar kan vinnas – t.ex. kan förutsättningarna för samvaro med barnen förbättras, och minskade kostnader för barntillsyn – om föräldrarna kan förlägga sina arbetspass till olika dagar. Det finns inte några etablerade vetenskapliga kriterier för maximal arbetstid. Det är i stället, framhåller rapporten, kraven på återhämt- ningstid, dygns- och veckovila, som sannolikt utgör den yttersta be- gränsningen ur fysiologisk synpunkt. Detta innebär att schemalagda arbetspass aldrig bör överstiga . Om arbetet är tungt, stres- sande, monotont eller på andra sätt belastande bör arbetspasset inte överskrida . Det framhålls dock att det saknas avgörande Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester forskning för att mera exakt kvantifiera sambandet mellan långa ar- betspass och hälsa/säkerhet. Vad gäller arbetstidens totala omfattning, i vilken alltså ingår även övertid, sägs i rapporten att effekter på hälsa och säkerhet är uppenbart individuell. Ålder, kön, hälsostatus, familjesituation m.m. har stor betydelse. För yrken med måttlig belastning torde den övre gränsen för arbetstidens totala omfattning ligga någonstans mellan 48 och . Avgörande forskning saknas dock. Vad slutligen gäller arbetstagarnas möjligheter till inflytande över sina arbetstidsförhållanden, visar studier att den viktigaste enskilda faktorn bakom en positiv inställning till arbetstiden är graden av upplevt infly- tande. Inställningen till arbetstiden är enligt dessa studier den faktor som har den närmaste kopplingen till inställningen till arbetssituationen i sin helhet. Enligt rapporten tyder detta på att arbetstiden är ett viktigt men sannolikt underskattat instrument för att förbättra arbetsmiljö och arbetstillfredsställelse. Även om självvalda arbetstider har ett mycket positivt värde för arbetstagarna visar dock rapporten att mycket litet är känt om inflytande och valfrihet samt effekter på hälsa och säkerhet. Den forskning vi tagit del av visar att det finns vissa vetenskapliga rön om sambandet mellan arbetstid samt hälsa och säkerhet. I övervägan- den om arbetstidsregler vars syfte är arbetstagarnas säkerhet och hälsa måste emellertid beaktas att forskningen om vissa samband, t.ex. effekterna av mängden arbetstid på hälsa och säkerhet, inte är tillräck- lig för säkra slutsatser. Dessutom är arbetstiden endast en av flera faktorer som har betydelse för säkerhet och hälsa. Det är helheten av arbetsmiljöfaktorer och de rent individuella förutsättningarna hos arbetstagaren som avgör om arbetsmiljön är sådan att risk för ohälsa eller olycksfall föreligger. Vidare finns det inga entydiga kriterier för vad som skall anses vara särskilt betungande arbeten. De senare iakttagelserna gör att vi menar att arbetstidsbestämmelsernas samband med arbetsmiljölagen måste göras tydligare. Arbetsmiljölagen utgår från det enskilda arbetsstället och den enskilda arbetstagaren samt sätter in de olika arbetsmiljöfaktorerna i en helhetssyn på arbetsmiljön. Sambandet mellan arbetstids- och arbetsmiljölagarna finns . I arbetsmiljölagens andra kapitel, om arbetsmiljöns beskaffenhet, hänvisas till arbetstidslagen. Den senare innehåller f.n. endast en hänvisning till de särskilda bestämmelser om minderåriga som finns i Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester arbetsmiljölagens femte kapitel. Fr.o.m. innehåller dock arbetstidslagen en hänvisning till arbetsmiljölagen 2 kap. 1 §. Denna ändring gjordes i enlighet med förslagen i propositionen om förändringar i arbetstidslagen med anledning av EG:s ar- betstidsdirektiv. Förslagen i propositionen grundade sig på vårt delbe- tänkande. Vi vill emellertid föreslå att sambandet nu görs ännu tydli- gare och att därmed en allmän hänvisning görs i arbetstidslagen till arbetsmiljölagen. Vidare vill vi föreslå att den allmänna insikten om människans biolo- giska funktioner och förutsättningar bör utgöra grunden för arbetstids- regler till skydd för arbetstagarnas säkerhet och hälsa. I det följande går vi igenom de regler som aktualiseras i den nuvarande arbetstidslagen samt ger förslag till ändringar. Det finns två skäl som talar för att lagstiftningens regler till skydd för arbetstagarnas säkerhet och hälsa skall vara bindande. Det första skälet är de ovan redovisade vetenskap- liga rönen om människans biologiska funktioner och förutsättningar och sambanden med arbetstid. Det andra skälet är att EG:s arbetstids- direktiv föreskriver ett antal regler som till sin karaktär är bindande. Avvikelser medges visserligen, men om så sker skall arbetstagarna erhålla motsvarande kompensationsledighet eller, i undantagsfall lämpligt skydd. Om de bindande reglerna anges direkt i lag undviks de tillämpningssvårigheter som följer av de lagändringar som träder i kraft Vi vill i detta sammanhang också slå fast följande. I den beskrivning av lagstiftningens bakgrund och syften som gavs inledningsvis i avsnitt 5.2, konstaterade vi att arbetstidslagstiftningen grundläggande uppgift efter hand blivit att ange ett antal arbetstidsnormer. Reglerna anger de normer som bör gälla i fråga om den tid som arbetstagarna får användas till arbete. Normerna är av värde inte minst som underlag för arbetsmarknadsparternas diskussioner om arbetstid. Vi kommer i detta avsnitt att föreslå bestämmelser som syftar till arbetstagarnas säkerhet och hälsa och att dessa bestämmelser till sin karaktär skall vara bin- dande. Dessa lagregler kommer därmed inte längre att främst ange det som kan betraktas som normalt, i stället kommer reglerna ange de yttersta gränserna för vad som skall gälla i fråga om arbetstid. De kommer även i fortsättningen kunna utgöra underlag för arbetsmark- nadsparternas diskussioner, men i den meningen att de anger inom vilka gränser parternas avtal måste hållas. På varje punkt kommer vi att diskutera flexibiliteten ur arbetstagar- och verksamhetssynpunkt. Innan vi går in på de olika reglerna skall dock SOU 1996:145 Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester 201 ytterligare något sägas om arbetstidsreglernas samband med arbetsmiljölagen. En tydligare koppling till arbetsmiljölagen Det är således inte meningsfullt att betrakta arbetstidsregler för sig och att inte sätta in arbetstiden i ett vidare arbetsmiljösammanhang. Ar- betsmiljölagen bygger på synsättet att det är helheten i arbetsmiljön som avgör om dess beskaffenhet skall anses vara acceptabel eller inte. Arbetstiden är endast en av flera arbetsmiljöfaktorer. Arbetsmiljö- lagens andra kapitel innehåller bestämmelser om arbetsmiljöns be- skaffenhet. Dessutom utgår arbetsmiljölagen från den enskilde arbets- tagaren. I 2 kap. 1 § tredje stycket anges att arbetstagaren skall ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen arbetssituation samt i förändrings- och utvecklingsarbete som rör hans eget arbete . I 3 kap. 3 § andra stycket sägs vidare att arbetsgivaren skall genom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta annan lämplig åtgärd ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsättningar för arbetet. Vid arbetets planläggning och anordnande skall beaktas att människors förutsätt- ningar att utföra arbetsuppgifter är olika . Arbetsmiljölagen utgår även från det enskilda arbetsstället. Det är framförallt genom ett lokalt arbetsmiljöarbete, på de olika arbetsställena, som lagens ändamål (1 kap. 1 §) om att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö, skall ernås. Vi menar att dessa faktorer gör det synnerligen angeläget att ytterligare tydliggöra sambandet mellan arbetstidbestämmelserna och arbetsmiljö- lagen. Arbetsmiljölagens helhetssyn inkluderar arbetstidsförhållanden och det är alltså arbetsmiljölagen som ytterst avgör om arbetsmiljön, t.ex. vissa arbetstidsförhållanden, är av godtagbar beskaffenhet. Risken för olycksfall vid arbete under t.ex. natten torde vara större om arbetet i sig innebär risker, såsom vid b yggnadsarbete, än om arbetet består i skrivarbete på ett kontor, osv. Arbetsmiljölagens synsätt vad gäller den enskilde arbetstagaren och det enskilda arbetsstället är i linje med vad vi ovan föreslagit angående utformningen av regler som sätter den enskilde arbetstagaren och verksamheten i centrum. Även arbetstids- bestämmelserna borde således utgå från det enskilda arbetsstället. Det är där det finns bäst förutsättningar att planera och förlägga arbetstiden så att både arbetstagarnas och verksamheternas behov blir tillfreds- ställda. Bör då arbetstidsreglerna skrivas in i arbetsmiljölagen? Frågeställ- ningen om arbetstidsreglernas plats i lagstiftningen är inte ny. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester nuvarande arbetstidslags tillkomst redogjordes för ett antal skäl för den ena eller den andra lösningen. Efter att ha konstaterat att det mesta talade för att alla arbetstidsbestämmelser borde finnas i en lag, sades i SOU 1981:5 (s. 143 ff) att utgångspunkten var att arbetstiden är en arbetsmiljöfråga. Nära till hands låg därför att bestämmelserna borde finnas i arbetsmiljölagen. Mot detta talade att lagen skulle komma att innehålla ett oproportionerligt stort inslag av arbetstidsbestämmelser. Vidare hade inte arbetstidsfrågorna samma tillämpningsområde som övriga lagen, särskilda undantag angående detta skulle därför behövt införas. Om en del närmare föreskrifter om arbetstid utformades som föreskrifter av Arbetarskyddsstyrelsen skulle det stora arbetstidsinsla- get i lagen kunna bli mindre. Då mycket av de regelsystem som skulle komma att föreslås hade karaktären av allmänna normer och därmed borde meddelas i lag, menade man emellertid att detta inte var en framkomlig väg. Utredningen stannade för en lösning som ledde fram till den nuvarande lagen. Man menade att fördelen med en sådan lösning var att alla bestämmelser om arbetstid samlas i en lag. Arbetstidsbestämmelserna för unga arbetstagare bibehölls dock i arbetsmiljölagen. Vidare kunde arbetsmiljölagens tillämpningsregler förenklas och de arbetstids- bestämmelser som fram till dess funnits i arbetsmiljölagen, bl.a. om nattvila, kunde tas bort och föras in i annan lag, vilket medförde att lagens karaktär av ramlag förstärktes. Avslutningsvis sades det vara en fördel att partsdisposiviteten togs bort ur en i övrigt tvingande lag. För att tydliggöra sambanden mellan en ny arbetstidslag och arbetsmiljö- lagen infördes emellertid hänvisningen i den senare till arbetstidslagen. Finns det då anledning att resonera annorlunda vad gäller arbets- tidsfrågornas plats i lagstiftningen? Möjligen kan så vara fallet. De ändringar som gjordes i arbetsmiljölagen 1991 stärkte synen på de enskilda arbetstagarnas möjligheter till inflytande. I propositionen om vissa ändringar i arbetsmiljölagen (prop. 1990/91:140) framhölls att syftet med förändringarna var att lyfta fram de arbetsorganisatoriska och de psykosociala arbetsmiljöfrågorna. Den enskilde måste, sades det, på ett nytt sätt placeras i centrum och få möjligheter och förut- sättningar att aktivt delta i utformningen av sitt eget arbete (s. 28). Lagförarbetena framhöll vidare att några av de viktigaste förutsätt- ningarna för ett bättre arbetsliv är ett rikt arbetsinnehåll och möjlighe- terna för den enskilde att själv påverka sin arbetssituation (a.a. s. 33). Vi stannar dock för en lösning som innebär att arbetstidsreglerna även fortsättningsvis bör ingå i en särskild arbetstidslag. Förslag till nya lagregler om arbetstid och semester anser vi att de argument som framhölls vid lagändringen 1982 fortfa- rande får anses gälla. Dessutom vill vi, som nämnts, göra arbetstidsla- gen till en civilrättslig lag. Sambandet mellan arbetsmiljölagen och arbetstidslagen bör emellertid förstärkas ytterligare och arbetstidslagen bör bygga på samma gr undprinciper som arbetsmiljölagen enligt vad som ovan anförts, dvs. arbetstiden är endast en av flera arbetsmiljö- faktorer, helheten i arbetsmiljön är avgörande för om dess beskaffenhet kan anses vara acceptabel; den enskilde arbetstagaren sätts i centrum för bedömningen av arbetsmiljön; det enskilda arbetsstället är utgångs- punkten för arbetsmiljöarbetet . Lagtekniskt bör dock detta ske genom en allmän hänvisning i arbetstidslagen till arbetsmiljölagen. Regler om vila och återhämtning - rast och arbetspauser Kunskapen om människans biologiska funktioner och förutsättningar innebär således att regler bör utformas som ger arbetstagarna rätt till vila och återhämtning under arbetsdagen, per arbetsdygn och . Lagen bör därmed föreskriva en skyldighet för arbetsgivaren att anordna arbetet så att dessa viloperioder kan tas ut av arbetstagarna.