sou · GKB3176 · 1997-01-01 00:00:00 — Förhållandena är föremål för Radio- och granskning. Tillståndshavarna sänder centralproducerade program under sammanlagt i ett förmiddags- och ett kvällsblock. dagen (–16.00) sker regionala sändningar från , Göte- borg, och . Såväl de nationella som de regionala sändningarna innehåller lokala fönster varje timme, med nyheter, reklam m.m. natten sker lokala sändningar från resp. tillståndshavare. Anslutna tillståndshavare: 18 st. SOU 1996: 176 Mediaintressenter /KB () /KB () Radio 106,1 KB () Radio KB () Radiointressenter KB () Giga KB () Radio KB () Radio Ö-vik KB () 106,5 i KB () Per (Västerbergslagen) De två sistnämnda tillståndshavarna har ännu inte inlett sändningar. I några av tillståndshavarbolagen återkommer följande delägare, dock utan ensam majoritet; Ett (i sin tur ägt av TidningsAB Stampen) samt NET-Videoproduktion & TV i (i sin tur ägt av ). I övrigt ägs bolagen vanligen av en lokal dagstidning till- sammans med köpmannaföreningen på orten. Dessa förhållanden gäller . har tillståndshavarna kommit överens med Z- Radio-nätet om samarbete mellan näten. Samarbetet innebär att Z-Radio an- svarar för programproduktion för samtliga stationer anslutna till Rix-nätet och Z-Radio-näten. (ett företag inom MTG/) säljer annonstid för båda näten. Programmen är således centralt producerade för både Rix-nätet och Z- Radio-nätet. Under sänds en central programfeed, vilken kan avbrytas av de enskilda tillståndshavarna vid bestämda tillfällen varje timme för nyheter, lokal reklam och andra lokala meddelanden. Andelen lokalt producerat programmaterial som sänds på detta sätt varierar mellan de olika stationerna och uppgår enligt nätföreträdares uppgifter till i genomsnitt (exkl. reklam). sänder stationerna musik som i vissa fall bygger på centralt sammansatta spellistor. Anslutna tillståndshavare: 15 st. G-E Cityradio i () G-E Cityradio i () (Dessa tre tillståndshavare har beslutat att inte exklusivt anlita SRAB för riksannonsförsäljning, varför dessa även skulle kunna föras in under övriga nedan) Fria Radiobolaget i () () () Svensk Radiopartner () Fria Media i () () () (/) Fria Media i () () (), ägt av AB och , sköter riksannonsförsäljning på uppdrag av de anslutna till- ståndshavarna. I många av tillståndshavarbolagen återkommer följande del- ägare, dock utan ensam majoritet; AB, /, och . Praktiskt taget allt programmaterial som sänds av tillståndshavarna i nätet är egenproducerat. Programmaterialet har en klar lokal förankring. Anslutna tillståndshavare: 11 st. Z Radio 101,9 AB () (Sändningstiden uthyrd till P4 Radio ) i () Forum & Marknad 107,7 i () Reklammedia i () Reklammedia i () () () SOU 1996: 176 Radio 2001 AB () (Trestadsområdet) (/Åre) Z , helägt av IndustriförvaltningsAB genom Medvik i , har franchiseavtal med de tio anslutna tillståndshavar- na. Avtalet innebär följande. Z tillhandahåller försäljning av rikstäckande reklamtid (genom ), marknadsföring, tekniskt stöd samt leverans av program . Avtalen löper i taget med sex månaders uppsägningstid. I så gott som samtliga tillstånds- havarbolag återkommer Z som delägare, dock utan egen majoritet. Förhållandena är föremål för Radio- och granskning. Programmen är centralt producerade och sänds inom både Z-Radio-nätet och Rix-nätet som beskrivits tidigare. F. Övriga (ej nätverksbundna) Antal tillståndshavare: 9 st. Inom klammer anges om den rikstäckande annonsförsäljningen sker i egen regi eller genom annan. () [Airtime och egen] Media och Reklamförsäljning i () [Airtime] () [egen] (), [egen] () [egen] () [Annonsbolaget och egen] Gold 105 AB () [Annonsbolaget och egen] FM 100,8 () [egen] (, sändningar har ej inletts) Inom kretsen av fristående tillståndshavare är så gott som allt material egenproducerat. Hos vissa av dessa tillståndshavare har programmaterialet en klar lokal förankring. Några av tillståndshavarna bedriver nischstationer, med självständig verksamhet men utan lokal förankring. 2.6 Vilka är problemen? I direktiven till kommittén har redovisats de problem som ansetts föreligga i lokalradion och de frågor som skall vara föremål för en översyn, nämligen urvalsförfarandet, ägarsamband och programinnehåll. De faktiska förhållanden som kommittén kunnat iaktta vid kartläggningen av lokalradion avviker inte på något väsentligt sätt från vad som beskrivits som problem i direktiven och i betänkande (1994/95:KU25 s. 3). Allmänt bör påpekas att förekomsten av samarbete mellan tillståndshavarna i sig inte är negativt. Däremot kan vissa mer eller mindre typiska effekter av nätverken utgöra problem. Sålunda har kommittén från sina utgångspunkter inget att anföra mot annonsförsäljningsnätverk medan däremot ägandenätverk typiskt står i motsatsförhållande till intentionerna om självständiga stationer med lokalt förankrat ägande. Till övervägande del är de lokala stationerna starkt beroende av eller del av centrala programnätverk. För kring hälften av tillståndshavarna är det direkt missvisande att tala om lokala radiostationer. Typiskt för de utvecklade pro- gramnätverken är att dessa tillståndshavares rättigheter istället utnyttjas för rikssändningar med i bästa fall smärre regionala eller lokala fönster. Programutbudet i lokalradion består till en liten del av program med lokal inriktning och bara i finns plats för nischstationer med en egen tydlig profil. Ägandet är koncentrerat. I ett par av näten äger eller kontrollerar en stark ägare i realiteten alla tillståndsbolagen och i ytterligare ett par nät dominerar en stark ägare genom ägarandelar i många av tillståndsbolagen. till programutbudet måste det sägas att endast en mindre del av till- ståndshavarna bedriver en verksamhet som någorlunda motsvarar lagstifta- rens intentioner. I förhållande till ägandet är denna andel än mindre eftersom ett antal av de tillståndshavare som bedriver mer lokalt inriktad och program- mässigt fristående verksamhet ändå har centrala ägare. Därmed är det en mycket liten del av tillståndshavarna som verkar under förhållanden som i alla delar sammanfaller med tankarna i reformen. Företrädare för branschen har inför kommittén hävdat att det kom- mer att ske en ökning av andelen lokalt inriktade program. Tendensen från lokalradions start med en ökad användning av gemensamt programmaterial har dock inte mattats (t.ex. utnyttjar nu två av näten samma centrala pro- grammaterial). Att därtill koncentrationen i ägandet successivt ökar är oom- tvistligt. De starka ägarbolagen i de olika näten övertar genom närstående bolag eller privatpersoner allt större andelar i tillståndshavarbolagen. Om överlåtelser äger rum är det redan etablerade ägargrupper som köper tillstån- den. Bara i enstaka undantagsfall har överlåtelserna inneburit att någon ny ägare tillkommit. SOU 1996: 176 Det är förenklat att söka enskilda orsaker till utvecklingen. Utvecklingen är ett resultat av samverkande faktorer, av lagstiftning och intressenternas eko- nomiska överväganden i samspel, och det förhållandet att möjligheten till etablering är begränsad. Tendenserna till nätverk finns i alla länder oavsett regelsystem. Det är na- turligt att se nätverken som ett uttryck för rationellt ekonomiskt handlande i en marknadsekonomi. Samarbete på olika plan i syfte att nedbringa kostnader och expansion genom uppköp eller samgående förekommer allmänt i mark- nadsekonomier. Nätens framväxt och koncentrationen av ägandet är med andra ord en process som inte är driven av hur reglerna utformas och inte kan ses som en verkan av reglerna. En reglering kan däremot genom sin utformning mer eller mindre fram- gångsrikt ingripa i en sådan process och motverka nätverk och kedjeföretag i olika former. Det är uppenbart att utformningen av lokalradiolagens regler om ägande och programproduktion inte fyllt en sådan uppgift. De kan därmed sägas indirekt ha gynnat utvecklingen av nätverk. Frågan om modellen för tillståndsgivning bidragit till utvecklingen av näten är svårare att entydigt besvara. Enligt det redovisade synsättet hade program och annonsnätverk troligen förekommit i hög grad även med en annan tillståndshavarkrets om program- och annonsregler varit desamma. Sett ur perspektivet ägarkoncentration anser dock kommittén att modellen för tillståndsgivning bidragit till att få självständiga röster tillkommit. Genom auktionerna har de inom mediebranschen etablerade aktörerna med förmåga till stora och långsiktiga investeringar på ett enkelt sätt kunnat vinna kontroll över lokalradion. Därmed missgynnades de aktörer vilkas ambitioner var att göra en småskalig lokal radio i ett format som mer överensstämde med inten- tionerna med lagstiftningen. Med ett vidare synsätt förhindrades en utveckling mot ett bredare medieägande eftersom de som – hypotetiskt – genom en lokalradioetablering småningom kunnat expandera inom mediebranschen betagits denna möjlighet. Indirekt kan även urvalsmetoden ha bidragit till den snabba utvecklingen av programnätverk eftersom de aktörer som förvärvat tillstånden typiskt sett haft andra avsikter med sin verksamhet än de som inte kunnat erhålla tillstånd. Valet av avgiftsvilja som det enda urvalskriteriet har enligt kommitténs mening bidragit till att koncentrera ägandet och motverkat intentionerna med lagstiftningen i detta hänseende samt sannolikt varit av viss betydelse för pro- gramutbudets likriktning. Vad gäller själva avgifterna är kommitténs uppfattning att utvecklingen mot program- och annonsnätverk bara till liten del förklaras av avgifternas storlek. Utvecklingen hade – med nuvarande regler – sannolikt blivit den- samma med lägre eller inga avgifter. Möjligen har de höga avgifterna påskyn- dat nätverksutvecklingen. I närradion sänder drygt 1 100 tillståndshavare ljudradiopro- gram. Sändningarna äger rum på ca 150 platser i landet. Radiosändarna är re- gelmässigt svaga, mellan 10 och , och sändningsområdena inte större än den kommun där sändningarna äger rum. Undantagsvis förekom- mer det dock att två små kommuner fått utgöra ett sändningsområde. Antalet tillståndshavare har sjunkit drastiskt. när närradioverksamheten fick en fast form ökade antalet tillståndshavare successivt för att i slutet av decenniet plana ut kring drygt 2 000 tillståndshavare. Ända fram till behölls denna nivå men därefter inleddes en kraftig tillbakagång, med drygt 1 600 kvarvarande tillstånd vid utgången av året och 1 400 vid utgången av . Tillbaka- gången sammanföll tidsmässigt tämligen väl med starten av lokalradion och kan därför till någon del förklaras av den nya radioformens introduktion. Antalet tillstånd som återkallats, främst på grund av obetalda sänd- ningstidsavgifter eller bristande sändningsverksamhet, har ökat , från ca 160 till ca 330 . Antalet återkallade tillstånd genom Radio- och beslut uppvägdes dock tämligen väl av antalet beviljade nya sändningstillstånd (732 åter- kallade, 642 nya). Emellertid visade inte det totala antalet sändningstimmar en tillbakagång i proportion till minskningen i antalet sändningstillstånd. Tvärtom fortsatte an- talet sändningstimmar att öka trots att sammanslutningarna med sändnings- tillstånd blev allt färre. skedde en kraftig ökning, från . Först skedde så en tillbakagång . Tillbakagången torde i realiteten vara något större eftersom den del av när- radioföreningarnas sändningar som tidigare ägde rum på s.k. öppen tid nu- mera registreras. Vid en jämförelse är antalet sändningstimmar per förening och år ändå mer än det dubbla när antalet deltagande föreningar var som störst. SOU 1996: 176 Statistiken visar således att de allt färre tillståndshavarna generellt har allt längre sändningar. Inom närradion har alltid funnits variationer i radioverksamhetens inrikt- ning. Något förenklat har man talat om en traditionell föreningsradio, idé- baserad och ibland riktad till en trängre lyssnarkrets, samt en lättsammare allmänradio med stor del musik. En vunnen erfarenhet av dessa två former är att den traditionella föreningsradion har relativt korta sändningar och att all- mänradion tenderar att sända i längre block. Den redovisade statistiken kan bl.a. tyda på att den traditionella föreningsradion är på tillbakagång. Förhållandet kan också uttryckas som att närradion ändrar karaktär. Utvecklingen på avgiftssidan ger bl.a. en bild av användandet av reklam i närradion. Sedan reklamförbudet upphävdes har de till- ståndshavare som inte sänder reklam kunnat erhålla avgiftsbefrielse. För de reklamsändande bibehölls samma avgift som tidigare, per påbörjad sändningstimme. Eftersom en stor del av tillståndshavarna inte sänder reklam, särskilt då inte den traditionella föreningsradion, förväntades att detta skulle resultera i rejält minskade intäkter för staten. Så blev dock till en början inte fallet. Statens intäkter var i det närmaste oförändrade trots att majoriteten av tillståndshavarna sökte och erhöll avgiftsbefrielse. Förklaringen var att de reklamsändande tillståndshavarna kraftigt dominerade verksamheten genom sin höga andel av den totala sändningstiden, som sändningstiden fortsatte att öka. uppskattade i en årsredovisning /1994 att ca 10–av tillståndshavarna hade 70–av sänd- ningstiden. Vid en närmare beräkning som gjordes av nämnden konstaterades att av tillståndshavarna som sände mer än svarade för av sändningstiden. Dessa tillstånds- havare hade inte sökt avgiftsbefrielse och förmodades ha sänt reklam. Av statistiken över avgiftsbefrielse och intäkter per kvartal och framåt kan en tydlig tendens mot minskad reklamanvändning iakt- tas. Allt större andel av sändningstimmarna är avgiftsbefriade (är deklarerade som reklamfria av tillståndshavarna) och statens intäkter sjunker . var av de registrerade sändningstimmar- na reklamfria, sista kvartalet var av sändningstimmarna reklamfria. Utvecklingen för pekar mot en halvering av statens intäk- ter jämfört 1993 och 1994, från mellan 4–till . Allt fler av de sändande föreningarna ansöker om avgiftsbefrielse. Det kan alltså konstateras att det finns en klar trend mot att allt färre tillståndshavare sänder reklam och att allt färre sändningstimmar, såväl totalt som proportionellt, är reklamfinansierade. har utbyggnaden av närradion avstannat och antalet sändningsmöjligheter (närradiostationer) har därefter legat tämligen stabilt kring ca 150 stycken, fördelade på något färre orter. Normalt är en sändningsmöjlighet knuten till en kommun eftersom den nuvarande lagstift- ningen utgår från kommunen som en naturlig avgränsning. Målsättningen är att möjligheten för sammanslutningar att sända närradio skall finnas i var kommun och att sändningarna skall nå hela kommunen. Såväl nyetablering som nedläggning av närradioverksamhet är marginell. Det rör sig för närva- rande om ett par orter som tillkommer resp. försvinner. Den totala sändningstiden, som kraftigt flukturerat, har således fördelats över ungefär lika många sändningsmöjligheter och sändningarna har ägt rum över väsentligen samma orter. Tillgången på ledig sändningstid är ur olika aspekter av stort intresse. Bl.a. är tillgången på sändningstid av betydelse för tillkommande samman- slutningars möjlighet att få sända och att utöka sina sänd- ningar. Tillgången på ledig sändningstid varierar stort från ort till ort. På vissa orter sänds närradio i någon form så gott som dygnet runt, på andra kanske sändningar bara äger rum . Av den totalt tillgäng- liga sändningstiden på 150 platser äger sändningar rum under ca en tredjedel av tiden. Sker jämförelsen med tillgänglig (06.00–18.00) är två tredje- delar tagen i anspråk och med dag- och (06.00–24.00) knappt hälf- ten. Jämförelser av detta slag ger dock bara en mycket översiktlig bild över tillgången på sändningstid. Vid en något mer ingående studie kan stora lokala skillnader urskiljas, även mellan orter där sändningstiden är utnyttjad närmast till fullo. På majoriteten av orterna finns gott om ledig sändningstid. Även attraktiv sändningstid och kväll är tillgänglig. En del av sänd- ningsmöjligheterna måste i det närmaste betecknas som underutnyttjade. Avsaknaden av sändningar är ett problem. Åtminstone ett femtiotal orter med kan föras till denna grupp. Bara på ca ett trettiotal orter/sändningsmöjligheter är sändningstiden i det närmaste fullt utnyttjad (i bemärkelsen all dag- och ). Endast på ett tiotal av dessa orter kan konkurrensen om sändningstid sägas vara reell utifrån ett föreningsradioperspektiv, dvs. att det är många sändande sammanslutningar som delar på den tillgängliga sändningstiden. De övriga orterna i gruppen kännetecknas av att en eller två tillståndshavare och/eller närradioföreningen innehar all sändningstid. En sådan utveckling är bara möjlig om efterfrågan på sändningstid från föreningslivet är begränsad. I de sistnämnda fallen är det uppenbart att ett antal nytillkomna sammanslutningar skulle kunna beredas sändningsutrymme, ytterst genom beslut av Radio- och . SOU 1996: 176 Efterfrågan på sändningstid inom närradion överstiger inte tillgången. Det finns tämligen gott om ledig attraktiv sändningstid på i stort sett alla orter. Ytterligare en indikation på att konkurrensen om sändningstid är begränsad utgör minskningen i tvister om sändningstid hos Radio- och . Antalet sådana tvister har minskat kraftigt , från mellan 15 och 20 till enbart 3 sista . Närradions sändningsområden har långsamt utökats . Sändarna har tillåtits att bli starkare och täcka större områden, först genom dåvarande rättstillämpning och sedan genom lagreform som uttryckligen tillät kommuntäckning. har genom formella beslut tillåtits kommuntäckande sändningar i ett 30-tal kommuner. I realiteten torde kommuntäckning förekomma på betydligt fler av orterna eftersom tidigare be- slut om geografisk täckning och justeringar av radiosändarna medfört sådan räckvidd. I genomförda lyssnarundersökningar sedan lokalradions start har när- radion regelmässigt haft låga, ibland knappt mätbara, lyssnarsiffror. Undan- tag från detta finns dock på flera orter. Det är dock svårt att bedöma om närradiolyssnandet gått tillbaka – de tidigare undersökningarna är få och de nuvarande primärt inriktade på jämförelser mellan olika lokalradiostationer och riksradion. Allmänt har utifrån den ökade konkurrensen inom ljudradio och TV antagits att närradion skulle få allt svårare att nå lyssnare. Radio- och handläggning av tillståndsgivning, sändningstider och avgifter sysselsätter enligt verkets egna beräkningar ca 7 årsarbetskrafter. Antalet ärenden är stort och innefattar vid sidan av tillståndsgivning och olika tvistelösande beslut huvudsakligen många enkla beslut, till övervägande del av registrerande karaktär, om sändningstider, avgifter och avgiftsbefrielse. Ordningen med att myndighetsbeslut om sändningstid och registrering måste föreligga för varje sändningstimme har kritiserats av tillståndshavarna eftersom detta innebär ständiga ansökningar till Radio- och . Antalet sådana ärenden uppgår till kring 5 000 . Ett av syftena med en tidigare utredning (SOU 1990:70 – Lokalt ledd närradio) var att föreslå en annan modell för detta. En delförklaring till systemet är att avgiftsbeläggningen av närradion sker utifrån utnyttjad sändningstid och det därför är nödvändigt att registrera Genom den möjlighet till avgiftsbefrielse för icke reklamsän- dande föreningar som infördes vid den senaste lagreformen komplicerades avgiftshanteringen ytterligare genom att tillståndshavarna för att erhålla be- frielse, i efterhand varje kvartal måste inge en deklaration. ärenden är ca 3 000 och tar i det närmaste en årsarbetskraft i anspråk. Även systemet med ansökningar om avgiftsbefrielse är impopulärt hos till- ståndshavarna och uppfattas som onödigt byråkratiskt. Även Radio- och TV- verket har ifrågasatt systemet och som verkets uppfattning uttryckt att av- gifterna helt kan tas bort. Vid för radio och TV är en person sysselsatt med huvudsakligen granskning av närradiosändningar. På allt fler platser har man låtit införskaffa egna sändare sedan det tidigare monopolet för avskaffats . , en bolagisering av den del av som tidigare hand- hade sändarna, är fortfarande helt dominerande sändarleverantör. På några platser har oenighet mellan tillståndshavarna lett till komplikationer rörande tekniken, bl.a. beroende på att man önskat använda olika radiosändare. Några mer allvarliga problem som skulle motivera en ingående granskning från kommitténs sida tycks dock inte föreligga. Ovan har närradioverksamheten redovisats huvudsakligen utifrån en statistisk grund. Betydligt svårare är att beskriva närradions allmänna utveckling vad gäller programinnehåll, förändrad verksamhetsinrikting, förändringar i den personkrets som rent faktiskt arbetar med sändningarna, kommersialisering och liknande frågor. Osäkerheten i sådana beskrivningar sammanhänger med att närradion är en mycket lokal företeelse. De många sändande föreningarnas program kan bara höras på resp. ort. Förhållandet att sändningarna produ- ceras lokalt och att det råder ett förbud mot samsändningar och centralt producerat material medför att till och med de i närradion aktiva har begränsad kunskap om hur närradion verkar på andra orter i landet. Ett sätt att beskriva utvecklingstendenser är att anknyta till några skeden i närradions historia och de olika typiska former av närradio som utvecklats . Detta måste dock ske med reservationen att en rad mellanformer existerar, att de olika formerna lever olika starkt på olika orter och att vissa former av närradio, t.ex. studentrörelsens närradioanvändning, faller vid sidan av typindelningen. Närradion startade som en radio för kyrkorna, de stora folkrörelserna och de politiska partierna. Programutbudet i den traditionella föreningsradion präglas av budskapet och debatten. Sändningarna behöver på intet sätt vara allmän- giltiga. De kan också riktas enbart till de egna medlemmarna – eterns stencil- apparat – eller till en speciell grupp. Sändningarna är regelmässigt relativt korta och sändningar och programproduktion sköts av sammanslutningarnas SOU 1996: 176 Verksamheten syftar inte till att efterlikna eller tävla med professionell radio och TV. Den verkliga tillståndshavarkretsen utövar sänd- ningarna och överlåtelse av sändningstid eller bulvanförhållanden är ovanliga. Också i den första fasen i närradions utveckling förekom sändningar med ett allmänt innehåll och mycket musik, men då utan kommersiell inriktning. De legala problemen med den traditionella föreningsradion inskränkte sig i stort sett till yttrandefrihetsbrott, övertramp vilka i sig kan ses som ett bevis för att närradioformen fungerade som det var tänkt, nämligen som åsiktsradio för vidgande av yttrandefriheten. Ursprungligen fanns tillräckliga ekonomiska förutsättningar för att före- ningsradion skulle kunna blomstra. Föreningarna hade bättre ekonomi, möj- ligheter till olika bidrag fanns, kostnaderna för tekniken var beskedliga och de gemensamma kostnaderna kunde länge fördelas på många deltagande före- ningar. Allt talar för att den traditionella formen av föreningsradio är på tillbakagång. Minskningen av antalet deltagande föreningar och allt längre sändningstider för de kvarvarande är fakta som talar för detta. Tillbakagången skylles flera faktorer såsom kostnadsutvecklingen vad gäller teknik och upp- hovsrätter, föreningarnas allt sämre ekonomi, föreningslivets allmänna till- bakagång och problem med rekrytering av ungdomar, tveksamhet från före- ningarnas sida huruvida man når lyssnare m.m. Förändringen var en del i eller en spegling av ett brytande av de statliga radio- och TV-monopol som redan hade uppluckrats av kabel- och satellitsändningar. Den form av närradio som växte fram var en allmän underhållningsradio baserad på musikinslag, lätt- sammare tävlingar och samtal samt reklam. I programinnehållet finns i denna form ingen föreningsankytning och innehållsmässigt är sändningarna åsikts- radions raka motsats. Den lokala anknytningen är liten liksom det redaktio- Innehållsmässigt var och är den kommersiella närradiofor- men i sin mest utpräglade form mest lik den nuvarande lokalradion.