sou · GKB3145d3 · 1997-01-01 00:00:00 — Möj- ligheten att möta variationer i arbetskraftsbehovet med övertid skulle vara ett sätt för företagen att kompensera sig för den minskning i flexi- bilitet som delar av förslaget i övrigt leder till. Även i övrigt är det nödvändigt att ett företag har möjlighet att möta plötsliga produktions- eller verksamhetsstörningar med övertid. Om inte riskerar vi ytterligare utslagning av företag och arbetstillfällen. Jag anser därför att förslaget i denna del är helt oacceptabelt. Av och Anxos forskningsrapport som utgör bilaga till vårt betänkande framgår bl a följande. Begränsning av det lagstiftade över- tidsutrymmet har liknande effekter på företagens produktionskostnader som en allmän arbetstidsförkortning. Förutsättningen för att företagen skulle välja att nyanställa i stället för att använda övertidsarbete bygger på att företagen är villiga att behålla samma produktionsnivå som förut. Det förutsätter vidare att arbetskraften är fullkomligt homogen och fullkomligt rörlig. Slutsatsen i rapporten blir att det är mycket som talar för att det inte är möjligt att uppnå ren arbetsdelning och omvandla övertidsarbete till nya arbetstillfällen och att det hos småföretagen finns tröskeleffekter som gör att de inte kan ersätta övertid med nyan- ställningar. Kommitténs förslag i denna del är inget annat än en populistisk efter- gift åt en högljudd opinion. I 19 § föreslås att den totala arbetstiden , inklusive övertid, får uppgå till högst i genomsnitt Reservationer och särskilda yttranden Genom kollektivavtal får beräkningsperioden enligt 21 § förlängas till högst . Dessa regler är grundade på EG:s arbetstidsdirektiv och därför tving- ande. Någon begränsning utöver vad som följer av direktivet krävs inte. Den nu nämnda regeln, som på det kollektivavtalsreglerade området möjliggör en övertid på cirka , skall ställas mot övertidstaket i 17 § för de arbetsgivare som inte har kollektivavtal. Kommittén gör inte ens ett försök att motivera en skillnad per arbetstagare och år. Jag anser att 17 § bör utgå. För att fullt ut utnyttja den möjlighet till flexibilitet som EG-direktivet medger anser vi vidare att en bestämmelse skall införas grundad på Artikel 18 1. b) i), enligt vilken en medlemsstat kan besluta att inte tillämpa artikel 6 om begränsningen av veckoarbetstiden varvid dels de allmänna principerna om skydd av arbetstagarnas hälsa och säkerhet skall iakttas, dels garantier skall skapas för att ingen arbetsgivare kräver att en arbetstagare arbetar såvida han inte först har fått arbetstagarens medgivande. Enligt denna bestämmelse behöver alltså inte införa något tak alls vid individuella över- enskommelser mellan arbetstagaren och arbetsgivaren. Den begräns- ning som finns är då bara reglerna i Arbetsmiljölagen om skydd för hälsa och säkerhet, vilket torde vara fullt tillräckligt. En mycket påtaglig begränsning i övertidsuttaget ligger dessutom däri, att övertid är dyr arbetstid. Det finns därför en strävan hos alla arbets- givare, både i och andra länder, att hålla nere övertidsuttaget och i stället lägga ut den ordinarie arbetstiden på ett mer flexibelt och verksamhetsanpassat sätt. Försöksverksamhet med kortare arbetstider Jag har ovan avvisat en arbetstidsförkortning. Jag tror inte heller att ytterligare försöksverksamhet, som förutsätter att man med allmänna medel går in och kompenserar arbetstagarna för lönebortfallet, skulle vara ägnad att sprida särskilt mycket mer ljus över effekterna. Jag står därför inte bakom kommitténs förslag under avsnitt 4.10 att omfördela tillgängliga forskningsresurser för dylika försök. Jag är övertygad om att det finns eftersatta områden där dessa forskningsresurser kan an- vändas på ett mer konstruktivt sätt. Reservationer och särskilda yttranden Enligt Artikel 7 i EG-direktivet har varje arbetstagare rätt till en årlig semester . Den svenska översättningen av direkti- vet lämnar en del i övrigt att önska men enligt den engelska versionen gäller att the minimum period of annual leave inte får utbytas mot kontant ersättning utom då anställningen avslutas. E contrario följer alltså att eventuell semester utöver de skulle kunna tas ut i kontanter i stället för ledighet. Det finns arbetstagare som tycker att fyra veckors semester är fullt tillräckligt för vila och rekreation och skulle föredra att kunna komma överens med arbetsgivaren om kontant ersättning för lagstiftad eller avtalad semester därutöver. I syfte att öka valfriheten för den enskilde och bidra till ett flexiblare arbetstidsmått anser jag att denna möjlighet bör införas även i svensk lagstiftning. Det gäller jobben! Redan nu finns på den svenska arbetsmarknaden ett stort antal kollekti- vavtal om konjunkturanpassad och/eller säsongsvarierad arbetstid. I många fall sammanfaller detta redan på kort sikt med de anställdas egna önskemål om flexiblare arbetstider. På är denna ut- veckling också nödvändig för att svenska företag skall kunna behålla sin konkurrenskraft. Det är ytterst fråga om att rädda jobben. Många anställda och åtskilliga fackliga organisationer har redan insett det. Det hade varit önskvärt att det nu presenterade förslaget till arbetstids- lag kunnat bädda för en fortsatt avreglering. En huvudregel om årsar- betstid hade varit att föredra. I påbörjades ett systemskifte som lett landet från att vara i kris till att vara en av världens starkaste tillväxte- konomier. En av huvudingredienserna i nydaningen har varit en om- fattande avreglering av arbetsrätten, däribland arbetstiden. Resultaten är spektakulära. Bl a har arbetslösheten sjunkit från . En liknande positiv utveckling skulle vara fullt möjlig i . Hind- ren är socialdemokraternas fasthållande vid gamla dogmer, födda ur en annan tid med ett snävt nationellt perspektiv. Reservationer och särskilda yttranden Även EG-direktivet bidrar till att försvåra övergången till så stor flexi- bilitet som skulle vara önskvärd. Ambitionen är att förbättra levnads- och arbetsförhållandena för arbetstagare inom gemenskapen. Detta är i och för sig lovvärt, men EU borde nöja sig med att ställa upp sådana minimivillkor som har som syfte att inget medlemsland skall kunna skaffa sig otillbörliga konkurrensfördelar till följd av usla förhållanden för arbetstagarna. Utöver vad som krävs för att upprätthålla den inre marknaden bör sociala frågor regleras på nationell nivå. EG-direktivet om arbetstidens förläggning är komplicerat och griper in i minsta detalj. Kulturkrockar uppstår när ett sådant direktiv skall införlivas i den nationella lagstiftningen. Särskilt bekymmersamt blir det när som vanligt skall vara bäst i klassen och reglera mer än direktivet föreskriver och avstå från de möjligheter till avvikelser som ges. föreliggande förslag till arbetstidslag är ett exempel på hur tar på sig ytterligare en självsydd tagelskjorta. I , konkurrenskraft och sysselsättning anges grunden för en politik för fler jobb vara en ekonomi som fungerar. Bl a framhålls behovet av strukturella förändringar av de europeiska länder- nas hårt reglerade och styrda arbetsmarknader. På grundval härav antogs det s k Essen-programmet som innehåller fem punkter för kampen mot arbetslösheten, däribland en förstärkning av tillväxtens effekter på sysselsättningen genom en mer flexibel arbetsor- ganisation som tillgodoser såväl arbetstagarnas önskemål som konkur- renskraven. Det växande arbetslöshetsproblemet inom EU har alltså lett till en viss omorientering sedan det mycket hårt reglerande arbetstidsdirektivet utfärdades. Jag anser att det är en angelägen uppgift för att inom ramen för sitt nyvunna medlemskap i verka för att en avregle- ring av bl a arbetstidslagstiftningen påbörjas i Essen- programmets anda. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () Trots att kommitténs majoritet tydligt anger att arbetstidsfrågorna både vad avser längd och förläggning lämpligast avgörs i förhandlingar mellan parterna och mellan enskilda arbetstagare och arbetsgivare, anser majoriteten det vara lämpligt att uttala allmänna intressen av vad dessa förhandlingar ska sluta i för resultat. Jag delar inte denna upp- fattning. Menar vi allvar med att frågorna bäst löses av dem det berör, måste vi också acceptera att lösningarna blir olika. Under rubriken i kap 7 .2.4 inleder majoriteten med att hävda att en rad välfärdsskäl talar för att arbetstiden allmänt bör sän- kas. Detta är en slutsats som inte finner sin grund i det material kom- mittén haft tillgång till, och de överväganden som i övrigt görs i betän- kandet i allmänhet och detta avsnitt i synnerhet. Utöver vad som kom- mittén i övrigt under rubriken tar upp vill jag anföra följande: Jämställdhet mellan kvinnor och män är för oss liberaler en fråga om lika möjligheter, lika chanser, den självklara rätten för oss alla att få göra våra egna livsval utan att styras av fördomar eller förväntningar grundade på vårt kön. Även om jämställdhetsarbetet i vårt land kommit långt har vi fortfarande inte lika möjligheter. Många menar att förkor- tad daglig arbetstid (sextimmarsdag) är den bästa vägen att uppnå jämställdhet såväl i arbetsliv som privatliv. Vi liberaler tror att detta är fel tänkt. Många kvinnor arbetar ofrivilligt deltid. Ofrivilligt antingen genom att ett heltidsarbete inte står att finna eller genom att ansvaret för hemarbetet och barnen inte går att kombinera med heltids- arbete för kvinnan. Den ojämlika fördelningen av betalt och obetalt arbete mellan kvinnor och män får inte automatiskt en jämnare fördel- ning för att männen (och många kvinnor) minskar sin betalda arbetstid. Det är snarare genom att ansvaret för barnen och hemarbetet delas som en rättvisare möjlighet till fördelning av obetalt och betalt arbete ska- pas. Inte heller skulle en minskning av männens betalda arbete ge kvinnorna en bättre position inom arbetslivet i sig. Även detta förut- sätter ett delat ansvar för barn och hem. Ett sådant delat ansvar kan aldrig beslutas i , vare sig direkt eller genom arbetstidsbe- gränsningar. Det behov av kortare arbetstid som både kvinnor och män med ansvar för små barn ofta upplever utgör inte skäl nog normativt förorda en Reservationer och särskilda yttranden förkortning av arbetstiden för alla andra grupper. Jämställdhetsarbetet måste ta andra vägar. Aktiva åtgärder såsom jämställdhetsplaner, arbete mot lönediskriminering, mentorprogram, en skärpt tillsyn via JämO, öronmärkt pappaledighet och ett aktivt opinionsarbete är några av de vägar vi vill gå vidare på, liksom ett kraftfullt arbete för att förändra den könsuppdelade arbetsmarknaden. Kommitténs majoritet för även i andra sammanhang ett enligt min uppfattning felaktigt resonemang (kap 4) om att arbetstidsförkortning skulle göra det lättare för kvinnor att leva på sin lön och att de sociala förmånerna som är knutna till lönen skulle bli större med kortare ar- betstid. Detta är fel. Låga inkomster blir inte lättare att leva på för att situationen delas av många. Som kommittén påpekar måste alla arbets- tidsförkortningar betalas. Ökade möjligheter för både kvinnor och män att kombinera ansvar för familj med förvärvsarbetet kan också mycket väl innefatta framtida angelägna reformer som ger småbarnsföräldrar ökade ekonomiska möjligheter att minska sin arbetstid. Det bygger på att ek onomiskt utrymme för sådana skapats. Skall sådant utrymme någonsin skapas kan välfärden inte urholkas genom generella arbetstidsförkortningar, även om de kommer fram avtalsvägen. Dessa förutsätter ju att det ökade löneutrymmet används för arbetstidsförkortningar, ej annan konsumtion inklusive offentlig sådan. Det ofrivilliga deltidsarbetet och de låga kvinnolönerna är den största utmaningen för de kvinnodominerade fackföreningarna. Mer lön och längre arbetstid är många kvinnors krav. Detta bör politikerna respekte- ra, inte sätta sig till doms över. Ur jämställdhetsperspektivet är en generell arbetstidsförkortning alltså inte motiverad. Den bidrar sannolikt inte alls eller mycket litet till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män men riskerar undergräva möjlig- heten att andra på vägar nå detta mål. Allmänt ökad livskvalitet brukar användas också som argument för arbetstidsförkortningar. Livet rymmer mer än lönearbete. Familj, vänner, fritidsintressen och ideella insatser måste ges ökat utrymme i våra vardagsliv. Säkert är det så för många. Men ökat utrymme för detta betyder minskat utrymme för konsumtion av varor och tjänster mot betalning, oavsett om det gäller privat konsumtion betald direkt ur den egna plånboken eller offentlig konsumtion, betald via skattsedeln. Begreppet livskvalitet rymmer för oss alla olika innehåll, Reservationer och särskilda yttranden som dessutom skiftar med livets växlingar. Det är för oss liberaler främmande att genom politiska beslut försöka fastställa den lämpliga mix av arbete och fritid som ger största livskvaliteten för alla. Vi bör istället skapa större möjligheter till val mellan arbete och lön å ena sidan, fritid å den andra. Många människor vill ha förkortad ar- betstid och är beredda att acceptera lägre lön, andra vill det motsatta. Det arbetsbehov som kvarstår då människor förkortar sin arbetstid genom kollektiva eller enskilda överenskommelser kan givetvis bidra till att nya arbetstillfällen uppstår. Den flexibilitet som eftersträvas i den nya lagstiftningen, och därmed i kommande avtal, bidrar även den till bättre fungerande företag och därmed flera jobb. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamöterna () och Acko Ankarberg () Ökad flexibilitet är ett önskemål både från företagen och från den enskilde arbetstagaren. Med ökad flexibilitet vad avser förläggning kan såväl verksamhetens som arbetstagarens behov bättre tillgodoses. För verksamheten kan konkurrenskraften förbättras när kundernas önske- mål kan kombineras med arbetskraftens tillgänglighet. För den enskilde kan flexiblare arbetstider vara ett sätt att bättre kunna förena förvärvs- arbete med ansvar för barn och familj. Kommitténs uppdrag var att undersöka på vilket sätt flexibla arbetstidsregler kan införas i lagstift- ningen. Vi anser att kommittén inte lyckats fullgöra det uppdraget. Reglerna avseende planering och anordnande av arbete (§§11-14) är skyddsregler för arbetstagarnas hälsa och skall därmed endast vara dispositiva i det fall motsvarande ledighet eller i undantagsfall lämpligt skydd utgår. Vi anser dock att det bör uttryckas som arbetsgivarens skyldighet att planera arbete på ett sådant sätt och arbetstagarens rät- tighet , ej skyldighet, att utnyttja detta. Det är en arbetsorganisatorisk princip som ställer rimliga krav på arbetsgivaren som den ger arbetstagaren valfrihet. Eftersom förslaget till arbetstidslag konstaterar att arbetstiden är en del av arbetsmiljön undviks ändå risken att arbets- tagaren arbetar med fara för sin egen eller andras hälsa. Arbetsmiljöns beskaffenhet regleras i arbetsmiljölagen. §§ 15 - 18 bör utgöra regler som endast ska gälla i det fall kollektivav- tal om arbetstiden inte tecknats. Därför bör dessa också flyttas till ett separat avsnitt av lagtexten. Det är bra att kommitténs majoritet föreslår att den ordinarie arbetsti- den är den tid som bestämts i det enskilda anställningsavtalet (§ 15), men vi menar att även den övre tidsgränsen och metoder och tidsperiod för genomsnittsberäkningen skall kunna bestämmas i det enskilda anställningsavtalet. Kommitténs majoritet missar här målet om flexib- lare arbetstider till nackdel för både verksamheten och arbetstagaren. Kommittén föreslår i § 17 en halvering av högsta tillåtna övertidsvo- lym, per kalenderår. Vi anser att den även fortsätt- ningsvis bör vara . I de utredningar som kommittén låtit ta fram konstateras att den mesta övertiden finns inom industrin, att ett övertidsgolv förefaller existera och att den oftast berör ett mindre Reservationer och särskilda yttranden Övertid väljs inte av arbetsgivaren om andra möjligheter finns att lösa arbetskraftsbehovet. Den anställdes specifika kompetens, arbetsbehovets tidsförläggning och periodicitet, arbetsrätt och andra regler, möjlighet till och kostnader för alternativ rekrytering är vad som avgör om övertid tillgripes. Att begränsa möj- ligheten till övertidsuttag leder inte till fler arbetstillfällen. Ska övertid ersättas av nyanställning måste de övriga faktorerna ändras, så att ytterligare anställningar i fler fall är att föredra framför över- tidsarbetet. Tvärtom kan begränsningar leda till färre extra anställning- ar, då nyckelpersoner kan hindras från övertid som möjliggör arbetstill- fälle även för andra. 200 timmars övertid i kombination med reglerna om maximalt borde vara arbetstidens yttre gränser. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () utredning består av två delar, dels frågan om arbets- tidens längd, dels frågan om arbetstidens förläggning. Frågan om arbetstidens längd handlar om livskvalitet, jämställdhet, välfärd och sysselsättning. Frågan om arbetstidens förläggning är en arbetsrättslig fråga och handlar om löntagarnas rätt till inflytande över förläggning- en, om skyddet för hälsa och säkerhet. Jag anser att det är både önskvärt och nödvändigt med en arbetstidsför- kortning och att den ska omfatta hela arbetsmarknaden. Då krävs det en generell arbetstidsförkortning som genomförs lagstiftningsvägen. Ska arbetstidsförkortningen ge effekter på sysselsättningen krävs också att förkortningen genomförs med rejäla steg. Enligt min uppfattning ska den lagstiftade arbetstiden i ett första steg sänkas för att , , sänkas . Majoriteten i kommittén har betonat att en arbetstidsförkortning är önskvärd men att den måste komma avtalsvägen. Kommittén har i sitt material särskilt lyft fram sysselsättningsaspekten och en stor del av utredningsmaterialet behandlar frågan om en arbetstidsförkortning ger fler sysselsättningstillfällen. För att bedöma detta har kommittén ställt samman en rad forskningsrapporter som redovisas i en bilaga till utred- ningen. Det är lätt att dela majoritetens uppfattning att det behövs mer forskning inom området. Den forskning om sysselsättningseffekter som redovisas i utredningen tar sin ansats utifrån en sektor som sysselsätter av arbets- kraften i . Resultaten från denna sektor har sedan applicerats på industri som riktar sig till en inhemsk marknad, byggnadssektorn, privat och offentlig tjänstesektor som om villkoren vore desamma för denna del av arbetsmarknaden. I den teoretiska forskningen finns också en rad strikta antaganden i botten som alla har ett gemensamt, de Reservationer och särskilda yttranden utgår från konjunturella svängningar och hur en arbetstidsförkortning påverkar sysselsättningen under olika konjunkturer. Ingenstans redovi- sas arbetstidsförkortningens effekter på sysselsättningen under en strukturomvandling vilket ter sig märkligt då de flesta är ense om att den arbetslöshet som finns i i hög grad är av strukturell karaktär. Den europeiska forskningen i arbetstidsfrågan som inte finns redovisad i kommitténs material har helt andra utgångspunkter. Ofta redovisar man arbetstidsförkortningar och sysselsättningseffekter över långa tidsaxlar. På så sätt fångar man in både konjunktursvängningar och strukturomvandlingar i samhället, som man redovisar resul- tatet av faktiskt genomförda arbetstidsförkortningar . senast redovisar utredaren i sitt material till Europa- parlamentet ett klart samband mellan arbetstidsförkortning och ökad sysselsättning, enligt Rocard är det sedan arbetstiden slutade att för- kortas (1970) som vi har fått stor arbetslöshet i . Utanför Sveri- ge har en blygsam förkortning börjat igen. I de länder där förkortningen är mest uttalad, dvs , , och ser man den som en bidragande orsak till att arbetslösheten dämpats eller förhindrats att stiga till följd av de aktuella årens ekonomiska kris. var ett av de länder som drabbades allvarligast av krisen på grund av sitt starka beroende av handel med utlandet och sin industristruktur. Under dessa år förlorade landet av sina arbetstillfällen inom industrin. för- kortades den genomsnittliga arbetstiden och är nu ett av de länder där arbetslösheten är lägre 1994 än 1985. skriver också I experiment på ett stort antal företag har man lyckats med att avsevärt förkorta arbetstiden och därmed bevisat att det är möjligt att inte bara behålla antalet anställda utan även anställa nya och ett stigande antal specialstudier i ämnet verkar till stöd för uppfattningen att en sådan flexibel och icke obligatorisk politik kan ge avsevärda resultat om den infördes allmänt med starkt stöd från myndigheternas sida för att om nödvändigt bidra till en kom- pensation av löneförlusterna. Det förtjänar också att lyftas fram från arbetstidskommitténs utredning att Tyska motsvarigheten till AMS, IAB, bedömer att en miljon arbetstillfällen skapades i p.g.a. av arbetstidsförkortningar. Tyvärr har den Europeiska forskningen, som i hög grad vilar på genomförda arbetstids- reformer, inte redovisats i kommittén. Istället har kommittén koncentre- rat sitt arbete till den inhemska svenska forskningen som vilar på teoretiska antaganden bearbetade i dataprogram och som sällan eller Reservationer och särskilda yttranden aldrig diskuterar effekterna av en arbetstidsförkortning i en struktur- omvandling. Enligt min mening finns det erfarenheter från Euro- peiska arbetstidsförkortningar som visar att en arbetstidsförkortning skapar fler sysselsättningstillfällen. Med 600 000 människor parkerade i massarbetslöshet är det viktigt att använder alla medel för att öka sysselsättningen. En generell arbetstidsförkortning är ett sådant medel. Jag anser att kommitténs majoritet är alltför försiktig i sin slutsats när de nöjer sig med att konstatera att det inte kan uteslutas att en förkortad arbetstid skulle kunna ge ett bidrag till att minska arbets- lösheten. I arbetar vi mest i Enligt det material som presenteras i utredningen arbetar en heltids- anställd svensk . Detta är en av längsta arbetsti- derna i . visar statistiken att arbetstiden utslagen på anställd och år är låg i en internationell jämförelse. Vilket innebär att arbetstiden är ojämnt fördelad i . Vi har en hög andel deltidsan- ställd, mest kvinnor, som ofta önskar mer tid för att kunna försörja sig själva. En arbetstidsförkortning innebär dels att vi skulle närma oss det euro- peiska lägre måttet för heltidsarbetande, dels att vi skulle få en viss omfördelning av arbetstid från heltidsarbetande till deltidsarbetande. Utredningen presenterar en rad analyser om jämställdhetseffekter av en arbetstidsförkortning. eller aldrig lyfter man fram det faktum att en arbetstidsreform skulle verka omfördelande av arbetstiden mellan heltidsarbetande och deltidsarbetande. Rätt genomförd skulle deltids- arbetande få ett högre arbetstidsmått när heltidsarbetsmåttet sänks. Istället väljer utredningen att polemisera med att en arbetstidsförkort- ning i privat sektor knappast innebär att kvinnor i offentlig sektor ges fler arbetstimmar. Medvetet eller omedvetet väljer man att undvika att ta ställning till kärnfrågan, omfördelningen av arbetstid från heltidsar- betande till deltidsarbetande (ofta kvinnor) så att varje individ ges en rätt och en möjlighet att försörja sig själv. Naturligtvis måste denna omfördelning ske inom varje sektor och varje bransch. Detta är i sig ytterligare ett argument för att en arbetstidsförkortning måste vara Reservationer och särskilda yttranden generell, dvs ske lagstiftningsvägen, eftersom lösningen att genomföra arbetstidsförkortningen avtalsvägen innebär att de branscher som har ett högt löneläge (ofta mäns arbetsmarknad) kommer att medföra att låglönebranscher (ofta kvinnors arbetsmarknad) inte kommer att ha möjlighet att avtala fram någon arbetstidsförkortning. Internationella exempel visar att så blir fallet när arbetstidsförkortningar genomförs avtalsvägen. Majoriteten lyfter också fram att våra arbetstidsmönster i hög utsträck- ning påverkas av vem som har ansvaret för hem och familj. Att det ansvaret är ojämnt fördelat mellan könen.