sou · GKB340 · 1997-01-01 00:00:00 — Gallring får ske eller med frist som fa stställs av myndigheten själv. Exempel på handlingar som kan komma i fråga för gallring i enlighet med dessa regler är handlingar som inkommit för kännedom och som inte har lett till några åtgärder hos myndigheten och som inte heller har tillfört något ärende en sakuppgift. 39Bestämmelsen torde dock vara tillämplig en dast om handlingarna har samlats och ordnats på sådant sätt att samlingen enligt vanligt språkbruk är att betrakta som ett bibliotek (prop. 1975/76:160 s. 180 och , a.a., s. 220). 40Det kan härvid bli svårt att från offentlighetssynpunkt finna några tydliga sk illnader mellan åtkomst via arb etsgivarens informationssystem och tjänstemannens hemdator. Det kan t.ex. göras tekniskt mö jligt för en tjänsteman även om så knappast sker att med myndighetens tekniska hjälpmedel och telenätet logga in på tjänstemannens hemdator och, med myndighetens dator som terminal, styr hemdatorn så att han får t illgång till en el ektronisk förmedlingstjänst. 41I Statsrådsberedningens promemoria Registrering av allmänna handlin gar hos departementen (reviderad ), ges bl.a. följande exempel på handlingar som normalt uppenbarligen är av ringa betydelse. Pressklipp, reklamtryck, statistiska meddelanden, cirkulär som bara indirekt eller i någon mån berör departementens verksamhet, verksamhetsberättelser, årsr edovisningar och annan allmän in formation som tillställs departementet utan att det finns skyldighet att göra det och utan att materialet hör t ill något ärende, sådana kopior av myndigheters yttranden m.m. som sänts över bara för känn edom och som inte kan användas som allmänt underlag för regerings- eller departementsbeslut och inte heller på annat sätt kan vara till nytta för departementet, kopior av brev från enskilda t ill olika myndigheter i de fall där kopiorna bara sänts över för kännedom och anonyma skrivelser. 42Sådana ordnade bevaringsmö jligheter bör kunna skapas med stöd av IT. 43Riksarkivets föreskrifter och a llmänna råd om gallring av handlingar av t illfällig eller ringa betydelse (RA-FS 1991:6). 12 Straffrättsliga och straffprocessuella frågor Användningen av IT har ökat riskerna för ot illåten spridning av information och begränsat möjligheterna att utreda och lagföra brott. Mina förslag syftar därför till att de lvis återställa möjligheterna att, med rimlig resursåt- gång, kunna ingripa mot otillåtna fö rfaranden där mi ssbruket berör elektroniska förmedlingstjänster i stället för traditionella medier. Den naturliga utgångspunkten är, som framhå llits i avsnitt 11.3.3, att ansvaret för brott i första hand bör bäras av den som utför eller ligger bakom den aktuella åtgärden. För att underlätta efterforskning av denne har jag övervägt regler om bl.a. registrering av förmedlingstjänster och användare samt om bevaring av meddelanden. Det har emellertid visat sig att en sådan reglering inte är något realistiskt alternativ; se vidare avsnitt 11.4.3 och 11.4.7. Däremot har jag föreslagit en föreskrift om att den som tillhandahåller en elektroniska förmedlingstjänst skall ha sådan u ppsikt över tjänsten som är nödvändig med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verksamheten. Jag har också föreslagit att den som tillhandahåller tjänsten vid straffansvar skall vara skyldig att i viss utsträckning förhindra fortsatt spridning av elektroniska meddelanden med brottsligt eller annars oacceptabelt innehåll. Härigenom ges ett grundläggande skydd mot missbruk av elektroniska förmedlingstjänster. Förslaget att förmedlaren skall underrätta dem som ansluter sig om vem som är ansvarig för tjänsten bör också kunna underlätta åtgärder mot oseriösa företeelser på området. Straffansvar kan således komma i fråga dels för användare som ligger bakom ett missbruk, dels för ansvariga för förme dlingstjänster och dennes biträden som åsidosätter de ordningsregler som jag har föreslagit. Beträffande ansvariga för förme dlingstjänster uppko mmer när någon 1 En följd av datoriseringen var att mö jligheterna att utkräva personligt ansvar begränsades genom att IT-rutiner infördes där den spårbarhet som förelåg i traditionell miljö endast delvis vidmakthölls. Den kultur som vuxit fram bland användare av elektroniska förmedlingstjänster har inneburit ytterligare ett steg i riktning mot en avidentifiering av aktörerna. 198 Straffrättsliga och straffprocessuella frågor annan missbrukar tjänsten dessutom frågan om ansvar för osjälvstä brottsformer såsom medverkan till brott. 12.2 Ansvar för användare vid missbruk av elektroniska förmedlingstjänster Utgångspunkten är som sagt att st raffansvaret i första hand bör vila på de användare som missbrukar en elektr onisk förmedlingstjänst. Frågan är då om regleringen i är anpassad till brotts lighet som begås via sådana tjänster. I det följande behandlas denna fråga med utgångsp unkt i de typfall som beskrivits i avsnitt 10.2.1.2 12.2.1 Uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott, m.m. De objektiva rekvisiten för uppvigling (16 kap. 5 § ) hindrar inte i sig en lagföring av förfaranden knutna till elektroniska förmedl- ingstjänster, och bestämmelsen har givits en tidig fullbordanspunkt. I ett avseende finns emellertid en skillnad mellan spridning som sker i skrift respektive elektroniskt. Uppvigling genom spridning av "skrift" är fullbordad redan genom att skriften "utlämnas för spr idning".3 Begreppet skrift torde dock inte omfatta elektroniska meddelanden. Denna skillnad bör undanröjas. De objektiva rekvisiten för hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ) hindrar inte heller en lagföring av elektroniska fö rfaranden, och kravet att meddelande som uttrycker hot eller missaktning mot folkgrupp på grund av ras eller dylikt "sprids", är lågt ställt. Hets mot folkgrupp är emellertid inte kriminaliserat på försöksstadiet. Inte heller vid barnpornografibrott, olaga våldsskildring och förledande av ungdom (16 kap. 10 a, 10 b och 12 §§ ) är försök till brott straffbelagt.4 När någon i spridningssyfte har sänt ett meddelande med sådant innehåll som avses i de nu nämnda bestämmelserna till en elektr onisk förmedling- stjänst, ligger det vanligtvis utanför avsändarens kontroll hur omfattande spridningen blir. Gärningsmannen har genom att avsända meddelandet fullgjort allt för att ett brott skall komma till stånd. 2De generella straffrättsliga frågorna på IT-området faller dock utanför mitt uppdrag; jfr bl.a. SOU 1983:50, prop. 1985/86:65 och SOU 1992:110. 3Enligt var det önskvärt att paragrafen kunde t illäm pas även om skriften hejdats av postverket innan spridning har skett; jfr bestämmelsen i 23 kap. 1 § BrB om ansvar för försök t ill brott. 4 Gärningar som avses i 16 kap. 11 § andra meningen f ullbordas redan när en bild lämnas för befordran (m.fl., II, 6 u., s. 289 och Jareborg, Brotten III, 2 u., s. 139). Straffrättsliga och straffprocessuella frågor 199 finns tillgängligt elektroniskt kan det sekundsnabbt föras vidare till andra förmedlingstjänster, och bevissvårigheter framträder när det skall avgöras vilken spridning som i realiteten har skett.5 En möjlighet är att meddelandet har stoppats just med avseende på den förmedlingstjänst som avsändaren dirigerat det till, men i stället omdirigerats till en annan sådan tjänst. 6 Elektronisk överföring av berörda meddelanden skiljer sig därmed i sådan mån från tradit ionella fö rfaranden att redan avsändandet till en elektr onisk förmedlingstjänst bör st raffbeläggas. Jag föreslår därför en bestä mmelse enligt vilken den som sänder ett elektroniskt meddelande med sådant innehåll som avses i 16 kap. 5, 8, 10 a, 10 b eller 12 § till en elektronisk förmedlingstjänst, med uppsåt att utföra brott som sägs i någon av dessa bestä mmelser, skall dömas för försök till sådant brott, om han inte kan dömas för fullbordat brott. Ansvar inträder därmed även om meddelandet inte förs in, eller om det avförs innan spridning har skett. Det vore i och för sig möjligt att placera bestämmelsen i den särs kilda lag jag föreslår för elektroniska förmedling- stjänster. Eftersom bestämmelsen sa kligt sett har ett mycket nära samband med övriga regler i 16 kap. är det dock naturligt att placera den där; jfr regleringen i 4 kap. 9 b § (16 kap. 17 a § förslaget till lag om ändring i ). Vissa tolkningsfrågor som aktualiseras i anknytning till dessa bestäm- melser bör också beröras. Bestämmelsen i 16 kap. 10 a § om barnpor nografibrott innefattar alla slag av bilder med barnpornografiskt motiv, och modern teknik berörs i sammanhanget. 8 "EGREPPET BILD förekommer emellertid också i bestämmelserna om olaga våldss kildring, otillåtet fö rfarande med pornografisk bild och förledande av ungdom. Frågan är hur dessa bestäm- melser bör tolkas i anknytning till nya medier. Vad som möjligen kan föranleda tvekan är vissa uttalanden i lagmotiven. I anknytning till 16 kap. 12 § har departementschefen å ena sidan anfört att alla slags bilder omfattas, vare sig de har framställts genom tryckpress eller på annat sätt, å andra sidan att bestämmelsen omfattar 5 En oriktig invändning att ett meddelande av sådan art inte har lästs av någon och inte heller annars har nått en sådan spridning som krävs för ansvar, torde ofta kunna motbevisas genom innehållet i loggfiler m.m. Däremot kan det ofta vara svårt att fastställa vilken vidare spridning som skett därefter. 6Det kan närmast vara en s lump om ett elektroniskt meddelande hindras, t.ex. av tekniska fel vid överföringen eller vid sti ckprovskontroller där en systemansvarig avför meddelanden innan vidare spridning har skett. 7Härigenom undviks de komplicerade konkurrensfrågor som följer med en specialstraffrättslig reglering. En annan fördel med en placering i 16 kap. är att frågan om påföljd kan regleras utifrån straffskalorna i h uvudbestämmelserna. 8 Jareborg uttalar att alla tänkbara förfaranden varigenom ett bildinnehåll förmedlas t ill eller görs t illgängligt innefattas samt nämner förevisning genom bl.a. optisk anordning (Jareborg, Brotten III, 2 u., s. 139). 200 Straffrättsliga och straffprocessuella frågor endast sådana "föremål som kan hänföras till avbildningar". Det kan ifrågasättas om data ryms under begreppet föremål. Enligt min mening är det dock uppenbart att begreppet "bild" måste anses omfatta också digitala bilder begreppet måste antas ha samma innebörd i hela 16 kap. bro ttsbalken. En annan fråga är i vilken mån st raffrä ttsligt ansvar kan komma i fråga vid förevisning av t.ex. pornografiska bilder via sådana allmänt tillgängliga "elektroniska platser", som ger förutsättningar för en betydligt mer omfattande spridning än vad som möjliggörs vid en vanlig allmän plats. Bestämmelsen i 16 kap. 11 § första me ningen synes avse endast traditionella fysiska utrymmen, och att utsträcka regelns tillämplighet till visning via elektroniska förmedlingstjänster vore enligt min mening att gå för långt. Man skulle möjligen kunna ställa krav på varningstexter så att ingen mot sin vilja råkade ut för att behöva se pornog rafiska bilder. Det finns emellertid programvara att installera på den egna datorn som förhindrar uppkoppling till kända platser på Internet där pornog rafi förekommer. (Surf Watch, Net m.fl.). Däremot kan natur ligtvis regeln i paragrafens andra mening bli tillämplig om någon skickar por nogra- fiska bilder i form av elektronisk post till enskilda användare. 12.2.2 Ansvar enligt för brott mot en viss person I den mån brottslig informationsspr idning via elektroniska förmedlings- tjänster riktas mot en viss person aktualiseras ansvar för olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning (4 kap. 5 och 7 §§ samt 5 kap. 1 och 3 §§ ), inte bestä mmelserna om uppvigling eller hets mot folkgrupp. I dessa delar är det inte nödvändigt med någon lagändring med anledning av elektroniska förmedlingstjänster. Det bör härvid uppmärksammas att den som skickar oönskad informa- tion till en viss person oönskad på grund av innehållet eller mängden därvid kan göra sig skyldig till ofredande på samma sätt som den som utnyttjar telefon eller post på ett hänsynslöst sätt. Som exempel kan nämnas den som själv eller i samråd med andra "fyller" en användares elektroniska brevlåda så att tjänsten kan användas. Därvid torde också ansvar för egenmäktigt förfarande kunna komma i fråga. 9Beckman m.fl., II, 6 u., s. 287 f. 10SOU 1992:110, bl.a. s. 155 f. och 209 f. 11Jag vill emellertid erinra om förslag t ill ändring i 4 kap. 5 § , för att också hot som riktas mot data, inte mot "egendom", klart skall innefattas. 12Se vidare Jareborg, Brotten II, 2 u., s. 122. Straffrättsliga och straffprocessuella frågor 201 12.2.3 Narkotikabrott genom utbud via elektroniska förmedlingstjänster Den som bjuder ut narkotika kan i allmänhet dömas till ansvar genom att de osjälvständiga bro ttsformerna är kriminaliserade vid överlåtelse av narkotika. Enligt motiven till 1 § 5 narkotikastrafflagen (1968:64), där ansvar föreskrivs för den som olovligen bjuder ut narkotika till försäljning, har det dock ansetts nödvändigt att ge upp kravet på att det alltid i det konkreta fallet skall kunna visas att fö rfaranden av aktuellt slag främjat ett bestämt narkotikabrott. Det bör således finnas visst utrymme för straffansvar för den som genom elektroniska meddelanden bjuder ut narkotika eller annars via elektroniska förmedlingstjänster främjar narkotikahandel. Det skall emellertid kunna visas att förfarandet haft eller kunnat få anknytning till transaktioner som utgör narkotikahandel. 12.2.4 Skadegörande programkod, m.m. De särskilda risker som datavirus och annan skadegörande programkod innebär vid elektr onisk kommunikation har berörts av Datast raffrä tts- utredningen, som föreslagit särskilda bestä mmelser om straff för den som tillverkar och sprider sådana program. 15 Förslaget övervägs för närv arande inom . Bestämmelserna om skadegörelse, under- tryckande av urkund och dataintrång (12 kap. 1 § och 14 kap. 4 § bro tts- balken samt 21 § DL) torde dock, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kunna aktualiseras också med avseende på skadegörande programkod som en användare för in eller annars sprider via en elektronisk förmedlingstjänst. 13 I motiven till bestämmelsen sägs att förmedling av kontakter mellan köpare och säljare i många fall kan vara att bedöma som medhjälp antingen t ill överl åtelse eller t ill förvärv av narkotika, men att det i många fall har vi sat sig svårt att bevisa att handhavandet lett t ill ett visst bestämt brott. Eftersom "annan sådan åtgärd" också är kr iminaliserad torde det vara tillräckligt att förmedlaren har gjort det mö jligt att en kontrahent i handeln får kännedom om den andres bud. Det bör dock inte, vid en strikt tolkning av ordalydelsen, fällas t ill ansvar enligt 1 § 5 narkotikastrafflagen om den misstänkte endast i ett enstaka fall har sammanfört en köpare och en säljare (, , Narkotikabrotten, 1987, s. 49 f.). 1982/83:141 s. 34; jfr , , Narkotikabrotten, 1987, s. 47 f. 15SOU 1992:110 s. 214 f. 16Risken för spridning av datavirus har ökat genom det nya programmeringsspråket Java samt möjligheten att översända makron för ordbehandlingsprogrammet Word i vanliga textfiler. 202 Straffrättsliga och straffprocessuella frågor De nya förutsättningar för den upphovsrä ttsliga regleringen som använd- ningen av elektroniska förmedlingstjänster har fört med sig är av sådan grundläggande och generell karaktär att rä ttsfrågorna inte kan genomlysas i detta begränsade sammanhang. Detta gäller inte bara skyddet för datorprogram utan också för t.ex. text, bild och musik i digital form. Utvecklingen aktualiserar behovet av en upphovsrä ttslig reglering som tar sikte på dessa nya företeelser och undanröjer tolknings frågor och luckor i lagen. Detsamma gäller för sådant offentligt framförande och sådan spridning till allmänheten av verk som sker via elektroniska förmedling- stjänster. Jag återkommer i avsnitt 12.3 till frågan om straffansvar för den som tillhandahåller en elektronisk förmedlingstjänst. 12.2.6 Meddelanden vilkas innehåll är ägnat att användas vid brott 17 Som redan berörts innehåller vissa elektroniska förmedlingstjänster dels "elektroniska brottsverktyg", t.ex. datorprogram för att kringgå behörig- hetskontrollsystem, hemliga tillträdeskoder och telefonkorts- och kontokortsnummer, dels närmare beskrivningar av bro ttsliga förfarings- sätt , t.ex. hur telebedrägerier genomförs i vissa fall förenade med uttryckliga uppmaningar till brott. Föreskrifterna i 23 kap. om s.k. osjälvständiga bro ttsformer utvidgar det straffbara området utanför de gränser som dras av bro ttsbe- skrivningarna i de särskilda st raffbuden. Frågan är då om användare kan dömas till ansvar för förberedelse eller stämpling till brott vid fö rfaranden i anknytning till elektroniska förmedlingstjänster. Förberedelse till brott består såvitt här är av intresse i att anskaffa, förfärdiga, lämna, motta, förv ara, fortskaffa eller ta annan dylik befattning med vissa objekt. Lagregeln avser emellertid traditionella fysiska objekt såsom gift, sprängämne, vapen, dyrk, förfals kningsverktyg eller annat sådant hjälpmedel. Datastraffrä ttsutredningen har föreslagit en reglering av förberedelse som innefattar data. 18Regleringen övervägs nu av utredningen rörande vissa straffrä ttsliga frågor (dir. 1994:39). Jag konstaterar därför endast att ansvar för "elektronisk förberedelse" till brott torde förutsätta en lagändring. 17Jfr 5 § förslaget t ill lag om tjän ster för förmedling av elektroniska meddelanden. 18Se vidare förslaget till en ny 23 kap. 2 a § BrB, SOU 1992:110 s. 32, 200 f., 325 f. och 603 f.; jfr förslag i 14 kap. 19 § BrB att kr iminalisera missbruk av lösenord. Straffrättsliga och straffprocessuella frågor 203 Vad härefter beträffar stämpling enligt 23 kap. 2 § andra stycket , genom att söka anstifta annan till brott, kan konstateras att det endast är ett mindre antal brott av grövre k araktär som är straffbara redan på detta stadium. Att söka anstifta till brott innebär vidare att träda i förbindelse med viss eller vissa personer, till skillnad från upp vigling, som innebär att man vänder sig till allmänheten. Vidare måste denna form av stämpling, för att vara straffbar, ske med direkt u ppsåt att det i frågavarande brottet skall komma till stånd. Utrymmet för straffansvar, för användare som sänder in ett elektr oniskt meddelande som kan sägas söka anstifta till brott, är således synnerligen begränsat. Sådana meddelanden är vanligtvis riktade till allmänheten, och det kan ofta ifrågasättas om "anstiftaren" ver kligen har uppsåt att brottet skall komma till stånd. 12.3 Straffansvar för den som tillhandahåller en elektronisk förmedlingstjänst I detta sammanhang aktualiseras också vilket st raffrä ttsligt ansvar den som tillhandahåller en elektr onisk förmedlingstjänst har för meddelanden som användare sänder in till tjänsten. När den som tillhandahåller tjänsten genom eget aktivt handlande gör meddelanden med brottsligt innehåll tillgängliga, t.ex. genom att föra in sådana meddelande i en allmänt tillgänglig area, kan han bli att bedöma som gärningsman under förutsättning att u ppsåt före ligger. Av betydelse från praktisk utgångsp unkt är emellertid i första hand frågan om en förmedlare som förhåller sig passiv kan dömas till ansvar enligt eller annan tillämplig lag, dvs. om han kan göra sig skyldig till brott genom underlåtenhet .20 Ansvar för medverkan genom underlåtenhet kan aktualiseras såväl beträffande fullbordat brott som stämp ling till brott.21 För ansvar krävs dels att medhjälparen är i s.k. garan tstä llning, dels att han med sin passivitet 19Beckman m.fl., II, 6 u., s. 605. 20Det kan inte uteslutas att en förmedlare kan göras ansvarig som gärningsman. kan nämnas den bestämmelse som berörts i avsnitt 12.2.3 enligt vilken ansvar enligt 1 § 5 narkotikastrafflagen kan komma i fråga redan om en "förmedlare" har gjort det mö jligt att en kontrahent i handeln får kännedom om den andres bud. är stämpling t ill narkotikabrott kriminaliserad. 21 Medverkan till brott är generellt straffbelagt, dvs. medverkan t ill stämpling är också kriminaliserad, förutsatt att brottsformen stämpling är straffbelagd i det aktuella fallet (Jareborg, Brotten I, 2 u., s. 63 f.). 204 Straffrättsliga och straffprocessuella frågor underlättar den andres gär ning.22 Med garantstä llning menas att den under- låtande skall inta en ställning som gör det motiverat att begära mer av honom än av andra att han skall vara verksam för att avvärja en sådan effekt som den inträffade. De skyldigheter jag har föreslagit för den som tillhandahåller tjänsten och den som på hans uppdrag har uppsikt över tjänsten (se 3 och 5 §§ förslaget till lag om elektroniska förmedlingstjänster) ger dem en sådan g arantställ- ning, och en underlåtenhet att agera bet räffande meddelanden som innefattar t.ex. uppvigling eller hets mot folkgrupp kan te sig lika straffvärd som främjande av gär ningen genom handling.24 Om den som tillhandahåller en elektronisk förmedlingstjänst eller den som på hans uppdrag har tillsyn över tjänsten får klart för sig att tjänsten används för att sprida viss information av brottslig karaktär men underlåter att hindra en fortsatt sådan användning av tjänsten kan han alltså ådra sig eget straffansvar för de meddelanden som sprids. Därigenom bör kunna undvikas att en ansvarig för en förmedling- stjänst som passivt ser på när brottslig spridning äger rum går fri medan den som gör något, om än litet, kan dömas till ansvar. 12.3.2 Tillämpningen av enskilda straffbestämmelser Här tar jag endast upp några frågor som har väckts rörande förutsättningar- na för att tillämpa enskilda st raffbestämmelser på ansvariga för elektr oniska förmedlingstjänster. Beträffande uppvigling torde re kvisitet "söker förleda" innefatta ett krav på direkt uppsåt, dvs. att det för ansvar utöver kännedom om förhållan- dena krävs en viljeriktning, i detta fall ett syfte att förleda en allmänhet till brott eller dylikt.27 Endast i undantagsfall torde den verksamhet ansvariga för förmedlingstjänster bedriver ha ett sådant syfte. Angående hets mot folkgrupp och huvuddelen av övriga st raffbestäm- melser som aktualiseras på området finns visserligen inget krav på direkt uppsåt, och i den bemärkelsen ligger ett straffansvar närmare för den som är ansvarig för en förmedlingstjänst. En annan sak är att strö mmen av meddelanden i praktiken vanligtvis har en sådan omfattning att det med fog 22Jareborg, Straffrättens ansvarslära, 1994, s. 127. Jfr Strahl, Allmän straffrätt i vad angår brotten, 1976, s. 248 och 336 f. 23Strahl, a.a., s. 323. 24 På den subjektiva sidan torde krävas att förmedlaren har uppsåt att medverka t ill avsän darens spridning, att han förstår, på sätt uppsåtsläran an ger, att gärningen kommer t ill stånd om han inte ingriper avvärjande samt att hans uppsåt omfattar att han intar en garantställning. 25Se vidare HD:s uttalanden i den ovan berörda domen angående spridning av datorprogram via elektroniska anslagstavlor (avsnitt 10.2.1 under rubriken ). 26Frågan om utformningen av bestämmelserna i av bl.a. medverkan t ill brott övervägs av utredningen om vissa straffrättsliga frågor (dir. 1994:39). 27Beckman m.fl., II, 6 u., s. 248 med hänvisning t ill s. 246, Jareborg, Brotten III, 2u., s. 130 och Strahl, Allmän straffrätt i vad angår brotten, 1976, s. 107. Straffrättsliga och straffprocessuella frågor 205 kan ifrågasättas om den som är ansvarig för tjänsten har sådana insikter om vad som pågår att det finns utrymme för ansvar för u ppsåt ligt brott.28 har i en skrivelse till Justitiedepartemen- tet aktualiserat bl.a. frågan om den som t illhandahåller en elektronisk anslagstavla, genom detta tillhandahållande, kan sägas "hota" på sätt som sägs i 16 kap. 8 § , för den händelse en användare av förmed- lingstjänsten har t illfört ett meddelande vars innehåll utgör hets mot folkgrupp.