sou · GKB325d1 · 1997-01-01 00:00:00 — de tekniska förutsättningarna att börja sända kan föreligga talar det mesta för att digitala marksändningar av TV inte kommer att kunna få någon bredare omfattning i förrän . Vid bedömning av utsikterna att introducera ny sändningsteknik och den takt med vilken denna kan slå igenom måste hänsyn inte bara tas till vad som är tekniskt möjligt utan också till marknadsmässiga och institutionella förhållanden. Eftersom ett skifte av teknik medför kostnader och besvär krävs att de som använder den gamla tekniken finner övertygande skäl att byta för att den nya tekniken skall komma till användning. Hand i hand med en digitalisering och med det ökade sändnings- utrymme denna erbjuder går det ökade intresset att utveckla nya programtjänster eller andra typer av tjänster. Programverksamhet inom exempelvis utbildningsområdet av det slag som skisseras i betänkandet (SOU 1995:20) TV och utbildning (jfr. s. 39 i betänkandet), olika typer av spelprogram eller försäljning av varor och tjänster via TV kan tas som exempel. I detta kapitel redovisas olika alternativa modeller för hur television i digital form skulle kunna distribueras till allmänheten i . Först (avsnitt 6.2) redovisas resultatet av frekvensplaneringsstudier som, mot bakgrund av vissa angivna förutsättningar, anger vilket utrymmet för digitala sändningar över marknät i skulle kunna vara. I avsnittet redogörs också för möjligheten till lokala/regionala sändningar. Därefter (avsnitt 6.3) beskrivs den digitala teknikens betydelse för distribution via satellit. Slutligen (avsnitt 6.4) redovisas hur framtiden kan se ut i fråga om TV-distribution via kabel- och telenät. I avsnittet redogörs också för den s.k. LMDS-tekniken. Sist i kapitlet (avsnitt 6.5) behandlas vissa beredskapsfrågor. MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION Enligt direktiven är mitt uppdrag att redovisa underlag för ett beslut om en eventuell övergång till digital teknik för marksänd TV. Därvid skall anges vilka förutsättningarna är för att bygga upp ett rikstäckande nät av digitala marksändningar av TV med avsikt att kunna lägga ner nuvarande analoga sändningar. I det närmaste hela den svenska befolkningen skall kunna ta emot programmen från marksändare. Redovisningen skall sättas i relation till ett alternativ där marksänd- ningarna liksom nu är begränsade till ett mindre antal analoga kanaler, medan tillkommande TV-tjänster sänds på annat sätt. I det följande redovisas resultatet av de studier som gjorts. Samman- fattningsvis visar dessa att det i ett rent digitalt perspektiv borde vara möjligt att, sedan nödvändiga frekvenskoordineringar genomförts, vid sidan av de nuvarande analoga näten, bygga ut sammanlagt 6 riks- täckande eller så gott som rikstäckande digitala nät. Sammanlagt upp till 24 programtjänster av god teknisk kvalitet skulle kunna distribueras i dessa. Om de nuvarande analoga näten avvecklas skulle det kunna bli möjligt att bygga ut ytterligare 4–6 rikstäckande digitala TV- nät. Sammanlagt skulle därmed utrymme kunna etableras för uppemot 50 programtjänster. Den första studien som redovisas avser ett s.k. digitalt grund- alternativ. Detta innebär att man, genom att utnyttja den frekvensplan som utarbetats för ett fjärde analogt marknät, kan bygga ut ett digitalt nät med kapacitet för 3–4 rikstäckande (av befolkningen) programtjänster med god teknisk kvalitet som har samma möjligheter till regional nedbrytning som nuvarande analoga nät. Därefter visas vilka andra digitala nät som skulle kunna åstadkommas genom att dels utnyttja ytterligare utrymme för analoga sändningar i frekvenskanaler upp t.o.m.UHF-kanal 60 jämte frekvenser som inte alls kan utnyttjas för analogt bruk men väl digitalt, dels UHF-kanalerna 61– 69. I ett avsnitt om möjligheter till lokala och regionala sändningar redovisas hur lokala, analoga eller digitala programsändningar i befolkningstäta områden skulle kunna etableras som ett komplement till digitala rikssändningar. Slutligen påpekas att, om och när de nuvarande terrestra, analoga sändningarna av SVT1, SVT2 och TV4 läggs, ner frigörs ett betydligt större utrymme för digital-TV-sändningar eller för andra ändamål. Allmänna förutsättning för studierna En av förutsättningarna för de studier som genomförts, särskilt de som gäller kostnadsuppskattningar och bedömningar av frekvenskoor- dineringsläget, har varit att befintlig infrastruktur används, dvs. att den geografiska placeringen av sändarstationerna så långt möjligt är densamma som i det nuvarande marknätet. Skälen till det är dels att kostnaderna blir lägre än om nya stationer skall byggas, dels att hushåll som tar emot sändningarna med takantenner inte skall behöva rikta om dessa för att ta emot nya sändningar. Med marksändningar är det lätt att arrangera lokala eller regionala sändningar. Transmissionstekniken för digitala marksändningar medger också att de kan tas emot under sämre mottagningsförhållanden med hjälp av enkla inomhusantenner. Därmed möjliggörs lokaloberoende, s.k. portabel mottagning. Vid utvecklingen av system för digitala sändningar från marksändare måste andra hänsyn tas än dem som gäller för satellit och kabel. Det beror på att det är större risk för störningar från andra sändare eller från reflexer mot byggnader eller naturföremål. Vidare är de digitala sändarna i praktiken hänvisade till den uppdelning av frekvensutrymmet i kanaler som gäller för marksändningar, medan man vid satellitsändningar har större möjlighet att välja kanalbredd. Frekvensutrymmet för marksändningar är hårt utnyttjat och överenskommelser om frekvensanvändningen måste träffas mellan olika länder. Digitala sändningar måste kunna samexistera med marksändningar med analog teknik. Det sker enklast om digitala sändarnät anläggs enligt samma frekvensplan som de analoga sändningarna och i stället för dessa. I så fall blir överföringskapaciteten stor eftersom signalerna kan MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION sändas ut med hög effekt. Olika sändare kan sända olika program, vilket möjliggör lokala eller regionala sändningar. Digitala sändningar kan emellertid också sändas ut på sådana sekundära frekvenser, s.k. tabukanaler, som på grund av störningsrisken inte kan användas för analoga sändningar. Digitala sändningar kan även arrangeras i singelfrekvensnät, dvs. nät där alla sändare använder samma frekvenskanal och på det sättet samverkar. En förutsättning för att singelfrekvensnät skall kunna användas är att sändningarna har samma innehåll överallt. Tekniken med singelfrekvensnät ger fördelar även vid regionala och lokala sändningar men ger de största frekvensekonomiska vinsterna för rikstäckande sändningar. Även den portabla mottagningen med enkla antenner förbättras om flera sändare kan samverka. Som nämnts anges i direktiven att en framträdande uppgift i utredningsarbetet är att redovisa vilka förutsättningarna är för att bygga upp ett rikstäckande nät av digitala marksändningar av TV med avsikt att kunna lägga ner nuvarande analoga sändningar. Vidare anges att i det närmaste hela den svenska befolkningen skall kunna ta emot programmen från marksändare men satellitsändningar förutsätts kunna användas som komplement. Mot denna bakgrund har i båda de studerade scenarierna en utgångspunkt varit att som en del i analysen ta fram ett rikstäckande digitalt nät som möjliggör att alla som bor i får tillgång till åtminstone tre TV-programtjänster, dvs. det antal vi har , av god teknisk kvalitet. Detta digitala nät kan, om så beslutas, användas för parallellsändningar av de enbart analogt sända programtjänsterna SVT1, SVT2 och TV4. I så fall förutsätts parallellsändningar vara nödvändiga under en förhållandevis lång övergångsperiod. når sändningar av SVT1 och SVT2 nära nog hela (99,) av befolkningen, medan TV4 har en täckning mot- svarande . I de studerade alternativen har därför förutsatts att den andel fasta hushåll som bör kunna ta emot de digitala sändningarna med konventionella takantenner, dvs genom s.k. stationär mottagning, bör vara . Om även de resterande hushållen skall kunna nås av sändningarna krävs mycket stora investeringar. För att illustrera detta kan påminnas om , utöver marknätets 54 storstationer, använder sig av drygt 630 mindre, s.k. slavstationer för analoga sändningar medan TV4 använder drygt 20 sådana stationer. I det digitala grundalternativet har därför förutsatts att dessa knappa av hushållen tar emot programmen på annat sätt. Matning av storstationerna med programsignalerna kan exempelvis ske på samma sätt som för TV4, dvs. med satellit, kompletterat med lokalmatning av regionala program. En annan förutsättning för grundalternativet har varit att sändningarna skall vara regionalt nedbrytbara på samma sätt som i nuvarande analoga nät. Vidare bör sändningarna medge lokaloberoende (portabel) mottag- ning, dvs. mottagning med små enkla antenner som kan placeras i närheten av TV-mottagaren, oberoende av var den befinner sig inomhus eller utomhus, eller som byggs in i mottagaren. För mottagningen krävs alltså inte tillgång till exempelvis särskilda antennuttag, men naturligtvis kommer också befintliga utomhusantenner att kunna användas. Lokaloberoende mottagning bör vara möjlig för huvuddelen av hushållen inom täckningsområdet, vilket också innebär att dessa hushåll kan ta emot signalerna utan förmedling genom kabelnät. Inom ramen för det utredningsarbete som presenterats i betänkandet (SOU 1994:34) Tekniskt utrymme för ytterligare TV-sändningar, togs en preliminär frekvensplan fram för ett analogt fjärde marknät, kallat M4 . Denna plan är till koordinerad med grannländerna och flertalet av de återstående koordineringarna bedömdes av dåvarande ha goda utsikter att accepteras. Frekvenserna för M4 kan utnyttas för digitala sändningar. De är visserligen planerade för analog TV, men det bedöms gå snabbare att omkoordinera dessa till digitala tilldelningar än att koordinera andra helt nya frekvenser. Därtill kommer att av andra frekvenser är endast enstaka tilldelningar färdigkoordinerade. Om det skall gå att säkerställa en snabb utbyggnad av ett första digitalt riksnät bör M4-frekvenserna inte användas för att etablera ytterligare ett analogt marknät. Om de i stället används för digitala sändningar kan 3–4 programtjänster åstadkommas och därmed, om man så vill, digitala parallellsändningar av de nuvarande analoga TV-programtjänsterna. MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION Mot denna bakgrund har en plan för ett första digitalt riksnät, här benämnt M4D, tagits fram som ger tilldelningar för samtliga 54 stora stationer samt 22 mindre stationer, tillsammans 76 stationer. Sändar- effekterna har i jämförelse med den analoga M4-planen genomgående sänkts med en faktor 20 för storstationerna. Det innebär att flertalet storstationer skulle sända med effekten 50 kW. För några av de mindre stationerna har den relativa effektnivån höjts för att förbättra möjligheten till portabel mottagning. Totalt innebär dock den digitala tekniken en avsevärd energibesparing. Vissa ytterligare justeringar av effektnivåerna upp eller ned kan komma att visa sig vara lämpliga. I figur 6.1 ges en bild av täckningen hos ett M4D-nät. Täckningen för stationär mottagning, dvs i princip den för TV4, anges med färg och täckningen för lokaloberoende mottagning med röd färg. På några ställen har regionala singelfrekvensnät bildats, dvs. flera (minst två) stationer i samma område har då tilldelats samma frekvens. Det gäller för storstationerna Malmö-Helsingborg-Hörby, Karlshamn- , , , Nässjö- , och . Dessutom har det generellt antagits att sändarna på de mindre stationerna kan använda samma frekvens som sändarna på resp moderstation. Detta innebär sammantaget att nätet från frekvenssynpunkt kan brytas ned i maximalt 46 olika regioner. Den befintliga regionindelningen i såväl det nuvarande SVT2-nätet som TV4-nätet kan därmed realiseras. På några ställen kan dock några slavstationer behöva tillkomma för att komplettera den regionala täckningen. Innan frekvenserna kan tas i bruk måste också ett antal befintliga analoga slavsändare byta frekvens. Täckningen för ett preliminärt M4D-nät. I röda områden är såväl stationär som portabel mottagning möjlig. I områden är enbart stationär mottagning möjlig. MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION Utgående från täckningsbilden har beräknats hur stor del av befolk- ningen som kan nås av sändningarna. För stationär mottagning mot- svarar täckningen av de fasta hushållen och för lokaloberoende mottagning motsvarar den . En förbättrad täckning, framför allt när det gäller den lokaloberoende täckningen, kan åstadkommas med effekthöjningar på några av de befintliga slavstationerna och komplettering med ytterligare sändare i vissa områden. En förbättring är i princip endast en fråga om kostnader för extra stationer. För att förbättra täckningen hos ett digitalt nät bedöms dock inte fullt så många sändare behövas som i ett analogt nät. Om en förbättring av den lokaloberoende mottagningen är angelägen, kan en sådan exempelvis ske i befolkningstäta områden och i områden med fritidsbebyggelse. Preliminära uppskattningar från anger att det totala priset för sändningar i ett digitalt riksnät som bygger på M4-planen, som har en överföringskapacitet motsvarande 3–4 TV-programtjänster av ordinär PAL-kvalitet och som medger sändningar över tio regional-TV- områden, skulle bli ca inkl satellitkostnader. Om nätet exempelvis utnyttjas för distribution av fyra programtjänster skulle priset per programtjänst således bli ca . Priserna är angivna exklusive mervärdesskatt. Om och i så fall när de analoga sändningarna av nuvarande TV- programtjänster – efter en förhållandevis lång övergångsperiod – kommer att avvecklas, kan de naturligtvis inte längre vara med och bära kostnaderna för marknätets infrastruktur i form av , byggnader, elkraft etc. Å andra sidan kommer det i ett sådant läge sannolikt att finnas andra programtjänster eller andra typer av tjänster som kan vara med och bära de infrastrukturella kostnaderna. I avsnitt 6.2.3–6.2.5 i det följande kommer förutsättningarna för det i form av möjliga nätutbyggnadsmöjligheter att redovisas. En utbyggnad av ett M4D-nät bör kunna vara helt genomförd efter beslut. , dvs innan det finns TV-apparater för digital mottagning i handeln, behöver tittaren, på samma sätt som vid andra distributionssätt (jfr avsnitt 6.3 och 6.4), ha en tillsats till sin TV- mottagare, en s.k. set top-box, för att kunna ta emot de digitala, marksända programtjänsterna. Om tittaren vill ha möjlighet till inter- aktivitet, kan det vanliga telenätet eller något av mobiltelefoninäten användas för att tillgodose behovet av en returkanal. Utöver grundalternativet med ett första, rikstäckande digitalt marknät har studerats möjligheterna till andra digitala riksnät med utrymme för 3–4 programtjänster vardera av ordinär PAL-kvalitet. Genom att utnyttja utrymme för analoga sändningar i frekvenskanaler upp t.o.m.UHF-kanal 60 jämte frekvenser som inte alls kan utnyttjas för analogt bruk, men väl digitalt, kan ytterligare tre digitala nät tas fram. Dessa nät utnyttjar samma stationer och effektnivåer som i grundalternativets M4D-nät och ger ungefär samma möjligheter till lokaloberoende mottagning. Näten kan också brytas ned regionalt på samma sätt. Befolkningstäckningen hos dessa nät beror bl.a. av våra grannländers eventuella krav på effektbegränsningar och vilken störnivå som tillåts på befintliga analoga sändare i . En preliminär beräkning visar dock att ett av näten borde kunna få en täckning vid stationär mottagning motsvarande av hushållen och de båda övriga näten en täckning på 90–. Den lokaloberoende täckningen bedöms bli 60–men kan ökas om de ekonomiska förutsättningarna medger det. De regionala singelfrekvensnät som kan bildas avser samma om- råden och stationer som M4D-nätets motsvarande nät. Tidsplanen för en utbyggnad av de tre näten beror i hög grad av hur snabbt frekvenskoordineringsarbetet kan genomföras, eftersom frekvenserna i fråga inte annat än undantagsvis är koordinerade . Vidare måste ett antal befintliga analoga slavsändare byta frekvens för att de digitala näten ska kunna realiseras. Kostnaderna per nät för de tre digitala näten kan bli något högre än för M4D-nätet, eftersom en del nya s.k. riktantenner kan komma att behövas. Ytterligare ett alternativ har studerats. Det avser UHF-kanalerna 61– 69, vilka i det internationella radioreglementet (Radio Regulations) avsatts för TV-tjänster och andra tjänster, men i många länder har annan, ofta militär användning. I är samtliga kanaler utom kanal 69 tillgängliga för användning. I detta frekvensområde finns goda möjligheter att införa stora singelfrekvensnät. Det innebär i detta fall att en och samma frekvens kan MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION användas t.ex. i hela landet, vilket är den mest frekvensekonomiska lösningen. I singelfrekvensnät är det dessutom lättare att skapa en mera sammanhängande lokaloberoende täckning. För att säkra utbyggnadsmöjligheterna av digital, marksänd TV i , men även för att lösa en del av de problem med frekvens- ändringar på befintliga analoga slavstationer som uppkommer vid införandet av digitala nät, är det av största vikt att kanal 61–69 i reserveras för TV. En strävan finns även i andra länder att frigöra kanal 61–69 för TV-användning. En bedömning av de svenska möjligheterna måste därför ta hänsyn till grannländernas önskemål om egna TV- tilldelningar eller skydd för andra tjänster. Den slutliga redovisningen av sådana önskemål och krav kommer troligen inte att ske förrän i samband med den internationella frekvensplaneringskonferens för digital TV som förutses kunna anordnas . Konferensen kommer troligen att diskutera samtliga UHF-kanaler, dvs såväl över som under kanal 60. Även om bilaterala överenskommelser har träffats före konferensen riskerar man att dessa kommer att behöva rivas upp. De kapacitetsstudier som genomförts visar att i kanalerna över 60 borde kunna få tillgång till frekvenser som motsvarar två rikstäckande nät med, som i övriga digitala nät, utrymme för 3–4 programtjänster vardera. Befolkningstäckningen bör även för dessa nät kunna nå vid stationär mottagning och till för lokaloberoende mottagning. Ju större singelfrekvensnät som kan användas, desto mer frekvenseffektiva lösningar kan erhållas och desto lättare bedöms det vara att realisera näten. Singelfrekvensnäten skulle kunna täcka hela landet eller ett antal län grupperade till större enheter. Kostnaden per nät bedöms vara i samma storleksordning som M4D, dvs. 6.2.4Möjligheter till lokala/regionala sändningar I betänkandet (SOU 1994:34) Tekniskt utrymme för ytterligare TV- sändningar, redovisades utöver sändarnätet M4, två andra alternativ för analoga sändningar, nämligen dels ett M5-nät, dels ett s.k. tätorts- alternativ (jfr avsnitt 2.2). Mot denna bakgrund samt med beaktande av utredningsuppdraget att belysa möjligheterna att bedriva lokal eller regional TV-verksamhet, redogörs i det följande för möjligheterna till lokala sändningar i befolkningstäta områden, i detalj vad gäller analoga sändningar och som en översiktligt bedömning vad gäller digitala sändningar. En preliminär plan har tagits fram för det analoga, lokala alternativa som innebär sändningsmöjligheter på 23 olika större orter. Sändarnas räckvidd är 20–. Den totala täckningen baserad på stationär mottagning har beräknats till . Kostnaden för att driva nätet har uppskattats till ca exklusive mervärdesskatt. Frekvenstilldelningen är baserad på de planer som togs fram för det s.k. M5-nät resp det tätortsalternativ som beskrevs i det tidigare nämnda betänkandet. Utgångspunkten har varit en utsänd effekt på 25 kW, men ytterligare detaljerade studier bör genomföras för att med någorlunda säkerhet kunna slå fast vilka effekter och kanaler på respektive plats det kan bli fråga om samt i vilken grad frekvensbyten måste göras på befintliga slavsändare. Det stora flertalet av sändningsmöjligheterna kräver koordinering med grannländerna. Tidsplanen för en utbyggnad bestäms huvudsakligen av hur snabbt frekvenskoordineringsarbetet kan genomföras, inte av själva utbygg- naden av sändarnätet. Det går i stort sett lika snabbt att bygga ut ett digitalt nät med utrymme för 3–4 programtjänster som att bygga ut ett analogt nät. Om alternativet med lokala analoga tätortssändare etableras har det till konsekvens att ett av de digitala nät som beskrivits i avsnitt 6.2.3 och som skulle utnyttja frekvenser upp till kanal 60 inte kan realiseras, eftersom det nätets frekvensutrymme då måste tas i anspråk. MODELLER FÖR DIGITAL DISTRIBUTION AV TELEVISION I likhet med de möjligheter till analoga sändningar på 23 orter, som redovisats i det föregående, kan som ett alternativ motsvarande lokala sändningar etableras i digital form. I det digitala fallet kan, som tidigare beskrivits, 3–4 programtjänster inrymmas inom samma frekvenskanal. På samma sätt som för de analoga sändningarna skulle digitala, lokala sändningar givetvis få som konsekvens att ett av de digitala riksnät som beskrivits i avsnitt 6.2.3 inte kan realiseras. Någon närmare utredning om sändarnas räckvidd och i vilken utsträckning de kan realiseras på andra eller ett större antal orter har inte gjorts inom ramen för detta utredningsarbete. Det är dock rimligt att anta att åtminstone samma täckningsområden som vid analoga sändningar torde kunna erhållas i ett digitalt alternativ och att de frekvensmässiga begränsningarna blir mindre än i ett analogt nät. 6.2.5Utfasning av nuvarande analoga sändningar En övergång till digitala marksändningar med inriktningen att lägga ned de nuvarande analoga sändningarna av programtjänsterna SVT1, SVT2 och TV4 skulle kunna ske i tre faser. Övergångarna mellan faserna blir givetvis flytande. För att inte hushållen skall tvingas att köpa mottagare för digital teknik kommer det naturligtvis att vara nödvändigt att låta sändningar av programtjänsterna ske såväl analogt som digitalt . I den första fasen anläggs därför ett rikstäckande marknät vilket utnyttjas för distribution av de digitala sändningarna av programtjänsterna. I den andra fasen anskaffar hushållen utrustning för att kunna ta emot de digitala programmen. I den tredje fasen läggs de analoga sändningarna ner. Det är viktigt att statsmakterna vid ett införande av digitala sändningar eller inte alltför därefter, klargör för allmänheten om och i så fall när de analoga sändningarna kommer att upphöra. De ekonomiska vinsterna med en övergång kommer under den tredje fasen, medan kostnaderna under de två första kommer att vara högre än om man enbart sänder med analog teknik. Räkneexempel avseende kostnader och intäkter i samband med en övergång från analoga till digitala marksändningar kommer att redovisas i kapitel 8. När teknikskiftet är genomfört och de analoga sändningarna avslutas uppstår en avsevärd samhällsekonomisk vinst genom att vissa av de sändningsfrekvenser som används för att analogt sända ut de tre marksända TV-programtjänsterna kan frigöras för annan användning. I enlighet med vad vad som föreslås i den av CEPT initierade aktuella s.k. DSI-utredningen1 om den framtida frekvensanvändningen under 1 GHz, kan VHF-banden I och III framgent behöva frigöras för annan användning. Det betyder att det frekvensutrymme som huvudsakligen disponeras för SVT1 inte längre skulle stå till förfogande för televisionen. bedömer att en övergång från analog till digital teknik kommer att ske för i princip alla typer av radiosystem, inklusive TV. Om samtliga de UHF-kanaler som används för sändningar av SVT2:s och TV4:s program även efter en sådan övergång kan användas för TV-sändningar bör ytterligare 4–6 rikstäckande digitala nät kunna realiseras. Därutöver kan visst utrymme finnas för lokala, digitala sändningar. Ett rent digitalt scenario vad gäller utbyggnad av ytterligare marknät i innebär sammanfattningsvis att totalt sex digitala nät med en befolkningstäckning på bör kunna realiseras.