sou · GKB325d1 · 1997-01-01 00:00:00 — I direktiven anges att följande frågor skall belysas. 1.I vilken utsträckning kan och bör den fredstida strukturen inom radion och televisionen behållas även vid krig och krigsfara? 2.Bör även andra radio- och TV-företag än , och ha särskilda uppgifter vid krig och krigs- fara? Vad bör gälla för de – befintliga och tillkommande – radio- och TV-företag som inte har några sådana uppgifter? Hur kan statsmaktens behov av att nå ut med information till allmänheten tillgodoses? 3.Har sändnings- och distributionstekniken tillfredsställande säkerhet och uthållighet vid krig och krigsfara? 4.Hur bör ansvarsförhållanden och samband mellan myndigheter och radio- och TV-företag i krissituationer utformas? Med hänsyn till att särskilt frågorna under 1 och 2 innefattar principfrågor av grundläggande betydelse för yttrandefrihet och informationsfrihet och frågorna under 3 handlar om betydande ekonomiska värden skall översynen utföras av en kommitté med parlamentarisk sammansättning. Kommitténs arbete beräknas vara avslutat 1996. I direktiven till denna utredning sägs att även beredskapsfrågor skall behandlas och att samråd skall ske med Kommittén. I samband med Kommitténs arbete har uppdragits åt () att göra en studie om beredskapsåtgärder inom rundradiodistributionen. Syftet har varit att få belysta villkoren för att öka säkerheten hos rundradiodistributionen med både nuvarande teknik och kommande digitala lösningar samt ur teknisk synvinkel föreslå beredskapsåtgärder samt göra uppskattningar av kostnaderna för dessa. Som underlag för studien har Kommittén angett som sin arbets- hypotes att det skall finnas både en rikstäckande och en länstäckande radioprogramtjänst samt i viss utsträckning även kommunalt avgrän- sade sändningar. När det gäller TV bör rimlig säkerhet eftersträvas för en rikstäckande TV-programtjänst. Sammanfattningsvis gör FOA med anledning av dessa studier och i kommentarer till denna utredning följande bedömningar vad gäller televisionen. Säkerheten inom nuvarande markdistributionssystem be- döms av FOA som relativt god. De enskilda objekten är visserligen förhållandevis lätta för en angripare att slå ut, men det finns god tillgång till reservmöjligheter och flexibilitet. Det allvarligaste hotet är utslagning av ett större antal FM/på en gång. Reservmöjligheterna för TV-distribution är något sämre än för radio, främst beroende på att det är förenat med större svårigheter för TV- tittaren att rikta in TV-mottagaren mot en annan sändare än vad motsvarande är för radiolyssnaren. För TV-sändarna finns inte heller möjligheten till programmatning via uppringd förbindelse i det allmänna telenätet. Den stora svårigheten vad gäller TV är elberoendet för hushållsmottagning. Den mest angelägna åtgärden från beredskapsynpunkt anser FOA vara säkerställandet av alternativa distributionsvägar för radio och TV. Bl.a. väcks frågan om utnyttjandet av TV4-utrustningen för distribution av radio- och TV-program till FM/. Vad gäller satellit-TV pekar FOA på behovet av beredskapsåtgärder för att skydda satellitdistribution mot störningar och felaktiga styrsignaler. Eftersom det inte finns någon samlad bild av hur kabelnäten ser ut (inkl. var det finns s.k. huvudcentraler) eller hur många hushåll som är anslutna till dem, är en lämplig beredskapsåtgärd att genomföra en sådan kartläggning för att åstadkomma ett underlag för prioritering av reparationer m m under en kris- eller krigssituation. Sårbarheten i de olika kabelnäten är också dåligt kartlagd. Det finns exempelvis ingen samlad kunskap om hur många hushåll som drabbas vid olika typer av skador. Allmän bedömning av distributionsalternativ FOA menar att det från beredskapssynpunkt är bättre ju fler möjligheter det finns att distribuera och sända TV-program. Detta har inte bara fördelar när det gäller att nå allmänheten med information. Genom att olika distributionsalternativ kräver olika bekämpningsmetoder blir det också betydligt svårare för en angripare att slå ut informationen. Enbart av beredskapsskäl kan inte någon av de enskilda distribu- tionsformernas existens motiveras. Det centrala är att de i samman- hanget viktiga programmen når allmänheten oavsett hur de distribueras. Mot bakgrund av hur beredskapsplaneringen nu sker är det därför bra om marksändningarna fortsätter. Om de svenska programföretag med vilka staten har avtal om verksamheten vid krig och krigsfara skulle börja sända dessa program över satellit, är det givetvis värdefullt om även sådana sändningar kan fortsätta så långt möjligt. Båda slagen av distribution förutsätter att kabelnät, där sådana finns, kan förmedla TV-programmen till hushållen. Vad beträffar TV- tjänster över Telenätet eller Internet kommer dessa inom överskådligt tid bara att kunna vara möjliga att ta del av för delar av befolkningen. FOA för vissa resonemang rörande digital ljudradio. När det gäller digital television begränsar sig FOA dock till att ge en teknisk beskrivning och konstaterar bl.a. att marksändningsalternativet har fördelar framför satellit genom att existerande mottagningsantenner kan användas, genom möjligheterna till portabel mottagning med enkel sprötantenn samt genom möjligheterna till lokala och regionala sändningar. Huruvida analog eller digital teknik är att föredra från sårbar- hetssynpunkt är svårt att bedöma. Allmänt kan sägas att digital utrust- ning är mindre energi- och utrymmeskrävande än analog utrustning, vilket har betydelse vad gäller uthållighet och behovet av reserv- lösningar. Däremot finns en tendens att digitala system blir mer beroende av centralt placerad intelligens och elektronik, vilket kan sägas öka sårbarheten. Vid uppbyggnad av digitala system är det av största vikt att den typen av säkerhets-/sårbarhetsproblem tas i beaktande, anser FOA. Vid kontakter med kommitténs sekretariat har framkommit att Kommittén i sitt arbete har inriktat sig på att bedöma olika frågor i ett tioårsperspektiv. Kommittén har prioriterat frågor som har med ljudradion att göra. Bakgrunden till det är inte enbart arbetsorganisatorisk utan framför allt att ljudradiosändningarna måste bedömas som mindre sårbara i en kris- eller krigssituation än televisionssändningar. Kommittén har därför ännu inte tagit ställning till vilka krav beredskapsplaneringen av ett rikstäckande TV-nät skall uppfylla, exempelvis frågan om möjligheterna till regional nedbrytning av nätet. Allmänt sett synes Kommittén dela FOA:s uppfattning att det från beredskapssynpunkt är bättre ju fler möjligheter det finns att distribuera TV-program och att det finns goda och flexibla reservsändnings- möjligheter. Vidare är det en fördel om det finns alternativa mat- ningsvägar till stationerna i ett marknät. Kommittén anser vidare att det är väsentligt att samtliga de distributionsmöjligheter som finns är beredskapsanpassade så långt möjligt. 4Beredskapskonsekvenser vid övergång till digitala TV-sändningar I det följande redovisas i vilka avseenden digitala sändningar via marknät, satellit resp kabel i beredskapshänseende skulle kunna skilja sig från motsvarande analoga sändningar. Det torde inte allmänt sett innebära några stora skillnader att utnyttja digitala mark-TV-nät jämfört med nuvarande analoga nät. På ett par punkter kan dock skillnaderna bli märkbara, nämligen i fråga om relämottagning, möjligheterna till obehörig programinmatning samt beroendet av energikällor: Vanligtvis överförs TV-programmen till de stora sändarstationerna via radiolänk. Som reserv för programmatning kan relämottagning användas. Det betyder att man tar emot programmet med en särskild mottagare från en sändare tidigare i matningskedjan och matar in det för återutsändning i den egna stationens sändare. I de nuvarande analoga sändarnäten använder närliggande sändare olika frekvenser. I digitala nät kan man komma att använda singelfrekvensnät, dvs. vissa sändare i nätet sänder på samma frekvens. I delar av ett singelfrekvensnät kan relämottagning inte användas som reservmatningsväg beroende dels på svårigheter att isolera relämottagningsantennen från den egna utsändningen, dels på att singelfrekvensnät kräver synkron utsändning och inte kan acceptera den fördröjning som uppstår vid mottagning och återutsändning av annan sändare i nätet. Reservmatningen till stationer i ett singelfrekvensnät måste därför lösas på annat sätt. Detta sker enklast genom att programöverföringen till stationerna anordnas via radiolänkförbindelse från två håll, s.k. slingmatning. En analog TV-sändare matas med en videosignal och en ljudsignal. I ett nät med flera digitala sändare måste bild- och ljudsignalen kodas och ofta multiplexeras med flera program. Signalen som matas in i en sändare är därför betydligt mera komplex än i det analoga fallet. Detta gör att det blir betydligt svårare att mata in en obehörig, falsk signal i ett digitalt nät än i ett analogt nät. De digitala sändarnas effektförbrukning beräknas bli endast cirka en sjättedel av förbrukningen för analoga sändare med motsvarande täckning. (Räknat per överförd programtjänst blir förbrukningen givetvis ännu mindre eftersom en digital kanal kan rymma flera sådana tjänster.) Förutom att energiåtgången blir mindre blir behovet av reservkraft mindre förutom att sådan lättare kan ordnas. Från störningssynpunkt har det ingen egentlig betydelse om nytto- signalerna är digitala eller analoga. Effektförbrukningen blir i stort sett densamma oavsett om det är fråga om analoga eller digitala sändningar. Det bör dock även här observeras att den digitala signalen rymmer fler programtjänster än den analoga. Allmänt sett är det möjligt att sända fler programtjänster med digital teknik från en satellitkanal än från ett marksänd kanal. Antalet programtjänster som sänds ut från en punkt är dock ointressant från beredskapssynpunkt, eftersom det mest sannolika är att samtliga slås ut eller störs . Distributionen av program till en satellit är också mycket sårbar eftersom den är beroende av en och samma upplänk. Kabelnäten är till allra största delen beroende av de båda andra distri- butionsformerna, marknät och satellit. Uthålligheten i ett kabelnät som sådant bedöms vara densamma i ett digitalt nät som i ett analogt nät. Även i detta fall blir effektförbrukningen i stor sett densamma som den digitala signalen dock rymmer fler programtjänster än den analoga. Om en kabel-TV-operatör väljer att vidaresända inkommande digitala signaler i sina nät, blir det av samma skäl som vid markdistribution, betydligt svårare att lägga in enskilda obehöriga, falska signaler. Denna fördel erhålls inte om operatören väljer att i inmatningspunkterna omvandla de digitala signalerna till analoga. Mottagning av digitala marksändningar kan göras lokaloberoende i stor utsträckning, dvs sändningarna kan tas emot med en enkel spröt- antenn och behöver då inte förmedlas via kabelnät.