sou · GKB325d1 · 1997-01-01 00:00:00 — Inför framväxten av den nya digitala tekniken kommer statsmakterna att behöva fatta beslut om vilken omfattning den marksända televisionen skall ha . Mitt uppdrag är att redovisa underlag för ett sådant. Enligt utredningsdirektiven (jfr bilaga 1) skall därvid anges vilka förutsättningarna är för att bygga upp ett rikstäckande nät av digitala marksändningar av TV med avsikt att kunna lägga ner nuvarande analoga sändningar. I det närmaste hela den svenska befolkningen skall kunna ta emot programmen från marksändare men satellitsändningar förutsätts kunna användas som komplement. Redovisningen skall sättas i relation till ett alternativ där marksänd- ningarna liksom nu är begränsade till ett mindre antal analoga kanaler, medan tillkommande TV-tjänster sänds på annat sätt. Även andra tänkbara utvecklingsscenarier får beskrivas. I uppdraget ingår att beskriva de tekniska och frekvensmässiga för- utsättningarna. Vilka kostnader som kan uppkomma för TV-företag, allmänhet och övriga berörda skall anges liksom vilket tidsperspektiv det är fråga om samt vilka beslut statsmakterna behöver fatta. Möjligheterna att bedriva lokal eller regional TV-verksamhet skall belysas. Även industripolitiska konsekvenser och beredskapsfrågor skall behandlas. Graden av osäkerhet i bedömningarna skall redovisas. Den utredningstekniska bakgrunden till uppdraget utgörs av de över- väganden som presenterades i betänkandet (SOU 1994:34) Tekniskt utrymme för ytterligare TV-sändningar. I be- tänkandet redovisades dels möjligheterna att anlägga flera sändarnät för analog TV, dels läget i fråga om utvecklingen av digital sänd- ningsteknik. Utredaren angav att det finns frekvensutrymme för ytterligare två sändarnät för analog TV i det s.k. riksnätsalternativet. Det ena sändar- nätet, M4, skulle kunna nå av befolkningen och det andra, M5, skulle kunna ha en befolkningstäckning på åtminstone . I båda fallen skulle regionala/lokala sändningar vara möjliga. För såväl M4- som M5-näten skulle krävas viss koordinering med grannländerna och såväl vissa huvudsändare som vissa slavsändare skulle behöva byta frekvens m.m. Komplikationerna skulle bli störst med M5-nätet. Utredaren redovisade också ett alternativ där program skulle kunna sändas ut över sändare med räckvidd i minst 22 områden med 70 000 invånare eller mer. Ett realiserande av detta s.k. tätortsalternativ skulle innebära att det inte skulle gå att etablera några ytterligare rikstäckande nät, dvs M4 och M5. Eftersom de berörda orterna i tätortsalternativet inte skulle kunna få fler än ytterligare tre sändare jämfört med riksnätsalternativets två, ansåg utredaren i betänkandet att tätortsalternativet inte skulle ha några stora fördelar. Utredaren ansåg att det inte var möjligt att då ta ställning till om digitala marksändningar av TV borde införas. Utredaren konstaterade emellertid att ju mindre man utnyttjar möjligheterna att sända med analog teknik, desto större handlingsutrymme har man för att i fram- tiden introducera digitala sändningar. Staten har, menade utredaren, ett särskilt ansvar för utvecklingen av hur den digitala TV-tekniken kommer att tillämpas vid marksändningar. Om ett beslut dröjer tills digitala sändningar har hunnit etableras i andra distributionsmedier kan möjligheten att använda marknätet i praktiken komma att vara överspelad, oberoende av hur fördelarna med marksändningar värderas. Utredaren ansåg det därför angeläget att statsmakterna kan fatta beslut om digitala marksändningar så snart förutsättningarna kan överblickas. I direktiven sammanfattas de nya möjligheterna till distribution av TV- program som den digitala tekniken öppnar. har möjligheterna att sprida TV-program begränsats genom den knappa tillgången på frekvenser för marksändningar. är dessa möjligheter större genom att ett stort antal programtjänster är tillgängliga genom satellit- och kabeldistribution. Digitaltekniken medger bl a att fler TV-program kan överföras inom ett givet utrymme än vad den analoga tekniken tillåter. Distributionskapaciteten kan flerdubblas hos alla de nämnda distributionsformerna. kan digitalteknikens framväxt förstärka tendensen att rörliga bilder sprids på flera olika sätt. Många tror att televisionens karaktär kommer att förändras när publikens möjligheter att välja blir större. De frågor som ställs är om utbudet blir för svårt att överblicka och om konsumenterna verkligen kommer att ha tid att ta till sig ett större sådant. Programutbudet måste vara lockande och innovativt om det skall kunna attrahera publiken. Genom att antalet överföringsmöjligheter ökar underlättas också möjligheterna till interaktivitet, dvs. till etablerandet av tjänster där tittaren, t.ex. via det vanliga telenätet eller sin fjärrkontroll, i någon mening kan ge sin reaktion på eller påverka det som sänds i TV. Digitaliseringen innebär således att masskommunikationen i viss ut- sträckning kan anpassas till individuella önskemål och att konsu- menterna mer selektivt kan välja vad de vill se och när de vill se det. Framtidens TV-tittare kommer sannolikt att efterfråga ett mer varierat utbud av tjänster med möjlighet till individuell anpassning. I vilken utsträckning och hur snabbt hushållen kommer att ta till sig den nya tekniken så att tittare omvandlas till interaktiva deltagare är emellertid svårt att bedöma. En viktig förutsättning för att tekniken skall kunna utnyttjas är att det finns lämplig och användarvänlig mottagarutrustning till rimliga kostnader. Vi är snabbt på väg in i det som allt oftare kallas informationssamhället. Såväl nationellt som internationellt ägnas informationsteknologins utveckling mycket stort intresse. Intresset för nya användningsområden knyts främst till de möjligheter som informationstekniken erbjuder för oss som konsumenter och medborgare att få tillgång till tjänster i hemmet som vi inte tidigare haft. Från en annan utgångspunkt kan informationstekniken också beskrivas som en genombrottsteknologi som lägger grunden för helt nya varor och tjänster och som också påverkar produktion och konsumtion av befintliga varor och tjänster. Inom hela informationsteknologiområdet är den digitala tekniken av avgörande betydelse. Radion och televisionen är bara ett av de områden som berörs. Utvecklingen innebär också att gränserna mellan radio- och TV- samt data- och telekommunikativa system blir alltmer flytande. Detta märks också på terminalsidan . Tillverkning av vissa flerfunktionella terminaler har redan inletts. Multimediesamhället står för dörren. Även om det är svårt att förutse hur det framtida medieland- skapet kommer att gestalta sig i sina detaljer står det ganska klart att de digitala distributionsformerna kommer att förändra de TV-tjänster vi nu har. är det också tydligt att det kommer att finnas en fortsatt stor marknad för det som televisionen nu står för, nämligen bildtjänster till många . Dörren kommer att öppnas för andra sektorer i samhället, vars aktörer tidigare inte kunnat utnyttja TV-mediet. Televisionen är således bara ett av de användningsområden som berörs av den digitala utvecklingen. Beslut om införandet av digital TV bör därför, enligt min mening, också bedömas i det vidare perspektivet a v v i l k e n p l a t s v i i S v e r i g e t r o r o s s f å e l l e r v i l l h a i informationssamhället. Som en del av detta finns också de närings- politiska aspekterna av ett införande av digital TV. Dessa beror till en del av de teknikval som görs. Än viktigare är om ett införande av digital TV skall ses som en möjlighet att göra attraktivt för teknisk forsknings- och utvecklingsverksamhet och för företagsetableringar. Den tekniska utvecklingen öppnar helt nya perspektiv. I ett långsiktigt sådant är det mycket som talar för att fiberoptiska nätlösningar och internetliknande system kommer att vara de dominerande distri- butionsformerna. Den övergångsfas vi nu snabbt är på väg in i och där digital distribution sker parallellt med den traditionella analoga, kommer att övergå i en helt digital fas. Under dessa två faser kommer det vi kallat television att distribueras via satellit och via terrestra distributionsformer liksom genom kabel- och telenät. Grundfrågan är i vilken utsträckning den fortsatta vägen in i multimediesamhället skall vara renodlat marknadsdriven, där vi som individer agerar som konsumenter av mer eller mindre interaktivt utformade kommersiella tjänster, och i vilken utsträckning den skall vara en väg som vi kan färdas på som medborgare och nyttjare av offentliga tjänster. 2.4Vad är television? Den snabba tekniska utvecklingen på radio- och TV-området medför att vissa begrepp håller på att förlora sin självklara innebörd. En fråga av särskild vikt i detta sammanhang är vad som kan innefattas i begreppet television. För att svara på den frågan har utgångspunkten tagits i den definition som radiolagsutredningen använt i sitt förslag (SOU 1994:105) till ny radio- och TV-lag. Där anges att lagen skall kunna tillämpas på en verksamhet som består i att sätta samman och låta sända televisionsprogram till allmänheten. Definitionen täcker all förmedling av sådana program oavsett vilken teknik som används vid förmedlingen. Det är dock uppenbart att en följd av den tekniska utvecklingen är att det kommer att finnas televisionsliknande tjänster som inte faller inom denna begreppsram. Tjänster i televisionsbegreppets gränsområde kommer därför att uppmärksammas om de är av betydelse för det som behandlas i detta betänkande. Utredningsarbetet redovisas i följande nio kapitel samt i några bilagor. I det närmast följande kapitlet, kapitel 3, beskriver jag kortfattat televisionen i mot bakgrund av en historisk översikt. I kapitel 4 redovisar jag något det sammanhang inom vilket televisionen befinner sig i ett nationellt och internationellt perspektiv samt beskriver hur den marknad ser ut på vilken televisionen finns. I kapitel 5 presenterar jag den digitala TV-tekniken. Kapitlet utgörs till en del av en uppdaterad version av motsvarande avsnitt i betänkandet (SOU 1994:34) Tekniskt utrymme för ytterligare TV-sändningar. I kapitel 6 utvecklar jag de olika modeller för digital, huvudsakligen marksänd distribution som kan tänkas med digital teknik, kompletterat med vissa analoga sändningsmöjligheter. I det senare kapitlet söker jag också beskriva ett satellitscenario samt ett k a b e l - o c h t e l e n ä t s s c e n a r i o i k o m b i n a t i o n m e d a n d r a Jag redovisar också mina slutsatser rörande beredskapsaspekterna. Dessa ges en närmare bakgrund i bilaga 2. I kapitel 7 beskriver jag inledningsvis nuvarande lagstiftning och de avtalsförhållanden som är av betydelse för televisionen. Jag utvecklar sedan vilka behov av framtida ställningstaganden och reglering som digitala marksändningar kan komma att kräva. I kapitel 8 söker jag belysa de ekonomiska konsekvenser för staten, de inblandade aktörerna och allmänheten. I kapitel 9 belyser jag de i betänkandet behandlade frågorna ur ett näringspolitiskt perspektiv. I kapitel 10 söker jag ge en bild av den framtida digitala televisionen i ett omvärldsperspektiv. och diskutera vilken roll staten bör ha. Jag redovisar också mina överväganden och förslag inkl de beslut jag anser bör fattas av statsmakterna samt vilka frågor som bör utredas närmare. Till utredningen har knutits vissa experter som lämnat underlag till utredningsarbetet. För sammanvägningen av dessa underlag samt för förslagen svarar jag emellertid ensam. 3Den svenska televisionen - historik och nuläge Som bakgrund till beskrivningar och analyser i betänkandet ges i det följande en översiktlig bild av den nuvarande situationen vad gäller TV- sändningar i och TV-publiken. Begreppet kanal kan avse programkanal (programtjänst) eller fre- kvenskanal. Det framgår av sammanhanget vad som avses med kanal. Bakgrundsbeskrivningen inleds med en sammanställning av några viktiga händelser i televisionens historia. 3.2Viktiga årtal i svensk TV-historia 1954 Första försökssändningen från Tekniska . 1955 Sydsvensk journal sänds från Köpenhamns- sändaren. 1956 Riksdagsbeslut om införande av TV i . Provsändningar över i samarbete mellan Radiotjänst och . Nackasändaren tas i drift. 1957 Start för reguljära sändningar från . 1958 Första svenska Eurovisionssändningen, en operaföreställning. blir ett viktigt avstamp för TV i . : TV:n finns i många svenska hem. 1962 Första direktsändningarna via satellit mellan och . 1966 av befolkningen nås nu av TV-sändningar. Första färg-TV-sändningen i . : och regionala sändningar 1970 Reguljära färg-TV-sändningar inleds. Sydnytt, det första regional-TV-programmet, sänds från . 1976 Försökssändningar med text-TV. 1979 blir moderbolag i en koncern med fyra programbolag, där är ett. : Kabel- och satellitsändningar 1980 Reguljära text-TV-sändningar börjar. 30 försöksområden finns utpekade. 1986 Sändningsmöjligheterna via kabel-TV permanentas. TV-utbytet mellan och inleds. 1987 Kanal blir rikskanal med som bas. blir en distriktsbaserad kanal (Sverigekanalen). ABC-nytt startar i . Därmed förekommer sändningar över åtta regional-TV-områden vilka tillsammans täcker hela landet. börjar sända svenskspråkiga program per satellit från utlandet. monopol på sådana sändningar har därmed brutits. 1988 Reguljära digitala stereosändningar i TV enligt NICAM- systemet startar. 1989 Den första svenska satelliten, Tele-X, sänds upp. : En tredje markbunden TV-kanal 1990 (numera ) börjar sända TV4 via Tele-X från svenska satellitpositionen öst. 1991 TV4 får koncession för och startar reklamfinansierade marksändningar. Det nya nätet byggs ut . 1992 Ny yttrandefrihetsgrundlag och ny lag för kabel- och satellit-TV. får nu bedriva sändningsverksamhet. Kabel-TV-utbyggnaden har stagnerat. Statliga aktiebolaget bildas och övertar huvudmannaskapet för marknätet (rundradionätet). Programverksamheten bedrivs nu i tre självständiga programföretag, varav är ett. Sändningar av spelkanalen TV21 i kabel-TV-nät inleds. DEN SVENSKA TELEVISIONEN – HISTORIK OCH NULÄGE 1994 Den andra svenska , , köps och flyttas till öst. 1995 Reguljära digitala satellitsändningar från satelliten startar. Ny myndighetsorganisation: Radio- och samt och TV inrättas. Första digitala sändningen av de markbundna kanalerna Kanal , , TV4 och den finska kanalen görs från Nackasändaren. Samma frekvensutrymme som normalt används för en analog sändning utnyttjas. 1996 programtjänster döps om till SVT1 och SVT2. Uppdelningen i en Stockholmskanal och en distriktsbaserad kanal upphör. Vad som i lag och dagligt tal avses med television, dvs utsändning av rörliga bilder och ljud för omedelbar och samtidig mottagning i hemmen, distribueras via sändare på marken, kabel och satellit. Som bakgrund till de inledande kapitlen behandlar jag här summariskt televisionens olika sändningsnät och programbolag. Det svenska marknätet ägs av det statliga bolaget . I nätet ingår 54 storstationer och drygt 630 mindre stationer, s.k. slavstationer. Nästan alla svenska hushåll kan , direkt eller via kabel-TV-nät, nås av de markbundna (terrestra) sändningarna. I sänds tre rikstäckande kanaler via marknätet: SVT1, SVT2 och TV4. Regeringens tillstånd att utnyttja nätet förenas med vissa krav på programverksamhetens utformning, sändningarnas geografiska räck- vidd, regional och lokal produktion, beredskapsåtgärder, m.m. Dessa så kallade public service-krav gäller i första hand SVT:s kanaler men delvis också TV4. Förutom rikssändningar sänder SVT2 också regionala program över nio regional-TV-områden. hyr ut del av sitt sändnings- utrymme till lokala produktionsbolag (flertalet delägda av TV4) i 16 lokal-TV-områden. Satellitsändning tas emot med parabolantenn. Vanligtvis vidarebefordras sändningarna i kabelnät till hushållen. Dock har cirka 550 000 (550'+50'=600') svenska hushåll paraboler för direktmottagning, flertalet riktade mot luxemburgska Astrasatelliterna. Cirka 50 000 hushåll delar på gemensamma parabolantenner i s.k. SMATV-nät. Antalet satellithushåll ökade kraftigt genom introduktionen av det s.k. Sverigepaketet. Denna antenn med endast diameter ger möjlighet att ta emot sändningar från de svenska satelliterna och Tele-X. och Tele-X ägs av (). Tele- X ersätts av en ny satellit, 2 med betydligt större kapacitet. Andra större satellitoperatörer i är norska , luxemburgska SES (Européenne des Satellites) och Eutelsat. Cirka 170 satellitbaserade TV-programtjänster sänds ut över varav ett 100-tal kan tas emot i . Elva av dessa riktar sig särskilt till svensk publik: TV3, TV4, Femman, Z-TV, TVG och TV6 samt filmkanalerna TV1000, TV1000 Cinema, FilmNet 1, FilmNet 2 och – med start – Super Sport. För sändning av satellitprogram krävs inte tillstånd och därmed ställs inga krav på programinnehåll utöver EU:s kvoter och reklamregler. Diskussioner och beslut om framtiden för denna del av tv-marknaden är hänvisade till EU-nivån. Inom EU pågår översyn av reglerna. DEN SVENSKA TELEVISIONEN – HISTORIK OCH NULÄGE Drygt hälften av TV-hushållen är anslutna till kabel-TV-nät eller någon typ av gemensam antennanläggning. Av naturliga skäl är kabel-TV kon- centrerat till tätorter med goda förutsättningar att förena många hushåll i ett och samma kabelnät. Kabelnäten har enligt i regel kapacitet för 30–40 kanaler. Näten kan vara stjärnformade, dvs. varje abonnent kan nås via en egen kabel. Vanligare är dock s.k. kaskadnät på grund av att tidigare installerade kaskadkopplade centralantennanläggningar utnyttjades när näten byggdes. Också mark- och satellitsändningar kan gå via kabel sista etappen till hemmen. 1,4 miljoner hushåll tar emot SVT1, SVT2 och TV4 direkt från marknätet medan 2,2 miljoner hushåll tar emot dem från kabel. Likaså har 600 000 hushåll möjlighet att ta emot sändningar direkt från satellit. Till övriga hushåll förmedlas satellitkanalerna i varierande utsträckning via kabelnät. För TV-sändning via kabel krävs inte tillstånd. Enligt "must carry"- principen är kabel-TV-bolag skyldiga att utan ersättning förmedla de marksända kanalerna. Förutom must carry-kanaler och satellitkanaler distribueras i kabel- näten kommersiella och icke kommersiella program som bara är tillgängliga för anslutna hushåll. Spelkanalen TV21 är exempel på det förstnämnda medan flertalet lokala kabel-TV-programmen vanligen inte är kommersiella. 3.3.4Analog och digital sändning TV-program överförs analogt eller digitalt. sänds TV nästan uteslutande med analog teknik. Vad som skiljer den digitala tekniken från den analoga beskrivs utförligt i kapitel 5. Följande måste dock klargöras redan här: –Digital överföring kräver mindre frekvensutrymme, dvs man kan sända fler program vid given kapacitet. –För att ta emot digitala sändningar i hushållens analoga mottagare krävs en tillsats (set top-box). Reguljära digitala satellitsändningar har påbörjats. Z-TV och TV6 i dansk och norsk version distribueras digitalt till kabel-TV-nät i . Nethold (FilmNet 1, Filmnet 2, Super Sport) har annonserat start för digitala sändningar till svenska hushåll . Digitala markbundna försökssändningar i genomfördes första gången då Kanal , , TV4 och den finska kanalen överfördes digitalt från /. I ett tekniskt system med många samverkande måste operatörerna i någon utsträckning "göra lika", dvs. det krävs sändningsstandarder. I har man fastställt standarder för digitala mark-, satellit- och kabelsändningar (DVB, se avsnitt 5.4). Drygt 3,4 miljoner svenska hushåll betalar avgift för innehav av TV- mottagare. TV-avgiften uppgår till . Dessa medel finansierar merparten av den verksamhet som bedrivs av public service- företagen , och . SVT har numera också rätt att i begränsad utsträck- ning finansiera programverksamheten med sponsring. TV4 finansieras huvudsakligen med intäkter från reklam och sponsring. Samtliga TV-program via liksom många andra satellitsända program är reklamfinansierade. Satellitkanaler finansieras också med abonnemangsavgifter och avgifter per program. Avgifterna betalas av hushållen direkt till programbolagen eller ingår i kabel-TV-avgifterna. Abonnemangs- och betalkanaler är krypterade och därmed otillgängliga för andra än kunderna. Enligt Nordicoms Mediebarometer 1995 ägnar svensken en genom- snittlig dag åt massmedier. Ungefär två tredjedelar av ägnas åt radio () och TV (). TV och video tillsammans svarar för en tredjedel av mediekonsumtionen. DEN SVENSKA TELEVISIONEN – HISTORIK OCH NULÄGE Den tid som befolkningen 9–ägnar åt massmedier fördelade på olika medier 1995 (%) Inget annat medium har så stor räckvidd som TV. En genomsnittlig dag tittar drygt fyra svenskar av fem på TV. Nästan hela befolkningen tittar på TV en genomsnittlig vecka. Andelen "veckotittare" överstiger till och med andelen som har tillgång till TV i bostaden. Andelen tittare har ökat något under . har den dagliga räckvidden stabiliserats på en nivå strax . De som tittar på TV ägnar genomsnittligt cirka åt mediet. TV-konsumtionen har inte ökat nämnvärt trots det kraftigt ökade programutbudet. Kvinnor och män ägnar lika åt TV, pens- ionärerna är storkonsumenter, barnens och ungdomarnas tittartid ligger lägre än de vuxnas och bland vuxna minskar tittartiden med ökad utbildning. Tre kanaler dominerar konkurrensen om TV-publiken. Hälften av befolkningen ser på TV4 vilket är något mer än de som ser på public service-kanalerna SVT1/Kanal och /. De övriga svenska reklamkanalerna TV3 och Femman har klart mindre publik än någon av de tre stora kanalerna. Övriga TV-kanaler som kan tas emot i har tillsammans av tittarna. SVT2/har störst publik bland äldre medan TV4 dominerar kraftigt vad gäller den yngre publiken. Public service-publiken ökar med ålder och utbildning, reklamkanalerna däremot har störst publik bland ungdomar och tittare med lägre utbildning. Tittare 9–en genomsnittlig dag 1995 (procent) Övriga kanalers räckvidd per dag: Sportkanaler , filmkanaler , musikkanaler , nyhetskanaler , barnkanaler och TV-shop . Räckvidden för övriga kanaler totalt uppgår till . Tendenserna i medieundersökningen har kommenterats av , professor i massmedieforskning vid : Den tid svenskarna ägnar åt medier kommer sannolikt inte att öka särskilt mycket, vilket innebär att existerande och nytillkommande medier konkurrerar om en i stort sett given publik. Valet mellan underhållning och information avgör till stor del vad man läser, lyssnar och tittar på. Tendensen är att de reklamfinansierade kanalerna föredras av tittare som väljer underhållning medan public service-kanalerna har visst övertag i fråga om den publik söker sig till nyhets- och faktaprogram. TV-tittarna är inte kanaltrogna i samma utsträckning som radio- lyssnarna. Man väljer i större utsträckning program snarare än kanal. Den begränsade tittartiden bland ungdomarna beror delvis på att de i mindre utsträckning är hemma . Deras rörliga liv präglar också DEN SVENSKA TELEVISIONEN – HISTORIK OCH NULÄGE valet av medier. Ungdomar lyssnar relativt mycket på de rörliga medierna radio och CD/grammofonskivor. har i sin rapport (SOU 1995:85) kulturpolitik utförligt redogjort för TV-utbudet i och publikens fördelning på olika kanaler och programtyper. Jag vill i detta sammanhang särskilt framhålla följande. En analys av de svenska TV-kanalernas utbud under hundra dagar visar att de reklamfinansierade kanalerna TV3, TV4 och Femman tävlar om publiken på bästa sändningstid andel långfilmer, TV-serier och underhållningsprogram. Public service-kanalerna däremot har bara en tredjedel av sitt utbud under bästa sändningstid koncentrerat till dessa programkategorier. Konkurrensen från inhemsk TV i fråga om förströelseprogram har påverkat public service-kanalernas utbud ganska lite. Med det bör också framhållas att public service-kanaler i alla länder bidrar till möjligheterna att välja andra program än underhåll- ningsprogram. Störst mångfald i det totala TV-utbudet har det engelska systemet tätt följt av det svenska. Också under bästa sändningstid kommer på andraplats i fråga om spridning av utbudet på olika programkategorier.