sou · GKB325d1 · 1997-01-01 00:00:00 — Under den övergångsfas som inleds kommer TV att distribueras såväl analogt som digitalt. I nästa fas är huvuddelen av all TV digital. Hur denna fas dröjer beror mycket på vilken strategi statsmakterna väljer. Enligt mitt förslag skall vi i kunna vara inne i denna fas om . Tredje fasen som ibland kallas multimediefasen karaktäriseras av kommunikation på nät som öppnar för applikationer av typen Internet. I denna fas råder full interaktivitet bland annat i fiberoptiska nät. Svårigheterna att förutspå hur den digitala tekniken kommer att tas till vara när erforderliga infrastrukturella förutsättningar föreligger beror på dess karaktär av genombrottsteknologi (kap. 9). Därmed avses teknologier som ligger till grund för innovationer och uppfinningar inom breda användningsområden. Genombrottsteknologier blir centrala för varaktig produktivitetsutveckling och ekonomisk tillväxt med följdverkningar i hela samhället. Sålunda förefaller den digitala transmissionstekniken innehålla be- tydligt större möjligheter än enbart TV-transmission. Denna genom- brottsteknik bör kunna driva på den ekonomiska tillväxten och få betydelse för samhällsutvecklingen. Den skapar nya möjligheter för information och kompetensutveckling, två väsentliga komponenter för samhällets utveckling. Frågan om eventuell övergång till digitala terrestra TV-sändningar i gäller sålunda betydligt mer än om TV-publiken skall få bättre bildkvalitet och fler kanaler att välja på. Jag ser snarare digital TV som en inkörsport för att snabbt dra nytta av en genombrottsteknologi. Skyndsamhet i det avseendet kan ge fördelar på internationella varu- och tjänstemarknader. har förutsättningar att bli en föregångsmarknad för digitala tjänster. De svenska hushållen ligger högt i världsstatistiken vad gäller innehav av TV, telefon och hemdatorer. Transmissionsnätet för den nya tekniken kan byggas ut snabbt och täcka hela landet. Vi har företag med kompetens att utveckla industriprodukter som krävs för denna teknik. är en så begränsad marknad att större industrinationer kan acceptera oss som ett föregångsland. Det finns ändå ingen risk för att vi därmed skall få ett ur dessa länders synvinkel otillbörligt försprång. För att förverkliga denna vision av en digital genombrottsteknologi krävs infrastrukturella system för sändning och mottagning som är tillgängliga, samhälleliga och öppna för konkurrens. Motsatsen, dvs. en sluten, privat och monopoliserad infrastruktur skulle allvarligt försämra förutsättningarna för att på bred front dra nytta av den digitala tekniken. Vad som sker med samhällets terrestra sändarnät har därför strategisk betydelse. Som jag tidigare framhållit är mina förslag avsedda att ange en färdväg som grund för statsmakternas strategiska ställningstaganden. Ut- redningen är sålunda inte en färdig handlingsplan för digitalisering. På en rad områden måste analysen fördjupas. Mycket arbete återstår innan en nationell handlingsplan finns. Jag har också konstaterat att den digitala teknikens utvecklings- potential rymmer stora möjligheter för ett land som vårt men att ingen kan göra säkra bedömningar om tänkbara applikationer och digitala tjänster. Vidare har jag under utredningsarbetet noterat att det finns intressekonflikter inom detta område. Det gäller även mellan myndig- heter och andra aktörer inom den offentliga sektorn. Dessa intresse- konflikter riskerar självfallet att bromsa och försvåra utvecklingen. Statsmakterna bör hålla utvecklingen inom detta område under skärpt uppsikt och med hög beredskap för de förändrade förutsättningar som nu blir allt tydligare. Detta är särskilt viktigt eftersom digitaliseringen griper in i flera departements och myndigheters ansvarsområden. Jag föreslår att en expertgrupp för multimediafrågor inrättas bland annat för att fördjupa analysen av de frågor som jag principiellt behandlat i detta betänkande. Expertgruppen bör fortlöpande ge underlag för de nödvändiga politiska beslut som utvecklingen inom det multimediala området kräver. För att tidigt kunna uppmärksamma i vilka riktningar utvecklingen går, bör expertgruppen särskilt bevaka vad som sker i den tekniska utvecklingsfronten. Jag föreslår att expertgruppen därutöver tilldelas uppgifterna: fördjupa den ekonomiska analysen av digitaliseringen av tele- visionen i mot bakgrund av statsmakternas principiellla ställningstagande i denna fråga. Av särskilt intresse är att analysera de samhällsekonomiska konsekvenserna av olika slag av ekonomisk stimulans till hushållen och till näringslivet som kan underlätta och påskynda utvecklingen. analysera behovet av internationella frekvensöverenskommelser till följd av statsmakternas ställningstagande. analysera behovet av att förändra ansvarsfördelning och organi- sation av de myndigheter och statliga företag som har uppgifter inom detta fält. fördjupa analysen av tekniska och frekvensmässiga konsekvenser av ett beslut om digitalisering av televisionen. underlätta kontakterna mellan olika aktörer inom detta område. koppla utvecklingen av digital TV och övriga medier till utbildning och andra för samhället centrala områden. utarbeta förslag till handlingsplaner på de områden som redovisats i detta betänkande. Tilläggsdirektiv till utredningen om tekniska förutsättningar för utökade sändningar av radio och television till allmänheten (U 1991:10) Utredningen skall redovisa underlag för ett beslut om en eventuell övergång till digital teknik för marksänd TV. Utredningen skall beskriva tekniska och frekvensmässiga förutsättningar, kostnader som kan uppkomma för TV-företag, allmänheten och övriga berörda, tids- perspektivet samt de beslut som behöver fattas av statsmakterna. Möj- ligheten att bedriva lokal eller regional TV-verksamhet skall belysas. Även industripolitiska konsekvenser samt beredskapsfrågor skall be- handlas. Utredningen skall lägga fram en preliminär rapport . Uppdraget skall redovisas slutligt före utgången av . Utredningen om tekniska förutsättningar för utökade sändningar av radio och television till allmänheten avgav betänkandet Tekniskt utrymme för ytterligare TV-sändningar (SOU 1994:34). I betänkandet redovisas dels möjligheterna att anlägga flera sändarnät för analog TV, dels läget i fråga om utvecklingen av digital sänd- ningsteknik. Utredningen angav att det finns frekvensutrymme för att anlägga ytterligare två sändarnät för analog TV, av vilka det ena skulle kunna få befolkningstäckning, medan det andra nätet kan få en befolk- ningstäckning på . Ett alternativ är att anlägga sändare med lokal täckning. Tre sådana sändare skulle kunna anläggas i minst ett tjugotal områden med 70 000 invånare eller mer. Utredningen ansåg att det inte var möjligt att då ta ställning till om digitala marksändningar av TV borde införas, men att ett beslut borde fattas så snart förutsättningarna kunde överblickas. Vidare påpekade utredningen att statsmakterna kan ta hänsyn till möjligheterna att sända digital marksänd TV vid beslut om TV-sändningar med analog teknik. Ju mindre man utnyttjar möjligheten att bygga ut sändningar med analog teknik, desto större handlingsutrymme har man att introducera digitala sändningar. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remiss- yttrandena är intagen i departementspromemorian Regler och villkor för ny marksänd TV (Ds 1994:105). En grundläggande förutsättning för den svenska televisionen har varit att programmen skall kunna tas emot av alla, oavsett bostadsort. Staten har därför tagit ansvar för att det har byggts upp ett rikstäckande nät av sändare för TV. , när sändarnätet för började anläggas, kunde TV-program endast distribueras från marksändare. Sändarnätets ryggrad utgörs av 54 större sändarstationer. För att nå i det närmaste full befolkningstäckning (99,) finns dessutom ca 600 mindre sändarstationer. Dessa är belägna utanför de större sändar- stationernas räckviddsområden eller på platser där mottagningen från den större stationen är dålig. Programmen sänds ut till de större sta- tionerna genom radiolänk eller kabel. De mindre stationerna tar ofta emot och vidaresänder signalen från de större stationerna ("slav- sändare"). För sändarnätet för , som tillkom , används samma stationsanläggningar och antennsystem. Vid sidan av de 54 större sändarstationerna ingår i detta sändarnät emellertid endast ett 20- tal mindre stationer. Marknätet når därmed av befolkningen, medan de som bor utom räckhåll för marksändarna kan ta emot sändningarna från satellit. Satellitsändningen används även för att överföra program till marksändarna.x De nämnda sändarnäten ägs och drivs av , som ägs av svenska staten. Tillgångarnas återanskaffningsvärde, som även innefattar utrustning som inte är hänförlig till TV-utsändning, har uppskattats till mellan fem och . Det pris som ett TV-företag får betala för utsändning av ett rikstäckande program är i storleksordningen . Sändarna för Kanal använder i huvudsak frekvenser inom det s.k. VHF-bandet (47–68, 174–), medan och främst sänds i det s.k. UHF-bandet (470–). har det utvecklats nya distributionsmetoder för television, som kan fungera som ersättning för eller komplement till marksändningarna. Genom satelliter kan TV-program spridas över stora områden. Satelliter kan, som nämnts, användas för att mata marksändare med program. Satellitsändningar kan också tas emot för vidaresändning i kabelnät eller direkt av enskilda hushåll. sänds ca 150 olika TV-program ut över satellit över . Satellitdistribution är billigare än markbaserad distribution för programföretaget. Årskostnaden för att sända ut ett TV-program över satellit är i storleksordningen . Försäljningen av satellitmottagare har ökat kraftigt . 10– av befolkningen bedöms ha tillgång till egna satellitantenner. Utbyggnaden av kabelnät för TV-distribution synes nu vara i stort sett avslutad. Cirka 2,2 miljoner svenska hushåll är anslutna till kabelnät, vilket kan jämföras med att drygt 3,3 miljoner hushåll betalar TV- avgifter. Distributionskapaciteten varierar, men torde som mest uppgå till ca 40 program. Kabelnäten används främst för vidaresändning av program från satellit och marksändare, men det förekommer även program som endast sänds genom kabel. Uppgiften om hur många som kan se olika TV-program varierar beroende på undersökningsmetod. En sammanvägning av olika källor ger vid handen att av befolkningen har tillgång till andra program än Kanal , och . Det TV-sändningssystem som används i kallas . Det är ett analogt system för färg-TV-sändning som har konstruerats för att även fungera tillsammans med mottagare för svartvitt. Därmed möjliggjordes en mjuk introduktion av färg-TV-sändningar. PAL-systemet har senare kompletterats med ett digitalt system för stereoljud, NICAM. håller nya digitala system för TV-sändningar på att bli tillgängliga. Standardiseringsarbetet är i stort sett avslutat och man kan räkna med att TV-sändningar med digitalteknik från satellit kommer att inledas . Man kan bedöma att tekniska förutsättningar för marksändningar med digitalteknik kommer att finnas . Vid digital överföring digitaliseras bild och ljud, dvs. de elektriska svängningarna omformas till talvärden. Dessa talvärden sänds sedan ut med hjälp av radio eller i ledningar, tillsammans med styrsignaler som gör att mottagarapparaten kan tolka meddelandets innebörd. Digital teknik kan användas för att överföra alla slag av information som kan digitaliseras. Digitaltekniken öppnar nya möjligheter för distribution av TV- program. För att minska mängden information som behöver överföras k a n m a n f ö r e u t s ä n d n i n g e n t a b o r t ö v e r f l ö d i g i n f o r m a t i o n ("komprimering"), något som digitaltekniken är mycket lämplig för. Ett större antal TV-program kan då överföras inom ett givet led- ningsutrymme. Det innebär att distributionskostnaderna per program sjunker och att frekvensutrymmet utnyttjas bättre. Vidare kan även distributionskanaler med låg överföringskapacitet, t.ex. vanliga tele- fonledningar, användas för att överföra TV-program. Digitaltekniken skapar även praktiska förutsättningar för att distribuera TV-program med högre bildkvalitet (""). Trådlösa digitalsänd- ningar kan också göras mer tåliga mot störningar än analoga sändningar. För att en digital TV-signal skall kunna tas emot krävs att mottagaren är försedd med en avkodare som "förstår" de använda styrsignalerna. Avkodaren kan vara utförd på sådant sätt att endast den som t.ex. abonnerar på en betal-TV-tjänst kan ta emot programmen. En viktig fråga är vilken grad av standardisering som bör krävas för kodningssystem och avkodningsutrustning. I anslutning till ett planerat EG-direktiv om standarder för överföring av televisionssignaler har det uppstått en livlig diskussion mellan dem som anser att flera kodningssystem skall kunna användas parallellt och anhängare till uppfattningen att ett gemensamt kodningssystem bör användas på varje nationell marknad. Den europeiska konferensen för post- och telekommunikationer, CEPT, har tagit initiativ till en översyn av frekvensanvändningen inom . I en nyligen publicerad rapport rekommenderas att digital marksänd television skall introduceras med början och att nuvarande analoga marksändningar skall upphöra med början (Results of the Detailed Spectrum Investigation Phase II: 29,7 – ). bör enligt rapporten delar av nuvarande frekvensband för TV kunna användas för andra ändamål. Rapporten är sammanställd av en arbetsgrupp och remissbehandlas . Den tekniska utvecklingen inom TV-distributionens område innebär att förutsättningarna kraftigt har förändrats i förhållande till vad som gällde då de nuvarande sändarnäten för TV planerades . Möjligheten att sprida TV-program begränsas inte längre av den knappa tillgången på frekvenser för marksändningar, eftersom ett mycket stort a n t a l p r o g r a m k a n g ö r a s t i l l g ä n g l i g a g e n o m s a t e l l i t - e l l e r kabeldistribution. Ungefär två tredjedelar av de svenska permanent- hushållen beräknas vara anslutna till någon form av kabelnät för TV- distribution. En nästan lika stor andel av befolkningen har tillgång till satellitprogram, antingen genom kabel eller egna satellitantenner. Digitaltekniken kan komma att mångdubbla distributionskapaciteten i satelliter och kablar. Den kan också att göra det möjligt att använda det vanliga telenätet för distribution av rörliga bilder. Även mark- sändningarna kan få högre kapacitet genom en övergång till digital sändningsteknik. Privata programföretag väntas inleda sändningar med digitalteknik över satellit och genom kabel . Den tekniska utveckling som här har beskrivits har som nämnts redan fått till konsekvens att endast en minoritet av de svenska hushållen tar emot sina TV-program direkt från marksändare. Flertalet får de marksända programmen – oftast tillsammans med olika satellitsända program – genom kabel. Det är också ett mindre antal som endast har möjlighet att se marksända program. Den ökade tillgången till TV- program beror främst på initiativ som tagits av kommersiella aktörer. Digitalteknikens framväxt kan väntas förstärka tendensen att program med rörliga bilder sprids genom en rad olika distributionsvägar, av vilka ingen har en dominerande ställning. Många tror också att televisionens karaktär kommer att förändras när publikens möjlighet att välja blir större. Något som motsäger ett sådant antagande är emellertid att TV- tittandet fortfarande så gott som helt avser TV-kanaler av traditionellt snitt – även för hushåll som kan se ett stort antal satellitsända TV- program. En utveckling mot ett ökat inslag av digitala sändningar kommer att medföra att en allt större andel av befolkning kommer att ha TV-mottagare med avkodare för digital-TV. Det är emellertid först om de nuvarande analoga sändningarna helt skulle ersättas av sändningar med digital teknik som alla måste skaffa utrustning för att ta emot digitalsändningar. Inför framväxten av ny teknik kommer statsmakterna att behöva fatta beslut om vilken omfattning den marksända televisionen skall ha . Utredningen om tekniska förutsättningar för utökade sändningar av radio och television till allmänheten skall ta fram ett underlag för ett sådant beslut. Utredningen skall ange förutsättningarna för att bygga upp ett riks- täckande nät av digitala marksändningar av TV med avsikt att nuvarande analoga sändningar skall läggas ner. Satellitsändningar förutsätts kunna användas som komplement, men i det närmaste hela befolkningen skall kunna ta emot programmen från marksändare. Redovisningen skall sättas i relation till ett alternativ där marksänd- ningarna liksom nu är begränsade till ett mindre antal kanaler som sänds ut med analog teknik, medan tillkommande TV-tjänster sänds på annat sätt. Utredningen får också beskriva andra tänkbara utveck- lingsscenarier. Utredningen skall ange tekniska och frekvensmässiga förutsättningar, kostnader som kan uppkomma för TV-företag, allmänheten och övriga berörda, tidsperspektivet samt beslut som behöver fattas av Möjligheten att bedriva lokal eller regional TV- verksamhet skall belysas. Även industripolitiska konsekvenser samt beredskapsfrågor skall behandlas. Graden av osäkerhet i bedömningarna skall redovisas. Utredningen skall samråda med , och , Utredningen om radion och televisionen vid krig och krigsfara (Ku 1994:8), samt med programföretag och andra berörda företag. För utredningsarbetet gäller regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23) och om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124). Utredningen skall lägga fram en preliminär rapport . Uppdraget skall redovisas slutligt före utgången av . 1Radio- och TV-verksamheten under krig och vid allvarliga störningar i fredstid Om skulle komma i krig eller utsättas för krigsfara kommer behovet av information till allmänheten att öka kraftigt. Det gäller bl.a. nyhetsförmedling om händelseutvecklingen och det allmänna läget, meddelanden som har samband med övergången från freds- till krigsförhållanden och varningar till de delar av befolkningen som hotas av direkta krigshandlingar. Det är angeläget att massmedierna då kan fungera på sådant sätt att allmänhetens informationsbehov tillgodoses och desinformation motverkas. Erfarenheter från krigs- och krisområden visar att radion och televisionen har mycket stor betydelse i krigs- och krissituationer. En radio- eller TV-sändning når mottagaren , i sändnings- ögonblicket. Snabbheten men också uthålligheten är egenskaper hos etermedierna som gör dem särskilt värdefulla som informationsbärare. Radion och televisionen utgör därför viktiga inslag i det psykologiska försvaret av vårt land och därmed i totalförsvaret. Den svenska staten har genom särskilda avtal försäkrat sig om de tre svenska public service-företagens medverkan i totalförsvarsarbetet Av avtalen framgår att om kommer i krig, eller om det råder krigsfara och regeringen förordnar det, skall och bilda självständiga organisationer inom total- försvaret och lyda direkt under regeringen. Utbildningsradios resurser tillförs de två andra bolagen. Bolagen skall bedriva beredskapsplanering i fred och därvid dels följa de föreskrifter regeringen meddelar, dels samråda med resp berörda statliga myndigheter. har i koncessionsavtal förbundit sig att medverka i för- handlingar om företagets förpliktelser under krig och vid krigsfara. Några sådana förhandlingar har ännu inte påkallats från statens sida. Däremot har TV4 åtagit sig att i nödsituationer sända meddelanden som är av vikt för allmänheten. Detta har och också gjort. En motsvarande skyldighet har tillståndshavare för lokalradio. Även när det gäller har staten avtalsvägen försäkrat sig om medverkan i totalförsvaret. Bl.a. skall bolaget om krig eller krigsfara råder följa de anvisningar som regeringen meddelar om totalförsvar och beredskapsplanering. Vidare skall bolaget utarbeta erforderliga b e r e d s k a p s p l a n e r . O c k s å i T e r a c o m s a v t a l ä r i n s k r i v e n e n samrådsskyldighet med vederbörande statliga myndigheter samt med public service-företagen. Public service-företagen ersätter för beredskapsplaneringskostnader inom ramen för de offentliga medel (TV-avgiftsmedel) som programföretagen tilldelas för sin verksamhet. I detta sammanhang kan nämnas att ett av skälen till det helstatligt ägda tillkomst och särskiljning från dåvarande var just beredskapsargumentet. Det ansågs, mot bakgrund av verkets planerade bolagisering och eventuella privatisering, som angeläget att rundradionätet som en del av samhällets grundläggande infrastruktur samt av beredskapsskäl och andra skäl skulle behållas i statlig ägo under en särskild huvudman vid sidan av (jfr prop 1991/92:140 s 82). Alltsedan tillkomsten av funktionssystemet inom totalförsvaret har public service-företagen varit knutna till funktionen Psykologiskt försvar. nära och helt nödvändiga samverkan med dessa företag har gjort att anknytningen till denna funktion sågs som självklar ä v e n f ö r T e r a c o m s d e l v i d f ö r e t a g e t s b i l d a n d e . S ä r s k i l d a överenskommelser om samarbete har träffats mellan Styrelsen för psykologiskt försvar och public service-företagen resp . I detta sammanhang kan nämnas att kommittén för utredning om radion och televisionen vid krig och krigsfara (jfr avsnitt 0.3 nedan) bl.a. avser att ta upp frågor om funktionsansvar och funktionstillhörighet på radio- och TV-området. 2Vilka verksamheter skall upprätthållas i ofredstider? Det är viktigt i såväl freds- som ofredstider att programinformationen når fram. Tillgodoseendet av detta krav säkerställs genom ett nära verksamhetssamarbete mellan public service-företagen och och att försvarsberedskapsplaneringen bedrivs på samma villkor. Den grundläggande totalförsvarsprincipen att krigsorganisation och samverkanskanaler i krig skall likna de fredstida förhållandena så mycket som möjligt har därvid tillämpats. Vid omställning till krigsdrift skall man således inte behöva göra fler förändringar än dem som är absolut nödvändiga. Den nuvarande beredskapsplaneringen utgår från att följande programtjänster skall upprätthållas vid krigsfara och i krig. (För totalbildens skull redovisas här även planeringen på radiosidan.) Sänds så länge omständigheterna Sänds så länge resurserna medger det Sänds så länge omständigheterna Regionala inslag sänds så länge resurserna medger det. Sänds så länge resurserna medger det. 3Kommittén för utredning om radions och televisionen vid krig och krigsfara I direktiven (Dir 1994:55) till kommittén (Ku 1994:8) för utredning om radion och televisionen vid krig och krigsfara, i det följande benämnd Kommittén, sägs bl.a. följande. Tillkomsten av nya former av radio- och TV-sändningar och ett stort antal självständiga programföretag påverkar förutsättningarna för vad som skall gälla för radion och televisionen i krig och krigsfara. De allra flesta radiolyssnare och TV-tittare har eller kommer att ha tillgång till ett stort antal programkanaler. Begreppen radio och TV är inte längre självklart synonyma med de tidigare Radio-företagens sändningar. De tekniska förändringarna kan både öka och minska sårbarheten i en krigssituation. För att kabelanslutna hushåll skall kunna ta emot de svenska TV-sändningarna krävs att trådnäten fungerar eller att det finns reservmöjligheter. Satellitsändningarna kan ge en motståndare möjlighet att i en krissituation sprida propagandasändningar till den svenska befolkningen. möjliggör satellittekniken att svenska sändningar kan spridas även om nätet av marksändare skulle bli skadat av krigshandlingar. Förekomsten av ett stort antal självständiga programföretag gör det svårt både för svenska myndigheter och för en motståndare att kontrollera vad som sänds. Förändringarna inom radio- och TV-området ger anledning att se över vad som skall gälla för radion och televisionen vid krig och krigsfara.