sou · GKB3145d2 · 1997-01-01 00:00:00 — Kommer man inte överens bestämmer arbetsgivaren över ledig- hetens närmare förläggning, som dock inte utan arbetstagarens sam- tycke får delas upp eller förläggas till annan tid än arbets- dagens början eller slut. Socialdemokraterna menade i sina motioner att denna reglering ofta blir ett problem för framförallt kvinnor och anser att lagen bör ändras så att föräldern själv får bestämma när ledigheten skall tas ut. Undantag bör dock göras om ledigheten skulle medföra allvarliga men för produktionen. (1994/95:AU16) delade motionärernas upp- fattning och framhöll att ett särskilt skäl för en sådan ståndpunkt är att det kan vara fråga om att föräldrarna vill dela på rätten till ledigheten och att deras respektive arbetsgivare har olika intressen. Därmed kan det föreligga en risk för samordningsproblem. Förläggning av delledighet enligt föräldraledighetslagen således få beslutanderätten, under förutsättning att ledigheten inte förläggs så att allvarliga men skapas för produktionens behöriga gång. Uppdraget att föreslå en ändring i föräldraledighetslagen inkom till kommittén som ett tilläggsuppdrag till vad som följer av vårt kom- mittédirektiv. Vi har endast haft små möjligheter att analysera vilka konsekvenser ett sådant förslag kan medföra. Vi har därmed begränsat vår diskussion till en bedömning av innebörden i utskottets betänkande och hemställan. Vi har därefter resonerat om ett förslag till ändring i föräldraledighetslagen som väl går att förena med bestäm- melserna om förläggning av ledigheten i övrigt. Med utgångspunkt i nämnda hemställan och betänkande ger vi härmed ett konkret förslag till ändring i föräldraledighetslagen. Såvitt vi förstår är det centrala i utskottets och uttalanden att delledigheten skall förläggas som arbetstagaren vill om inte för- läggningen skulle medföra "allvarliga men" för verksamheten. Vi menar att det är naturligt att knyta an till den lydelse som finns i 14 § föräldraledighetslagen. Utgångspunkten är således att "arbets- tagaren skall samråda med arbetsgivaren om ledighetens förläggning och om andra frågor som rör ledigheten". Detta gäller både för hel ledighet och delledighet. I andra stycket lyder den nuvarande bestäm- melsen att "kan inte överenskommelse träffas om hur ledigheten skall tas ut , bestämmer arbetsgivaren i fråga om ledighetens närmare förläggning ...". Det är i denna del en förändring skall göras och vi vill föreslå att bestämmelsen i fortsättningen innebär att om överenskommelse inte träffas, arbetsgivaren skall förlägga ledigheten i enlighet med arbetstagarens önskemål. Dock måste, som utskottet och framhållit, ledighetens förläggning kunna prövas mot de eventuella problem som ledigheten kan medföra för verksamheten hos arbetsgivaren. Vi menar att denna bedömning måste tillkomma arbetsgivaren att göra. Om tvist mellan arbetstagaren och arbetsgivaren skulle uppstå kan därefter arbetsgivarens bedömning bli föremål för rättslig prövning i domstol. Utskottet och anger att förutsättningen för att arbetstagarens önskemål skall tillgodoses är att de inte medför "allvarliga men" för verksamheten. Såvitt vi förstår var avsikten med denna lydelse att peka på att syftet med bestämmelsen inte får inskränkas genom en alltför stor möjlighet för arbetsgivaren att anföra olika skäl, som i och för sig Förläggning av delledighet enligt föräldraledighetslagen kan vara fullt relevanta men som ställda i relation till syftet med be- stämmelsen om delledighet måste vika till förmån för arbetstagarens önskemål. Vi vill föreslå att den bedömning som arbetsgivaren har att göra bör utgå från om arbetstagarens önskemål skulle medföra "påtag- lig störning" i verksamheten. Detta skulle, menar vi, vara förenligt med syftet med förändringen och dessutom innebära att samma begrepp används i 14 § andra stycket – om delledighetens förläggning – som i 14 § första stycket – om hel ledighets förläggning. Om arbetsgivaren finner att arbetstagarens önskemål medför påtaglig störning för verksamheten, och följaktligen inte kan tillgodose önske- målen, menar vi att den nya bestämmelsen skall anknyta till vad som gäller om arbetsgivaren och arbetstagaren inte kommer överens. Enligt den nu gällande bestämmelsen får nämligen inte arbetsgivaren utan arbetstagarens samtycke, i vart fall dela upp ledigheten under arbetsdagen eller förlägga ledigheten till någon annan tid än dagens början eller slut. I övrigt hänvisar vi till författningsförslaget och för- fattningskommentaren. Vi redogör i detta kapitel för om vi anser att våra förslag är förenliga med internationella åtaganden. Först behandlar vi om och på vilket sätt vi menar att de från gällande änd- ringarna i arbetstidslagen och våra förslag i detta slutbetänkande upp- fyller förpliktelser med anledning av EG:s arbetstidsdirektiv (9.1). Därefter tar vi upp övriga internationella åtaganden som aktuali- seras med anledning av förslagen i detta slutbetänkande (9.2). Det är främst medlemskap i arbetsorganisatioen som skall diskuteras. 9.1Innebär våra förslag att EG:s arbetstids- direktiv kan anses införlivat i det svenska regelsystemet? I vårt delbetänkande EG:s arbetstidsdirektiv och dess konsekvenser för det svenska regelsystemet (SOU 1995:92) presenterade vi förslag till en provisorisk lösning av skyldigheter med anledning av EG:s arbetstidsdirektiv. Beträffande bestämmelserna i artiklarna 9-13 (för innehållet i artiklarna, se ovan i kapitel 6) angav vi vilka svenska lagregler som motsvarade innehållet i EG-direktivet och som följaktli- gen innebär att inga lagändringar var nödvändiga för att förpliktelser skulle anses uppfyllda (a.a. s. 99-102). I den av antagna propositionen (1995/96:162) intogs samma ståndpunkt. Vad gäller bestämmelserna i artiklarna 3-8 (för innehållet i artiklarna, se ovan i kapitel 6) sade vi att arbetstidslagens regler, antingen i sig eller sammantagna med regler i andra författningar, innehöll ett lika högt eller högre skyddsvärde för arbetstagarna. Vi sade dock att vi skulle återkomma till i stort sett alla de frågor som regleras i dessa artiklar i vårt fortsatta utredningsarbete. Detta låg också till grund för den bedömning som gjordes i den nämnda propositionen (1995/96:162) om att endast en begränsad ändring i lagen var tillräcklig i avvaktan på att kommittén slutfört sitt arbete. Vi har i detta slutbetän- kande presenterat ett antal förslag till förändringar av arbetstidslag- stiftningens regler och därvid utgått från EG-direktivets bestämmelser i de regler vi har föreslagit skall bli bindande. Därmed anser vi oss ha fullföljt vårt uppdrag i den delen. 9.1.1Särskilt om semesterledighet för hem- och distansarbetande Vi nämnde i delbetänkandet att en kartläggning av bl.a. omfattningen av arbete i hem och på distans måste göras innan förslag till ändringar av arbetstidslagens tillämpningsområde föreslås med anledning av EG- direktivet, vilket inte undantar sådana arbetsformer. Kommitténs sek- retariat har genomfört en sådan kartläggning (se bilaga 6) och vi har i kapitel 2 konstaterat att en växande andel arbetstagare fullgör sitt arbete på andra platser än vad som ansetts vara arbetsplatser i traditio- nell mening, t.ex. i hemmen. Bl.a. ny teknik medför och möjliggör att nya organisationsformer för arbete växer fram. Denna utveckling kan antas fortsätta. Vi föreslog därför i avsnitt (7.4) att en ny arbetstidslag inte längre borde undanta arbetstagare som arbetar från hemmet endast på den grunden. I stället borde det i fortsättningen enbart vara om arbetsgivaren har att vaka över, och därmed kan kontrollera, hur arbetet är anordnat som avgör om s.k. hem- och distansarbetare skall omfattas av lagen eller inte. Även i semesterlagen finns vissa undantag för arbetstagare som utför sitt arbete i hemmet eller annars under sådana förhållanden att det inte kan anses vara arbetsgivarens skyldighet att vaka över hur arbetet är anordnat. De omfattas i och för sig av lagen och har sålunda rätt till semesterlön (benämnd särskild semesterlön, för vilken det finns vissa särregler vad gäller beräkningen) men undantas från bestämmelserna om semesterledighet. EG-direktivet gör emellertid, som nämnts, inget undantag för dessa arbetstagare utan anger i artikel 7 att varje arbetsta- gare har rätt till minst fyra veckors årlig betald semester. Från denna artikel finns inga möjligheter till avvikelser. Artikeln anger emellertid att ledigheten skall fastställas i enlighet med vad som föreskrivs genom nationell lagstiftning eller praxis angående rätten till och beviljandet av sådan semester. Det har i tidigare lagstiftningsarbeten ansetts att dessa arbetstagare själva måste bereda sig ledighet (prop. 1976/77:90, s. 153 ff) och att det inte är möjligt att låta dem omfattas av samma bestämmelser om semesterledighet som de arbetstagare, vilka arbetsgivaren har en möj- lighet att kontrollera. För att tillämpningen av bestämmelserna om bl.a. semesterledighetens beräkning och förläggning skulle framstå som rimlig och naturlig, krävdes enligt departementschefen att de "okon- trollerade" arbetstagarnas arbetsförhållanden i högre grad blev kon- trollerbara för arbetsgivaren. Då det kunde innebära att deras frihet att planera sin tid och sitt arbete skulle inskränkas och att det inte var säkert att detta var önskvärt för dessa arbetstagare, föreslogs att de inte skulle omfattas av bestämmelserna om semesterledighet. Däremot kom de, som nämnts, i princip att omfattas av bestämmelserna om semes- terlön. Som nämndes anger direktivet att semesterledighet skall föreskri- vas genom nationell lagstiftning eller praxis angående rätten till och beviljandet av sådan semester. De nu diskuterade arbetstagarna har i princip de ekonomiska rättigheterna enligt semesterlagen. Att de inte omfattas av bestämmelserna om semesterledighet beror på de skäl som angavs. Vi anser att undantagen bygger på sakligt motiverade överväganden vad gäller arbetsgivarens möjlighet att kontrollera ar- betstagarna. Vi menar emellertid att den omständigheten att de utför arbetet i hemmet inte skall vara ett skäl i sig till att de undantas från bestämmelserna om semesterledighet. Liksom för arbetstidslagens tillämpningsområde föreslår vi därför att semesterlagen ändras så att det inte längre blir platsen för arbetets utförande i sig som avgör om en arbetstagare omfattas av en bestämmelse eller inte. I stället blir avgö- rande om arbetsgivaren faktiskt har att vaka över - kontrollera - arbetets anordnande. Med den ändringen i semesterlagen menar vi att denna bör anses förenlig med EG-direktivets bestämmelse om semester. För ändringen i semesterlagen hänvisar vi till författningsförslaget och författningskommentaren. EG-direktivets semesterbestämmelse anger som nämndes att rätten till och beviljandet av semesterledighet skall fastställas nationellt i lagstiftning eller praxis. Rätten till semesterledighet skulle, om semes- terlagen ändras som föreslagits, bygga på praktiska överväganden om kontrollerbarhet som i sig inte kan anses på ett i EG-direktivet mening otillbörligt sätt undantar vissa arbetstagare. Att detta undantag kvarstår i semesterlagen kan naturligtvis anses vara otillfredsställande. I och för sig skulle kunna tänkas att arbetsgivaren åläggs att planera och anordna arbetet så att även de okontrollerade arbetstagarna får semesterledighet som andra arbetstagare, t.ex. genom att inte lägga ut en viss arbetsupp- gift då semesterledigheten skall vara förlagd. Vi anser emellertid att en det önskvärda i en sådan förändring och konsekvenserna därav behöver ytterligare utredas och konstaterar att regeringen i IT-propositionen (prop. 1995/96:125 s. 23-26) aviserat att bl.a. arbetsrättsliga aspekter på hem- och distansarbete kommer att bli föremål för en utredning. Enligt vårt utredningsuppdrag skall vi beakta de av ratificerade (nr 14) om veckovila i industriarbete, (nr 47) om fyrtiotimmarsvecka samt (nr 132) om semester. (nr 14) om veckovila i industriarbete, som antogs 1921, stipulerar såsom huvudregel att varje industriarbetare skall erhålla 24 timmars sammanhängande ledighet per sjudagarsperiod. Konventionen gäller för alla anställda inom privat och offentlig indust- riverksamhet. Om möjligt skall vilotiden infalla som enligt nationell sedvänja veckovilan normalt är förlagd till. En motsvarande reglering om veckovila för kontors- och affärsanställda finns i konven- tion nr 106. Denna är dock inte ratificerad av . Vi anser att de ändringar som vi föreslagit i arbetstidslagens regel om veckovila faller inom ramen för åtaganden under om veckovila. Det föreslagna timantalet överstiger vad som följer av kon- ventionen. Möjligheten, enligt vårt förslag, för arbetsgivaren att under vissa förutsättningar nedsätta veckovilan faller också inom ramen för vad som gäller enligt . (nr 47) om fyrtiotimmarsvecka antogs 1935 och ratificerades av 1982. Konventionen innebär att den ratifice- rande staten åtar sig att godkänna "principen om fyrtiotimmarsveckan, tillämpad på ett sådant sätt att den inte medför en sänkning av arbetar- nas levnadsnivå". Enligt rekommendation 116 angående förkortning av arbetstiden, som antogs 1962, ges visst utrymme för flexibilitet i den normala arbetstidens beräkning. Vi anser att den av oss föreslagna förändringen av lagens bestämmelse om ordinarie arbetstid faller inom ramen för åtaganden enligt nämnda konvention. Den 1970 reviderade (nr 132) om semester ratifice- rades av 1978. Konventionen omfattar alla arbetstagare utom sjömän och föreskriver att varje arbetstagare skall ha rätt till en årlig betald semester . Konventionen innehåller även före- skrifter om bl.a. intjänande av semester, lön under semestern och förläggning av semestern. Vårt förslag om ändring i semesterlagen så att den semesterledighet som överstiger kan sparas och förfogas över av arbetstagaren på annat sätt än som , påver- kar inte åtaganden under denna konvention. Såvitt vi förstår föreligger inga andra av ratificerade ILO- konventioner inom de områden som behandlas av EG:s arbetstidsdi- rektiv. har alltså inte ratificerat någon av de som gäller nattarbete och som hänvisas till i ingressen till arbetstidsdi- rektivet (se bilaga 3). antog en konvention och rekommendation om hemar- bete. Konventionen innehåller en bestämmelse om likabehandling av hemarbetande och andra arbetstagare vad gäller arbetsmiljö. Rekom- mendationen innehåller en uppmaning om att medlemsstaterna ser till att de hemarbetande omfattas av regler som begränsar veckoarbetstiden och av regler om vecko- och dygnsvila. Något ställningstagande till om ratifikation skall ske eller inte har ännu inte skett. Konventionen inne- bär inte några särskilda förpliktelser vad gäller arbetstid.