frs · GL12668 · 1997-12-31 00:00:00 — har frågat mig om regeringen har för avsikt att vidta några åtgärder för att förordningen om uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden (SFS 1998:117) skall vara i överensstämmelse med utlänningslagen vad gäller frågan om undanhållandes inverkan på möjligheterna att erhålla uppehållstillstånd efter att ett beslut om avvisning eller utvisning preskriberats. Låt mig inledningsvis ge en kort bakgrund till principerna bakom reglerna om preskription i utlänningslagen. Syftet med preskriptionsregeln är att förskona den avvisade eller utvisade utlänningen från att behöva leva under hot om avlägsnande på grund av ett beslut som av någon anledning inte har kunnat verkställas. Preskription inträder även om verkställigheten har omöjliggjorts genom att utlänningen har hållit sig undan. Såsom påpekats av framgår det av förarbetena till utlänningslag att det i en sådan situation inte borde vara uteslutet att på nytt ta upp frågan om utlänningens avlägsnande ur landet och meddela ett nytt utvisningsbeslut (se prop. 1979/80:96 s. 109). Uppfattningen godtogs av . Vid tillkomsten av den nuvarande utlänningslagen har preskriptionstiden förlängts till . Ändringen motiverades av att det har blivit allt vanligare att utlänningar förhindrar verkställighet genom att hålla sig undan långa tider. I övrigt gjordes inte några ändringar i sak av preskriptionsreglerna. har i sin fråga hänvisat till uttalanden som gjorts i förarbetena till utlänningslag. Förarbetsuttalanden är förvisso av stor betydelse vid tolkningen av skilda lagrum, men är på intet sätt bindande för de rättstillämpande myndigheterna. Om preskription inträtt kan uppehållstillstånd beviljas efter förnyad ansökan därom. Regeringen har emellertid genom praxisbeslut slagit fast principen att uppehållstillstånd inte beviljas om utlänningen har hållit sig undan verkställighet av ett avlägsnandebeslut eller på annat sätt själv bidragit till den långa vistelsetiden (IM113/81 och U5702/90). Även har fastslagit denna princip. Det bör för tydlighetens skull nämnas, att det här inte rör sig om flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt utan om personer som bedömts inte vara skyddsbehövande. Situationen är naturligtvis en annan i fall där utlänningen själv inte förorsakat fördröjningen. Efter att preskription inträtt i dessa fall beviljas som huvudregel uppehållstillstånd efter förnyad ansökan till . I regeringens förordning om uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden, som vidare hänvisar till, anges att en medborgare i efter ansökan får beviljas uppehållstillstånd av humanitära skäl om han eller hon befinner sig i landet och har vistats här så länge att ett tidigare beslut om avvisning eller utvisning har upphört eller kommer att ha upphört att gälla enligt 8kap. 15§ utlänningslagen före utgången av . Vid prövningen gäller bestämmelserna i utlänningslagen. I förordningen anges vidare att uppehållstillstånd skall beviljas om den huvudsakliga anledningen till att avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte gått att verkställa är att utlänningen hållit sig undan eller på annat sätt medverkat till att beslutet inte kunnat verkställas. Det uppställs sålunda krav på att undanhållandet eller det övriga agerandet hos utlänningen skall vara den huvudsakliga anledningen till att verkställigheten av avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte gått att genomföra. Endast under dessa förutsättningar skall uppehållstillstånd vägras. Då det ofta kan finnas flera samverkande orsaker till att en verkställighet inte gått att genomföra, varav undanhållande kan vara en, innebär formuleringen i förordningen inte någon skärpning i förhållande till den praxis som i övrigt gäller. Regeringen anser det således inte vara påkallat att vidta några åtgärder rörande förordningen om uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden för att denna skall vara i överensstämmelse med utlänningslagen.