prot · GL0912 · 1997-10-08 00:00:00 — då vi i vår familj uppbarbarnbidrag, så fick vi för tre barn per månad.Det var ett mycket välkommet bidrag! Två saker kanman emellertid med bestämdhet påstå:För det första: Det fanns de som bättre hade be-hövt detta bidrag än vad vi gjorde. Jodå, jag vetmycket väl att barnbidraget skall utjämna den eko-nomiska situationen mellan vuxna med barn och vux-na utan barn. Men mitt påstående att barnbidraget ärmer angeläget ekonomiskt sett för vissa än för andrakan ju omöjligt bestridas. Under krisår är det förståsmer rimligt att påpeka detta. Det är också, tycker vikristdemokrater, mer angeläget att stötta dem somverkligen behöver barnbidrag än dem som klarar sigutan.För det andra: För min fru och mig hade det varithelt egalt, alltså helt ointressant, om vi fått de där1 i form av bidrag eller genom skatte-sänkning.Det kan nog inte vara helt fel, som det numerabrukar uttryckas, att erinra om detta innan matchendrar i gång här om några minuter.Visst vet jag att man per omgående kan invändaatt alla inte betalar skatt och sålunda inte skulle kunnanås av en skattesänkning. Men, fru talman, det tyckerjag är ett ganska dåligt argument i skattelandet Sveri-ge, där vi brukar mäkta med de märkligaste administ-rativa och byråkratiska förvecklingar. Har man inte såhög lön att det räcker till sänkt skatt blir ju mellan-skillnaden, precis som , ett kontant bidrag. Svå-rare än så är det inte.Vad jag vill ha sagt - och jag skulle kunna tamånga fler exempel än just barnbidraget - är förståsdetta: Man skall nog inte omåttligt överdriva skillna-derna mellan att bli träffad av en höger eller av envänster.I söndags samspråkade jag med en förtvivladmormor. Hennes barnbarn, en flicka på , varintagen på sjukhus. Flickan vägrade äta, hon vägradegå i skolan och, för att använda mormoderns ord: Honvill inte leva. Det var ett telefonsamtal som till ,eller kanske mer, handlade om att lyssna. Flickan ville helst bo hos pappan, mentyckte så synd om mamman att hon bodde hos henne.Pappan hade börjat dricka alkohol, och var dotter-dottern inlagd.Fru talman! Jag fick det här samtalet samtidigtsom jag satt vid datorn och plitade på det här talet.Det blev för mig som jag är övertygad om att det hadeblivit för precis alla andra av er i den situationen;tankarna fladdrade i väg via egna barn och relationer.Den förtvivlade mormorsrösten jagade funderingarnalångt bort från både vänster och höger och budgetta-beller, långt bort från både bidrag och skattesänk-ningar.Jag berättar inte detta för att moralisera. Jag vet attdet finns nödvändiga skilsmässor. Jag vet att flickankanske hade mått ännu sämre psykiskt och fysiskt omföräldrarna inte hade skilts. Jag vill bara ha sagt attdet finns värden som inte regleras vare sig med bidrageller skatter. Det hjälper inte en människa om honvinner hela världen men förlorar sig själv.Tänk på hur många som passiviseras och hurmånga människor som berörs i en sådan här situation,mamman, pappan, flickan, mormodern, skolpersonaloch vårdpersonal! Hur mycken förtvivlan finns intehär, och bakom denna förtvivlan döljer sig hisnandeutgifter.Kan det vara så att vårt samhälle skenar för fort,att vi kanske inte hinner med, att vi tror att något slagsmarxistisk eller nyliberal idé är det som kan ordnaupp allt och att allt kan ordnas via krontal upp ellerskatteprocent ned? Så är det faktiskt inte.Därmed inte sagt att vi för en hundradels sekundskall bortse från penningens oerhörda betydelse. Menom vi tror att båda skenorna på livets spår är krasstmaterialistiska, är risken stor för urspårning. Innerstinne vet vi ju allihop att det immateriella spelar enomätbart stor roll för varje individs välfärd.Man frågar sig om vi politiker kan göra något i ensådan situation som den jag nämnde med denförtvivlade 15-åriga flickan. Kanske vore det klokareatt fundera över om vi gjort vad vi kunnat för att honinte skulle hamna i den.Svenskarna skiljer sig mest i . Över hälftenav alla äktenskap slutar med att parterna går åt var sitthåll, berättade tidningarna för sedan.15-åringen som inte ville gå i skolan hade ingenhemma när hon skulle ge sig i väg på morgnarna. Dåvar mamman redan på jobbet. Hon började klockansex, fick jag veta.Gör vi - observera att jag inte kastar detta på nå-got parti, utan jag säger vi - verkligen vad vi kan medvåra lagförslag, våra bidragsnormer och våra skatteta-beller för att stärka den trohet som affärslivet, arbets-marknaden, skatteväsendet, skolan och hemmen, ochdärmed hela samhället, generellt sett aldrig klarar sigutan? Gör vi verkligen vad vi kan för att skaffa framden tid till gemenskap mellan barn och föräldrar somär en god förutsättning, om vi verkligen vill ha väl-färd?För tre år sedan ägde den fasansfulla Estoniaka-tastrofen rum. har vi allihop intresserat oss fördetta, och vi har matats med ständiga nyheter ombogvisir och gångjärnssvetsar. Och fattas bara annat!Men handen på hjärtat, har vi inte haft en benägenhetatt fly undan människornas vånda och ångest? Har viinte brytt oss för litet om de existentiella ropen fråntusentals svenskar under de gångna tre åren?Om ett par veckor har jag förmånen att tala påSPES, en organisation som arbetar för att förebyggasjälvmord. tar bortemot 2 000 svenskar sinaliv. 20 000 gör allvarliga försök. 200 000 går och bärpå allvarliga planer att göra så.Ca 600 människor omkommer i trafiken varje år.Vi har ett trafiksäkerhetsverk, och vi har en ständigtpågående debatt om trafiksäkerheten. Och visst skallvi ha det, men jämför vårt engagemang för bil- ochmotorcykelolyckor med vårt engagemang för demånga fler som upplever livet hopplöst och omöjligtatt leva. Det är enklare att tala om hastigheters effek-ter på trafiksäkerheten än om möjligheter att pressatillbaka vårt lands vanligaste dödsorsak i åldern 15-44 år.Fru talman! Bakom varje skattedebatt som jag ochandra är indragna i, bakom varje bidragsnivå som jagoch andra pläderar för, finns människan, den bräckli-ga människan. Och jag tycker att hon fått förlitet utrymme i våra debatter.Fru talman! Låt mig presentera några av Kristde-mokraternas önskemål som de framgår i våra heltnyligen inlämnade motioner. Vi kristdemokrater harförstås motionerat om vårdgarantin, om att den börutökas och om hur orimligt det är att människor fårvänta i operationsköer. Under hela det kommande åretskall vi i hundratals och åter hundratals sammanhangtala om vården och kräva mer resurser till vården. Viskall tala om just vårdgarantin. Men det måtte välockså vara nödvändigt att tala om en värdighetsga-ranti!Det är statistiskt och konkret enkelt att tala om attingen skall behöva vänta på en operation mer än tremånader. Det borde vara självklart. Men hur skall detgå med de senildementa då, de tiotusentals och återtiotusentals senildementa som inte blir föremål fördiagnos? De hörs inte och de röstar kanske inte 1998,men de har ett okränkbart värde. Hur skall det gå medde tiotusentals och åter tiotusentals åldringar som är undernärda och inte får i sig tillräckligt medvätska och som under resten av sin levnad inte kom-mer i kontakt med någon enda geriatriker, någon endasom bäst förstår sig på åldrandets problem och sjuk-domsbilder? Var finns värdigheten? Den frågan måstevi ställa oss.Skulle det månne inte vara så att om vi brydde ossmer om den oglamourösa vården och aktiverade ossmer för att uppfylla ett större mått av värdighet, skulletrivseln generellt öka ute i samhället och klimatetskulle bli varmare och mjukare? Jag tror att insiktenom att vi förr eller senare är mycket beroende avvarandra skulle öka.Fru talman! Arbetslösheten är vårt största sam-hällsproblem - det är vi alla överens om - dels för attden drabbar oss psykiskt, dels för att den håller på attäta upp de resurser som är nödvändiga för att upprätt-hålla välfärdssamhället. Det är i själva verket på siktingen utgift att vidta åtgärder så att näringslivet fårluft under vingarna. Det är ekonomiskt oförsvarligt attlåta bli. Det krävs sänkta arbetsgivaravifter. Det ford-ras moderniserad arbetsrättslagstiftning, och tjänste-sektorn måste öppnas. När regeringsledamöter roparpigsamhälle och blockerar varje förslag för att öppnatjänstesektorn och få fram nya jobb låser man i självaverket många vid att förbli arbetslöshetens pigor ochdrängar.Jag tror att folk i allmänhet vill göra rätt för sig.Den viljan måste stöttas och uppmuntras. Det skerknappast om låg- och medelinkomsttagare skall läggaså stor del av sina inkomster i skatt att de ständigtmåste jaga bidrag. Vi förespråkar en skattesänkninggenom att egenavgifterna sänks med två procentenhe-ter. Det gynnar just hushåll med låga inkomster, ochdet gynnar kommunerna.Fastighetskatten måste också sänkas. Folk kan juinte såga brädor ur huset och leverera till Skatteverketsom likvid för fastighetsskatten. Att inte regeringenskäms för att jaga människor från gård och grund.Fastighetsskatten måste sänkas tillbaka till 1,5-procentsnivån!Fru talman! Det existerar en i det närmaste ohäm-mad kreativitet när det gäller att skaffa fram idéer föratt få arbetstillfällen. Vi har AMU, ALU, OTA, API,och tidigare hade vi RAS och GAS. Vi talar om Kal-marmodell, om generationsväxling, om starta-eget-bidrag, om jobbsökaraktiviteter och om individuelltanställningsstöd. Ja, jag har säkert glömt åtskilligt iuppräkningen. Det finns som sagt inga gränser föruppfinningsrikedomen.Alla konstruktioner, om än aldrig så knepiga, om-huldas och sjösätts, bara det inte handlar om att självge vård och omsorg om de egna i den yngsta genera-tionen.Ursäkta, herr statsminister, men detta är ju i detnärmaste huvudlöst! Vi vet, varenda en av oss, att detär en absolut ofrånkomlig arbetsuppgift att ge små-barn vård och omsorg, och den arbetsuppgiften värde-ras enbart om någon annan än föräldrarna står för den.Ge upp era förmyndarfasoner på detta område! Föräldrar vet vad de vill, och de harrätt, självklar rätt, att få sitt val av barnomsorg respek-terat.Fru talman! Pensionärerna har, som vi alla vet,ingen förhandlingsrätt. Genom ett enkelt beslut har viberövat pensionärerna vad de rättmätigt förväntat sig ipension. Därför är det viktigt att nu återställa värde-säkringen av pensionerna, och dessutom återgå tillden beräkningsgrund som gällde före krisuppgörelsen.De ekonomiskt sämst ställda pensionärerna måstedärutöver få förbättringar när det gäller själva pen-sionsbeloppet men också beträffande hyresbidragen,och för alla äldre måste medicinkostnaderna sänkas.Fru talman! Jag vill också erinra om hur det ser uti dagens skola. 20 000 elever lämnar skolanutan att kunna läsa, skriva och räkna på ett tillfreds-ställande sätt. läste jag i en avmorgontidningarna att hälften av niorna i Rinkebyunderkänns i svenska.Det är utmärkt att vi i satsar på högskole-utbildning. Men om massor av barn slås ut redan igrundskolan så kan vi vara säkra på att få framtidaspänningar i samhället. Då skapas orsaker till en ar-betslöshet som vi svårligen kommer att kunna rå på.Och kan vi orda så högt vi vill om högskolesats-ningar, det kommer inte att beröra de många som slåsut redan i grundskolan.Det måste till en grundskole- och gymnasierenäs-sans i . Det handlar om resurser i kronor ochören, men om ofantligt mycket mer!Fru talman! har det råtten viss uppståndelse runt tunnelbygget under Hal-landsåsen. Och fattas bara annat! Man frågar sig hurdet kan vara möjligt att och leverkvar i en så uråldrig föreställning att det går att kletatätningsmassa ut i naturen utan att veta vad dennamassa innehåller. I ett och samma TV-program fick viveta att denna massa bryts ned av naturen. Jo visst, ja.Men att den är cancerogen talades det tyst om. Vi fåraldrig kalla det utveckling att ta död på våra livsbe-tingelser. Det är ju vanvett. Vi får aldrig orda omekonomisk tillväxt när den sker på bekostnad av hälsaoch livsmiljöer.Det är förvånande att läsa regeringens finansplanoch budgetkapitel om man erinrar sig alltstatsministertal om ett ekologiskt hållbart samhälle.Regeringen sänker ju miljöanslag på miljöanslag ochsväljer tydligen utan att blinka att koldioxidutsläppenökar, och detta som Världsnaturfondenvarnar jordens nationer inklusive för att maninte minskar sina koldioxidutsläpp.Fru talman! Det här skulle då ha varit en av vadjag kallade förmatcherna. Jag hoppas att det har gåttfram att jag varken slagit med höger- eller vänsternä-ve. Annars har vi ju i mitten favören att klara av attanvända båda. Jag har i synnerhet velat peka på di-mensioner som jag är övertygad om framtiden kom-mer att lyfta in i den här kammaren. Jag tror att vimycket mer måste aktivera oss i vår opinionsbildning,i vårt tänkande och i våra förslag och yrkanden för ettmjukare och varmare samhälle, för ett som ialla avseenden gör livet lättare att leva.Men, fru talman, förmatchen är över, och matchenkan börja!(Applåder)Anf. 7 Statsminister ():Fru talman! Till vill jag säga: Detdystra med förmatcher är ju att den som går förmat-chen antingen är på väg uppåt i boxningskarriäreneller på väg ut. Vilken kategori tillhörfår han själv bedöma.Annars sade något som jag tycktevar bra, och det var mycket annat i hans anförandesom var bra. Han sade att vi för ofta glömmer bort detimmateriella, hur människan mår och de sociala nät-verk vi lever i. Det finns många som är ensamma, detfinns många som har det svårt, och det är ytterst demsom våra beslut naturligtvis avser att stödja. Det är vihelt överens om. Men när det gäller vägen dit, hurman gör, skiljer vi oss åt.Det är ju så politik fungerar. Vi behöver inte ifrå-gasätta varandras avsikter, de är säkert de bästa. Där-emot är det så att vi ibland föreslår lösningar somkanske inte är de riktiga och rätta. Det gäller rege-ringen, och det gäller oppositionen. Men när mandiskuterar är det ändock viktigt att man ger en riktigbild av hur verkligheten ser ut, att man anger i vilkenriktning landet går och om vi får bättre eller sämreförutsättningar att hantera de problem vi ser.Där, menar jag, kan vi i den här partiledardebattenför första gången på många, samlas utifrånen verklighet där vi nu får bättre förutsättningar attstödja de människor som har det svårt och besvärligt.Det har inte varit en lätt vandring att komma så långt,men vi är här nu.När man lyssnar på inläggen bekräftas också denbeskrivningen. Det är ingen hejd på vad vi nu har rådtill i . Alla vill så väldigt mycket. En del skallsänka skatten med 70, 80, kanske 100 miljarder kro-nor. Andra skall dra på sig nya utgifter, inte i riktigt isamma storleksordning men i aktningsvärda tal. Ochallt skall göras , när det har vänt i ekonomin.Jag vill bara varna för en sak. tar vi inte ut nå-gonting i förskott. genomför vi förslagen ochbetalar för dem - med egna pengar, intemed lånade. ser vi till att det företagsklimat somhar blivit så pass mycket bättre kanbehållas.När - välkommen tillbaka till riksda-gen! - i ett för övrigt intressant anförande sade attföretagsklimatet kunde bli bättre och räknade uppexempel på vad ett gott företagsklimat krävde, glöm-de han av någon outgrundlig anledning det basala.Han glömde inte skatter och lagar i Europaklass, detnämnde han. Men han glömde det basala: statsfinan-ser, offentliga finanser, inte bara i Europaklass utan ivärldsklass.För vi vet ju vad som händer när alla de löftensom nu har ställts ut från talarstolen , när alla deambitioner som här har presenterats, skall smältasamman i en regering som inte orkar hålla ihop, sättasaker och ting främst, prioritera. Vi vet ju att då växerunderskotten, då stiger räntorna och då faller kronan.Då minskar investeringarna, då stiger arbetslöshetenoch då försvinner förtroendet för utomlands.Ingen skall inbilla mig eller någon annan att vi hardrabbats av de motgångar i som vi har haft pågrund av högre makters ingrepp, utan det är självför-vållat.Man kan dela skulden på många sätt. Men en sakär säker: Skulle vi , med återvunnen styrka, släppaloss alla goda gåvors givare igen, då kan de som justhar fått villalånet halverat i kostnad räkna med atträntorna stiger igen. Då kan de som börjat slå sig inpå Europamarknaden med nya produkter räkna medatt den del av deras företags underlag som är hem-mamarknaden försvinner igen. Då kan alla småföretagsom finns i och säljer till hushållen räkna medatt deras kunder försvinner igen.Vi skall nu inte äventyra det vi i samarbete medCenterpartiet har uppnått. står återigen starkt.Det går åt rätt håll. skall vi se till så att de stårlängst fram i kön som har burit de tyngsta bördornaunder de år av statsfinansiell sanering som vi har gåttigenom. Det blir politisk strid om det nu är så att depengar som finns att fördela skall riktas till dem somhar det bäst ställt genom stora skattesänkningskam-panjer. Det kommer vi aldrig att gå med på. Först stårskolan, vården av barn och gamla och omsorgen omde äldre på ålderdomshemmen. Det står först tillsam-mans med att klara syssselsättningen, jobben, i inteminst kommunerna och landstingen. Då är jag gladför det stöd som uttrycks här i debatten från, framförallt tycker jag, och , somtalar mycket väl om vikten av att hålla uppe syssel-sättning i kommuner och landsting. Det gäller ju vård,skola och omsorg. Jag hoppas också att det är någotsom åtminstone orkar stå för, så att vi inteåterigen ser en situation där det viker sig för starkarekrafter längre högerut.Vi är glada för att det har vänt. Men det är klart attibland får man en känsla av "surt sa räven". När manlyssnar på , är det ju inte utan att manfaktiskt tycker att det skulle sitta bra om ändå uttryckte uppfattningen att det känns litetlättare nu när det går åt rätt håll för . Varfördenna dysterhet när det går så bra för landet, när vil-lapriserna är på väg uppåt, när småföretagarna skickarde mest positiva signalerna någonsin, när den tioårigaräntan slår alla rekord i bottenläge och när arbetslös-heten faller? Varför inte säga att det här är bra förSverige?Visst, Socialdemokraterna har haft ansvaret förden här perioden. Vi får säkert en del av detta som enfördel för det socialdemokratiska partiet. Men läggdet åt sidan, , och se till landets bästa!Det är väl skönt ändå att det vänder? Jag varnar LarsLeijonborg och andra dysterkvistar som försöker attförringa vändningen på arbetsmarknaden och tala omatt det här är statistiska finter. "Fusk" sade någontidigare moderat minister i ett TV-program . "Fiffel" tror jag också att han nämnde som uttryck fördetta. Jag känner igen det där. Det var precis sammasak som ni sade när vi sade att det hade vänt i denstatsfinansiella utvecklingen. Det skulle heller intefungera. Ni har fått fel där. Ni kommer att få fel ocksånär det gäller arbetslösheten och sysselsättningen. Dethar vänt för . Kanske är det rent av så att denunderliggande utvecklingen är något starkare än visjälva har beskrivit den som. Var glada, men ta ocksåansvar för att den nya situationen inte används på ettsådant sätt att vi återigen halkar in i gamla bekymmer.Sverige är ju ett land som trots dessa framgångarhar stora brister. Jag måste säga att jag återigen blirväldigt förvånad när jag hör någon säga att man vethur vi skall lägga upp vår valrörelse . Herregud, sådant avgör man ju inte förrän in påvalåret! Socialdemokratin är i opposition till orättvi-sor, till bestående orättvisor i samhället. Vi kommerinte att ge oss så länge vi har ungar i skolan och barnpå dagis som inte har det bra. Det vore löjligt att påstånågot annat än att detta ytterst är en fråga om de re-surser vi är beredda att ställa till verksamheternasförfogande. Vi vill tillföra mer pengar, riktiga pengar,egna pengar - inte lånade pengar.Vi tycker inte att det vi ser i vården är bra. Därfattas det också resurser. Vi vill tillföra egna pengar,inte lånade pengar. Vi vet också att många äldre intehar en bra situation i äldreomsorgen. Där behövs detockså insatser. Det behövs hemsamariter, vårdbiträ-den, terapiverksamhet och allt sådant som gör dagenlitet lättare att leva för alla de äldre. Vi vet det. Vi haralltid stått för den politiken, och vi kommer att fortsät-ta att driva den här frågan. Vi kommer att använda depengar vi nu får över till detta först. Här finns ocksåbarnfamiljerna. Vi höjer barnbidragen. Det blir frisjukvård för barn och ungdomar . Vi fårde här satsningarna på skolan. Barnen är framtiden.Vi vet också att många pensionärer har det useltställt ekonomiskt och skulle behöva ha ett handtag försin egen del vad gäller ekonomin. Det känner vi till.Allt det här är sådant som plågar oss. Allt detta vill virätta till. Allt detta vill vi först använda pengarna tillinnan vi börjar basunera ut stora löften om skatte-sänkningar. Det är ett viktigt besked från socialdemo-kratin. Det är en klassisk socialdemokratisk linje somjag är stolt över att få företräda.Vi kan nu göra det här i ett läge då vi återigen hargreppet om de egna beslutet eftersom vi har fått ord-ning på landet ekonomi. Det här är naturligtvis någotsom kommer att dominera det kommande årets val-diskussion. Det är säkert så, för här skiljer vi ut oss.Det är ju ett stort parti som finns längst ut på hö-gerkanten, , som också här sägersig vilja samarbeta i svensk politik. Men för att kunnasamarbeta i svensk politik måste man faktiskt ståbakom det välfärdssamhälle som finns uppbyggt ochetablerat. Lyssnar man på de två partier som normaltingår i krets av samarbetspartier, Krist-demokraterna och , är de passionerade i sittförsvar för välfärdssamhället. Det är sant. Stödet förvälfärdssamhället går ju långt in i den borgerligavalmanskåren. Centerpartister, kristdemokrater, folk-partister, socialdemokrater, vänsterpartister och mil-jöpartister står ju bakom den samhällsmodellen. Desom skiljer ut sig är moderaterna.Man lägger nu återigen fram en motion som är avdet slaget att man riktar udden mot alla de reformervarom det har stått strid när de genomfördes. Det är a-kassan, det är arbetsskadeförsäkringen, det är sjukför-säkringen, det är bidragen till kommunerna - ja vi kanräkna upp allt det som vi anser vara ett uttryck förvälfärdssamhället. Och omkring detta har det ståttstrid. Vi har vunnit den striden. Socialdemokratin harvunnit den striden. Vi har ett folkflertal bakom upp-fattningen att detta är ett gott samhälle. Moderaternahar förlorat den striden gång efter annan. Det gällerSystemskiftesvalet och när man slängdes ut1994. kommer man tillbaka, men är det ingetsystemskifte man förespråkar. är det i stället enretorik som bärs av löften om stora skattesänkningar.Det är ju så att för har det aldrig varitsvårt att ta ut skatt, åtminstone inte av vanligt folk.Tittar på resultatet av föregående mandatperiod, vardet ju kraftiga skattehöjningar på inkomster och sam-tidigt kraftiga skattesänkningar på kapital. Så skattensom sådan var inte problemet. Vad harhaft problem med är ju att ni inte har gillat den sam-hällsmodell som socialdemokratin har byggt, väl-färdssamhället. Det är det ni vill åt. Men ni kommerinte åt det i öppen debatt om välfärdssamhället. Endamöjligheten att komma åt det är att underminera ge-nom att förstöra de offentliga finanserna. Det är såstrategin ser ut.Nu kommer ni tillbaka och lägger fram dessa om-fattande förslag om skattesänkningar. Som en kon-sekvens av detta finns en lista på besparingar. Allamoderata riksdagsledamöter som sitter här: Gå ut tillsvenska folket och fråga människor om de vill haytterligare besparingar i vården, skolan och omsorgen.Fråga dem om de tycker att ersättningen från a-kassanär för hög och för generös. Ni kommer att se att nimöts av en ganska kompakt majoritet svenskar somtycker att besparingarna i välfärden har gått för långt.Det räcker nu.Den debatten kanske ni inte vill ta. Men den de-batten kommer ni att få ta under det kommande åretfram till valet. Det är här den stora skiljelinjen går isvensk politik, dvs. mellan dem som står bakom detvälfärdssamhälle som ibland kallas för den svenskamodellen, ibland för den skandinaviska modellen ochnu allt oftare för den nordeuropeiska modellen, ellerdem som vill ha en annan utveckling, dvs. mer avklyftor och spänningar i samhället därför att det antasdriva på tillväxt och utveckling.