prot · GK09102 · 1997-05-14 00:00:00 — Det ärviktigt att vi fortsätter att hålla flaggan högt i de härfrågorna.Anf. 174 ():Fru talman! Nöjda blir vi nog inte förrän vi harfått det eftersträvade totalförbudet mot antipersonellaminor. Men jag tycker ändå att vi har anledning attuttala våra uppskattning för det jobb som och så energiskthar bedrivit för att få fram det resultat som vi nu skallratificera.Det reviderade protokollet av in-nebär ett betydande steg framåt i den här frågan. Vihar 110 miljoner minor nedgrävda. Jag skall inte draupp alla siffror som redan har nämnts, men situatio-nen i världen när det gäller minor är förfärlig. Jag hartillsammans med utskottet också sett det mödosammaminröjningsarbetet i . I exempelvis Moçam-bique fanns bland alla de minor man nu röjt upp inteen enda mina som inte var tillverkad inom det gamlaöstblocket.Det är bra att vi fått ett förbud både när det gällerinternationella och interna konflikter. Det är bra att vihar fått ett förbud mot icke detekterbara truppminor,att man inte accepterar avståndsminor som inte ärsjälvförstörande eller självdesaktiverande, att manbland så många länder fått ett stopp accepterat ävenför försåtliga minor på sårade och i form av leksakeroch att vi fått ett oavvisligt krav på såväl protokollsom minkartering och skydd för humanitära insatser.Det är hedrande att 1994 var först med attföreslå ett förbud mot truppminor. Jag är övertygadom att man från våra förhandlares sida inte kundekomma längre den här gången. Det hindrar inte skall fortsätta. Vi har också markerat vilkenmålsättning vi har i det här arbetet.Detta är ett viktigt steg. Vi skall fortsätta att krävamer - vi har trovärdighet i den frågan. Detta är ettsteg i rätt riktning, även om man alltid kan diskuterasteglängden. Men vår ambition att ta ytterligare stegfår det inte råda någon som helst tveksamhet om.Efter det här beslutet skall vi startat arbetet inför nästasteg mot totalförbudet. Krig är grymt, det är ännugrymmare att civilbefolkningen drabbas, och det ärallra grymmast när det drabbar efter denaktuella konflikten.Fru talman! har skapat respekt för sin be-slutsamhet i minfrågan och vi har ett förtroende närdet gäller att driva frågan vidare. Där får vi inte för-tröttas.Anf. 175 ():Fru talman! behandlar ett betän-kande som innebär att godkänner det revide-rade protokollet om förbud mot eller restriktioner ianvändningen av minor, försåt och andra anordningar.Protokollet är kopplat till vad som kallas 1980 årsvapenkonvention, som i första hand är avsedd attminska civilbefolkningens lidande och begränsa kri-gets offer i konflikter.Nu finns en risk för upprepning, men jag tror attdessa siffror kanske behöver upprepas. Eftersom jagär sista talare får vi se det som en sammanfattning. Vihar tidigare hört att tusentals människor, varav mer änen fjärdedel barn, dödas och lemlästas tillföljd av dessa minor. Enligt FN finns mer än 110miljoner minor utlagda. Det är svindlande siffror. Förvarje mina som röjs läggs 20 nya ut, sade någon tidi-gare. Minerad mark är obeboelig och obrukbar tilldess att samtliga minor tagits bort, vilket tar mycketlång tid och kräver stora resurser.Centerpartiet har här i kammaren med framgångdrivit kravet på totalförbud internationellt och ettensidigt svenskt förbud. För oss är det självklart attbifalla varje framsteg som görs för att begränsa möj-ligheterna att använda dessa ytterst skadebringandeoch urskillningslösa vapen som de antipersonellaminorna utgör. Jag vill därför inledningsvis yrka bifalltill utskottets betänkande.I september 1995 inleddes en översyn av 1980 årsvapenkonvention och dess protokoll om förbud moteller restriktioner i användningen av minor, försåtva-pen och andra anordningar. Konferensen avslutades imaj 1996. Inför denna översyn beslutadeen enig riksdag, på initiativ av bl.a. , attSverige skall verka för ett internationellt förbud motantipersonella minor. Som utskottet påpekar innebärdetta beslut att som första land i augusti 1994kunde föreslå ett internationellt förbud mot antiperso-nella minor.Under granskningskonferensen anslöt sig sedanalltfler länder till tanken på ett totalförbud. När detreviderade minprotokollet antogs hade antalet statersom stödde ett totalförbud stigit till närmare 40. Mentyvärr var motståndet mot ett totalförbud alltför starkt.Ett flertal länder ansåg att det fanns behov av att an-vända vissa typer av minor även . Särskiltstarkt var motståndet från bl.a. de minproducerandestaterna, stater som gränsar till stormakter och statermed konflikthärdar i sina närområden.Det är viktigt med tydliga signaler, och Center-partiet var mycket kritiskt till den tvetydiga inställ-ning som då hade till de antipersonella mi-norna. Det var också svårt för att få någontrovärdighet i sitt krav på ett internationellt totalför-bud när en riksdagsmajoritet ansåg att deantipersonella minorna spelade en väsentlig roll fördet svenska försvaret. föreslog därförvåren 1995 att ensidigt skulle avveckla sinaantipersonella minor. Då nådde vi inte ända fram,men vi fick emellertid lön för vår strävan i sambandmed försvarsbeslutet som fattades i december i fjol.Tack vare detta beslut kan nu med ökad tro-värdighet driva kravet på ett internationellt förbud.Jag vill i detta sammanhang markera att Center-partiet ser den pågående Ottawaprocessen som viktigför det fortsatta arbetet i syfte att nå ett internationellttotalförbud. uppfattar att detta initiativligger helt i linje med vår svenska målsättning, ochOttawaprocessen är betjänt av ett helhjärtat svensktstöd.Fru talman! Låt mig avslutningsvis kort beröra detreviderade protokollet. Det är viktigt att uppmärk-samma de betydelsefulla steg vi trots allt tagit. Detreviderade minprotokollet är på praktiskt taget allapunkter starkare utformat än det förra . Detcentrala är att protokollets tillämpningsområde harutvidgats så att det nu kommer att omfatta även inter-na konflikter. De allmänna restriktionerna för an-vändning av alla typer av minor stärks. Krigförandeparter åläggs ett större ansvar för mineringar. Dess-utom förbjuds detekteringsskydd, och det ställs långt-gående krav på försiktighetsåtgärder i samband medminering.Ett av de allra största problemen med minvapen äratt de ligger laddade även långt efter det att ett krigtagit slut. Civilbefolkningen drabbas skoningslöst.Vapnen slår utan urskiljning. Trots att protokollet integäller retroaktivt, vill jag framhålla att användningenav inte detekterbara truppminor förbjuds. Dessutomuppställs långtgående krav på självförstörelse ochsjälvdetektering. De förbättrade regler som skapaskan förhoppningsvis också ge ett skydd mot minor förfredsbevarande styrkor och olika typer av humanitärahjälporganisationer. Det är glädjande att ochett stort antal andra länder nu har bestämt sig för att taett steg framåt mot en säkrare och fredligare värld.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )24 § med betänkande 1996/97:UU14Europaavtalet med (prop. 1996/97:144)Anf. 176 ():Fru talman! Ratifikation av Europaavtal har välkommit att bli närmast en formalitet som passerarkammaren i bred enighet och utan debatt. Det tyckerjag på många sätt är en välkommen utveckling. Såvälför vårt eget som för det därpå följandeEU-medlemskapet, gällde ju att det var mycket storafrågor, frågor av stor betydelse för vårt land och förSveriges riksdag. Jag tror att redan Europaavtal, ochdärmed hägrande EU-medlemskap, har än störrebetydelse för de nya demokratier som successivt upp-når detta. Det gäller, tror jag, i särskilt hög grad ettland som republiken . Efter självständighe-ten och det korta kriget , har Sloveni-en på ett i många avseenden föredömligt sätt förberettsig på den hägrande europeiska integrationen. Mendet har tagit för det självständiga attnå fram dit det är . Det beror i hög grad på att deeuropeiska institutionerna och EU har dragit benenefter sig av många skäl.Länge hänvisade man till konflikten i det fornaJugoslavien. Vi vet att det var ett svepskäl, ett svep-skäl som dessutom kontrasterar rätt påtagligt mot hurlänge denna konflikt tolererades av bl.a. EU. Redanuppstartandet av förhandlingar om Europaavtal mel-lan EU och republiken fördröjdes underlång tid på grund av en närmast utpressningsmässighållning från den dåvarande italienska regeringen.Övriga EU kunde inte göra någonting. Det här över-träffas egentligen bara, men kanske inspirerades, avsamma förlamning från EU:s sida inför Greklandsnärmast vettlösa vetopolitik mot de åtgärder som hadebehövts för att stödja republiken på detdå ännu oroligare Balkan.Fru talman! är vi äntligen framme. Det har,som jag sagt, dröjt alldeles för . Orsakerna tilldröjsmålet ligger nästan helt i oförmåga och bristandevilja inom EU:s medlemskrets, till vilken vi hör. Jagär övertygad om att den här fördröjningen har haftdirekt motverkande effekt gentemot den fredsfräm-jande roll som de flesta ändå vill se att EU skall spelai . Att vi nu äntligen är framme vid dethär, och att republiken kan få sitt Europa-avtal, hoppas jag skall innebära en signal till allaandra länder - inte minst på - som ännu inteär där om att man fortsättningsvis kommer att bedö-mas på sina egna meriter. Jag hoppas att det innebäratt andra stater som önskar en motsvarande utvecklingvet att det är på sakliga grunder, med hjälp av sakligakriterier som man uppfyller, som man också kan nåfram till ett Europaavatal.Avslutningsvis, fru talman, tror jag att motsvaran-de resonemang om enbart sakliga grunder ocksåkommer att ha det avgörande inflytandet i fråga om dekommande besluten när det gäller utvidgning avNATO. Där är ju också ett av de aktuellakandidatländerna.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )25 § Vissa högskolefrågorFöredrogsUtbildningsutskottets betänkande 1996/97:UbU9Vissa högskolefrågorAnf. 177 ():Fru talman! Vi skall nu debattera utbildningsut-skottets betänkande UbU9 om vissa högskolefrågor.Det rör sig om motioner som väcktes redan under denallmänna motionstiden. Flertalet av de moment somhar funnits i de här motionerna har redan behandlats.Därför är det en något splittrad bild det här betänkan-det ger vid genomläsning. Jag skall i den här debattendärför enbart beröra några av de moment där vi mo-derater har reserverat oss.Den första punkt där vi moderater har haft syn-punkter på utskottets majoritetsskrivning, rör huvud-mannaskapet för högre utbildning och forskning. Vihar sedan gammalt tyckt, och tycker fortfarande, attdet skall vara ett statligt huvudmannaskap. Vi har haftden uppfattningen ända sedan den första utredningenpå det här området framlades . Vårrepresentant, , framförde då i en reser-vation de här synpunkterna, och de förtjänar enligt våruppfattning att upprepas gång efter annan.I de förhandlingar som sker med vårdhögskolornaute i landet, kommer man efter hand att överföra allt-fler vårdskolor till det statliga huvudmannaskapet.Det tycker vi är bra, men vi tycker att man redan nuegentligen skulle ha alla under statligt huvudmanna-skap. Vi kan inte se att man, när man har en enhetlighögskoleorganisation, skall ha en annan organisationparallellt för samma typ av utbildning. Därför uppre-par vi vårt krav i vår reservation.Den andra punkt där vi moderater har framfört enavvikande mening gäller omvandlingen av högskoloroch universitet till fristående enheter eller friståendestiftelser. Vi tycker att erfarenheterna från och från högskolan i ärmycket goda. De borde följas upp av ytterligare nå-gon högskola i landet - förslagsvis , men vi är öppna för någon annan högskolaockså om det skulle lämpligare.Vi tycker att det är väldigt viktigt att man har fri-stående högskolor. Det är viktigt av konkurrensskäloch av kompetensutvecklingsskäl. Där kan man prövanya organisationsformer och nya undervisningsfor-mer. Man har kort sagt ett betydligt effektivare hand-läggningssätt inom dessa högskolor än vad man kanha i den mer tungrodda statliga organisationen. Det ären av anledningarna till att vi förespråkar att vi skallgå vidare på den här vägen, men det finns också fleraandra anledningar.Den tredje punkt som jag skulle vilja beröra heltkort, är att vi tycker att de ledamöter som sitter i hög-skolestyrelserna inte skall inväljas enbart på grund avpolitiska förtroendeuppdrag, utan de skall ha en kom-petens på området. Vi menar att det är en viktig prin-cipfråga. Därför har vi återigen tagit upp den.Den fjärde punkten rör högskolornas rätt att ut-forma särskilda förkunskapskrav för sina utbildningar.Vi tycker att det är viktigt att man kan anpassa sig tillden lokala arbetsmarknaden och de lokala förhållan-dena på högskolorna. Det kan man göra om man harsådana lokala och särskilda förkunskapskrav. Attstrikt centralisera och byråkratisera antagningsförfa-randet tycker vi är klart olämpligt och att man ändrade ställningstagande i denna fråga frånmajoritetens sida är enligt vår uppfattning olyckligt.Jag vill också instämma i den reservation somockså från stårbakom och som handlar om att högskolans styrningbör ske i form av målsättningar och inte i form avcentralstyrda regler och direktiv som begränsar frihe-ten inom högskolevärlden. Det finns en tendens frånde socialdemokratiska utbildningspolitikerna att idetalj vilja reglera och begränsa friheten inom hög-skolevärlden. Vi tycker att det är beklagligt. Vi hadehoppats att man skulle ha visat större öppenhet i denhär frågan.Fru talman! Jag vill också beröra vårt särskildayttrande om specialistutbildningen av läkare. Vi tyck-er att det är olyckligt att den nuvarande specialistut-bildningen har minskat i omfattning. Det finns enkonflikt mellan landstingen och staten. I betänkandetpå s. 31 står följande:"Nuvarande lagstiftning ger inte staten någonmöjlighet att tvinga sjukvårdshuvudmännen att ökaantalet St-tjänster. Utskottet har erfarit att frågan omspecialistutbildningens dimensionering sedan en läng-re tid bereds inom . "Man kan verkligen fråga sig, fru talman, på vilketsätt det kan beredas inom när man imeningen före konstaterar att man inte har någonmöjlighet att tvinga sjukvårdshuvudmännen. Det är iså fall bara ett allmänt tyckande från statens sida.Jag tycker att man snabbt borde gå till en för-handling för att lösa detta allvarliga dilemma. Vi vetatt specialistläkare kommer att pensioneras i en ökadomfattning i början av nästa århundrade. Det kan ledatill en allvarlig brist på specialistkompetenta läkare.Att då inte snabbt försöka nå en lösning med sjuk-vårdshuvudmännen tycker jag är dåligt.Till slut, fru talman, skulle jag vilja rikta en frågatill . Den gäller den allvarligafråga som uppstår nu när man ökar antalet elever ihögskolan. Satsningen på att öka antalet utbildnings-platser tycker vi rent generellt sett är bra. Men detleder till allvarliga komplikationer genom att antaletlärare inte ökar i samma utsträckning som antaletelever. Enligt olika undersökningar har antalet eleverunder perioden ökat medungefär men antalet lärare med knappt hälften.Det innebär enligt min uppfattning och enligt mångaandras uppfattningar att kvalitetsaspekterna inte på etttillfredsställande sätt kan tillgodoses inom högskolansram. Jag tycker att detta är bekymmersamt, allra helstsom jag hade hoppats på att alla här i kammarenskulle vara överens om att vi bör ha en hög kvalitet påvår högskoleutbildning, vare sig den sker vid de storauniversiteten eller vid de mindre högskolorna. harstatssekreteraren uttalat sig och sagtatt man kan lösa detta och angett tre olika sätt.För det första skall man ha en särskild satsning påforskarutbildningen. Det kan i och för sig vara väldigtbra. Men det leder momentant till att man minskarantalet lärare, eftersom flera av dem som då går in iforskarutbildningen och försöker lägga all sin kraft påden sysslar med undervisning i grundut-bildningen. Hur kommer man att lösa det?För det andra skall man rekrytera lärare från ut-landet. Det är intressant och bra. Det vidgar det inter-nationella perspektivet. Men sombor nära vet hur mycket man betalar aka-demiska lärare i . Och går man ett steg vida-re till så undrar jag: Vilken akademisk lära-re vill frivilligt komma till med nuvarandelöneförhållanden? Hur har man tänkt sig att soulageradessa utländska lärare för att de skall vara villiga attta en anställning här i ?För det tredje skall man locka pensionerade uni-versitetslärare att göra ytterligare en insats undernågra år. Det kan vara nog så bra. Men hur stämmerdet överens med den socialdemokratiska politiken vill försöka förtidspensionera eller få människoratt lämna sina anställningar redan när de är ?Man kan visserligen säga att akademiska lärare harkraft och ork att fortsätta undervisa till,men det sker inte utan extra kostnader. Hur har rege-ringen tänkt sig att lösa den frågan? Det vore intres-sant att höra säga något om detta.I fanns det också en intervju medrektorn vid där hantalar om att man behöveromkring 150 nya lärare. Men man har högst omkring130 som kan tänkas disputera. Det kommer att uppståstora problem inom vissa ämnesområden som data,pedagogik, matematik och psykologi, ämnen för vilkadet inte växer disputerade på träd.Jag skulle mycket gärna vilja höra utveckla litet närmare hur man skall lösa dessai dagsläget mycket allvarliga frågor på högskolan.Dessa frågors lösning avgör nämligen vilken kvalitetpå utbildningen som vi kommer att ha i underde närmaste åren. Om vi inte löser dessa frågor på etttillfredsställande sätt kommer att fortsätta atthalka efter omvärlden i detta avseende och kanskeytterligare bekräfta den nedgång som innebär att dengeneration som föddes har flera hög-skoleutbildade än den generation som börjar påhögskolan. Jag vill veta vad tän-ker göra åt detta.Anf. 178 MARGARETAANDERSSON (c):Fru talman! I utbildningsutskottets betänkande 9har många viktiga områden förts samman. Dignitetenvarierar mellan stort och smått, men alla har ett värdeför några människor som berörs av högskolans verk-samhet i landet.Centern har i en partimotion och i en kommitté-motion tagit upp frågor om hur den högre utbildning-en skall kunna nå alla medborgare i alla delar av lan-det.I motion Ub504 diskuteras hur man skall kunnaanvända den nya tekniken för att sprida kunskaper tilldem som av olika anledningar inte kan delta i under-visningen på de ordinarie studieorterna. Man kallardet en virtuell högskola där man med avancerad in-formationsteknik tar emot ljud och bild från en annanort för i det här fallet undervisningssyfte. Uppkopp-lingen kan ske både enskilt och för grupper.Människor kan ha många anledningar till att be-höva utbildning på hemorten. Framför allt gäller detmänniskor som är etablerade i ett yrke och har ensocial situation som binder dem vid en speciell ort. Enförälder med småbarn har svårt att vistas långt frånhemmet långa tider i sträck. För föräldrar kan vara ett alternativ. Med hjälp avvårt lands väl utbyggda och moderna telekommunika-tionssystem kan de flesta människor ta del av utbild-ning som ges på en helt annan ort än där de bor.Undervisningen kan också arrangeras tillsammansmed folkbildningsorganisationerna då man får detsociala behovet tillgodosett. I en form av universi-tetscirkel kan studenterna gemensamt diskutera frågoroch lösa problem. Kontakten med läraren kan medjämna mellanrum också ske både virtuellt och genomatt studenterna reser till den ordinarie högskoleorteneller att läraren reser ut till studenterna.Modellen med , det öppna uni-versitetet, som innebär att var och en har tillträde tillundervisningen, har prövats i och borde gå attanvända även i vårt land. För många människor ärkunskapen viktigare än att de avlägger en fullständigexamen. De som har ett arbete och behöver uppgrade-ra sina kunskaper inom ett visst område behöver integå en hel utbildning. Däremot kan de behöva en spe-ciell kurs. Att då kunna delta i den utan att ha kravetatt fortsätta utbildningen leder till att kunskapstillväx-ten kan ske både snabbt och effektivt i samhället.Sedan är det upp till högskolan att intressera studen-terna för att fullfölja utbildningen.Det finns säkert också möjligheter att till någondel avgiftsbelägga denna form av undervisning, spe-ciellt om den skall vara en del av företagens vidare-utbildning av personalen.För ungefär 15 år sedan fanns en möjlighet förstudieförbunden att anordna olika former av universi-tetscirklar i samarbete med universitet och högskolor.Tyvärr försvann den formen av utbildning vid någonav de nedskärningar som drabbat folkbildningen, menOpen University borde kunna ge tillbaka till medbor-garna en del av de fördelar som universitetscirkelnhade.En fråga som tas upp i motion 1996/97:Ub430 ärfrågan om alternativ till djurförsök i utbildningar därdjurförsökträning inte ingår som ett avgörande mo-ment i utbildningen. Studenterna har rätt att begära attfå avstå från den delen av utbildningen. Det angelägnai motionen är att studenterna i sin utbildning ocksåskall erbjudas alternativ till försöken på djur. Alter-nativen finns redan, och det är viktigt att man somstuderande har kunskap om dem och erbjuds att deltai denna alternativa utbildning.Fru talman! Med ledning av vad jag sagt här yrkarjag bifall till reservationerna 6 och 12.Anf. 179 ():Fru talman! Inledningsvis yrkar jag bifall till re-servationerna 5 och 6. Eftersom vårt yrkande omsommaruniversitet har behandlats kommer vivid en eventuell omröstning att avstå från att votera.Reservation 5 gäller bl.a. ett friare tillträde tillhögskolan. Jag tycker att utskottets svar på motionenär goddag - yxskaft. Motionen handlar inte om att enav standardbehörigheterna skall vara inga förkunska-per. I stället handlar den om att låta vuxna människorsjälva få avgöra om den egna kompetensen räcker förhögskolestudier i förhållande till beskrivningen avvad som förväntas. Varför inte pröva en typ avospärrad högskola och låta de högskolor som villpröva detta få göra det?Reservation 4 handlar om urvalsregler och berör istort sett samma område. Jag yrkar alltså inte bifall tilldenna reservation. Lärosätena skall själva ha ansvaretför sina egna antagningsregler.När det gäller det avslag som vi är överens om ifrågan om en sjöfartshögskola har bettmig framföra att vi skall få besked från kommunika-tionsministern . Då skall den utredning somnu pågår vara färdig.Reservation 11 gäller hur undervisningen i ANT-frågor, dvs. frågor om alkohol, narkotika och tobak,genomförs. Reservationen baseras på en sjupartimo-tion med som första namn. Motionärer-na pekar på problemet med att lärarutbildningar ochsocionomutbildningar inte följer sina examensord-ningar och därmed inte ger blivande lärare undervis-ning i ämnet. Missbruket bland ungdomar har suc-cessivt ökat. Detta är allvarligt. En orsak kan vara attämnet inte tas på allvar och att lärare och socialarbe-tare därmed saknar kompetens att ta upp detta i un-dervisningen och i kontakterna med sina klienter. Föratt betona allvaret har också vi ställt oss bakom reser-vationen.När det gäller reservation 12, som handlar omplågsamma djurförsök, vill jag säga: Förlåt, men vadär det ni egentligen vill utöver vad utskottet vill? Jaghar talat med min partikollega , som ärordförande i . Hon harberättat att styrelsen tar de allmänna rådsom ni efterlyser, och det är ju också vad utskottetsvarar.Reservation 6, som jag yrkat bifall till, gäller vir-tuell högskole- och distansutbildning, något som ärhett och lockande. Egentligen är detta inget nytt. På60-talet drev högskolor och universitet utbildning pådistans, t.ex. som universitetscirklar som organisera-des av studieförbunden - ett i svensktappning. Tyvärr försvann mycket av detta . Det nya nu är tekniken, möjligheterna att byggaut virtuellt - dvs. utbyggnad av den högre utbildning-en utan nya byggnader som medger interaktivitet ochatt lärare och elev dygnet runt har direktkontakt. Vimedger att god utbildning kan spridas över stora om-råden och ge många människor möjligheter att för-kovra sig på ett nytt sätt. Jag skall ge några exempel.Bengt Kjöllerström vid skriver iRundbrevet för nätverket för datorstödd utbildning atthan följde en distanskurs på Internet. Detvar 68 000 kursdeltagare. Var och en betalade20 dollar, vilket ger mer än ikursinkomst.