prot · GK0986 · 1997-04-09 00:00:00 — Den har alltså sinbetydelse för att nyttja resurserna fullt ut, för det äretiskt fel att slösa med resurser.Det är ingen självklarhet att man inte slösar medresurser. Precis som själv sade stårsalar tomma och utrustning nyttjas inte. Det är intekostnadseffektivt. Men det är också mycket tydligtdefinierat att det bara skall användas när det gällermetoder till samma diagnos, t.ex. olika sätt att handhaen höftledsprotes, vad man skall välja. Den är alltsåbegränsad.Men låter vi kostnadseffektiviteten stå helt utanförfinns det risk för att den kan dominera. Det viktigahär är att det sägs att den är underordnad. Men trotsdet är den mycket viktig. Om den inte beaktas räckerpengarna inte till lika bra.Anf. 192 () replik:Herr talman! I det fallet är vi överens. Jag tyckeratt det är mycket bra. Själv har jag ofta varit stolt överatt vi i har haft en kostnadseffektiv sjukvårdoch lyft fram det. Skälet till att jag har tagit upp dennafråga är risken för missförstånd. Det är många somblandar ihop detta. Som presenterade detär det helt glasklart. Det accepterar jag full ut. Därföryrkar jag inte heller bifall till den reservationen. Menjag ville ändå ta upp problematiken.Anf. 193 ():Herr talman! Att prioritera inom vården har manalltid gjort. Men har fråganuppmärksammats extra mycket, dels genom att vi ilandstingen haft olika lokala diskussioner om priori-teringar, dels genom de stora besparingar som skett,de vårdköer och överbeläggningar som har skapatsoch ett högre tempo inom vården. De flesta av oss harsäkert också hört äldre säga att de trottsig vara bortprioriterade på grund av ålder. Därför ärdet bra att vi nu får den här prioriteringslistan och attvi får de uttalanden som har gjorts.Eftersom många oroas för att de på grund av åldereller på grund av besparingsskäl inte skall få sammagoda vård som andra medborgare anser vi att det ärbra att det slås fast att det är en form av diskrimine-ring. Det är oförenligt med de etiska principerna attgenerellt låta behov stå tillbaka på grund av ålder,födelsevikt, livsstil eller ekonomiska och socialaförhållanden.Men vi anser att man skall vara mycket tydlig iordvalet för att slippa olika tolkningar av vad rege-ringen menar när den skriver att exempelvis ålder intebör vara prioriteringsgrundande. kandet vara de små orden som har stor betydelse.Vi i vill därför ha en mycket tydligskrivning. Vi vill att man skall skriva att ålder inteskall vara prioriteringsgrundande i sig. Inte hellerskall självförvållade skador leda till en negativ särbe-handling. Inte heller skall vårdinsatser till för tidigtfödda, lågviktiga barn kunna bygga på schablongrän-ser.Jag yrkar därför bifall till reservation 4.Herr talman! Prioriteringslistan omnämner intenågra särskilda sjukdomar utan går efter hur allvarligasjukdomstillstånden är, och det är nog en riktig ochbra tanke. Vi bör nog observera gruppen de psykisktsjuka särskilt eftersom många anser eller upplever attjust de psykiska sjukdomarna inte har lika hög priori-tet som somatiska sjukdomar. Det här är någontingsom man ofta hör just från de psykiskt sjukas intres-seorganisationer.Jag tycker att det är väldigt positivt att man harlyft upp ofrivillig barnlöshet till grupp 3, just medtanke på att det kan vara sjukdom somligger till grund för barnlösheten. Det tycker jag är enpositiv sak som regeringen har gjort.Anf. 194 ():Herr talman! Den prioriteringsutredning som lig-ger till grund för föreliggande betänkande tillsattes avfyrpartiregeringen. Utredningen under ledning avprofessor har gjort ett värdefullt arbete,och har man slagit fast gemensam-ma grundläggande etiska principer för vården. Dettahar också medfört en fördjupad diskussion om priori-teringar, både hos sjukvårdspersonalen och hos all-mänheten.För har det varit en he-derskod att kunna erbjuda alla en adekvat vård, menallt oftare har vi i den politiska debatten fått höra attmånga tycker att det är ett föredöme att kun-nat dra ned mest på vård och omsorg. Givetvis måstevi se till att vården ges på det bästa och mest effektivasättet, för då får vi ut så mycket som möjligt av skat-tepengarna, men det finns en gräns.Herr talman! För att jag skall kunna känna stolthetöver att vi rationaliserar måste jag kunna seatt alla människor får den vård och omsorg de verkli-gen behöver. I socialutskottets betänkande finns detmycket positivt. Det finns mycket av principer somjag är stolt för att jag har fått vara med om att arbetafram. Jag tänker på de olika åtgärderna för vård ilivets slutskede som inte nog kan betonas och som jagockså berörde i mitt inlägg under debatten om förrabetänkandet. Jag tänker på de etiska principerna iförhållande till ålder, som jag tycker är oerhört viktigafrågor, och jag hoppas, herr talman, att det med denhär utgångspunkten kommer att finnas anledning attändra på även åldersgränsen inom LSS-lagen, som jaghar tagit upp ett antal gånger. Åldern som endaanledning till att ta bort en rättighet ser jag inte somförenligt med den här lagen.Herr talman! Jag skall redan nu yrka bifall till re-servation 2. Den handlar om resursbehovet. Det finnsmånga vackra, fina, vällovliga ord här. Säkert är alladessa skrivningar oerhört bra för människor i olikasituationer. Men det som är avgörande är ju inte vaddet står i våra dokument, vad vi fyller hyllorna påvåra rum med eller vad vi fyller en lagbok med, utandet är ju när det blir verklighet för den enskilda män-niskan som det verkligen fyller en funktion.Herr talman! Jag är övertygad om, och vi kristde-mokrater är övertygade om, att för att alla dessa vack-ra ambitioner skall bli verklighet krävs det resurser.Vi har ju genomgått en oerhördeffektivisering i , och det har säkert varit nyt-tigt att vi har tittat över organisationsformer som intehar varit helt bra.Men någonstans måste vi inse att vi måste få ettresurstillskott. Människor som är svårt sjuka i livetsslutskede måste ha människor som vårdar dem. Deträcker inte med apparater och fina tekniska utrust-ningar, utan det är människan i mötet med en svårtsjuk som ger vårdkvalitet.Vi kristdemokrater har ju yrkat påolika resurstillskott, och jag är glad att det hittillsverkar som om det skall bli ett resurstillskott i vår-budgeten. Jag är oerhört glad för att våra ambitionerhar tagits ad notam. Och därför, herr talman, tror ochhoppas jag att de tillskott som av allt att döma kom-mer till kommuner och landsting verkligen skall få blien grund för att de principer som har slagits fast skallbli verklighet. Jag tror också att vi då får en värdigarevård, inte bara inom de områden där vi kan bota utanäven där vi kan lindra och underlätta för människor.Herr talman! Jag yrkar alltså bifall till reserva-tion 2.Anf. 195 ():Herr talman! anordnade socialutskot-tet en utfrågning om prioriteringar inom sjukvården.Vilka skall grunderna för prioritering vara, och hursker prioriteringar? Det är viktigt att få svar på dessafrågor, både för allmänheten och för vårdens aktörernär resurserna inte räcker till. menadeatt detta var ett område som behövde penetreras dju-pare och begärde en utredning.Efter valet tillträdde en ny regering somföljde beslut och tillsatte en parlamentariskkommitté som bl.a. fick till uppgift att lyfta framgrundläggande etiska principer som vägledning ochgrund för prioriteringar inom hälso- och sjukvården.Direktiven angav klart att det inte skulle röra sig omprioriteringar enligt någon diagnoslista utan just omvägledande etiska principer.Det var en fördel att utredningen fick arbeta enligten ovanlig modell. Det innebar att utredningens be-tänkande, som var färdigt , fick sändasut på en bred remiss. Därefter kunde utredningen medledning av det stora antalet remissvar arbeta vidareoch utforma sitt betänkande.Flera konferenser genomfördes av utredningenunder remisstiden, och det förekom många möten medsjukvårdspersonal av alla kategorier, patientorganisa-tioner och andra ideella organisationer. Det fanns ettstort behov av att diskutera dessa frågor.Efter valet blev det åter regeringsskifte, menutredningen fick arbeta vidare med oförändrade di-rektiv och oförändrad sammansättning. Det var alltsåen utredning som ostört fått jobba vidare genom re-geringsskiften och ministerbyten som i mars 1995lämnade ett helt enigt betänkande. Efter ytterligare enbred remissomgång har en proposition som i allt vä-sentligt följer utredningen kunnat behandlas i utskot-tet, och kan fatta beslut.Utredningens betänkande, som fick namnet Vår-dens svåra val, har vunnit stort genomslag i vårdenoch bland sjukvårdspolitiker. Det har också röntuppmärksamhet internationellt. Dess inriktning harockså fått påverka utformandet av en ny vårdgaranti.Herr talman! Mot den bakgrunden känns detmycket tillfredsställande att utskottet efter sin be-handling i stort står bakom propositionens förslag omprioriteringar inom hälso- och sjukvården. Riktlinjer-na skall användas, och det är viktigt, både vid priori-teringar i den direkta vården och vid prioritering påpolitisk administrativ nivå.Den etiska plattform som föreslås ligga till grundför prioriteringar bygger på tre principer. Människo-värdesprincipen handlar om alla människors likavärde och samma rätt oberoende av personliga egen-skaper och funktioner i samhället. Behovs- och soli-daritetsprincipen säger att mest resurser skall ges därde största behoven finns. Det skrivs in i hälso- ochsjukvårdslagen. Underordnad dessa båda principeroch därmed inte lagfäst är kostnadseffektivitetsprinci-pen. Den innebär att vid val mellan olika åtgärder församma patient bör en rimlig relation mellan kostnaderoch effekt, mätt i förbättrad hälsa och/eller förhöjdlivskvalitet, eftersträvas.Vänsterpartiet har, kanske till alldeles ,sagt nej till kostnadseffektivitetsprincipen. Anled-ningen till det är enligt reservationen att den principenskulle tas till intäkt för ett överdrivet sparande. Det ärnog en stor missuppfattning av innebörden i princi-pen. Att hushålla väl med sjukvårdens resurser inne-bär också att resurserna kan komma flera till del, ochdet har verkligen en etisk dimension.Att kostnadseffektivitetsprincipen föreslås varaunderordnad de andra båda principerna innebär ocksåatt svåra sjukdomar och svårt lidande går före lindri-gare, även om vården av de svårare tillstånden kostarväsentligt mer. Det handlar inte om att göra det somär billigast möjligt för ett stort flertal med lätt avhjälp-ta åkommor utan om att verkligen se till de störstabehoven. Det innebär att se till attresurserna används väl.Kostnadseffektivitet innebär inte heller att man fårha den inställningen att en effektiv åtgärd skall ha ettabsolut tillfrisknande som resultat. Som en röd tråd iutredningen går nämligen begreppet livskvalitet, ochdet förs många och långa resonemang om vikten avpalliativ, lindrande, vård som högst prioriterade åt-gärder. Omvårdnad, smärtstillande, ja, det som kan gebättre livskvalitet vid vård av svårt och långvarigtsjuka eller döende har högsta prioritet, och det kanaldrig väljas bort med hänvisning till kostnadseffek-tivitetsprincipen. Men det är viktigt att det som görsinom vården är verksamt; alla metoder måste utvärde-ras och en del ge vika för det som ger bättre resultat.Herr talman! De principer som föreslås bära uppden etiska plattformen som grund för prioriteringar ivården har den innebörden att andra principer utesluts- de kan inte komma i fråga. Det betyder att varkenålder eller födelsevikt kan vara en prioriteringsgrund isig. Inte heller självförvållade skador kan leda tillnegativ särbehandling. Det står tydligt både i utred-ningen och i propositionen, och jag har förhopp-ningsvis också sagt det väldigt tydligt nu.En annan sak är att både ålder och födelsevikt kanvara en av de faktorer som man behöver ta hänsyn tillnär behandling skall väljas, och detta helt i patientensintresse. Att ge behandling eller vårdinsatser somendast får till följd att lidande förlängs är inte helleretiskt försvarbart. Rätten till en god och värdig vård ilivets slutskede prioriteras allra högst.Den etiska plattformen leder till prioriteringar somi betänkandet beskrivs i fyra olika grupper, och sam-ma diagnos kan vid olika tillfällen prioriteras olikaberoende på vårdbehovet.För att kunna prioritera vårdbehovet hos en patientmåste man ha en bedömning eller diagnos. Därför gesockså hälso- och sjukvården en skyldighet att snarastbedöma vårdbehovet för den som söker vård.Herr talman! När presen-terades ställde en journalist frågan: Om man nu följerdet som står i , kan man dåutföra allt man vill inom vården? Det var nästan denfråga som ställde. Men den fråganfår besvaras med ett nej. Hur goda och kloka priorite-ringar som än görs och hur väl de än är förankradegenom en dialog med den enskilda patienten ellerbefolkningen i stort måste vi alla konstatera: Att pri-oritera betyder att välja bort.För att kunna tillfredsställa alla behov inom vår-den och om vi skall kunna använda all den nya teknikoch kunskap som vi nu ser och som vi vet att framti-den har i beredskap behövs det mera pengar - det ärvi överens om. Ju mindre resurserna svarar mot beho-ven, desto svårare prioriteringar ställs vi inför ochdesto mindre blir valfriheten för den enskilde. Det ärkalla fakta.Diskussioner om nödvändigheten av resurser ochvikten av patientens valfrihet och rättigheter tas upp inågra reservationer fogade till betänkandet. Jag kanbara konstatera att frågan om mer resurser till sjuk-vården har varit föremål för behandling i HSU 2000,som har lämnat ett betänkande som övervägs iRegeringskansliet. Jag känner starkt på mig att detsnart kommer ett förslag som handlar om mera resur-ser till vård och omsorg.Frågan om patientens rättigheter behandlas, somflera har sagt, i den nämnda utredningen, och detkommer ett betänkande inom det närmaste halvåret.Majoriteten i utskottet väljer att avvakta detta.Jag tycker att det är viktigt att dagens diskussionfokuseras på enigheten om de principer som regering-en föreslår skall vara vägledande för prioriteringarinom vården, hur den än är organiserad. Det är ocksåviktigt att prioriteringar sker öppet och i samförstånd.Herr talman! När denna proposition får genomslagkommer svåra kroniska sjukdomar och smärttillståndatt få en mer framskjuten ställning . Någramotioner som lyfter fram sådana sjukdomar har vidärför valt att behandla i anslutning till detta betän-kande. Det gäller t.ex. epilepsi och osteoporos. Detligger emellertid inte på att göra bedöm-ningen. Det är på landstingens politiska nivå och avden medicinska professionen som detta måste göras.Nu finns det ökad medicinsk kunskap på flera viktigaområden som bör komma dessa grupper till del i formav vård och behandling. Vi har också pekat på möj-ligheten att utarbeta vårdprogram.Att vissa svåra sjukdomar är sällsynta skall inteföranleda att de ges en lägre prioritet. Även här är juvårdbehovet det viktiga att uppmärksamma. Man fårinte heller förbise behov som en enskild patient intekan eller orkar framföra.Några ord om förebyggande vård, prevention: Be-folkningsinriktad prevention prioriteras högt, i grupptvå. Det är också här viktigt att de insatser som görshar dokumenterade effekter eller avsedd verkan. Detär också ett led i god hushållning. Vänsterpartiettycker inte att sådana krav skall ställas - jag har litetsvårt att förstå det.När det gäller prevention på enskild patientnivåskall möjligheten att förebygga alltid uppmärksammasi alla vårdformer och på alla prioriteringsnivåer.Regeringen vill ge en nationell delegation medparlamentarisk förankring i uppgift att sprida kunskapom riktlinjerna och följa tillämpningen och effekterna.Jag tror att det är viktigt. Uppdraget begränsas till treår, och majoriteten i utskottet ställer sig bakom det.Vi förutsätter att kompetensen inom tas till vara i det arbetet. Delegatio-nens uppdrag skall inte påverka det tillsynsansvar somSocialstyrelsen redan har.Herr talman! Jag är inte främmande för att vi iframtiden kan behöva en ny utredning med anledningav den utveckling som sker på sjukvårdens område.Det är en utveckling som kommer att ställa oss införsvåra avväganden alldeles oavsett hur stora ekono-miska resurser vi kan tillföra. Inom vården kommer vialltid att stå inför svåra val.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets hem-ställan och avslag på samtliga reservationer.Anf. 196 ():Herr talman! Då och då händer det att vi sommänniskor och politiker får upp ögonen för någontingsom vi i och för sig har känt till men ändå inte tagittill oss. Plötsligt inträffar någonting som får oss attreagera och agera. Just detta hände mig när jag kom ikontakt med osteoporos.Jag hade naturligtvis som de flesta andra hört talasom benskörhet, och jag hade som de flesta andra möttden äldre kvinnan som råkade ut för upprepade frak-turer, än en handled, än ett revben och kanske denfatala lårbenshalsen. Jag hade sett hur hennes rygghade blivit krummare och krummare, hur midjan hadetryckts ihop och hur hon successivt hade invalidise-rats. Ja, ja, så där blir det på ålderns höst - det gårinte att göra någonting åt. Så var min egen och allaandras reaktion. Och därvid blev det.Så hände det mig själv, och jag fick anledning attsätta mig in i vad benskörhet handlar om och upptäck-te att osteoporos är en av våra mest utbredda folk-sjukdomar. Jag kom i kontakt med den ena patientenefter den andra som hade drabbats av fraktur på frak-tur utan att någon hade brytt sig eller som hade blivitfelbehandlade. Jag upptäckte också att jag var långtifrån ensam om min i det närmaste totala brist påkunskap om denna folksjukdom.Osteoporos kallas ofta för den tysta epidemin. Denär tyst på det sättet att den uppträder plötsligt och utanförvarning trots att den har utvecklats . Den är tyst också på det sättet att den fortfa-rande är jämförelsevis okänd och, dessvärre, mötsmed ett rätt så förstrött intresse också inom stora delarav sjukvården. Jag kan inte frigöra mig från känslanatt bristen på kunskap och intresse har ett sambandmed att det i så stor utsträckning har varit medelåldersoch äldre kvinnor som drabbats, en grupp som van-ligtvis inte prioriteras särskilt högt i vårt samhälle.Ändå räknar man med att varannan kvinna och varfjärde man under sin livstid kommer attdrabbas av fraktur. Särskilt illavarslande är att riskenför frakturer har tredubblats och atttrenden är fortsatt stigande. Än mer illavarslande äratt osteoporos kryper nedåt i åldrarna. En 40-åringkan ha samma kvalitet på sitt skelett som en 70-åring hade . är också mångaungdomar i riskzonen.För den som drabbas innebär osteoporos ofta ettlivslångt lidande och en gradvis invalidisering, bero-ende av hjälp från andra och svårigheter att leva vadsom brukar betraktas som ett normalt liv. Kotfraktureroch hopsjunken bröstkorg medför ständig värk, be-lastning på inre organ, rörelsesvårigheter och ökaddödlighet. Föreställ er själva hur det skulle kännas attkrympa 8, 12, kanske ! Också frakturer i armaroch ben, framför allt höftledsfrakturerna, leder oftatill bestående handikapp. Den psykiska belastningenkan bli svår, liksom belastningen på anhöriga.Osteoporos förekommer globalt. Förekomsten äremellertid högst i och . Varför det är såkan man inte säga med absolut säkerhet. Inte hellerkan utvecklingen förklaras enbart av det naturligaåldrandet och ökad medelålder. Genetiska faktoreroch hormonförändringar har stor betydelse. Därutöverpåverkas skelettet av faktorer som har med livsstil attgöra såsom matvanor, rökning, brist på motion ochbrist på kalcium och D-vitamin. Osteoporos kan ocksåuppstå som bieffekt vid andra sjukdomar och medici-nering med bl.a. cortison. Mindre känt är förmodligenatt elitidrottare och balettdansöser löper betydanderisker att drabbas av osteoporos.Forskningen om osteoporos har utvecklats jämfö-relsevis sent. Men numera kan osteoporos såväl före-byggas som diagnostiseras och i de flesta fall behand-las med framgång också högt upp i åldrarna. Behand-lingen framför allt i tidiga skeden sker ofta med rela-tivt enkla medel. har det dessutomutvecklats läkemedel som har visat sig ha god effektäven för grupper med hög ålder. Ändå diagnostiserasoch behandlas osteoporos alltför ofta inte förrän ka-tastrofen är ett faktum, om ens då. Än mindre upp-märksamhet ägnas åt förebyggande.Lena kommer senare att särskilt ta upp deyngres situation och förebyggande verksamhet.Intresset för osteoporos har också under senare årökat internationellt. Ett uttryck för detta är att osteo-poros ägnas betydande uppmärksamhet i en nyligenpublicerad rapport från för kvin-nors hälsa och kommer att behandlas i den rapport omhälsoläget inom den europeiska unionen som utarbe-tas inom EU-kommissionen.Motion 239 har väckts av kvinnor från riksdagenssamtliga sju partier. Vi anser att det är hög tid attsjukdomen osteoporos uppmärksammas som det folk-hälsoproblem den är.Det går inte an, herr talman, att osteoporospatien-ter tillåts drabbas av fraktur på fraktur utan att få varesig diagnos eller behandling.Det går inte an att det på många håll inom sjuk-vården och omsorgen saknas tillräckliga kunskaperom osteoporos.Det går inte an att det inte finns tillräcklig tillgångtill bentäthetsmätare.Det går inte an att det inte finns förebyggandeverksamhet.Det går inte an att sjukvårdsansvariga är okunnigaoch aningslösa om det vårdbehov och de kostnadersom följer med osteoporos. Det går inte an att de ärokunniga om det faktum att vård- och omsorgsbeho-vet med nuvarande utveckling riskerar att explodera, iden mån det inte redan har gjort det.Det går inte an att möjligheterna att bromsa en så-dan utveckling lämnas outnyttjade.Första steget är att skaffa en gemensam kunskaps-bas och en samlad bild av situationen i . Där-för har vi motionärer föreslagit en kartläggning avpågående forskning, av hur osteoporos och risken förfrakturer uppmärksammas och behandlas inom vår-den, förekomsten av bentäthetsmätare, patienternassituation, kunskaperna inom vården och vårdutbild-ningarna och kunskaperna hos allmänheten. Likasåbehövs en ekonomisk analys av samtliga kostnader.Först tyckte jag att det var litet underligt att ut-skottet hade valt att behandla motionen i betänkandetom prioriteringar i vården. Motionen har i det härskedet ett annat syfte. Men detta är givetvis en frågasom borde ha hög prioritet. Alldeles stilla har det inteheller stått. Som utskottet skriver har Läkemedelsver-ket i samarbete med sin norska motsvarighet alldelesnyligen utfärdat rekommendationer för behandlingenav osteoporos. Det är ett framsteg som emellertidtäcker endast en del av behovet. Ändå tar jag dettillsammans med den aktivitet som bedrivs inom EUsom ett tecken på att medvetandet om osteoporos harbörjat vakna.Osteoporos kostar. Enbart sjukvårdskostnadernaför höftledsfrakturerna beräknas uppgå till mer än 2,5miljarder kronor . Vad de totala kostnaderna försjukvård, rehabilitering, omsorg, sjukpenning ochförtidspensioner går på vet ingen. Det är emellertidinte svårt att inse att det handlar om betydande be-lopp. Det är inte heller svårt att inse att tidiga insatserinnebär god ekonomi för alla, alltifrån den enskildapatienten till sjukvårdshuvudmännen. Lägg därtillminskat lidande och ökad livskvalitet. Dragkampenom krympande resurser borde börja just här - med gör vad som kan göras för att människor så längesom möjligt skall slippa bli patienter, slippa bli bero-ende av vård och andras omsorg och slippa återkom-ma som patienter.Givetvis hade jag gärna sett ett tillkännagivandetill regeringen om vikten av att genomföra den kart-läggning vi begär, men jag tolkar ändå utskottetsskrivning som att riksdagsmajoriteten har en positivinställning och förväntar sig detsamma från regering-en. Med det, herr talman, låter jag mig tills vidarenöja.Anf. 197 BO ():Herr talman! , när vi behandlade min motionom bättre epilepsivård, svarade utskottet egentligeninte alls. Utskottet uttryckte att man hade förståelseför problemet och mer i den stilen.I år, 1997, har följande hänt.