prot · GK09112 · 1997-06-02 00:00:00 — Men bebinkan ju inte beskriva det här, inte föra sin talan.Det sista som jag vill ta upp är en fråga som soci-alminister och jag har tragglat ettpar gånger, och vi har pratat litet förbi varandra. Detgäller kvalitetssäkringen av de utländska behand-lingshem dit kommuner för samhällets medel skickarpersoner som är i behov av hjälp och vård. Bakomdetta ligger att trycket på behandlingshemmen härhemma ökar med det ökande antalet narkotikamiss-brukare. Dessutom är kommunernas ekonomi svik-tande, därför kan det finnas en naturlig förklaring tillatt man söker billigare vårdalternativ utomlands.Men det är viktigt att inte okritiskt köpa de härplatserna. Jag vet att sådana köp har ägt rum i Frank-rike, där det från franskt auktoritativt håll finns enkritik mot den aktuella verksamheten. Medan desvenska behandlingshemmen står under Socialstyrel-sens tillsyn har vi naturligtvis inget ansvar för demsom finns utomlands. Vi kan inte heller gå in och hatillsyn över dem. Men det som jag och Folkpartietliberalerna är ute efter är att vi på något sätt skall fåen dialog mellan de kommuner eller landsting somskickar sina klienter/patienter utomlands och de till-synsmyndigheter som finns i det aktuella landet, så är säker på att det är en kvalitativt bra vård somden enskilde får och att vederbörande inte far illa aven behandling som vi inte skulle acceptera här hem-ma. Jag hoppas därmed att socialministern är på detklara med vad det är som jag är ute efter, för jagkommer att tjata om det här.Med respekt för kammarens trängda tidsschemaoch i enlighet med det som har sagts i talmanskonfe-rensen om antalet voteringar i kammaren yrkar jagbifall endast till reservation 19 under mom. 11. Mengivetvis står liberalerna bakom alla sinaövriga reservationer.Anf. 71 ():Fru talman! När vi nu skall debattera socialtjäns-ten tänkte jag inleda med att läsa några texter som hartagits fram i ett skrivarprojekt som vi har i mitt hem-län. Det är i som har tagitinitiativet och som just nu håller på att sammanställamaterialet till en rapport.Det som förenar de människor som har skrivit äratt de alla just nu har socialbidrag. Alla har varit be-roende av det och anledningen har varitarbetslöshet. De är ändå alla unika exempel på männi-skor som har tvingats söka socialbidrag. Jag tror ock-så att de historier de berättar för oss gäller väldigtmånga andra runt om i landet.Det är alltså mycket målande beskrivningar avolika livsöden. Det handlar om hur man blir bemött.Det handlar om hur man upplever skam och förned-ring. Några berättar om uppväxtförhållanden i miss-brukarhem och andra om hur man försöker leva påmarginalen. Men det handlar också om tankar ochdrömmar om framtiden och om familjeband somkänns viktiga.Meningen är att detta skall läsas av beslutsfattare,t.ex. av oss som sitter här. Det skall kunna öka för-ståelsen för de här stora och svåra frågorna. Avsiktenär att vi verkligen skall tänka till på vad vi menar närvi pratar om delaktighet i samhällslivet och respektför den personliga integriteten.Jag tänkte först läsa upp en kort berättelse där enensamstående mamma beskriver sitt första besök påsocialförvaltningen. Hon kallar berättelsen för . Redan på gatan utanför, itrappan på väg upp, känner jag ögonen på mig. Kän-ner hur det pirrar i huden. Det känns som om allakänner mig, vet vem jag är. Situationen känns plöts-ligt absurd. Jag biter ihop tänderna, lyfter på huvudetoch går in.Tjejen bakom glasrutan känner jag sen tidigare.Hon ler igenkännande. Hennes ansiktsuttryck skiftarmellan förvåning, nyfikenhet och, som jag uppleverdet, förlägenhet, när jag frågar efter socialsekretera-ren. Jag tvingar mig till att stå avslappnad och lugnnär hon ringer upp och frågar om jag är väntad.- Varsågod! Trappan rakt upp. Sitt och väntautanför dörren, uppmanar hon.Så sitter jag ytterst på stolen i korridoren. Väntar.Känner mig som om jag vore ett utställningsföremål.Folk går förbi. Alla tittar.Jag känner hur jag svettas. Först är det varmt, se-dan kallt och klibbigt. Fastän jag är nyduschad kännerjag mig ofräsch.Så öppnas dörren och socialsekretaren säger:- Hej, varsågod!Jag ser framför mig en tjej, tuggummituggande.- Jaha, varför har du kommit hit?Jag börjar förklara. Ensam med fyra barn, ingapengar. Så ringer telefonen. Det var tydligen enkompis. De diskuterar vad de ska göra tillsammans påkvällen. läggs luren på.- , vill du berätta från början!Jag orkar inte detta. Det smakar galla i munnen.Detta är mitt liv. Men vad har jag för val. Jag har juinga pengar.I slutet av berättelsen skriver kvinnan så här:Jag försöker hålla huvudet högt när jag går ut.Trottoaren gungar. Jag hittar en tom bänk i parken.Förödmjukelsen, skammen, svider i mig. Att jag kän-de mig så liten.Efter detta tänkte jag läsa upp några mycket kortaavsnitt. Det första är skrivet av en kvinna. Hon kallarsin berättelse som alla andra:Livet utanför den sociala samvaro som en arbets-plats innebär har börjat kännas påträngande. Denekonmiska situationen har också börjat bli oroväck-ande svår, vilket även det hindrar mig från möjlighe-ten att i någon större utsträckning träffa folk. Tandlä-karbesök är ett minne blott. De gånger någon tandbehöver lagas får tandläkaren dra ut den i stället. Läkarbesök får vänta i det längsta.En kopp kaffe och sedan är det bara att inväntadagens stora händelse, posten. För att spara på elbrygger jag kaffe i större mängder och slår upp på entermos. Det betyder att mitt kaffe nu inte är dagsfärsktutan bryggdes kvällen före.Nu kommer posten. Undrar om han har pengarmed sig . Jag skyndar ut till brevlådan för att seefter.Jag skall avsluta med ett kort stycke där en annankvinna beskriver hur svårt det är att få pengarna atträcka till:Själv har jag slutat att äta . Mjölk, brödoch pålägg är inte att tänka på för min egen del, detfår gå till barnen. Jag lagar riktig middag till dem. Närjag äter själv blir det bukföda. Makaroner eller ris. Änså länge har barnen haft mat , tack vare vän-ner som ställer upp. Men detta håller ju inte i längden.Jag måste få ett snabbt slut på detta. Vänner är vän-ner, inte försörjare till mina barn.Fru talman! Jag har använt en ganska stor delav min talartid till att läsa upp delar av enskilda män-niskors berättelser. Men som jag sade har jag valt attgöra så därför att jag tycker att det är det bästa sättetoch det som ger de bästa argumenten i arbetet för attfå människor att känna sig delaktiga och få möjlighetatt leva på en skälig nivå. Det är också viktigt när vipratar om att visa respekt för den personliga integrite-ten.Vänsterpartiet har ställt sig bakom förslaget tillriksnorm. Vi tycker också att det är bra att portalpara-grafen har kompletterats med en skrivning om bar-nens bästa. Vi är också nöjda med att man nu vidfamiljehemsplaceringar i första hand kommer att seöver om barnet kan placeras hos någon anhörig ellerannan närstående. Att på det här sättet betona famil-jens och den närmaste kretsens betydelse tycker vi ären bra signal. Forskning har också visat att manmånga gånger underskattar familjens eller de närstå-endes betydelse.I en rad reservationer har vi utvecklat våra förslagsom vi tycker är förbättringar. Vi tar t.ex. upp behovetav könsbaserad statistik som underlag för kon-sekvensanalyser. Vi tar också upp problematiken medhushållsgemenskap i de fall föräldrar har vuxna hem-maboende barn.Några av våra reservationer tänkte jag utvecklalitet mer.Vi anser att det skall finnas skäl att lägga in ytter-ligare poster i försörjningsstödet. Dessa skall behovs-prövas utifrån den kostnad som kan uppkomma underden period som den enskilda får ekonomisk hjälp.Beräkningar skall göras efter vad som är skäligt. Deposter som vi vill ha med är möbler, tandvård ochpsykologisk behandling.Tandvårdsförsäkringen har urholkats på ett sådantsätt att det är svårt för socialbidragsta-gare att få nödvändig tandvård. Att som regeringengör dela på akut tandvård och annan tandvård tror viär olyckligt. För det första måste det ju innebära svåragränsdragningsproblem. För det andra är ju all vårdtandvård egentligen preventiv just i syfte att man skallslippa lidande och att tänderna blir dåliga. Det äregentligen ingen ekonomi i att vänta med tandvård.De stora behandlingarna är ju också många gångermycket dyrare än de små behandlingarna. Och inte ärdet väl värdigt att det blir som för kvinnan i det av-snitt jag läste ?När det gäller s.k. annat bistånd tycker vi att det ärolyckligt att vissa delar inte omfattas av möjlighetenatt överklaga till förvaltningsdomstol. Det gäller bl.a.avlösar- och ledsagarservice som enligt förslagetendast skall vara frivilliga insatser för kommunerna.När det gäller avlösning är vi rädda för att detta sär-skilt kommer att drabba föräldrar till funktionshindra-de barn och personer som ställer upp och bistår sinaanhöriga.Annat bistånd omfattar också beslut om vård ochbehandling. När det gäller att upphöra med ett miss-bruk är det viktigt att missbrukaren själv kommer tillinsikt om att han eller hon vill sluta med droger. Ettsätt att nå framgång är, tycker vi, att man själv sålångt möjligt har möjlighet att påverka behandlings-form.Socialstyrelsen och AMS har i uppgift att läm-na förslag för att öka möjligheten för ungdomar upptill att delta i kompetenshöjande verksamhet.Detta kan gälla både arbete och utbildning. Det ärväldigt bra att man arbetar på det här sättet för att ökaungdomarnas kompetens. fick vi t.ex.genom höra att ungdomarna tillsam-mans med ensamstående föräldrar och invandrarehittills tillhör 90-talets förlorare i flera avseenden, inteminst när det gäller möjligheten att få jobb. Syftetmed den kompetenshöjande verksamheten är, som detstår i betänkandet, att förhindra att yngre människorfastnar i ett passivt bidragsberoende. Jag delar heltden målsättningen.Från sida har vi ändå några fråge-tecken.För det första har vi ju inte fått någon rapport änom vad verksamheten skall innehålla.För det andra vill vi att kostnadsfördelningenmellan staten och kommunerna skall klargöras på dethär området innan vi fattar beslut. Kommer kommu-nernas kostnader att öka i och med detta, eller kom-mer staten att gå in? Finns det i så fall pengar avsatta ibudgeten? Vi har i en reservation tagit upp frågan omhur kostnaderna över huvud taget skall fördelas mel-lan staten och kommunerna i de här sammanhangen,och vi menar också att det är viktigt att finansiering-sprincipen får råda.För det tredje skall ersättningen uppgå till minstvad man kan vara berättigad till i socialbidrag, sägsdet i propositionen. Bör man inte se upp här, så inte hamnar i en gråzon? Vi är av den uppfatt-ningen att om man utför ett arbete skall de lagar sområder på arbetsmarknaden också råda här. Det sombetalas ut skall betraktas som lön, och de rättighetersom finns på arbetsmarknaden skall också beaktas.Tidigare i år har fall uppmärksammats där enskil-da socialbidragstagare har blivit i stort sett gratisarbetskraft åt företag. I denna del bör förslaget sesöver bättre för att motverka att vi får en marknad medmänniskor som varken är arbetstagare eller socialbi-dragstagare utan befinner sig i en gråzon.Ungdomssatsningarna skulle kanske i stället görasinom arbetsförmedlingens verksamhetsområde. Per-sonligen skulle jag hellre vilja skicka i väg arbetslösaungdomar till arbetsförmedlingen än till kommunenssocialförvaltning. Arbetslösa ungdomar skall inte varasocialbidragstagare. Det är viktigt att vi gör vad vikan för att socialbidragen skall motsvara sitt ur-sprungliga syfte: att vara ett ekonomiskt stöd då allaandra vägar är uttömda. har tyvärr socialbidra-gen alltför mycket fått karaktären av att vara en för-sörjningskälla.Fru talman! Jag står naturligtvis bakom Vänster-partiets alla reservationer, men jag yrkar bifall tillreservationerna 6, 13 och 16.Anf. 72 ():Fru talman! Det gläder mig att det s.k. mor-morsupprorets envisa kamp för att anhöriga och när-stående i första hand utreds när ett barn av någonanledning måste placeras utanför hemmet nu vunnitgehör hos ett enat socialutskott. Därmed har också ettav viktiga yrkanden vunnit gehör.Trots detta beslut vet jag att det finns en oro överatt det i texten står "bör" i stället för "skall" när detgäller att i första hand utreda en placering hos anhöri-ga. Men jag utgår från att landets socialtjänster tar tillsig detta tänkande och alltid prövar om det är möjligtmed en placering hos anhöriga. Vi vet ju alla hurviktiga rötterna är.Jag vet att man på många ställen redan arbetar ef-ter de här idéerna, men genom alla kontakter jag harhaft runt hela landet vet jagockså att det finns ett stort antal fall där man inte överhuvud taget har försökt hitta en placeringsmöjlighet ibarnets släkt eller närhet och där man medvetet avståttfrån att utreda om det finns någon möjlighet tillsläktplacering. Detta förfaringssätt har skapat mångatragedier, mycket sorg och mycket vrede då t.ex. mor-och farföräldrar anses vara för gamlasamtidigt som en moster kan anses varaför ung.Nu gäller det att vi följer upp det här beslutet ochser vad som sker hos socialnämnderna så att vi verkli-gen får den här viktiga förändringen genomförd så-som vi tänkte oss.Fru talman! I våra motioner har vi i Miljöpartietäven ett flertal andra viktiga yrkanden. om att vi anser att modellen med familjerådslagskall användas i större omfattning än när situa-tionen för ett barn är sådan att måsteingripa. Vi anser att man bör använda sig av den mo-dellen för att försöka lösa alla de gamla konfliktfallsom finns mellan familjer, anhöriga och social-tjänsten där barnets anhöriga med allrätt upplever att de inte får delta i viktiga beslut somberör dem och deras anhöriga och där socialtjänstenstänger dem ute i stället för att hjälpa, stödja och finnaen gemensam lösning.När det gäller familjerådslag tycker jag att det ärsynd att vi inte även här kunde komma överens, så attvi redan nu kunde gå vidare med ytterligare satsningarpå familjerådslag jämsides med att metoden utvärde-ras. Det finns så många förtvivlade människor i vårtland som borde få pröva att lösa sin situationgenom ett familjerådslag och som borde få känna attäven de har rätt att komma med förslag till en lösningoch att någon verkligen lyssnar på dem.Söderhamns kommun är den kommun som harkommit längst i landet när det gäller familjerådslag.För mig har denna kommun blivit den goda förebil-den, och den är värd att studera. Familjerådslag är denarbetsmetod som ger de berörda familjerna rätt attvara delaktiga, en rätt som alla familjer med problemmåste få.Men än är det inte . Röstar ochVänsterpartiet med oss andra - , , och - och stöderreservation 40 kan familjerådslagen fortsätta utveck-las som utvärderingen genomförs.Fru talman! Jag passar här på att yrka bifall till re-servation 40 som handlar om familjerådslag.Vi i vill också tillsätta en kommittésom ser över den sociala lagstiftningen och dess till-lämpning för att skapa ett humanare omhändertagandeav barn och en bättre rättssäkerhet.Under den senaste tiden har jag vid ett flertal till-fällen fått uppgifter som gör att rättssäkerheten inomsocialtjänsten i vissa fall måste ifrågasättas.Ett flertal personer som utretts har gjort gällandeatt man vid utredningarna enbart tagit upp det somtalar mot dem och då ofta också förstorat det negati-va. har man medvetet utelämnat det somvarit till fördel. Många har också upplevt att sanning-en har förvanskats. Det är även vanligt att s.k. frivilli-ga omhändertaganden av barn upplevs som att de skerunder hot. Många har även uppgivit att de av rädslaför repressalier inte vågar ifrågasätta socialtjänstensbeslut, eftersom de är rädda för att de skall straffas avsocialtjänsten genom att t.ex. umgänget med ett om-händertaget barn försvåras.De påståenden som jag beskrivit har framförts tillmig vid ett flertal tillfällen i telefon, muntligt ochbrevledes. De har också bekräftats som tillämpligaarbetsmetoder av socialtjänstemän.Det är min övertygelse och förhoppning att de all-ra flesta socialtjänstemän arbetar på ett annorlundasätt än vad jag har beskrivit, men det finns ändå allanledning att uppmärksamma frågan.När barn far illa är det samhällets skyldighet attingripa. Men sådana ingripanden måste ske med storförsiktighet och på ett rättssäkert sätt. Ett felaktigtingripande kan skapa livslånga sår hos barnet ochdess anhöriga, och tron på rättssamhället kan för alltidgå förlorad.En annan viktig fråga som vi tar upp är att manbör se över socialsekreterarnas utbildning och införalegitimation för socialsekreterarna. Någon som äroerfaren skall inte kunna få hand om utredningar somkan vara avgörande för en människas hela fortsattaliv.Fru talman! När det gäller socialtjänstlagen i öv-rigt anser vi att alla beslut som fattas med stöd avlagen skall kunna överklagas, vilket vi yrkade i vårmotion. I reservationen räknas ett antal situationerupp där vi anser att man skall ha rätt att överklaga,men tanken är att det skall gälla alla beslut som fattasmed stöd av lagen.Vi i ställer oss inte bakom regering-ens förslag om aktiva åtgärder för att ungdomar under25 år skall få försörjningsstöd. Vi anser däremot attkommunen skall erbjuda någon form av arbete. Detmåste ske på frivillig basis. Det måste finnas en dia-log mellan kommunen och den hjälpsökande. Detmåste vara den hjälpsökande som bedömer vad haneller hon anser är kompetenshöjande och utvecklande.Annars kan det här förslaget få utvecklas till en formav tvångsarbete, där man får arbeta till en väldigt låglön. Det kan aldrig vara meningen.Fru talman! Jag står bakom samtliga av Miljöpar-tiets reservationer. Jag yrkar bifall till reservation 35,som handlar om omhändertagande av barn, samt tillreservation 40, som handlar om familjerådslag.Anf. 73 ():Fru talman! Jag tycker alltid att jag närmar migsådana här frågor med stor ödmjukhet. Man skulleegentligen vilja ha dessa människor här, så att manriktigt fick tala om hur väl man vill människor somhar en utomordentligt svår situation. Det kanske intealltid är så lätt att förstå, för den som käm-par för att få matkassan att gå ihop och för att fåpengar till att betala de nödvändiga räkningarna. Mankan alltid försöka.Fru talman! Jag vill först tala litet grand om dens.k. riksnormen, som också tas upp i detta social-tjänstbetänkande.I direktiven för översynen av socialtjänstlagen an-gavs en klar målsättning vad gäller socialbidragen:"Det finns enligt min mening inte någon anledningatt överge den princip, enligt vilken kommunerna harstor frihet att med vissa begränsningar själva bestäm-ma normer för socialbidragen. Det är däremot angelä-get att åstadkomma större enhetlighet vad gäller nor-mernas konstruktion och innehåll. "Så skrev statsrådet , Socialdemo-kraterna, när han utformade direkti-ven för denna översyn av . StatsrådetBengt , , företog ingen ändringi direktiven när han tillträdde vid regeringsskiftet ioktober samma år.Det är märkligt att majoriteten har avlägsnat sigfrån dessa direktiv. En liten gnutta komiskt är det,med tanke på den politiska hemvisten för de två stats-råd som haft sitt ord med när det gäller att ange di-rektiven för utredningen. uppvisar dessa två parti-er, Socialdemokraterna och , tillsammansmed ett förslag där man helt uppenbartikläder sig rollen som förmyndare åt sina egna ochandras partikamrater ute i kommunfullmäktige, kom-munstyrelser och socialnämnder.Fru talman! Därför har jag reserverat mig motmajoritetens förslag på denna principiellt avgörandepunkt. Så har också vår representant i socialtjänst-kommittén gjort.Jag hävdar att kommunerna skall ges förtroendetatt bestämma normer för socialbidragen. I grunden ärdet en fråga om tilltron till den kommunala självsty-relsen.Enligt mina utgångspunkter som kristdemokrat ärdet naturligt att låta de beslut som kan fattas på enbeslutsnivå nära människorna fattas där. Motivet tillatt kommunerna skall ges mandat att fastställa norm-nivån är bl.a. att såväl kostnadsnivå som lönenivån förbreda löntagargrupper skiljer sig mellan olika delar avlandet. Den nivå på biståndet som skall utbetalas förde i lagen angivna biståndsområdena bör vara i över-ensstämmelse med vad man i den enskilda kommunenfinner rimligt. Detta är grundläggande för den kom-munala demokratin. Socialbidragsnivåer som saknarfolkligt stöd är ofta nedbrytande för den gemenskapsom är nödvändig i samhället. Enligt min meningborde majoriteten i så fall ha tagit de logiska konsek-venserna och förordat ett statligt finansieratsocialbidrag. Men det har man inte gjort.Att det föreligger skillnader mellan olika kommu-ner vad gäller lönenivån för breda löntagargrupper äruppenbart för de flesta. För sedan fick jag frånLänsstyrelsen i län, som är mitt hemlän, enstatistiksamling som bl.a. redovisade inkomstnivån ivårt län i jämförelse med genomsnittet för riket. För-utom att medelinkomsten i län hör till delägsta i landet visar det sig att skillnaden mellan olikakommuner blir tydlig när man ser förhållandet förgruppen löntagare med en inkomst under 100 000 krper år. Genomsnittet för riket är att återfinns idenna inkomstgrupp. För exempelvis påÖland finner man att av löntagarna i dennakommun har en årsinkomst . ITorsås kommun är det och i , föratt plocka några siffror från mitt hemlän.För alla som vill visa respekt för skillnaden mellanolika delar av landet blir majoritetsförslaget obegrip-ligt. Det är ju via kommunalskatten som kommittéma-joriteten vill finansiera den s.k. riksnormen. Denvariation som vi tvingas acceptera vad gäller medel-inkomster för olika kommuner bör rimligtvis kunnabeaktas i någon mån också när det gäller att fastställanormnivån för biståndet. Det är trots allt från dessaskattebetalare, med en relativt sett låg inkomst, somfinansieringen av biståndet skall tas.Detta sätt att se på kommunala frågor hotar intesolidariteten. Tvärtom stärker det respekten för kom-muninvånarna och grundlägger det folkliga stöd somsocialtjänsten behöver. Jag är övertygad om att detbland landets kommunpolitiker finns en vilja att visasolidaritet med utsatta grupper och fastställa normni-våer som skapar en grundtrygghet för alla kommun-medborgare.Fru talman! Jag vill kommentera några av de re-servationer som finns fogade till betänkandet. Jag villredan nu yrka bifall till reservation 18 och 26.Till skillnad från regeringen föreslog kommitténatt även personligt stöd samt vård och behandling sominte är hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjuk-vårdslagen skulle omfattas av begreppet "annat bi-stånd". Enligt min mening bör de anhörigas situationlyftas fram och deras arbete uppvärderas. De måste fåveta att deras arbete är viktigt. De behöver stöd ochavlastning, men också information, kunskap om sjuk-domar och träning i t.ex. olika handikapp. Det ärangeläget att rätten till bistånd även omfattar person-ligt stöd samt stöd och avlastning för anhörigvårdar-na.Fru talman! Den enskildes inflytande över vårdenoch möjlighet att välja insats är avgörande för moti-vation och behandlingsresultat. Regeringens förslaginnebär emellertid att exempelvis en missbrukare intelängre har möjlighet att överklaga ett beslut om vissvård eller behandling genom förvaltningsbesvär.Detta är otillfredsställande. Rätten till bistånd bördärför omfatta även vård och behandling som inte ärhälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen.Jag vill säga några ord om reservation 22. Det fö-rebyggande arbetet bland barn och ungdomar görs till stor del av andra kommunala organ än social-tjänsten. För att nå en samordning av de resurser somfinns i kommunens förvaltningar och i de frivilligaorganisationerna bör det enligt min mening vara enskyldighet för kommunerna att upprätta en särskildplan till stöd för det allmänt förebyggande arbetetbland barn och ungdomar. Detta är utomordentligtviktigt i när många barn och ungdomar far illa.Så vill jag gå till reservation 38 om kontaktperso-ner. En stor del av de ungdomar som vistas på LVU-hem återfaller tyvärr i kriminalitet och drogmissbruknär vården upphört. Uppföljningsverksamheten harstora brister.