prot · GK09105 · 1997-05-20 00:00:00 — Åtgärder mot piratkopiering avdatorprogram ingår i den gruppens arbete.Den organiserade brottsligheten måste alltså för-hindras från att få fotfäste inom piratkopieringen, ochsom jag redan har framhållit har regeringen bestämtatt polisen skall prioritera bekämpandet av sådanbrottslighet.Men det finns en ytterligare aspekt på problemetsom inte direkt tar upp. Det före-kommer även piratkopiering som inte har någon an-knytning till annan brottslighet. Många kopierar da-torprogram otillåtet, också inom myndigheter ochföretag. Ofta görs det av okunnighet. Det är ändå ettbetydande problem som man måste få bukt med.Detta sker mest effektivt genom förebyggande åtgär-der, dvs. genom upplysning om att kopieringen ärotillåten och att immateriella rättigheter skall respek-teras.I första hand ankommer det naturligtvis på led-ningen för myndigheterna och företagen att se till attde anställda känner till att de datorprogram som an-vänds i verksamheten inte får kopieras. Producenternabedriver också genom sina organisationer en omfat-tande och betydelsefull upplysningsverksamhet. Menjag anser att även har ett ansvar.Därför håller man inom departementet fortlöpandekontakt med producenternas organisationer. nämna att departementet avser att hålla ett sär-skilt seminarium om problemet med pirat-kopiering av datorprogram.Anf. 69 ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsrådet för sva-ret.Det är med tillfredsställelse som jag noterar attstatsrådet delar min oro för problemen med piratkopi-ering av programvaror. Enligt en undersökning avPrice Waterhouse var ca 54 %av programvaror som användes professionellt i Sveri-ge olagliga. Även om andelen sjönk till ca47 % är det en oacceptabelt hög siffra - en bra bitöver genomsnittet i och nästan dubbelt såhög som i . Så kan det inte få fortsätta.Det är glädjande att regeringen har beslutat att be-kämpningen av den organiserade brottsligheten påområdet skall prioriteras. Tyvärr synes denna priori-tering ännu inte ha fått genomslag i rättsväsendet. Ochvarför göra halt vid polisen och åklagarna? Ävendomstolarna borde involveras, eftersom ett av pro-blemen i sammanhanget är att i de få fall som förts tilldomstol har påföljderna med något färskt undantagblivit helt inadekvata i förhållande till brottensstraffvärde.Enligt den internationella branschorganisationenBusiness , , som funnits etable-rad i , har utredningarna mednågot undantag kännetecknats av följande problem.Det finns ett bristande intresse av att prioriteradenna typ av brottslighet. Medvetenheten om omfatt-ningen av brottsligheten och dess betydelse för in-dustrin, arbetstillfällena och bortfallet av skatteintäk-ter är liten. Inte sällan går det efter anmälanutan att någon åtgärd vidtagits, trots initiala bevis påförekomsten av olaglig kopiering. Hos utredandemyndigheter saknas erforderlig kompetens. Endast ettfåtal poliser och åklagare har utbildning i IT-relateradbrottslighet. Bristen på kompetens bidrar till att ut-redningarna drar ut och till risk för felaktigaåtgärder när sådana väl vidtas. Målsägandena är ut-lämnade till brottmålsprocessen, eftersom det i Sveri-ge inte finns effektiva möjligheter att säkra bevisningpå lämpligt sätt på civilrättslig väg.Mot denna bakgrund vill jag fråga justitieminis-tern hur hon ser på följande förslag.Regeringens vilja att prioritera den IT-relateradebrottsligheten bör manifesteras i att ökaderesurser avsätts för ändamålet, däribland utbild-ningssatsningar för eforderligt antal poliser ochåklagare, och varför inte också en och annan do-mare.Den IT-relaterade brottsligheten kräver specialise-rad personal hos såväl åklagare som polis. Voreinte detta en lämplig måltyp att anförtro den nyaekobrottsmyndigheten?I vissa länder, däribland , har man medbetydande framgång gjort det till en uppgift förskattemyndigheterna att i samband med revisiongranska även förekomsten av olagliga programva-ror. Kan inte det vara något även för ?Även bolagens egna revisorer skulle kunna fyllaen uppgift i detta sammanhang.En civilrättslig möjlighet att genomföra bevissäk-ring bör genomföras så att uppfyller dets.k. , det internationella avtalet omhandelsrelaterade aspekter av immaterialrätter.Anf. 70 Justitieminister ():Herr talman! I det stora hela delar jag den be-skrivning av situationen som ger.Jag tycker bara att det inte framgår tillräckligt av detsom hon säger att det här dess värre är en brottslighetsom har sin omfattning på grund av att människor somi normala fall inte begår brott begår den här typen avbrott. Det är alltså den här privatkopieringen inomföretagen som ger den höga siffran av olagliga kopiorsom används i legitim verksamhet. Det är alltså i storutsträckning inte en vanlig brottslighet, som vi är vanaatt hantera. Det ställer naturligtvis något annorlundakrav på de myndigheter som har att hantera det.Jag delar uppfattningen att intresset av och insik-ten om att detta är ett område som måste bekämpasmed full kraft icke har funnits hos myndigheternatidigare. På grund av de åtgärder som vi harvidtagit för att fästa myndigheternas uppmärksamhetpå den här företeelsen och genom de åtgärder som harvidtagits när det gäller att skapa utbildning och infor-mationstillfällen, tror jag att det förhållandet är på vägatt förändras ganska rejält. Det behövs utbildningsin-satser. Det pågår planering inom både Rikspolissty-relsen och åklagarväsendet för att säkerställa utbild-ningsbehovet.Jag vill kommentera de mer konkreta åtgärder somChristel föreslår.Bevissäkring i civilmål är en fråga som övervägsinom departementet.När det gäller ekobrottsmyndighetens roll i detsammanhanget är det självfallet så, att när den härtypen av brottslighet hör ihop med ekonomisk brotts-lighet över huvud taget och i övrigt uppfyller de kravsom kommer att ställas i avgränsningen mellanekobrottsmyndighetens och övriga myndighetersmandat, kommer de här frågorna i stor utsträckningatt hamna hos ekobrottsmyndigheten.När det sedan gäller företeelsen att det här är ettbrott som begås inom ramen för myndigheters ochenskilda företags verksamhet handlar det väldigtmycket om att skapa brottsförebyggande incitament.Den första åtgärden är att öka kunskapen hos våramyndigheter och företag. Det är nästan litet sorgligtatt behöva konstatera att våra myndigheter och före-tag har så dålig kunskap om de immaterialrättsligareglerna och om att man inte får använda annansegendom på det sätt som sker. Här krävs mycket avinsatser från branschorganisationer och från myndig-heter för att öka kunskapen och insikten och givetvisockså skapa kontrollmöjligheter, så att man har möj-lighet internt, både inom företag och inom myndighe-ter, att kontrollera att en olaglig kopiering inte ägerrum.Anf. 71 ():Herr talman! Jag ber återigen att få tacka statsrå-det för svaret, som var tillfredsställande utom såvittavser en av de frågor jag ställde, nämligen frågan omökade resurser. Det är till syvende och sist där vihamnar om vi skall kunna komma någon vart med denhär typen av brottslighet.I finns en särskild bestämmelsesom föreskriver att ett lands myndigheter skall kunnabesluta om interimistiska åtgärder för att bevara be-visning av betydelse för ett påstått intrång i en imma-terialrätt. har genomfört denna bestämmelseendast genom regler om husrannsa-kan och beslag i brottmål. I många andra ländersrättsordningar finns också en civil form av husrannsa-kan och beslag, och det hävdas bl.a. av BSA att det ärdetta som krävs för att en medlem i WTO skall hafullgjort sina åligganden enligt TRIPS-avtalet.Civilrättsliga beslut om husrannsakan utan motpar-tens hörande, som föreskriver, syftartill att möjliggöra en effektiv tillämpning av immate-rialrätter. Med ett sådant beslut är det möjligt för denverkställande myndigheten - i förmodligenkronofogden - att anlända oannonserat till de lokalerdär intrånget begås för att beslagta och säkra bevis omillegal kopiering.För målsäganden innebär en sådan ordning up-penbara fördelar, bl.a. därför att polis och åklagarealdrig inom överskådlig tid kommer att förfoga övertillräckliga resurser för att kunna motivera deras mo-nopol på rätten att ingripa. Dessutom kan straffrättsli-ga åtgärder bara riktas mot fysiska personer. Oftauppstår problem med att bevisa uppsåt eller grovoaktsamhet hos personer i företagsledande ställningeller hos de anställda i övrigt.Företagsledningen är säkert inte alltid medvetenom att olagligt kopierade program används i verk-samheten men är ofta beredd att, om en husrannsakansäkerställer bevis om privatkopiering, lösa problemenpå civil väg och ersätta upphovsrättshavaren för denskada som han lidit. Det gläder mig mycket att justi-tieministern prövar förutsättningarna för att en sådancivil bevissäkring införs även i . Jag hoppasatt denna prövning kommer att gå av stapeln skynd-samt, så att vi snart kan peka på påtagliga konkretaresultat.Det är mycket riktigt, som justitieministern säger isitt svar, att det är ett vanligt förekommande problematt piratkopierade program florerar hos myndigheteroch ute hos kommunerna. Det är naturligtvis heltotillständigt.Jag tror också att en del av lösningen ligger i enriktad information om att immateriella rättigheterskall respekteras. Den inställningen är tyvärr inte såallmänt spridd i som den borde vara. Jag ärglad att även känner sitt ansvarhärvidlag. Men det gäller att informationsinsatsernagår hand i hand med en tydlig beredskap för att, närså krävs, sätta kraft bakom orden.Ingripandet mot är väl det fallsom har blivit mest omtalat i medierna. Det har medsäkerhet lett till åtskillig självsanering hos olikamyndigheter. Ännu större preventiv effekt skulle detkanske ha fått om aktionen hade varit framgångsrik,vilket nu utredande verkar mindresannolikt.Anf. 72 Justitieminister ():Herr talman! Jag tänker inte kommentera de en-skilda fall som har uppmärksammats när det gällerden här typen av brottslighet och hur den har hante-rats av rättsväsendets myndigheter.Som jag angav är tvångsåtgärder i civilmål en frå-ga som bereds och jag vill inte nu tala om när jag kanåterkomma till med förslag i den delen.Men jag lovar att återkomma så snart jag har exaktabesked att ge.När det gäller frågan om ökade resurser vill jagbara erinra om att vi inte längreöronmärker pengar till myndigheterna. Vi anger baraprioriteringar.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1996/97:296 om res-ningsinstitutetAnf. 73 Justitieminister ():Herr talman! har frågat omjag är beredd att pröva om resningsinstitutet i sinnuvarande utformning ger tillräckliga möjligheter tillomprövning av en brottmålsdom grundad på tilltro tilluppgifter av målsäganden, när det efter domen fram-kommer omständigheter som är ägnade att minskatilltron till målsägandens tillförlitlighet.Reglerna om att lagakraftvunna domar kan undan-röjas genom resning är ett undantag från principen omatt ett mål är slutgiltigt avgjort när det inte går attöverklaga vidare. När det gäller resning till förmånför en tilltalad gör sig de intressen som ligger bakomden principen inte i lika hög grad gällande som i and-ra resningsfall. Därför är också de regler som finns i58 kap. 2 § om resning till förmånför den tilltalade särskilt generösa. Enligt den fjärdepunkten i den paragrafen får resning beviljas, om dendömde åberopar någon omständighet eller något bevissom inte har lagts fram och dess framläggan-de i den tidigare rättegången sannolikt skulle ha letttill att han frikänts eller till att brottet hänförts undermildare straffbestämmelse än den som tillämpats.Resning får härutöver beviljas om det med hänsyntill de nya omständigheter eller bevis som åberopasfinns synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om nå-gon har förövat det brott för vilket han har dömts.Att det efter domen framkommer uppgifter som ärägnade att minska tilltron till en hörd målsägandestillförlitlighet kan utgöra en resningsgrundande om-ständighet redan med nu gällande regler. Det krävsemellertid enligt huvudregeln även att de nya uppgif-terna "sannolikt skulle ha lett till att den tilltaladefrikänts eller till att brottet hänförts under en mildarestraffbestämmelse än den som tillämpats".Vad detta krav allmänt sett innebär är inte så lättatt ge en kortfattad beskrivning av. Detta beror på attde nya uppgifterna ju aldrig kan ses isolerade utanmåste sättas in i den totala bevisningssituationen imålet. Man är därmed inne på den för all bevispröv-ning i domstol grundläggande principen i 35 kap. 1 §rättegångsbalken, att domstolen skall avgöra vad somär bevisat efter en samvetsgrann prövning av allt somförekommit i målet. Den tilltalade har i ett eller annatskede hörts om brottet och kan ju ha erkänt eller läm-nat uppgifter som faktiskt binder honom vid brottet.Även om det i ett resningsärende skulle visa sig attvärdet av målsägandens uppgifter skulle vara lägre änvad man tidigare antagit, kvarstår frågan om inte dentilltalade ändå på grund av vad som förekommit imålet skulle ha fällts till ansvar.Som jag redan har nämnt finns det också en möj-lighet att bevilja resning, om det med hänsyn till nyaomständigheter eller bevis finns synnerliga skäl attpröva frågan på nytt. Vid tillämpningen av dennaregel krävs inte att det nya materialet sannolikt skulleha lett till en annan utgång. Syftet med denna regel ärenligt förarbetena (NJA II 1940 s. 158 och 171) attöppna en möjlighet till resning i vissa fall, redan då denya omständigheterna är ägnade att framkalla tvi-velsmål om den dömdes skuld. Regeln är avsedd atttillämpas då det är fråga om grova brott eller då detfunnits meningsskiljaktigheter i de domstolar somtidigare har behandlat målet.Utökade möjligheter att tillåta resning skulle inne-bära betydande olägenheter. Alldeles bortsett från denbelastning som en sådan ordning skulle utgöra på dehögre domstolar som har att pröva frågorna om res-ning, måste man nämligen beakta att bevisningensvärde i allmänhet minskar ju som går efterden ursprungliga domen. Beviljas resning efter långtid får den dömde sålunda med den angivna ordningenotillbörligt stora chanser att gå fri, vilket kan gå utöver brottsoffret.Min bedömning är att reglernas nuvarande ut-formning ger fullgoda möjligheter att ta upp ett laga-kraftvunnet avgörande när nya omständigheter harframkommit. Jag är därför inte beredd att föreslånågon lagändring på den i interpellationen angivnapunkten.Anf. 74 ():Herr talman! Jag vill först tacka justitieministernför svaret. Men jag vill säga att jag är litetförvånad över konklusionen i sista meningen i svaret.Jag frågade om justitieministern var beredd att prövaom resningsinstitutet har fått den rätta utformningen. Isvarets sista mening står det att justitieministern inteär beredd att föreslå någon lagändring. Jag har natur-ligtvis inte begärt en lagändring. Det kan jag integöra. Däremot anser jag att det har funnits skäl attutreda huruvida resningsinstitutet som det ser ut i dagär till alla delar tillfyllest. Om det sedan visar sig attmina misstankar är berättigade, skulle det eventuelltkunna bli tal om en lagändring, men det blir då ensenare fråga.Jag är, precis som justitieministern, naturligtvismedveten om att enskilda fall inte skall tas upp ikammaren, även om vi riksdagsmän mycket ofta syn-dar mot detta. Vi har här sett exempel på detta förbara . Men vet vi ju attsådant sker och att det faktiskt är svårt att undvika, förinte sällan är det ju de enskilda fallen som bildarbakgrund till debatter av olika slag som kan röra olikautskott. Inte minst är det massmedierna som förser ossalla med information om vad som sker i samhället.Jag anser att det vore förmätet av oss alla att sägaatt vårt rättssystem är oklanderligt som det ser ut ochatt det är befriat från brister. Det är det naturligtvisinte alls. Det är därför som vi riksdagsmän bl.a. hartill uppgift att uppmärksamma på brister som vi avnågon anledning får kännedom om. Inte minst tänkerjag på sådana fall där teknisk bevisning saknas. Där-för kan en friande eller fällande dom bero på parter-nas trovärdighet. I sådana fall, liksom på många andrahåll i samhället, föreligger uppenbar risk för att densom är svag på grund av ålder, sjukdom, handikappm.m. har svårt att hävda sig gentemot en motpart somär verbalt mycket starkare, som har förmåga att ut-trycka sig och på det sättet vinna tilltro till sin argu-mentering. Därför är det inte underligt att vi somriksdagsmän interpellerar och ställer frågor när fallkommer till vår kännedom där en del av rättvisansföreträdare själva har reagerat och påpekat vad deanser vara olyckliga, kanske t.o.m. felaktiga domslut.Min naturliga fråga blir: Är justitieministern be-redd att pröva om vi behöver en utredning av reglernaför resningsinstitutet? Själv har jag under flera årsarbete med ett enskilt fall blivit helt övertygad om det.Jag hoppas att justitieministern kan instämma.Anf. 75 Justitieminister ():Herr talman! Om man skall utreda en fråga skalldet vara därför att det kan behövas en lagändring. Imitt svar redovisar jag de regler vi har för resning . De är sådana att alla de situationer där man börompröva en lagakraftvunnen dom faller inom ramenför givna regler. Allt det som harangivit som skäl för resning kan omfattas av de be-stämmelser vi har . Hon talar om bristen på tek-nisk bevisning och parternas trovärdighet. Om enmålsägandes uppgifter skall ligga till grund för enfällande dom krävs omständigheter avnågot annat slag som stöder målsägandens uppgifter.Annars blir det ingen fällande dom.Elisabeth fråga utgår från ett enskiltfall. Jag kan inte låta bli att något kommentera detförhållandet. Det är inte första gången som detta en-skilda fall tas upp i . Det har varit uppe ettantal gånger tidigare, men då utifrån en helt annanaspekt. De gångerna handlade det om att illustrera attvår lagstiftning om besöksförbud icke fungerade till-fredsställande.Det finns anledning för ochmig och kammaren i övrigt att dra slutsatsen att manskall akta sig för att utgå från enskilda fall och begäraöverväganden om lagändringar. Som politiker börman undersöka sakförhållandena närmare på ett visstområde. Man kan inte utgå från det enskilda fallet. Dåfinns risken att man hamnar i det läge som mediernagjorde när det gäller detta enskilda fall. Under enperiod sades att det var fel på vår lagstiftning från denena partens utgångspunkt. var det fel på vårlagstiftning från den andra partens utgångspunkt.Vi som har ansvaret för lagstiftningsarbetet börinte agera på det viset. Verkligheten är aldrig svarteller vit, som kvällspressen vill göra den till. Den äroftast mycket grådaskig.Anf. 76 ():Herr talman! Jag beklagar att justitieministern an-ser att givna regler räcker. Min uppfattning är att deinte räcker. Jag har naturligtvis inte bara utgått från enmycket kort erfarenhet av ett enskilt fall. Jag stödermig på rättvisans företrädare, om jag får kalla dem så,som har följt frågan. Jag har haftkontinuerlig kontakt med dem. De känner att det finnsrisker här, just för de svagaste i samhället. Jag talade imitt första inlägg om dem som är verbalt svaga, sjuka,handikappade osv., som inte kan tala för sig. Därfinns det risker. Jag vet det.Ett enskilt fall kan kanske inte upphöjas till att va-ra allmängiltigt. Men en enskild människa är en en-skild människa. Justitieministern säger att man måsteundersöka frågan närmare. Det är självklart. Jag hållermed justitieministern om det. Men jag vill också för-söka övertyga justitieministern om att jag har under-sökt detta närmare.Justitieministern nämnde besöksförbudet. Jag ärrädd för att just detta fall har skadat det stora värdetav besöksförbud i alla de fall där det behövs.Anf. 77 Justitieminister ():Herr talman! Det senaste sa-de gläder mig. Det var nästan ordagrant det som jaghaft anledning att säga här i några gånger.Nu finns det en förståelse för innebörden av det.Våra ambitioner att säkerställa rättvisa domar ochhög rättssäkerhet, att ingen blir fälld för något somhan är oskyldig till, måste garanteras på annat sätt ängenom resningsinstitutet. Det kan finnas parter i enrättegång som har en svag ställning, kanske på grundav att de inte kan tala för sig på ett bra sätt. De kännerett underläge i domstolen. Vår ambition måste rim-ligtvis vara att säkerställa att den svagare partens rätttas till vara, icke genom att öppna resningsinstitutetutan genom att säkerställa att resning inte behöver bliaktuell.Anf. 78 ():Herr talman! Jag skall avsluta med en kort fråga.Jag är inte den enda ledamoten som har väckt dennafråga, vilket justitieministern nämnde. En av minamanliga kolleger har påstått att det gällde praxis,användningen av resningsinstitutet, som har gått snett.Han är jurist. Jag är inte till utbildningen jurist.Jag vill fullfölja min fråga till justitieministern:Anser justitieministern att det kan vara praxis när detgäller resningsinstitutet som inte är till fyllest? Vadkan man i så fall göra för att åstadkomma en förbätt-ring?Anf. 79 Justitieminister ():Herr talman! Ett påstående om att praxis inte ärtillfredsställande är ett mycket litet underlag för att gåvidare och utreda frågan. Jag skulle nog ändå vilja hanågon konkretisering av i vilket avseende praxis inteöverensstämmer med lagstiftningen innan jag påbörjarett lagstiftningsarbete. Men jag är beredd att övervägafrågan, om jag får ett sådant underlag.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1996/97:297 om när-polisverksamhetenAnf. 80 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att ta initiativ till en översyn av närpolisensverksamhet, för att bedöma om den når upp till de avregering och riksdag angivna verksamhetsmålen. undrar också om jag ämnar föreslå för-ändringar av verksamheten, för det fall en genomfördöversyn visar att närpolisens arbete inte motsvarargällande målbeskrivning.Kia är av uppfattningen att närpolisre-formen inte fått önskat genomslag. Förklaringen tilldetta är, enligt hennes mening, att polisen inte har fåtttillräckliga resurser för att kunna genomföra reformenpå ett effektivt sätt.Först skall det sägas att de problem som polisen står inför på intet sätt är nya utan har en historiasom sträcker sig långt tillbaka i tiden. Brister i denekonomiska styrningen, bl.a. vad avser hanteringen avtilldelade ekonomiska resurser och uppföljningen, harmedfört att verksamheten inte utvecklats på det sättoch i den takt som man kunnat önska.Närpolisen skall vara basen i polisens verksamhet,och utbyggnaden av närpolisverksamheten skall där-för fortsätta. Det landsomfattande arbetet med attbygga upp en effektiv och väl fungerande närpolis harhittills gått förhållandevis bra, även om det finnsområden i landet som uppvisar viss eftersläpning.Enligt länsorganisationens rapportering fanns ca4 600 närpoliser , vilket mot-svarar av landets poliskår. av länensplanerade närpolisorganisation fanns formellt på platsden jämfört med vid bud-getårets början.Det fortsatta reformarbetet inom polisen priorite-ras högt av regeringen. Det är också skälet till attpolisen inte ålagts något sparbeting för innevarandeår. Vidare har regeringen i den ekonomiska vårpro-positionen uttalat att rättsväsendet skall tillfö-ras ytterligare ca . En betydandedel av dessa medel kommer att användas för att när-polisverksamheten skall kunna utvecklas i snabbaretakt än vad som skett. För att ytterligare på-skynda utvecklingen mot en effektiv och väl funge-rande närpolisverksamhet kommer regeringen ocksåatt tilldela polisen engångsvisa medel genom att re-surser omfördelas inom utgiftsområdet.De tillskjutna medlen skall användas bl.a. till ny-rekrytering av polisaspiranter, kraftfulla insatser föratt förbättra utredningsverksamheten och förstärkningav det lokala brottsförebyggande arbetet.Som svar på frågan om jag avser att ta initiativ tillatt se över hur närpolisens mål och verksamhet över-ensstämmer vill jag framhålla följande:En fortlöpande granskning av verksamheten skerredan i dag dels som följd av de krav på återrapporte-ring regeringen i regleringsbrevet ålagt polisväsendet,dels genom den inspektionsverksamhet som utövas avRikspolisstyrelsen.