prot · GL0947 · 1997-12-15 00:00:00 — Detta har slitit hårt påpersonalen inom vården, eftersom den inte kunnat senågot slut på dessa ständiga förändringar och åter-kommande besparingar. Personalen har inte på mångaår haft någon riktig arbetsro.I många landsting har befolkningen rasat över dehårda besparingar som drabbat de lokala sjukhusen,och ofta har den lagt skulden på landstingspolitikernaför att dessa har fått underskott i sin verksamhet. Dethar också framstått som om landstings-politikerna misskött ekonomin och som om vårdenhe-terna misskött sig. Alla vet inte att en stor del av an-svaret för besparingarna faktiskt ligger på riksdag ochregering.Det har också retat många att nyrenoverade av-delningar lagts ned fastän det funnits behov av vård-platserna och verksamheterna har varit bra. Ocksådetta har upplevts som ett resursslöseri. Beslut hargenomförts med motiveringen att man skall göraförbättringar, men befolkningen och de anställda harbara sett besparingar och försämringar. Akutverksam-het och förlossningsverksamhet har försvunnit frånmånga mindre sjukhus.Efter uttalande om att ett sjukhusbör ha 1 000 förlossningar för att ha förloss-ningsverksamheten kvar finns nu risk för att mångafler sjukhus mister den verksamheten. Överallt ledstjärna som påverkat besluten varit besparing-ar, och besparingsbesluten har framför allt drabbatpersonalen.Enligt uppgift som vi från utskottet fick när vi be-sökte skulle 75 000 arbetstillfäl-len ha försvunnit från landstingen under 90-talet.Också inom den kommunala vården och omsorgenhar det försvunnit en stor mängd viktiga och nödvän-diga arbetstillfällen.Samtidigt med besparingarna och personalminsk-ningarna kom tystnaden. Personalen vågade eller villeinte protestera. Man var rädd för att dess huvudenskulle rulla, om man framförde kritiska åsikter. Jaghar mött överläkare som berättat om oacceptablaförändringar som de tigit om därför att de varit räddaom sina jobb.Med jämna mellanrum har chefspersoner inomvården klivit av sina jobb med motiveringen att de pågrund av besparingarna kan ta ansvar förvården.Herr talman! Den personal som under många årtigit, slitit och mått dåligt på grund avsin arbetssituation börjar nu kliva fram och protestera.Ofta mår man dåligt över att man inte kan ge denomsorg som patienterna behöver, och det beror iförsta hand på personalbrist.I förra veckan hade jag kontakt med personal vidett i i . Där skall manreducera den redan knappa personalstyrkan. Det harmedfört att personalen känner att smärtgränsen ärpasserad. Man säger att man inte orkar längre. Mankan inte längre ställa sig bakom den vård som ges. Nufår det vara nog, säger man. En del av personalen därvill inte längre jobba kvar. Man har därför besöktarbetsförmedlingen för att försöka hitta andra jobb.Samtalet fick mig att tänka på de s.k. Persson-pengarna, och jag ställde därför en fråga om det.Svaret var att det när Perssonpengarna aviseradessades att det inte skulle bli några fler personalminsk-ningar. Det hoppet har dock redan gått förlorat. Dehär pengarna räcker tydligen inte till för att bromsaavskedandena.Jag ringde då till kommundelskontoret och fråga-de om Perssonpengarna. Det svar som jag fick var:Här talas det aldrig om några tillskott - här handlardet bara om besparingar.Herr talman! En stor del av de negativa föränd-ringar som skett i landsting och kommuner beror påbeslut som fattats här i . Så har t.ex. detgenerella statsbidraget till landstingen minskat. Delshar skatteunderlaget för både landsting och kommu-ner kraftigt försämrats genom egenavgifterna, dels höga arbetslösheten påverkat skatteunderlaget.De s.k. rejäla extraresurserna eller Perssonpengar-na till kommunsektorn har visserligen förbättrat situa-tionen och hindrat det värsta raset, men de har intelyckats stoppa uppsägningarna. Det har jag fått flerabevis för. Kanske kan man från regeringspartiet berät-ta om något ställe där man ökar personalstyrkan ochbörjar nyanställa.Herr talman! Vi i anser att man harråd med vård. Vi vill därför göra extra satsningar påvård och omsorg. Jag vill avsluta med att upprepa vadjag sagt : Vi vill förstärka resurserna förlandsting och kommuner. Vi vill att det som orsakarvård skall bidra till finansieringen. Vi vill överförapengar från arbetsmarknadsåtgärder till riktiga jobb ivårdsektorn.På tal om riktiga jobb får jag ibland en känsla avatt många tycker att alla jobb utom de som finns i denoffentliga sektorn är riktiga jobb. Den uppfattningenhar inte jag.Jag skulle vilja ställa frågan: Hur har vi råd med55-plusjobb? Är de verkligen billigare än jobb inomden offentliga sektorn? Hur har vi råd med Kalmar-modellen? Är den verkligen billigare än att ha kvar deordinarie jobben inom vårdsektorn? Jag funderarockså på hur vi har råd att betala alla de arbetslösasom egentligen vill men inte får jobba.Anf. 241 () replik:Herr talman! Jag måste naturligtvis svara på Tho-mas Julins direkta fråga. Han frågade om vad det varför skillnad på en avgift i en obligatorisk försäkringoch en skatt. Jag kan förstå frågan. Det kan man oftabehöva förklara.Skillnaden är att en skatt inte kan specialdestine-ras. Landstingsskatten går även till annat än vadmänniskor tror. De tror att den går till vård, men un-gefär 30 miljarder går till annat. Det är säkert i ochför sig mycket välbehagliga och välmotiverade saker.Men det visar att landstingen inte har kunnat priorite-ra.När man har människor som dör i hjärtopera-tionsköer och människor som är plågade på annat sättändrar man inte prioriteringarna och för över medelfrån annan verksamhet. Man kan inte specialdestinera.Människor vet inte vad pengarna går till. En avgift ärdäremot specialdestinerad. Den kan destinera precistill det som man säger att den skall vara till.Riksdagen kan fastställa avgiftens storlek, vad denskall gå till, vårdens innehåll och hur stor den skallvara. Sedan är det andra godkända producenter sommed den av bestämda vårdavgiften bedri-ver vården. Då vet man att pengarna går till vård. är det inte på det sättet. Landstingen är dåligaprioriterare.Vi skulle inte ha länsbiokonsulenter och sponsringav om man tog hänsyn till att männi-skor faktiskt inte får vård i tid.Anf. 242 () replik:Herr talman! Såvitt jag förstår skulle det egentli-gen räcka med att man öronmärkte skattemedel. Detskulle få samma effekt.Anf. 243 () replik:Herr talman! Problemet är just att vi i intekan öronmärka skattemedel på det sättet. Det är rentpraktisk-tekniskt en bättre lösning att man har enavgift. Men jag håller med om att det ären teknikalitet vad man kallar det för.Anf. 244 ():Herr talman och värderade kolleger! Det har de-batterats en hel del om vård och omsorg. En del talarom organisation, och andra talar om skatteprinciper.Jag tror att vi måste komma till ett läge där vi kon-kretiserar oss litet mer.Den här hösten har det pågått en mycket angelä-gen debatt om sjukvård och äldreomsorg i vårt land.Vi har fått se hur vanvård drabbar människor inomolika områden. Jag vill inledningsvis säga att det intehandlar om huruvida det är offentlig eller privat vård,utan det handlar om den vård man får. Det finns ty-värr vanvård inom båda delarna.Riksdagens särskilda debatt onsdagen den 5 no-vember är uttryck för den politiska vikt man ändå ser idessa frågor. Det finns inga enkla lösningar på allaproblem. Men det får inte hindra att vi aktivt ställerfrågor och söker finna de åtgärder som måste vidtasför att skapa den trygghet i sjukvården som vi allaeftersträvar.Grundläggande för oss kristdemokrater är attsjukvården kan garantera varje patient värdighet ivården. Vi vill därför införa en värdighetsgaranti. Nihar hört både vår partiledare och mångaandra kristdemokrater tala för den. Vi tycker att detskall vara en form av utvidgad vårdgaranti för att fåhelhet i vården.Att stärka patientens ställning handlar inte enbartom avgifter, väntetider, tillgänglighet, ökade valmöj-ligheter, krav på tydlig information m.m. som går attmäta på enkla sätt. Vårdkvalitet och tillgänglighetmåste gälla också för dem som inte kan ta för sig ochdra nytta av patienträttigheterna. I annat fall riskerasatt löften om patienträttigheter bara blir tomma ord,en reform för de starka. Vad det ytterst handlar om äratt kvalitetssäkra vården.För att kvalitetssäkra och få helhet i vården vill viinföra en värdighetsgaranti i form av en utvidgadvårdgaranti. Den skall omfatta såväl medicinsk kvali-tet som omvårdnadskvalitet. Frågor om patientensdelaktighet i sin egen vård, personlig integritet ochrespekt för den enskilde liksom tid för omvårdnad ochtid för möten mellan människor måste bli centraladelar i en värdighetsgaranti.Exempel på det vardagliga som måste lyftas upp iljuset och bli självklarheter är att ingen patient skallbehöva ligga och vänta innan en blöja med avföringeller urin byts. Det skall finnas tillräckligt med perso-nal för att mata och hjälpa till med att dricka, så attrapporter om att patienter drabbas av undernäring ochtörst får ett slut. Det skall finnas tillräckligt med per-sonal så att varje patient får känna sig ompysslad,observerad och personligt tilltalad varjeförmiddag och varje eftermiddag.Herr talman! En förutsättning för att denna vård-garanti skall fungera är att det finns resurser tillgäng-liga, både mänskliga och ekonomiska.Förutom de synpunkter jag ovan skisserat sommotiv för ett politiskt beslut om en värdighetsgarantivill jag peka på ett antal områden inom hälso- ochsjukvården som måste åtgärdas.Vi måste skrota begreppet klinikfärdig. I gräns-landet mellan sjukvårdens ansvar och socialtjänstensfår det inte finnas stelbenta gränser som drabbar pati-enten. Där måste alltid finnas utrymme för flexiblaoch individuella lösningar för att tillförsäkra patiententrygghet. Patienten skall garanteras att det alltid finnsnågon som tar ansvar så att ingen hamnar mellanstolarna. För att kunna sätta patienten i centrum är detnödvändigt att skrota begrepp som klinikfärdig ochmedicinskt färdigbehandlad. Det synsätt som följt ispåren av en alltför ekonomifixerad sjukvård måsteersättas av behovsstyrning och värdighet.Herr talman! De flesta patienter ser det personligamötet mellan sjukvårdspersonal och patient som detallra viktigaste. visar det sig att sjukvårds-personalen ägnar en allt mindre del av sin tid åt dendirekta patientnära vården. En förändring måste ske såatt mer tid kan ägnas åt mötet mellan sjukvårdsperso-nal och patient.Alltfler administrativa uppgifter läggs på läkareoch sjuksköterskor. Detta är en misshushållning medden medicinskt utbildade personalen. Bara för att enläkare är en skicklig kirurg behöver det inte innebäraatt han eller hon därmed också är den lämpligasteadministratören. Vi vill att sjukvårdspersonalen skallgöra det som den är bra på och har utbildning för,dvs. vårda.Vi kristdemokrater kan inte acceptera att medbor-gare får stå tillbaka på grund av ålder eller samhäll-snytta. Det är när vi blir gamla som vi behöver mestvård som vi vet att de äldre blir allt fler.Risken finns att neddragningar i vården främst drab-bar de äldre. Därför är satsningar på geriatriken heltnödvändiga.Vården vid livets slut måste präglas av värdighet,omtanke och respekt för patienten. Rätten till smärt-behandling skall vara en självklarhet, liksom en godoch professionell omvårdnad. Vården skall organise-ras så att det blir naturligt för anhöriga att vara till-sammans med patienten . Eftersommånga trots allt lever ensamma måste vårdpersonalenha tid att vara hos patienten. Mänsklig närhet är oer-hört viktig och kan inte ersättas av något annat. Prin-cipen skall vara att ingen skall behöva dö i ensamhet.Varje teknisk landvinning måste analyseras i för-hållande till dess etiska konsekvenser. All vård ochbehandling måste fortlöpande utvärderas så att denvård som ges har dokumenterad nytta och att rätt vårdges på rätt sätt.Vården präglas av alltmer högteknologi, vil-ket bör leda till ett bättre omhändertagande. Högtek-nologi kan dock aldrig ersätta nödvändiga satsningarpå mänsklig omvårdnad och omsorg. Därför måstesjukvården sätta omvårdnad före tekniksatsningar.Herr talman! Avslutningsvis vill jag återigen på-minna om det särskilda yttrande som finns fogat tillbetänkandet. Jag beklagar också att den här strukturenger en något avslagen debatt.Anf. 245 () replik:Herr talman! Jag är litet nyfiken på den där vär-dighetsgarantin. Jag känner nämligen igen mycketfrån motion av det som tar upp. Men jag har inte lyckats hitta någon mo-tion från i den här frågan. Jagskulle gärna vilja vara med i de här resonemangen.Jag undrar också hur mycket det hela kostar.Anf. 246 () re-plik:Herr talman! I motion har viinte utvecklat detta fullt lika tydligt. Konkretisering-arna har så att säga kommit efter det att vi utvecklatinnerkärnan. Jag och andra kristdemokrater har upp-levt så att det inte duger med svepandeformuleringar och mål. Vi måste konkretisera oss. Vitror att värdighetsgarantin, med alla de egentligensjälvklara kraven som en patient bör kunna ställagentemot sjukvården, gör att detta blir konkret.Jag tror att och jag kan kommaöverens om en värdighetsgaranti, och jag hälsar flerpartier välkomna till ett samarbete kring att konkreti-sera oss för att nå målen.Anf. 247 ():Herr talman! För sedan började nattper-sonalen tjänstgöra i sjukvården. Tydligen skall viäven här i debattera sjukvården nattetid.Alla som sysslar med detta vet att en väl funge-rande hälso- och sjukvård prioriteras mycket högt avalla människor. Det visar alla undersökningar somgörs om hur människor prioriterar olika saker här isamhället.Man kan konstatera att det med ett undantag finnsen betydande samsyn kring resurserna till vården ochefter vilka principer vården bör organiseras. Detframgår av bl.a. detta betänkande från socialutskottet,och det framgår också om man studerar skiljelinjernai landstingspolitiken i . Skillnaderna mellanhur de politiska partierna vill fördela sjukvårdensresurser är egentligen ganska små om man betänkeratt det sammanlagt handlar om ca 125 miljarder kro-nor. Så mycket kostar sjukvården.Men ingen regel utan undantag. Ett parti, Modera-terna, säger sig vilja ha en försäkringsmodell i ställetför skattefinansieringen. Detta trots att internationellajämförelser gjorts där slutsatserna är att vi bör slåvakt om den svenska modellen. bortserhelt från de problem man har i länder som valt enförsäkringslösning. Det låter på som attalla patienter är nöjda och all vårdpersonal nöjd iländer med en sådan lösning. Sanningen är ju i ställetatt varje land, oavsett vårdsystem, har en aktiv sjuk-vårdsdebatt . Detta beror helt enkelt på attalltfler äldre samt nya behandlingsmöjligheter gör av helt naturliga skäl har en kostnadspress i vår-den.Ett parti, , vill ta bort landstingen.Man frågar sig hur det demokratiska inflytandet ochkontrollen skall ske i Sjukvårdssverige.Eller skall vi inte ha något demokratiskt inflytande?Vart skall den enskilde vända sig om han eller honvill ha förändringar i sjukvårdsstrukturen och t.ex.debattera om en akutverksamhet hotas någonstans pånågot sjukhus? Eller vart skall man vända sig om manvill diskutera resurserna till en viss vårddisciplin?Vart vänder sig en handikapporganisation eller pen-sionärsorganisation som vill diskutera detta?Jag tycker att ger en vulgärbild avden landstingsverksamhet vi har kring sjukvården iSverige. Å ena sidan säger de att politikerna - LeifCarlson sade det - sysslar med detalj-styrning i form av beslut om hur man inrättar en halvsjukskötersketjänst. Detta är verkligenen vulgärbild av hur det fungerar i ett svenskt lands-ting. Jag har viss erfarenhet av hur det fungerar där.Den andra vulgärbilden av landstingen är att omde inte sysslade med allt annat som de sysslar medskulle det finnas otroligt mycket resurser till sjukvår-den. hade ju ett visst inflytande i svens-ka landsting under 1991-1994. Det kanske var litetsvårare när man kom i majoritet än vad det är frånriksdagens talarstol att ta bort alla pengar från kultu-ren och från trafiken. av landstingens resursergår faktiskt till vård, går till utbildning avvårdpersonal - det kan man väl orimligen tänka sig attta bort - och sedan har man kvar.Men de räcker långt ifrån till att finansiera den utök-ning av vården som behövs. Det demokratiska infly-tandet måste garanteras på något sätt. Om det sedanheter landsting eller något annat är inte det intressan-ta. Men något demokratiskt inflytande måste väl ändåfinnas, ?Ett parti - återigen detsamma, - gören helt annan bedömning när det gäller de ekonomis-ka ramarna för sjukvården och omsorgen. Man före-slår att kommuner och landsting skall få en betydandeminskning av statsbidragen, dvs. de får klart mycketmindre pengar att röra sig med jämfört medvad regeringens förslag innebär. kan mankonstatera att , bl.a. , i sam-band med HSU 2000:s studier och analyser av vår-dens framtida resursbehov instämt i följande: om detskall vara möjligt att behålla en bra vårdkvalitet, bl.a.mot bakgrund av demografiska förändringar, och omdet skall vara möjligt att ta till vara nya behandlings-metoder behövs en resursförstärkning till vården.I ett sammanhang, när man pratar vårdpolitik, sä-ger alltså att vården behöver mer resur-ser. Men när man pratar ekonomisk politik säger manatt kommuner och landsting kan klara sig med betyd-ligt mindre resurser än i dag.Samma kluvenhet kan konstateras i flera landstingdär i sina oppositionsbudgetar baserarsin landstingspolitik på den socialdemokratiska rege-ringens ekonomiska politik.För oss socialdemokrater är det självfallet gläd-jande att vi efter den nödvändiga och lyckosammasaneringen av statsfinanserna kan tillföra kommuneroch landsting ett betydande antal miljarder som möj-liggör förbättringar i vården och omsorgen. ThomasJulin frågade mig förut om jag kunde ge något exem-pel på ett ställe där man faktiskt har använt dessapengar till att anställa ny personal. Jag behöver integå så långt för att ge ett sådant exempel.Mitt eget landsting är på gång att fatta beslut om attnyanställa ungefär 500 människor som kommer att gåtill utökningar inom prioriterade vårdområden.Leif menar tydligen att det är möjligt försjukvårdshuvudmännen att klara alla uppgifter medbegränsade ekonomiska ramar. Detta menar han trotsatt personalorganisationsföreträdare och många pati-entföreträdare har en bild av att man faktiskt nåttganska långt med effektiviseringen i vården, och atttrycket är ganska hårt på den personal somfinns.Herr talman! Det är inte systemskifte eller mins-kade resurser som vården behöver. Däremot är ettfortsatt reformarbete och strukturarbete viktigt. Kom-petensutveckling av personalen, att använda bästamöjliga diagnostik och behandlingsmöjligheter ochväl fungerande vårdkedjor är viktigt.En av de viktigaste framtidsfrågorna handlar ompatientens ställning i vården. Vården är självfallet tillför patienten. Att bättre ta till vara patientens signalerökar motivationen i vården. Patienternas kunskaperom vård, sjukdomar och behandlingsalternativ ökarhela tiden. Allt detta pekar mot att stärka patientensställning. Jag har förhoppningar om att regeringenunder våren återkommer med förslag i denna riktning.Ett annat område jag tycker det finns anledning attsätta i fokus är det faktum att vi kan konstatera skill-nader i ohälsa. Jag förväntar mig att ett sammanhålletfolkhälsoarbete skall komma till stånd i det här landet.Det är klart otillfredsställande att vissa grupper släparefter när det gäller hälsoutvecklingen. Det måste varaen viktig arbetsuppgift för oss som vårdpolitiker attmedverka i ett sådant arbete.För långa köer är självfallet inte bra. När man nuhar möjlighet att få utökade resurser hos huvudmän-nen utgår jag från att man arbetar med att korta köer-na. Flera tidningsartiklar visarockså att flera landsting nu har gett sig i kast meddenna uppgift. I det sammanhanget är det självfalletviktigt att en bra och hållbar vårdgaranti, som stärkerpatientens ställning, kan utvecklas. Jag har förhopp-ningar om att man i samband med Dagmardiskussio-nerna skall komma fram till ettsådant förslag.Sedan vill jag säga några ord om den post i soci-alutskottets betänkande där den största ekonomiskaavvikelsen finns, nämligen syn på lä-kemedel. föreslår en besparing på över 4miljarder på läkemedelsnotan. Som jag ser det skulledetta ge svåröverskådliga konsekvenser. Det är inte sålätt att ta del och tränga bakom skriv-ningar på den här punkten. Man tar pengar från iprincip alla håll för att få ihop dessa 4 miljarder.Slutsatsen måste ju ändå bli att detta på något sättmåste få konsekvenser för dem som är läkemedel-skonsumenter i det här landet. Det kan inte vara så attmoderaterna själva tror på att man kan ta bort 30 %av kostnaderna för läkemedel här i landet utan att detpå något sätt påverkar patienternas situation.Avslutningsvis vill jag säga några ord med anled-ning av inlägg. att omvårdnaden alltid skall gå före tekniken. Jagtycker att det är en konstlad motsättning som tyvärribland präglar vården. Det skall vara svart eller vitt,och man måste välja det ena eller det andra. För migär sjukvård både bra teknik - den allra bästa teknikenskulle jag vilja säga - och självfallet också bra om-vårdnad. Att få en bra omvårdnad utan att faktiskt tatill vara den bästa tekniken och möjligheten till botoch bättring skulle inte tillfredsställa mig när jag är ien patientsituation. Jag hoppas att ansluta sig till mitt synsätt i den här frågan.Anf. 248 () replik:Herr talman! Det finns många undersökningar. säger, precis som har sagts , att den svenskamodellen är väldigt bra. Det finns andra som sägerannorlunda. Jag tror att man har lyssnat väldigt dåligtom man säger att jag påstår att om vi gör som i utlan-det blir allting bra. Jag understryker i stället väldigtnoga att ingen har en hel lösning på detta. Jag har iflera debatter sagt att man letar efter detta ihela världen. Därför finns det skäl att vara lyhörd förvad man kommer fram till. Jag tycker nog att detgjordes ett felaktigt påstående här.När det gäller det demokratiska inflytandet anserjag att är demokratiskt vald. Vi har sagt attbeslut om innehållet, avgiftens storlek osv. Det tycker jag är ett demokratiskt infly-tande.När det gäller övriga uppgifter som landstingenhar finns det många välmotiverade sådana, precis somjag sade. Men landstingen visar sig oförmögna attprioritera. När det är brister i själva vården satsar defortfarande på andra saker i stället för att göra ompri-oriteringar.Jag tror att bet sig i tummen när detgäller HSU 2000. HSU 2000 har direktiv som sägeratt man inte får lägga några förslag som inte förutsät-ter landsting som finansiärer och producenter av vår-den. Är man med i utredningen måste man alltså finnasig i det. Därför har jag inte en reservation utan ettsärskilt yttrande. Utifrån detta, som jag tycker, felak-tiga direktiv kommer det att behövas resurstillskott ilandstingspolitiken. Det håller jag med om. Men jagsäger att en annan politik skulle göra att man kundeklara det innanför de ramar av pengar som redan finnsi vården. Det talar t.ex. expertbilagorna till HSU 2000för. KPP-undersökningen visar t.ex. att 15 miljarderkanske skulle kunna frigöras om man fick en bättreeffektivitet. Man har nått långt när det gäller effektivi-tetsförbättringar i landstingen. Det är inte som . Det håller jag med om, men man kan nåmycket längre.Anf. 249 () replik:Herr talman! påstår att ärdemokratiskt vald. Det är bara att instämma i det.Men menar att folket i bygderna skallvända sig till när det blir diskussioner omBollnäs lasarett eller ? Sedan skullevi sitta här och diskutera huruvida man skall ha akut-mottagning eller någonting annat på det sjukhuset.Det är faktiskt frågor som en hel bygd ställer upp ochvill diskutera. Inte kan väl vara det lämpli-gaste forumet för en sådan diskussion, ?Det förvånar mig, , att i vissa sam-manhang talar om problemen i vårdenoch om resurserna till vården. I andra sammanhangsäger man att man kan klara sig med mycket mindreresurser i vården. Det är bara att titta i era särskildayttranden i handlingar.