prot · GK0986 · 1997-04-09 00:00:00 — Föräld-rar är alltså inte betraktade som delaktiga i vårdnaden,och inte heller som betydelsefulla för den unge.Den andra bristen är att lagen föreskriver att vård-nadshavare skall kallas till förhör, men att tjänstemanfrån skall vara närvarande.Den tredje bristen är att föräldrar inte ens behöverkallas till rättegång.Denna utformning ger lätt intrycket av att social-arbetare är viktigare än föräldrar. Den unge uppfattarinte detta förhållande i den vuxnes perspektiv, utanriskerar att se icke-vårdnadshavarens frånvaro som ettbevis för förälderns bristande engagemang. EnligtModerata samlingspartiets uppfattning bör föräldrarkallas oberoende av om de är vårdnadshavare eller ej.Lagen bör uttryckligen föreskriva en skyldighet förföräldrar att närvara både vid förhör och vid rätte-gång.Lagen om unga lagöverträdare föreskriver även attvårdnadshavare är berättigade till ersättning enligtsamma regler som gäller för vittnen. Enligt Modera-ternas uppfattning ingår det i föräldrarollen att aktivtdelta när barnet försatt sig i svårigheter. Föräldrarnasnärvaro bör främst ses som väsentlig för barnet, ochinte för det allmänna. Rätten till ersättning för instäl-lelse bör därför slopas för föräldrar.Det finns flera sätt att stödja föräldrar eller andravårdnadshavare som av olika skäl upplever att de intefullt ut i alla situationer klarar att leva upp till detansvarstagande som fostrarrollen kräver. Ett sätt kanvara att införa laglig rätt att begära hjälp av polis ellersocialtjänst med att få hem sitt barn när barnet vistasute sena kvällar utan föräldrars eller annan vårdnads-havares tillåtelse. Införande av rätt till stöd då föräld-rar beslutat att barnet inte får vara ute skulle vara ettkomplement till det utökade skadeståndsansvar som åvilar den förälder som uppsåtligen eller av oakt-samhet brister i uppsikten över sitt barn. Införandet avett föräldrastyrt utegångsförbud skulle kunna tjänaflera goda syften.Som ett svar på senare tids varningar från såvälmedicinsk expertis som från tull och polis om attnarkotikamissbruket successivt ökar bland ungamänniskor och om att narkotikadebuten kryper ned iåldrarna måste samhällets positioner mot narkotikanflyttas fram ytterligare. Enligt uppfatt-ning bör polisen få rätt att utföra blod- och urinproväven på personer när misstanke föreliggerom att den unge använt narkotika. Denna åtgärd be-höver kompletteras med åtskilliga andra.Bl.a. lämnar regeringens agerande inom EUmycket övrigt att önska. Justitieministern borde ex-empelvis lyssna på kommissionären ochstödja henne i hennes ansträngningar att stärka kam-pen mot narkotika i Europa.Vid ett flertal tillfällen under de senaste 12 måna-derna har jag med socialministern tagit upp behovetav att informera föräldrar om narkotika. Vi måste varamedvetna om att för den unge är frågan om narkoti-kabruk för egen del oftast avlägsen och förhopp-ningsvis främmande när information ges till den unge.Däremot har föräldrar ofta bristfälliga kunskaper omnarkotika, dess symtom och verkningar. Detta är enallvarlig brist, eftersom föräldrarna är de som finnstill hands när den unge eventuellt prövar på narkotika.Möjligheterna att på ett tidigt stadium upptäcka ettbruk är störst om föräldrarna har tillräckliga kunska-per. Därför borde regeringen skyndsamt ta initiativ tillatt förbättra informationen till föräldrar om narkoti-kamissbrukets symtom och verkningar. Eftersomsocialministern vid våra diskussioner enbart instämt ibehovet, men inte tagit några initiativ, har vi modera-ter på eget initiativ påbörjat en informationskampanjtill föräldrar. Tyvärr har vi inte Regeringskanslietsresurser, så vårt krav på regeringen står kvar.De senaste årens brutala våldshändelser har pånytt väckt frågan om medievåldets betydelse för ut-vecklingen av våldstendenser bland barn och ungdo-mar. Det finns starka önskemål om att ta avstånd frånyttringar som uppmuntrar till människoförakt ochvåld. Speciellt känsligt är det förstås när barn ochungdomar som ännu inte har hunnit bilda sig en färdigmoraluppfattning möter meningslöst våld i olika for-mer. Vi moderater är motståndare till att införa censuroch förbud. Anledningen är att vi är övertygade omatt förbud inte är den bästa lösningen på den här sor-tens problem. När det gäller videovåldet anser vi attdet primära bör vara att föräldrar och andra vuxna ide ungas närhet försöker förstärka barns naturligaavståndstagande till våld.Ett viktigt bidrag är att effektivisera videohandlar-nas ansvar i 16 kap. § 10 c i om otillåtenutlämning av film eller videogram. Enligt bestämmel-sen är det bl.a. straffbart att till barn läm-na ut videogram med våldsskildringar om inte bio-grafbyrån godkänt visning för denna ålderskategori.Denna regel tillämpas emellertid knappast i praktiken.Det åligger videohandlaren att kontrollera åldern, menså sker dessvärre . Detta är mycket oroande.Därför har vi föreslagit att regeringen får i upp-drag att verka för en effektivisering av de nuvarandestraffbestämmelserna. Vi har drivit denna fråga tidiga-re, och vi kan i alla fall glädja oss åt att vi nu intelängre är ensamma. Tyvärr verkar det emellertid somom en majoritet inte tycker att frågan är viktig.Det har länge varit ett moderat krav att även densom är och skäligen misstänkt för brottskall registreras. Det är av stor betydelse för polisenskartläggning av brott och brottsbekämpningen i stortatt även brott som begås av minderåriga lagöverträda-re kan omfattas av polisens misstankeregister. Där-med skulle bl.a. möjligheterna till snabba ingripandemot unga som är på väg att spåra ur förbättras betyd-ligt. Vidare skulle en registrering möjliggöra en merrättvisande statistik över brott som begås av barnunder 15 år.Eftersom vi kan notera att vi börjar få ett visst stödför det senare skälet för registrering kommer vi inteatt misströsta utan fortsätta att arbeta för genomföran-det av denna pusselbit i det brottsförebyggande arbe-tet, trots förväntat nederlag i dag.På har man tillämpat ettsystem för unga lagöverträdare som syftar till att läraunga att ta ansvar för sina handlingar utan att domstoloch kriminalvård behöver bli involverade. Detta sker iform av s.k. familjegruppskonferenser. I en sådan,som skall äga rum efter brottet och som förut-sätter att den unge erkänt, deltar gärningsman, föräld-rar och andra närstående samt offret och till offretnärstående. Vid familjegruppskonferensen kan enöverenskommelse träffas som sedan enbart stadfästsav domstol. Fördelar med familjegruppskonferensensom särskilt kan framhållas är att den unge tvingas sesin egen roll, att föräldrarna involveras som huvudak-törer och att andra personer i den unges närhet blirmedaktörer.På en del håll i har den nyzeeländska mo-dellen blivit förebild för s.k. familjerådslag. Enligt vårmening bör regeringen nu gå vidare och ta initiativ försöksverksamhet med efterföljande utvärdering.Helt uppenbart tycker inte regeringen så, men det är ialla fall glädjande att fem av partier nuställer sig bakom det förslag vi moderater varitensamma om. Vi hoppas att inte alltför många barnhinner hamna snett innan en majoritet har insett viktenav familjegruppskonferensen.Vad som verkligen är glädjande är att ett enigtjustitieutskott föreslår att beslutar om etttillkännagivande rörande medling. Under de borgerli-ga regeringsåren fick riksåklagaren i uppdrag att utar-beta en modell för s.k. medlingsverksamhet. Redo-visningen, som skulle ske , sköts längepå framtiden och när den väl kom motsatte sig justi-tieministern en utvidgning av den pågående försöks-verksamheten med motiveringen att vi ännu vet förlitet om när och hur medling bör användas. Medlingär något vi vet mycket om, och vi kan få veta ännumer om medling om vi ser oss omkring utanför lan-dets gränser. Medling är dessutom något alla männi-skor förstår eftersom det är det sätt på vilket vi nor-malt löser våra egna konflikter med våra medmänni-skor. Det gäller även då vår konfliktgrundar sig på ett brott.Justitieutskottet känner sig som väl är inte främ-mande för medling och föreslår därför att regeringenuppmanas att genast utarbeta en samordnad och rik-stäckande fortsatt försöksverksamhet för medling.Det borde vara en självklarhet att det allmännamed olika åtgärder ingriper på ett tidigt stadium föratt hindra en ung människa från att fortsätta på enbrottslig bana. Så är emellertid inte fallet. Reaktionenkommer ofta sent och saknar verkan. Inte sällanöverlämnas en ung brottsling enbart till socialtjänstenför vård. I sämsta fall saknar denna vård relevantinnehåll och den unge upplever att han fått samhälletstillstånd att fortsätta begå brott. Först då den brottsli-ga verksamheten har pågått tillräckligt ellertagit sig synnerligen allvarlig form upptäcker denunge att han döms till fängelse.Ett sådant system är minst sagt otillfredsställande,och det är därför mycket beklagligt att regeringen,med stöd av bl.a. , i december 1994motsatte sig de planerade förändringar av straff förunga som den borgerliga regeringen varit överens omoch som byggde på ett enigt förslag från . Vår förhoppning har varit att dennuvarande regeringen skulle inse betydelsen av ettändrat, tydligt och konsekvent påföljdssystem förungdomar - inte för någon annans skull än för våraungas.Vi moderater föreslår att påföljden överlämnandetill vård enligt socialtjänstlagen utmönstras somstraffrättslig påföljd och att särskilda kriminalvårds-hem för unga införs. Vi vill också se ett villkorligtfrihetsberövande enligt en ryggsäcksmodell. Det för-slag som presenterades från imåndags tillgodoser emellertid inte några av de behovvi länge pekat på och föreslagit åtgärder för att tillgo-dose och som dessutom Ungdomsbrottskommitténenigt har ställt sig bakom. Justitiedepartementetsförslag innebär att överlämnande till vård enligt so-cialtjänstlagen finns kvar. Var blev tydligheten av?Departementets förslag innebär dessutom införan-de av en ny straffrättslig form, nämligen överlämnan-de till vård vid särskilt ungdomshem. Vad är då ettungdomshem, vid vilket straffet skall avtjänas? Jo,ingenting annat än ett § 12-hem. Vilket vårdbehovskall föreligga för att man skall dömas till denna"nya" vårdform? I promemorian står: "Den ungesbehov av vård skall inte tillmätas någon betydelse vidpåföljdsbestämningen. "Det som även för en vuxen varit otydligtblir med det nya förslaget från Justitiedepartementettotalt förvirrande. Det gör det extra viktigt att vi mo-derater yrkar bifall till vår reservation 8 rörandepåföljder för unga lagöverträdare. Vi står naturligtvisbakom samtliga våra reservationer men nöjer oss medatt yrka bifall till reservation 8.Anf. 121 vice talman ():Herr talman! Först vill jag å vägnar utta-la tillfredsställde över det som även togupp, nämligen att det i det här betänkandet har skrivitspositivt och uppfordrande om medlingsverksamhet förunga lagöverträdare. Vi har stridit för detta i mångaår, och kan vi se att trägen vinner i mel-lan varven. Det går att få igenom förslag varefter, ochdet kan ju vara positivt.När jag har funderat litet grand över medlings-verksamheten kom det ganska fort en association tillhur det var när jag var barn. När jag växte upp var detväldigt vanligt att man tvingades att be om förlåtelseom man hade gjort något dumt. Det började väldigttidigt. Jag har försökt detta även med mina egna barn.Om de har gjort något dumt mot någon eller haftsönder något måste de be om förlåtelse och se omsaker och ting kan rättas till. Detta måste börja tidigt.Det är ingenting som man kan börja med när barnenkommer upp i tonåren och eventuellt börjar bli be-svärliga och man börjar ha väldiga diskussioner meddem. Man måste markera detta mycket . Dåbehöver det kanske inte bli mer än att man måste beom förlåtelse i stället för att det blir svåra påföljderäven för andra människor innan det är färdigt och sårsom kanske har mycket svårt att läka. Jag vill markeraatt det är viktigt att vi allihop står bakom den härformen av reparation.I reservation 1 betonar vi också dettamed en fungerande normbildning. Man kan hållalånga utläggningar om vad det skall innehålla. Famil-jen och föräldrarna har naturligtvis det grundläggandeansvaret. Det är ju där barnet finns, och det är därman har ett utpekat ansvar för barnet.Det är klart att vi måste föra en diskussion i helasamhället om vilka normer som skall gälla. Det trorjag att vi har gjort för litet. Hela samhället måste deltai den här debatten. Det skall inte ske bara här i riks-dagen eller inför ett beslut, utan det är någonting somman ständigt måste diskutera. Vilka normer måstegälla för att vi skall kunna leva samman som männi-skor på ett bra sätt?Vi har naturligtvis ett ansvar allihop. Vi har ett an-svar att stötta föräldrar. Man kan förstå hur svårt detkan vara för unga föräldrar att ha små barn. Det upp-står problem, och de har inget stöd. De har kanskeinte några far- eller morföräldrar. Det vet man ju inte.De har kanske inte kontakt med några vuxna. Då finnsdet faktiskt ett ansvar i samhället runt omkring som vimåste ta för att stötta dessa unga föräldrar. Det hand-lar om att åstadkomma frivillig föräldrasamverkan.Jag har sett att nu när unga människor får barn fårde träffa andra unga föräldrar för att tillsammansdiskutera barnets utveckling, hur det går och hur deupplever situationen. Det är också sådana här positivasaker som ingår i normbildningen.Skolan har naturligtvis också ett stort ansvar. Därvistas ju barnen länge och under dagen.Där är de för att lära sig olika saker. Då måste deockså lära sig etik och moral. De måste lära sig vadsom är rätt och fel. Det är viktigt att även lärare tarställning och visar var de står i de här frågorna. Detkan nog variera väldigt mycket mellan olika personer.Jag tänker på en utredning som Rädda Barnentagit fram, där det framgår att barn och unga saknarvuxenkontakter. Man kan ju förstå att det inte blir såmycket bevänt med normbildningen om de inte harnågon att diskutera frågorna med. Den normlöshetsom det talas så mycket om, som vi från Centernockså har pekat på, kanske beror på att vi inte tar påoss ansvaret som vuxna, tar på oss det ledarskap sommånga av oss har att utöva, för att normbildningenskall åstadkommas.Vi pratar ofta om att normlösheten breder ut sig,som om den gjorde det av sig själv. Men det är klartatt vi vuxna i så fall är involverade i den utvecklingen,och det ansvaret måste vi ta. Därför är debatten här iriksdagen viktig. På något sätt är det nödvändigt attden också förs ut i samhället och att den förs på sko-lorna. Har man t.ex. ett mobbningsproblem i skolantar man tag i det. Jag såg i någon tidning häromdagenatt om det uppstår ett mobbningsfall i en skola bordealla lämna alla uppgifter och koncentrera sig på attlösa konflikten och på att åstadkomma en bra atmo-sfär i skolan. Det är ju grunden för både normbildningoch en god arbetsmiljö, så att alla kan lära sig sakeroch ting på ett bra sätt.Majoriteten har i betänkandet tagit upp många avde här frågorna. Det som är skillnaden, när man ser påreservatiorna, är synen på familjen. Vi som har skriviten reservation tillsammans pratar om familjepolitik,därför att den har betydelse. Vi pratar inte bara omföräldrars ansvar, vi vill också ge dem möjlighet att taansvar. Det är mycket viktigt att komma ihåg i de härsammanhangen.Regeringen bör genomföra en översyn av gällandelagstiftning och understryka den här rollen. I det fallethar majoriteten pekat på att det finns en kommittésom jobbar med frågan om hur vi skall föra in barnensrättigheter, kopplat just till t.ex. föräldraansvar, ilagstiftningen i . Så det är just synen på famil-jen som jag tycker är den stora skillnaden.Jag håller med om vikten av famil-jekonferenser. Det är också en mötesplats för männi-skor som faktiskt behöver samtala om ett gemensamtproblem, nämligen att någon har handlat illa motnågon annan. Där kan man i en dialog, tillsammansmed människor som kan hjälpa och stötta, försökareda ut konflikterna.Det har vi nog på sätt och vis varit litet dåliga på,kanske inte bara här i . Just att man erkänneratt man har gjort ett fel, att man inser och förstårvidden av det brott som man har begått är ju en förut-sättning för att man skall kunna rehabiliteras. Det ären förutsättning för att man skall känna att man kan nåen förbättrad situation, trots att man har begått ettbrott. Det är ju också viktigt att det finns med. Därförhar vi tillsammans med andra i reservation nr 2 visatpå vikten av familjekonferenserna.Reservation 4 handlar om registrering av brott.Det är en information, t.ex. statistik. Statistik diskute-rades även i föregående betänkande. Statistik är vik-tigt om vi skall ha en aning om vidden av brott be-gångna av barn. På något sätt är det också viktigt attföräldrar har möjlighet att få information och att mansamarbetar även mellan myndigheter, just för barnensoch de ungas bästa. Det handlar ju egentligen om det.Det är bra om det går att ta fram ett system så att vihar någonting konkret att diskutera. Då vet vi vad vihar att ta ställning till. Men på något sätt måste det härändå åtgärdas. Här finns det kanske nyanser mellanolika synsätt hos en del av oss.I reservation 5 påtalar vi hur angeläget det är justmed den här samordningen mellan olika myndigheter.Tittar vi på påföljdssystemet för unga lagöverträ-dare måste grundinställningen vara att barn och ungainte skall sitta i fängelse. Det är inte någon lämpligplats för dem. Därför måste man se om man kan vidtaåtgärder i någon annan form, om en ung människabegår ett väldigt grovt brott. Det går aldrig att riktigtförutsäga var gränsen går för olika saker. Mengrundinställningen måste vara att barn och unga inteskall sitta i fängelse. De skall ha en chans att på ettbra sätt kunna komma tillbaka.Man behöver titta på nya påföljder. hur hon ser på det här. Men det behöver fin-nas en mångfald. Människor är olika, och det behövsolika insatser. Även barn och unga är olika. Det be-hövs olika insatser. Det behövs flexibilitet. Det be-hövs en förmåga hos samhället att anpassa sig, så attdet blir en bra åtgärd för den unga människan.Just att se det ur ett mångfaldsperspektiv tror jagär nödvändigt. Det är inte så ofta vi pratar om biolo-gisk mångfald när det gäller människor. Jag tycker attvi skulle göra det litet oftare. Även vi tillhör ju detbiologiska livet. Man kan använda både traditionellapåföljder och andra påföljder och se hur man kanskapa en dynamisk diskussion kring de unga lagöver-trädarna. De skall känna att det inte bara är något somspikas fast, utan hänsynstagande till vad de är förmänniskor, för personer. Vi har utvecklat det här ireservation 9.Med det här yrkar jag bifall till reservationerna 2och 4. Självklart står vi centerpartister även bakomövriga reservationer.Anf. 122 ():Herr talman! Kan man tidigt förutsäga vilka barnsom mer än andra barn riskerar att hamna i riskzonen?I dag är det många som tror att det kan finnas en ärft-lig biologisk-genetisk sårbarhet för exempelvis alko-holmissbruk, våldsamhet och kriminalitet. Det äravvikelser som gör ett barn mer disponibelt för atthamna snett.Men man ärver inte ett missbruk. Till är detden sociala miljön som avgör hur det kommer att gå.Ett exempel är barn med MBD/DAMP, en lätthjärnskada som orsakar dysfunktion när det gälleraktiviteter, motorik och perception. Barnen är, som vivet, ofta hyperaktiva. De har koncentrationssvårigehe-ter, och de har ett annat socialt beteende.I dag anar vi att en stor del av de manliga kroniskabrottslingarna tillhör den här gruppen.Men det handlar alltid om samverkande faktorer. stabil miljö finns det inte något belägg för att ettvisst genetiskt arv leder till kriminalitet.Men en MBD-pojke hamnar kanske mitt i en svårskilsmässa. Han har en ensamstående mamma som ärarbetslös, som har drogproblem och som kanske slä-par hem olika karlar. Det är kriminalitet i bostadsom-rådet. Skolan är oförstående. Han har dåliga kontaktereller inga kontakter alls med läkare. Föräldrakontrol-len är dålig, och självkänslan är dålig. Då vet vi attrisken för kriminalitet ökar markant. Det är inte såkonstigt att den gör det.Vi vet också att det finns forskningsresultat somvisar att några procent av de barn som lämnar hög-stadiet fortfarande har läs- och skrivsvårigheter. Mot-svarande studier av unga brottslingar visar att såmycket som av dem har läs- och skrivsvårighe-ter.Mycket tidigt, det vet vi, kan vi förutsäga att dehär barnen riskerar att hamna på fel sida om lagen.Därför måste samhället sätta in resurserför samlat stöd, för att hjälpa både barnen och föräld-rarna. Vi skall veta att det här dessutom är en extremtgod affär för samhället. Ändå görs det inte. Det berorpå olika myndigheters revirtänkande, som hindrar ettvettigt utnyttjande av befintliga resurser.I har man gjort en studie kring en hy-perkriminell 15-årig kille och hans mamma. Det visa-de sig att inte mindre än fyra olika förvaltningar vår-dade familjen och utan att de olika instan-serna kände till varandra. Dessutom hade de olikainstanserna helt olika målsättningar, vilket gjorde atteffekten blev lika med noll. Jag är rädd för att det inteär ovanligt att det ser ut så här i i dag.Vi skall komma ihåg att det i det här samman-hanget, liksom naturligtvis i många andra samman-hang, finns några viktiga nyckelord. Det är tidig upp-täckt, omedelbara åtgärder och samverkan. Jag ärövertygad om att det inte kommer att kosta en endakrona mer än det gör . Däremot vet vi att senaåtgärder kostar enorma pengar. Dessutom vet vi att dealltför ofta ger mycket liten effekt.Någonting vi också skall tänka på är att vi undermånga år har skapat produkter och betalningssystemsom dränker oss i brott. Lås och larm försvårar vis-serligen för brottslingarna, men de gör ingenting åtbrottsligheten i sig. Därför är det viktigt att vi påver-kar människors attityder genom, som det heter, socialbrottsprevention.Låt mig ta ett annat exempel. Det är gam-malt, men vi kan ju räkna upp det. Det var en personsom hyrde en videokassett under falsk identitet ochinte lämnade tillbaka den till uthyraren. Det är sådantsom på byråkratispråk heter bedrägligt beteende. Detkostade samhället när polis, domstol ochkronofogde fick ta hand om ärendet. För uthyrarenspelade det naturligtvis ingen roll. Han fick ersättningav försäkringsbolaget.Den lilla grupp kriminella som står för den tungabrottsligheten stoppas inte av fler väktare, larm ochhöga stängsel. Att vänta med insatser tills de doku-menterat sin kriminalitet skall vi komma ihåg är in-humant, inte bara mot offren utan även mot brotts-lingarna själva. Dessutom vet vi att det alltför ofta ärdömt att misslyckas.BRÅ har med forskning visat att det inte sker nå-gon direkt nyrekrytering till det traditionella brotts-balksbrottet efter . Därför är det viktigt attvi på alla sätt håller ungarna borta från kriminalitetenså länge att de sannolikt klarar sig.Det är också viktigt att rättsväsendet slutar att to-lerera småbrotten och fångar upp barnen i riskzoneninnan de rekryteras in i kriminaliteten. Vi vet attmycket av detta är synligt så tidigt som på barna-vårdscentralen.För att vi skall lyckas med allt det vi vill måste vikomma ihåg att det finns några brottsförebyggare somär mycket bättre än alla andra. Det är föräldrarna. Dåmåste vi från samhällets sida verkligen hjälpa democh inte stjälpa dem. Det är vår uppgift att stödja demnär det behövs.Herr talman! Vi i står bakom några re-servationer.I reservationen 1 talar vi om normerna. Jag kom-mer till de reservationer som vi skallyrka bifall till.Reservationen om familjegruppskonferenser stårvi också bakom. Det är mycket viktigt att vi ser till attfamiljerna får en möjlighet att tillsammans med sinabarn klara upp de problem som kan uppkomma.För att man skall kunna sätta in åtgärder måsteman veta hur åtgärderna skall sättas in. Då är detviktigt att man har statistik över problemen. Det ärdärför vi också står bakom reservation 4 som gällerregistrering av minderåriga lagöverträdare. Det ärtyvärr så illa att inte sätter gränsen för närman börjar.