prot · GK0953 · 1997-01-22 00:00:00 — Det är ettarbete som startades av och har fortsattsav , och det kommer att fortsätta länge än.Vi har många spännande idéer, men de grundläggandeprinciperna är värda att försvara.Det nya är att välfärden nu också i hög grad at-tackeras från vänster. Efter maktskiftet 1994 har detutbrutit fullständigt kaos i de stora trygghetssystemen.Den allmänna a-kassa som vi införde är avskaffad,och tusentals människor har på nytt kastats ut iotrygghet. Reglerna i dessa system ändras ständigt.Änkepensionen har nämnts här. Den förändringen varganska häpnadsväckande, eftersom tusentals männi-skor med ett par månaders varsel fick sin privateko-nomi försämrad med . Det råder storosäkerhet om vad som händer med pensionsuppgörel-sen. Vi hör visserligen vad statsministern säger tilloss, men vi vet också att det brukar bli annat ljud iskällan när han möter sina egna. Och den matchenåterstår ju. Vårdgarantin - denna viktiga sociala re-form som stärkte patienternas ställning gentemotvårdgivarna - har avskaffats. Nedskärningarna i vår-den fortsätter. Och köerna, som hade avskaffats, växerpå nytt.Resultatet av detta är, som sagt, att oron växer.Göran lär ha anställt en känd planhushål-lare som medarbetare. Men i ert agerande på trygg-hetsområdet finns det varken plan eller hållning. Närdet gäller trygghetssystemen lär det nog dröja tillsnågon kommer hit och prisar stabiliteten.Samhällsklimatet hårdnar. I krisens spår ökar po-lariseringen. De politiska budskap som utlovar ensnabb förbättring av den egna privatekonomin genomlägre skatter eller högre bidrag har naturligtvis enstark lockelse i tider som dessa. Krisen märks ocksåpå människors attityder; det kan man mäta. Skepsisen mot europeiskt sam-arbete ökar. Det lär finnas enundersökning som t.o.m. visar att av svenskafolket kan tänka sig dödsstraff.För ett socialliberaltparti som är en sådan miljö naturligtvisinte den bästa. Mycket av det som vi liberaler tror på,alltifrån internationalism till marknadsekonomi ochgenerell välfärdspolitik, blir starkt ifrågasatt i sådanatider.Maria arbetade mycket hårt föratt hålla den liberala fanan högt i den snålblåsten.Hon har bestämt sig för att lämna över ledarupp-giften till någon annan. Jag beklagar det. Men jag vetatt hur ledarfrågan än löses kommer vår politiska kursatt ligga fast.Om tidsandan är oliberal gäller naturligtvis ocksåatt behovet av vår opinionsbildning och vårt agerandeväxer. Ett land utan liberalt parti lever farligt. Erfa-renheten visar att när de mörka krafterna sticker uppsina fula trynen och utmanar tolerans och demokratibehövs en levande liberalism som motkraft.De senaste dagarna har dödsattesten över libera-lismen återigen skrivits ut. Men jag tror att de som harskrivit har agerat för . Det behövs ett parti somförenar frihetslidelse med ett starkt socialt engage-mang. Den kämpande liberalismen är segare än vårabelackare tror. Och det är tur för !(Applåder)Anf. 25 () replik:Fru talman! Jag vill bara rätta till en felbild somLars gav av det som jag sade. Jag delarhans uppfattning om att arbetslösheten har cancernskaraktär - rädslan, hotet, spridningen och riskerna förmånga människor. Det sätter sig fast i folksjälen. Detär inget tvivel om att arbetet med att bekämpa arbets-lösheten är den svåraste uppgiften som vi som politi-ker över huvud taget har, att hantera problemet på ettkonstruktivt sätt och att försöka få en ändring tillstånd. De som har varit med ett tag vet att detta intesker . Man kan inte bara bestämma hur detskall vara.Apropå verkligheten tycker jag att man också skallberätta om de delar som visar något annat och somger hopp, möjligheter och förutsättningar. Det kan välaldrig vara fel från utgångspunkt attmänniskor är beredda att satsa riskkapital. Det har juvarit en stor debatt . Det är precis densituationen som vi nu befinner oss i, att människor ärberedda att satsa riskkapital. Låt oss då ta fasta pådetta. Jag beskrev bara verkligheten. Jag angav fakta,men jag sade inte att det var en dominerande del avverkligheten.Däremot är frågan, om man nu skall vara litet po-lemisk mot vännen , vad anser att t.ex.sänkta matpriser betyder för människors verklighet.Folkpartiet har röstat mot en sänkning av matmomsen.Folkpartiet förordar EMU-medlemskap som en hjälpför att klara arbetslösheten. Vilka garantier finns detför detta när eländet är europeiskt? Jag vill gärna hasvar på det.Anf. 26 () replik:Fru talman! Det var riktigt inspirerande att för engångs skull höra engagerad i vår tidsstora sociala fråga, massarbetslösheten. Jag har del-tagit i många sådana debatter. harOlof anföranden alltid varit desamma,nämligen en lovprisning till samarbete. Det är jätte-vackert. Men man väntar på att det skall komma ettavsnitt om vad samarbetet handlar om. Man får efteren stund en stark känsla av att intebryr sig om vad han samarbetar om bara han får sam-arbeta.Nu fick vi emellertid ändå en ordentlig bekännelseom att arbetslösheten är vår tids stora problem och attdet krävs många åtgärder. Ett viktigt problem i dettasammanhang är ju just riskkapitalförsörjningen. Detär en av de punkter där jag tyvärr tycker att OlofJohansson är en svikare. Vi avskaffade tillsammansdubbelskatten på investeringar, nyckelfaktorn för attfå fram riskkapital till ett omfattande nyföretagandehär i landet. har icke lyckats förmå singode vän i att återinföra ett totalt avskaf-fande av dubbelbeskattningen. Det har skett någrasteg, men det är halvmesyrer. Om vi verkligen skall fåfart på företagandet här i landet och se till att detväxer fram en privat riskkapitalmarknad, då skall viinte dubbelbeskatta detta viktiga. Det har inte uppnått, och det är ett av de svek somOlof kommer att få svara för inför de bor-gerliga väljare som noga följer hur , sombrukar kalla sig för småföretagarparti, utnyttjar denposition som man har skaffat sig.Jag tänkte passa på att ställa ett par frågor till OlofJohansson. är ju den stora avhoppareni svensk politik. Han lämnade en borgerlig regeringdärför att den skulle ladda några kärnkraftverk, ochhan lämnade en annan borgerlig regering därför attden tänkte bygga . stöder han medstor entusiasm en regering som bygger Öresundsbronoch som tycker att kärnkraften skall kunna användasbetydligt , såvitt jag förstår, än vad önskar. Kan stödja en rege-ring som använder kärnkraft och som är beredd attanvända kärnkraft ? Kan att stödja en regering som accepterar attkärnkraft används efter 2010?Anf. 27 () replik:Fru talman! har en benägenhet attmåla antingen i svart eller vitt. Men verkligheten serinte ut på det sättet - inte för enskilda människor ochindivider heller. Medborgarna har kunnat notera att dehar fått lägre kostnader för boendet under dessa två år- lägre boendekostnad förmånga - och lägre matkostnader för ett fyra-personershushåll . Man måste kompletterabilden. Då har jag anledning att även lyfta fram detsom är positivt och det som vi skall ta fasta på. Jagkunde naturligtvis enkelt och retoriskt säga att mark-naden har gett besked om hur den ser på riskkapitalet.I annat fall skulle inte börsen ha gått upp som dengjorde . Det bygger på att det finnsframtidstro och att man är beredd att satsa och att dealternativa investeringarna, dvs. att tjäna pengar påpengar, inte är lika attraktiva som de har varit tidiga-re. Låga bankräntor är ett exempel på detta.Det är precis denna omställning av politiken somär nödvändig för att man skall rikta in kraften i eko-nomin på det som skapar nya jobb. Detta innebär atten grund har lagts. Sedan bestämmer vi inte själva.Det betyder att man inte får igenom allt som manönskar. Det får man inte i en fyrpartiregering heller,vilket är mycket väl medveten om.Men däremot kan man inte frånsäga sig ansvaret närväljarna har sagt sitt och tänka att man kan vänta enperiod och i stället söka förtroende. Så låter mansaker och ting gå som de gick under sista kvartalet1994 och en bit framåt och ställer sig vid sidan ochbara tittar på. är inte ett sådant parti. Vi tarverkligheten på allvar.Sedan försöker dra in mig i endebatt om att jag skulle vara någon sorts avhoppare.Sanningen, , är följande. Jag varnämligen med, så jag vet. har förvis-so varit med länge, men det var inte jag som hoppadeav regeringen . Det var ju en hel regering somavgick på kärnkraftsfrågan. Det är ett memento i dag.Det är väl tid nu att lösa det problemet, så att vi slip-per ha det draggande decennium in och decennium uti svensk politik. Det är precis det som vi just nu ef-tersträvar. Det här är ju något som har hämmat heladen svenska samhällsutvecklingen. Därför krävs detpartier som är beredda att ta ansvar i detta avseende.Jag hänvisar, som jag tidigare gjort, till de för-handlingar som pågår i energiarbetsgruppen. Det ärdär som problemen skall lösas, inte uppifrån och ned- som och jag tidigare var överensom.Anf. 28 () replik:Fru talman! Jag tror att alla noterade att jag intefick något svar på den konkreta fråga som jag ställde.För glädjen att få vara med där något händer är OlofJohansson tydligen beredd att acceptera också oänd-ligt upprepade principer för sin politis-ka hållning.Matmomsen var, det är en rätt spridd uppfattning,en ovanligt egendomlig och befängd åtgärd. Ocksåmånga människor, som naturligtvis gläder sig åt attdet blir litet billigare att handla, har förstått att depengarna - - skulle mycketbättre skulle kunna användas i det svenska samhället.Tänk om vi hade fått använda de pengarna till attsänka skatter - något som skapar jobb! Då hade vivarit i en mycket bättre situation. I andra ledet skulleockså den offentliga sektorn ha varit i en mycketbättre situation, därför att resurserna hade växt. Livs-medelsproduktionen är mest subventionera-de bransch. När det gäller att lägga en skattesubven-tion just där hoppas jag att och jaghar samma uppfattning. Jag är i varje fall på just den-na punkt kritisk mot det europeiska samarbetet, därföratt det har låst fast oss i en ännu större subventions-apparat gentemot jordbruket.T.o.m. jordbruksministern själv var ju för en tidinne på att spannmålsodlare, framför allt i ,har fått en orimligt förbättrad ekonomi tack vare dessasubventioner. Men det dröjde visst inte många minu-ter förrän ringde och slog fast att såfick man inte säga. Därefter lade regeringen ned detspåret. Det är klart att vi fått en subventionering avdenna bransch, som sakligt sett och jämfört med hurandra svenskar har det, har blivit orimlig.Det här är naturligtvis inte den allra bästa torgmö-tesfrågan. Det kan jag erkänna, ! Detär klart att det är roligare att prata för något lägrematpriser än för något högre. Men politik får inteformas på ett sådant sätt att man bara tänker på vadsom är lätt att formulera ute på gator och torg. Vimåste säga till människor: är i kris. Vi måsteprioritera de allra viktigaste uppgifterna. Dit hör inteatt göra maten billigare.Anf. 29 Statsminister ()replik:Fru talman! Låt mig ta detta tillfälle i akt för attrikta ett tack till . Hon har varit parti-ledare och arbetat för sitt parti och har för vårdemokrati gjort en arbetsinsats under svåra personligaförhållanden. Hon är värd respekt och ett tack för deninsatsen.Lars sade att man hade skrivit ut endödsdom över liberalismen. Det tror jag ingen vågarsig på. Liberalismen kommer nog att leva som ensamhällsriktning. Vad det handlat om är ju om Folk-partiet är uttrycket för liberalismen i . Det ärväl den debatten som rasar. Vi får väl se vad somhänder där.Detta ger mig anledning att ställa en fråga - LarsLeijonborg säger sig ju ha en socialliberal framtoning- mot bakgrund av den diskussion som rasat i Folk-partiet . Man kritiserar jupartiledningen mycket hårt för att ha lagt sig så näraModeraterna. När nu har hört LarsTobissons vision av den framtida välfärdspolitiken -sänkta skatter och en reducerad verksam-het inom vård, omsorg och utbildning - ställer jagalltså frågan: Är det ett recept som i rege-ringsställning kan tänka sig att stödja?Anf. 30 () replik:Fru talman! Jag tror att alla som hörde och mitt inlägg inser att det som gällt i svenskpolitik fortfarande gäller, näm-ligen att det finns betydande ideologiska skillnadermellan konservatism och liberalism och att vi i Folk-partiet är stolta över att företräda en idétradition somt.ex. innebär en tro på välfärdspolitiken och på att denoffentliga sektorn är ett viktigt instrument för att upp-rätthålla solidariteten mellan människor.Den här debatten har förts . Socialde-mokraterna har sagt: Ni kan aldrig regera ihop. Dendebatten var väl svår. Men jag tycker attden har förändrats på det sättet att vi nu mycket harfacit. Vi vet att folkpartister och moderater möts iförhandlingar, vilka kan vara hårda. Vi har ju vittskilda utgångspunkter, men vi brukar kunna enas omen politik som är mycket bättre för de svaga i dettasamhälle än den politik är som Socialdemokraterna nuför.Bo Könbergs och tid i Social-departementet var en social reformperiod med handi-kappreform, med pensionsuppgörelse, med reforme-ring av en rad sociala system och med framsteg påjämställdhetsområdet - pappamånaden etc. På nästanalla de punkterna har ni antingen försämrat eller kas-tat tvivelsmål om arbetet kan fullföljas.Jag gör bedömningen att det är lättare för oss attfå med på en socialt ansvarig politik ändet är att få med Socialdemokraterna på en politiksom dels är bra för välfärden, dels skapar ett bra före-tagsklimat här i landet.Anf. 31 Statsminister ()replik:Fru talman! Det var klara besked. skallalltså utveckla välfärden tillsammans med Moderater-na. Jag vill bara erinra om hur det gick förra gången.Visst, det är en reformkatalog som kan visas uppfrån . Men, , detvar på kredit. Det var lånade pengar. Det i sin turförorsakade statsfinansiellt kaos. Det i sin tur förorsa-kade skyhöga räntor. Det i sin tur drog50 000 småföretagare i konkurs. Det var företagskli-matet, reformarbetet och välfärdspolitiken ihop medModeraterna!Det är alltså ingen nyorientering från Folkpartietssida. Det är möjligt att de som tvivlar på Folkpartietsförmåga att hävda liberalismen har en poäng. Detverkar vara så när man hör . 32 () replik:Fru talman! Det var ett mycket intressant besked.Det var alltså välfärdspolitiken som skapade Sverigesekonomiska problem. Där har jag emellertid en heltannan uppfattning.Sveriges ekonomiska problem skapades av sam-manbrottet i näringslivet genom mångåriga försyndel-ser , som framför allt Socialdemo-kraterna bar ansvaret för. Det var inte på grund av enambitiös välfärdspolitik som det här landet i förstahand fick problem, utan därför att finansieringen brötsamman.Jag kan lova att skall vi ta ansvar för politiska be-slut framöver, kommer högsta prioritet att ligga på attresurser skapas. Skapas inte resurser - det har vi nulärt oss - är nämligen välfärden det som offras först.Det vill vi socialliberaler aldrig vara med om.Anf. 33 ():Fru talman! Jag tänkte ta min utgångspunkt i detfaktum att vi kommit drygt halvvägs på den här man-datperioden. Vi har ungefär lika mycket tid kvar tillnästa val som vi har förbrukat. Då kan det vara intres-sant att göra någon form av summering av vad somhänt och kanske ännu mer av vad som inte hänt.Det finns en del saker som gör i alla fall mig väl-digt bekymrad. Det finns en uppgivenhet som jag serväxa sig allt starkare hos alltfler människor i . Det tar sig olika uttryck - brev, telefonsamtal,protestlistor och uppvaktningar. Jag var själv i med på en uppvaktning hos socialministernför att föra fram alla de synpunkter och all den orosom jag har fått mig till del på mina resor runt om iSverige.Det handlar väldigt ofta om människor somblir bemötta på ett kränkande sätt i den gemensammasektorn, som väldigt många av oss värnar, människorsom inte får respekt vid sitt besök på ochsom blir behandlade av försäkringstjänstemännen påett sådant sätt att de känner sig djupt kränkta. De fårinte någon rättelse på sina problem och inga svar påsina frågor.Det här har gjort att det börjat växa upp nya kli-entorganisationer i som har till uppgift attfölja med människor till myndigheter och vara ett stödför att människor skall få sina lagliga rättigheter ochskall orka stå emot den massiva byråkrati som möterdem. Det är ett växande fenomen, som jag tycker attregeringen måste se allvarligt på, inte minst med tan-ke på att vi står inför en omarbetning och förändringav socialtjänstlagstiftningen. Jag tror att det här är ettuttryck för en uppgivenhet hos många. Det börjar blien groende vacklan inför förtroendet för folkhemmet.Jag tror att den behandling som många får ledertill att man också börjar tvivla på politiken som verk-tyg och som garant för att människor som inte harmakt och inflytande genom pengar och styrelseposterskall kunna ha någonting att säga till om. Jag vetockså att denna behandling av människor som kom-mer till eller inte utförsav tjänstemän eller tjänstekvinnor som tycker att detär roligt att sätta sig på folk. Det är ett resultat av attmånga som arbetar inom olika verksamheter, ocksåinom sjukvården och äldreomsorgen, är hårt pressadeav ständiga omorganisationer och ständiga bespa-ringskrav av sina chefer, som i sin tur är hårt pressadeav kommunpolitiker som skall hålla budgeten. Dessa isin tur är hårt pressade av det faktum att skulle enmajoritet i kommunen vilja betala för vård, trygghetoch omsorg genom en höjd kommunalskatt får de intedet därför att staten tar de pengarna.I den här karusellen av osynliggörande av politisktansvar, någon form av övervältringsstrategi, uppståren stor förvirring som är mycket allvarlig för demo-kratin. Det finns ingen att rikta sin vrede till. Det finnsingenstans att utkräva ansvar. Förskolläraren går högre tjänsteman, som går till sin politiker, somhänvisar till statskassan där man hänvisar till vad då?Ja, i förlängningen kanske regeringen hänvisar tillEMU-processen och konvergenskraven. Så har vislutit cirkeln och kan gå ut på gator och torg och säga,om vi vill gör det enkelt för oss, att det är EU:s ochEMU:s fel. Men så är det inte. Felet ligger hos denpolitiska ledning som väljer att anpassa sin politik tillde heliga konvergenskrav som föreskriver just dennatyp av balans i finanserna, vilket gör det omöjligt attverkställa beslut som innebär en expanderande ge-mensam sektor och offensiva satsningar på vård,omsorg, utbildning och kultur. Där ligger det politiskaansvaret, och där skall det politiska ansvaret utkrävas.Men har vi tendensen att alla slår nedåt. Ocksåkommunpolitiker, som borde sparka uppåt, sitter ochfilar på att få ned socialbidragsnormerna i stället föratt kräva lagstiftning mot dem som fifflar med skatteroch utvecklar fallskärmar.Det här är en brutalisering av samhällsklimatet,som alltid drabbar dem som inte har möjligheter ge-nom maktpositioner. Det här är en väldigt allvarligutveckling. Det är ett svartepetterspel där individentill slut är den som förlorar och där vi mister respek-ten för de demokratiska institutionerna och det demo-kratiska systemet. Där växer sedan ropen på starkamän.Detta är allvarligt, och jag hoppas att regeringennoga tänker över dessa problem och tar till sig allaprotester och nödrop från människor. Jag har med migett tjockt kuvert som jag fått i uppdrag att lämna övertill , och jag tänker ta mig friheten attgöra det. Han har säkert fått många fler, men jag skallgöra det i alla fall.Det som ändå är optimistiskt i den här utveckling-en är att det faktiskt finns alternativ. De alternativsom finns är också förankrade, tror jag, i den härförsamlingen men framför allt utanför den här för-samlingen. Det finns alternativ. Det går att göra nå-gonting åt den situation som vi har. Det finns ett brettstöd utanför . Det har märkligt nog visat sigatt stödet för en generell gemensamt finansierad ochgemensamt organiserad offentlig sektor i termer avskola, vård, utbildning, kultur, äldreomsorg osv. Det har vuxit hos människor, samtidigtsom den ideologiska debatten och den maktpolitiskadebatten har förts i termer av att det är välfärden somäter upp våra finanser, att vi skall skrota och privati-sera den. Men stödet bland människor i harökat för den här typen av trygghetssystem och välfärd.Det finns ett stort gensvar om vi lägger fram förslagsom har som syfte att komma till rätta med både ar-betslösheten och trygghetsproblemen i samhället.Jag vill ta upp fem punkter som jag tycker detvore nödvändigt och bra att genomföra under restenav mandatperioden.När det gäller vården vet vi att det är stora pro-blem. Det kommer ideligen rapporter, t.ex. i morsehörde vi det på radion, om att det fungerar dåligt. Vivet att pengarna inte räcker till. Det finns svart på vitt- har talat om det i en sjuk-vårdsutredning - att det finns ett glapp på 2 miljarderkronor . Detta måste fyllas. Det handlar inteom att säga nej till nödvändiga reformer eller effekti-viseringar, utan det handlar om att det måste till merpengar, 2 miljarder. Det är helt möjligt att klara dettainom ramen för en balanserad budget. Det förutsätteratt vi har värnskatten kvar, och det hoppas jag att vi äröverens om, krävs också ett tillskott av pengar,särskilt i kommuner där det finns många flyktingaroch invandrare och som har växande problem, vilkavi måste göra någonting åt för att komma till rättamed segregationen men också för att höja kvaliteten iskolan.Vi behöver en ordentlig debatt om bildningens rolloch det kunskapslyft som behövs i Sverige.Jag tänker på bostadsbidragen. Om vi behållervärnskatten finns det ett utrymme för att höja dem förde sämst ställda pensionärerna och för barnfamiljermed låga inkomster. På det sättet kan också den in-hemska efterfrågan ökas.Det gäller frågan om kortare arbetsdag, som är enmycket viktig strukturell fråga, . Ar-betsmarknaden står inför stora förändringar som intebara beror på den ekonomiska utvecklingen utanockså på den tekniska utvecklingen. Strukturella för-ändringar skall genomföras med strukturella reformer.Arbetstidsförkortning är en sådan förändring.Det har redan skett en arbetstidsförkortning, menen mycket brutal sådan. En halv miljon människorstår utan arbete som de som har arbete arbe-tar heltid plus övertid och sliter ut sig. Det är en formav arbetstidsförkortning, ett sätt att dela på syssel-sättningen, som vi inte har fattat något demokratisktbeslut om, som slår ut människor och marginaliserarstora grupper och som i förlängningen innebär ökadekostnader för staten. Jag förordar en annan typ avarbetstidsförkortning, nämligen en demokratisk ochhuman sådan. Vi skall dela på den sysselsättning somfinns.Växjömodellen, som faktiskt är ett initiativ frånvänstern i , har visat sig vara väldigt bra. Mångapolitiska partier stöder den och fackföreningsrörelsenär intresserad av den. Vad som krävs är initiativ frånregeringen och tillskjutande av pengar så att också desom har låga löner kan omfattas av arbetstidsförkort-ningen. Det ger inte fler nya jobb, men det ger flermänniskor arbete och egen lön att leva på. Det gervärdighet och är samhällsekonomiskt mycket klokt.Den femte frågan gäller miljösatsningar. Det be-hövs investeringar i miljöomställning, och det behövsmycket mer än vad som har gjorts. Efter valet1994 kom vi överens med regeringen om 200 miljo-ner kronor till en miljöpott. Den tog slut fort. Detfinns ansökningar som motsvarar över 4 miljarder ochde innebär nya och framtidsinriktade jobb. Där behö-ver vi sätta i gång.Det innebär att vårt alternativ kräver en större ochstarkare gemensam sektor och större investeringar imiljöomställning. Utrymmet för privat konsumtionblir därför mindre, vilket i sin tur innebär att det ärviktigt att det blir en rättvis fördelning så att de somhar för litet får mera och så att de som har för mycketskall vara med och bidra.(Applåder)Anf. 34 MARIANNESAMUELSSON (mp):Fru talman! Det finns en saga sompåminner mig om politik. Minns nimannen som skulle låta sy upp en ny kostym? Hangick till skräddaren som lovade att göra det. När hankom tillbaka sade skräddaren: Det blev ingen kostym,det blev en rock. Nästa gång hade det blivit ett parbyxor. Sedan blev det en väst, en vante och en tumme.Till sist bidde det ingenting.I politik är det som i sagan omskräddaren.