prot · GK0983 · 1997-03-21 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1996/97:83Fredagen den 21 marsKl. 9.00 - 13.5514.30 - 14.33Det justerade protokollet beräknas utkomma ------------------------------------------------------------------1 § Meddelande om fördröjda svar på interpel-lationerTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1996/97:242Till riksdagenInterpellation 1996/97:242 om ar-betsmarknadspolitiska insatser inom kulturområdet.Interpellationen kommer att besvaras torsdagenden 10 april.Skälet till dröjsmålet är att har påskup-pehåll.Stockholm den 19 mars 1997Margareta WinbergInterpellation 1996/97:239Till riksdagenInterpellation 1996/97:239 av omutvecklings- och produktionscentrum på elektroni-kområdet i Norrköping.Interpellationen kommer att besvaras torsdagenden 10 april 1997.Skälet till dröjsmålet är att det inte finns någonannan lämplig tid.Stockholm den 18 mars 1997Anders SundströmInterpellation 1996/97:240Till riksdagenInterpellation 1996/97:240 av omregionala skillnader.Interpellationen kommer att besvaras torsdagenden 10 april 1997.Skälet till dröjsmålet är att det inte finns någonannan lämplig tid.Stockholm den 18 mars 1997Anders SundströmInterpellation 1996/97:235Till riksdagenInterpellation 1996/97:235 av Per () omstatens kostnader för sekelsskiftesomställningen.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den8 april 1997.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning och på-skuppehåll.Stockholm den 19 mars 1997FinansdepartementetNils DexeInterpellation 1996/97:245Till riksdagenInterpellation 1996/97:245 av ()om åtgärder mot valutaspekulation för att underlättalönebildningen.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den8 april 1997.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning och på-skuppehåll.Stockholm den 19 mars 1997FinansdepartementetNils Dexe2 § Svar på interpellation 1996/97:231 om poli-svåld mot unga kvinnorAnf. 1 Justitieminister ():Fru talman! har ställt två frå-gor till mig med anledning av en händelse i Stock-holm då flera unga kvinnor skadades isamband med ett polisingripande under en demonst-ration.För det första frågar om jagtänker försäkra mig om att denna händelse utredsgrundligt.Som väl vet kan jag inte utta-la mig om enskilda fall som är föremål för rättsligprövning. Utan att på något sätt kommentera denhändelse interpellation hänför sigtill vill jag dock betona att all form av polisbrutalitetär oacceptabel. Och självfallet är varje enskilt fall avpolisiärt övervåld ägnat att väcka upprörda känslor.Polisens exklusiva rätt att bruka våld är reglerad ipolislagen (SFS 1984:387). Våldsanvändningen fårnaturligtvis endast tillgripas när inget annat hjälperoch när det är försvarligt med hänsyn till omständig-heterna i det enskilda fallet.Brottsanmälningar mot anställda inom polisenskall hanteras på ett särskilt sätt. En sådan anmälanskall alltid lämnas direkt till åklagare som beslutarhuruvida förundersökning skall inledas och som i såfall också leder förundersökningen.För det andra frågar om jagavser att vidta någon åtgärd för att stoppa brutalitetenfrån polisväsendet.Under 1996 noterades i 201 anmäl-ningar mot polismän med påstående om för kraftigvåldsanvändning. Antalet är förhållandevis måttligtmed tanke på den stora mängd ingripanden som gjor-des.Rent generellt vill jag säga att vi har en väl funge-rande poliskår i . Polisarbetet är mycket krä-vande. Polisen måste ibland med mycket kort betän-ketid fatta beslut som är helt avgörande för den en-skilde. Den enskilde polismannen arbetar ofta i miljö-er på samhällets baksida där även en rutinerad poliskan bli illa berörd eller provocerad. Detta skall denenskilde polismannen klara av utan att överreagera.Jag är övertygad om att den svenska polisen i de allraflesta fall gör en riktig avvägning vid sina ingripan-den. I de få fall där en polisman kan misstänkas förövervåld skall naturligtvis en utredning göras ochpolismannen straffas om det visar sig att han är skyl-dig.Polishögskolan arrangerar en särskild utbildning iyrkesetik som i första hand syftar till att utbilda in-struktörer som sedan skall sprida kunskaperna inompolisorganisationen. Jag utgår från att även våldsan-vändningen berörs i det sammanhanget.Riksåklagaren och har den 30oktober 1996 uppdragit åt f.d. biträdande riksåklaga-ren Axel Morath att leda en utredning av det internakontrollsystemet inom bl.a. polisväsendet. I uppdragetingår att kartlägga och utvärdera det nuvarande sys-temet. Brott och andra missförhållanden inom verk-samheten skall kunna förebyggas och upptäckas. Iuppdraget ingår också att granska formerna för hand-läggningen av interna brottsutredningar och läggafram förslag till de förbättringar som kan anses nöd-vändiga.Jag avvaktar resultatet av denna utredning som be-räknas vara klar under våren.Anf. 2 ():Fru talman! Jag tackar för svaret och vill göra någ-ra kommentarer.Jag är, som justitieministern framhåller i sitt svar,väldigt medveten om att justitieministern inte kanuttala sig i enskilda ärenden som är under rättsligprövning. Men vi måste kunna resonera om saken. Vimåste kunna resonera om en händelse av det här sla-get. Jag kan i alla fall inte avstå från att kommenteravad som hände och vad som egentligen var upphovettill interpellationen.Jag har en mycket klar uppfattning om vad somhände, och den har jag fått genom samtal med vittnen- dels demonstranterna själva, dels förbipasserandesom egentligen inte hade "någonting med saken attgöra". En del av en demokratisk process är också måste ifrågasätta polisens utövande av sin funk-tion i sådana här fall.Det handlade alltså om ett femtiotal unga och äld-re kvinnor, utan att kategorisera på något sätt, somgick ut och manifesterade rätten till kvinnofrid. Motden här demonstrationen svarade en polisinsats medkravallutrustad polis, ingen förvarning, inringning avdemonstranterna på en bakgata och ett kraftigt över-våld, vilket nu skall utredas.Det jag anser vara särskilt allvarligt är att vaktha-vande vid - jag behöver inte ta upp hansnamn här - i en tidningsintervju har sagt att den ungaflicka som drabbades värst, som fick uppsöka sjukhusefter det att polisen själv ringt efter ambulans, ramlatoch slagit sig i gatan. Här börjar man bli mörkrädd!Om man inte kan få en riktig utredning blir falletallvarligt.Justitieministern hänvisar i sitt svar till det ringaantalet anmälningar - 201 . Då vill jagsärskilt framhålla den sista delen av texten i min in-terpellation, nämligen den som inte var en fråga utanhandlade om medborgares utsatthet vid övergreppfrån polismakten. Här är det inte 201 anmälningarsom är den intressanta siffran utan det stora mörkerta-let - eller lilla mörkertalet; vilket vet vi inte. Men låtmig ta några fall som jag personligen är bekant med.Den 25 maj 1993 slås chilenska demonstranterned vid ett statsbesök. Ingen av demonstranterna ärbeväpnad och ingen har tillgripit våld, men det resul-terar i brutna ben och hjärnskakningar.På Engelbrektsdagen 1992 är nynazister ute ochdemonstrerar på gatorna. En medelålders kvinna sertvå kravallutrustade poliser slita ned en tonåring pågatan och ingriper genom att hålla fast en polismansarm när han slår med batong mot den liggande ton-åringen. Det här resulterar i att kvinnan, som självinte är särskilt storvuxen, slits ned på gatan och blirsparkad i ryggen av en polisman.År 1995 blir en kvinnlig motdemonstrant till ennynazistisk organisation illa biten av en polishund ochfår bestående men. Skadorna dokumenteras på akut-mottagningen. Händelsen anmäls - jag vill påpeka atti det här fallet var jag själv med och följde med denperson som gjorde anmälan - men fallet utreds inte.Det här är ett stort problem. Fallen utreds inte or-dentligt. Det var därför jag ville fråga ministern: ministern att försäkra sig om att det här verkligenutreds?Nu har sammanlagt åtta anmälningar inkommitmot just det här enskilda fallet, och det är också JO-anmält. En intressant del är att man här söker se omenskilda polismän skall straffas, om man skall straffade tre poliser som attackerade just den här flickan -eller om hon nu slog sig i gatan, vilket polisen hävdari rapporten.Man måste kunna och våga ifrågasätta insatsensom sådan. Insatsen som sådan är en del av polisensfunktion, och den måste vi kunna diskutera.Jag har också förståelse för att ministern väljer attavvakta en utredning. Men jag och de som någongång har råkat ut för övervåld känner oss inte lugnadeav svaret att polisorganisationen i stort sett är bra ochatt anordnar en särskild utbildning iyrkesetik. Det är inte tillräckligt om vi skall våga tatag i den här frågan på allvar.Anf. 3 ():Fru talman! Jag tycker att justitieministerns svar ärmycket bra och jag är tacksam för det. Men jag skullevilja ha några frågor ytterligare belysta.Det står att all form av polisbrutalitet är oaccepta-bel och att våldsanvändning naturligtvis endast fårtillgripas när inget annat hjälper. Detta är något somborde vara självklart. Men att döma av de exempelsom har visat - och jag har fåtttrovärdiga vittnesmål om händelserna - ärdet alldeles uppenbart att polisen inte på något sättvar hotad. Jag vill gärna att justitieministern förklararför oss när sådant här våld är möjligt. Jag trodde förmin del att det bara var när polisen själv var hotadoch att det var något sorts självförsvar innan man gårtill angrepp och direkt slår och misshandlar folk. Vihar ingen kroppsbestraffning i detta land.Sedan säger justitieministern något svävande atthon utgår från att även våldsanvändningen berörs iden yrkesetiska utbildningen vid Polishögskolan.Jag har två frågor. För det första: Vem håller idenna utbildning på politiskt ansvarigt håll? Är detJustitiedepartementet eller ?För det andra: Kommer justitieministern att för-säkra sig om och inte bara utgå från att de här frågor-na tas upp?Anf. 4 Justitieminister ():Fru talman! säger att de åt-gärder som vidtas i form av utbildning i yrkesetiskafrågor och den översyn av det system vi har för attutreda påståenden om övergrepp från polisens sidainte är tillräckliga. Jag tycker att det är viktiga åtgär-der, både frågan om utbildning och att säkerställa attvi har ett system för kontroll och utredning av poli-sövergrepp. Jag anser därför att den utredning sompågår är mycket angelägen. Jag undrar vad ElisaAbascal därutöver tycker att man borde göra.Birgitta tar upp frågan i vilken ut-sträckning polisen får använda våld. Det är en mycketcentral fråga för polisen. De grundläggande reglernafinns i polislagen. Därutöver är det naturligtvis engrannlaga uppgift för polisen att systematisera ochanalysera situationer där våld får vidtas. Det handlarsom jag sade om att våld får användas som en ytterstaåtgärd för att t.ex. säkerställa ordningen i samhället,för att skydda människor eller egendom. Men manmåste i första hand vidta alla andra möjliga åtgärderinnan man tillgriper våld. Det är de principer somligger i botten för polisens agerande. Det är polisensom måste använda sitt omdöme när man tillämpar dehär reglerna.Utan tvivel visar de händelser av olika slag somförekommer att polisen misslyckas att göra den bästaavvägningen. Man överreagerar i situationer. Det äroerhört viktigt att varje sådan situation utreds, och ingriper och reagerar på dem som inte har till-lämpat de regler vi har på det sätt vi vill att de skalltillämpas i vårt samhälle.Den utbildning som bedrivs sköts av Polishögsko-lan. Det är en ganska omfattande utbildning. Det ärmånga människor som genomgår den. Senast underhösten är det 70 instruktörer som har gått en utbild-ning som varar . Det är en ganska grund-lig genomgång, och den handlar om att ta tag i defrågor som gäller värderingar, hur man hanterargruppsituationer och hotsituationer. Jag tror att den ärmycket värdefull, bl.a. när det gäller att hantera situa-tioner där det är fråga om att snabbt reagera på ettadekvat sätt, men inte att överreagera.Jag har ingen anledning att tro att den här utbild-ningen inte fyller den funktion som den är avsedd attgöra. Jag vet att det finns en fortgående diskussioninom polisen om hur man, bl.a. genom utbildningsin-satser, skall kunna höja förmågan hos polisen atthantera situationer där det finns risk för att polisenöverreagerar. Det här tror jag är mycket centralt ipolisutbildningen. Det är också en fråga som hanterasinom ramen för den nya polisutbildning som vi hållerpå att sjösätta.Anf. 5 ():Fru talman! hölls en debatt i riksdagenom polisfrågor och polisärenden. Där påpekade vibl.a. i en motion att man borde förändra utrednings-förfarandet. Som vi kan konstatera mot bakgrund avdet här och andra fall är det två saker som är mycketviktiga att analysera. Det ena är den enskilde medbor-garens möjlighet att agera. Hur upplever man sinsituation när man skall anmäla polisen? Jag hoppas attjustitieministern förstår att det här är ett oerhört käns-ligt läge för en medborgare. Det är inte alla som ensvet vad JO är för någonting, tyvärr.Det finns också en stark laganda inom polisen,som gör att vi får polisrapporter som säger att männi-skor slår sig själva eller att man ingenting såg. Deträcker att slå upp Stockholmsbilagan av från . På s. 3 hittar man tre fall därpoliser är föremål för brottsutredning.Den andra delen som jag tycker att det är viktigtatt titta närmare på gäller utredningsförfarandet. Jus-titieministern frågade vad jag tycker att man bordegöra i stället. Jag tycker framför allt att man inte skallkoncentrera sig på att utreda brott som begåtts avenskilda polismän och enbart se det som en överreak-tion i en pressad situation. Man skall undersöka insat-serna som sådana. I det fall som jag pratar om, somjag fortfarande har förståelse för att justitieministerninte kan kommentera, var det insatsen som sådan somvar ett övervåld. Att några blev extra illa skadade kaninte innebära att endast just de polismän som slogextra hårt straffas, utan det gäller insatsen som sådan.Då måste man ställa sig frågan: Hur kan sådana insat-ser förekomma inom polisen?Den andra frågan gäller mörkertalet. Det finns 201anmälningar, men hur många människor anmäler inte?Varför är det ofta demonstranter som upplever att dehar blivit illa behandlade av polisen?Utbildning är förstås centralt, självklart. Men detmåste finnas andra möjligheter och kanske andra sättatt kontrollera polisens maktutövning. Polisen har enunik position i samhället, att försvara svenska lagar,och de får ta till våld, vilket gör att man kanske bordeha en annan kontroll och en annan möjlighet att ageranär sådana här saker inträffar.Ett annat problem är att i en rättegång är trovär-digheten mycket större när det gäller polismannensuppfattning än när det gäller t.ex. en demonstrant elleri vissa fall människor som kan befinna sig i samhälletsnedre del. Jag känner till ett fall med en mentalpatientsom har sagt sig bli illa behandlad.Det är de här frågorna som jag tycker att det finnsett politiskt ansvar för att utreda. Jag har inte på någotsätt avsett att justitieministern skulle ingripa i just dethär fallet. Det skall prövas. Det är utredningsförfaran-det jag avser, om man skall granska enskilda polis-mäns agerande som överreaktion och framför alltvilken situation den enskilde medborgaren har. Är denuppfattning man har om kontrollen och möjlighetenatt hävda sin rätt verkligen tillräcklig när det gällerövergrepp från polisen?Anf. 6 ():Fru talman! Jag skulle önska ännu litet mer kon-kreta exempel från justitieministern på när det skullekunna vara motiverat med fysiskt övervåld från po-lismännen. Är det t.ex. motiverat om en person elleren grupp har slagit sönder en ruta och man kanske kanbefara att de är på väg att slå sönder en annan ruta?Är det ett motiv för polisen att gå på individerna ochslå dem i huvudet så att de blir medvetslösa?Att bevara ordningen, som justitieministern sade,skulle kunna tolkas så. Bryter man mot en lag, somdet helt uppenbart är, man får naturligtvis inte slåsönder fönsterrutor, kan man direkt få ett straff genomatt polisen slår en.Det är min erfarenhet att polisennaturligtvis måste kunna försvara sig om den blirangripen, och det är då den har möjlighet att avvärjanågot genom att inte vara helt försvarslös. Men är detså enligt svensk lag att polisen har möjlighet att gå inoch direkt kroppsligen skada personer som hotarordningen?Och vidare: Vilket departement har ansvar förutbildningen? Är det eller Ut-bildningsdepartementet? Kommer justitieministern attpersonligen se på denna läroplan och kanske undersö-ka hur utbildningen går till, så att den här sortensfrågor verkligen kommer upp?Anf. 7 Justitieminister ():Fru talman! anser att förfa-randet borde ses över, och det görs ju. Därför anserjag att önskan därvidlag är till-godosedd. Det är det som tidigare biträdande Riksåk-lagaren har till uppgift att göra.Elisa anser också att det inte är denenskilde polismannens agerande som är intressantutan insatsen som sådan. Jag delar inte den uppfatt-ningen. Jag anser att det i allra högsta grad är intres-sant att utreda hur den enskilde polismannen har age-rat i det faktiska fallet. Givetvis är det också av bety-delse att granska hur polisen använder sina resurser isamband med att insatser av olika slag blir aktuella,och om man gör avvägningar och inte avsätter resur-ser för sådant som man inte anser vara värt att slösaresurser på, eller om så inte sker. Det är en uppgift förhögre befäl att styra polisens resursanvändning så inte ägnar sig åt sådant som inte är väsentligt.Det är naturligtvis en väsentlig uppgift för polisen attt.ex. förhindra olagliga demonstrationer.Birgitta vill att jag skall exemplifierahur tillämpningen av den lagstiftning vi har ser ut. Jagvill inte göra det, , av det skälet attjag inte kan sträcka mig längre än att läsa innantill urdet regelverk som statsmakterna fastställt för polisen.Därutöver är det polismyndigheten som inom ramenför sin myndighetsutövning avgör vad den lagstift-ningen ger polisen för möjligheter. Polisen har envägledning i den praxis som har utvecklats, bl.a. ge-nom JO:s tillsyn över polisen, för hur, var och undervilka förhållanden man kan tillgripa våld. Det är intemin uppgift som justitieminister att på något vis bidratill denna praxisbildning. Jag måste avstå från det.Birgitta andra fråga gällde vilket de-partement som ansvarar för utbildningen av polisen.Det är . Det är också vi på Justi-tiedepartementet som har ansvaret för genomförandetav den förändring av polisutbildningen som är pågång.Anf. 8 ():Fru talman! Jag tycker också att det är oerhörtviktigt att titta på den enskilde polismannens ageran-de. Jag menade inte något annat. Men risken är attsituationer reduceras till att en skyldig pekas ut, omman nu hittar någon sådan, och att skulden hänförs tillenskilda "rötägg" eller en enskild polisman som tap-pat besinningen. Då blir det den som slog hårdast, omman skall vara litet drastisk, som blir dömd och får ståsom ansvarig.Men jag menar att en insats, t.ex. mot en gruppobeväpnade kvinnor som sjunger och skanderar slag-ord för kvinnofrid måste ses ur ett vidare perspektiv.Är det möjligt att t.ex. döma någon för att insatsen sågut som den gjorde? Jag förstår att inte kan kommentera det enskilda fallet,men jag hoppas att justitieministern i alla fall förstårvad jag är ute efter. Är det en enskild polisman, densom slog hårdast, som skall bära hundhuvudet, ellerkan man kritisera insatsen som sådan? Och om mankan kritisera insatsen som sådan måste man ocksåkunna ifrågasätta hur sådana insatser kan ske inompolisväsendet och hur en grupp poliser kan bestämmasig för att agera på ett visst sätt. Då handlar det inteom att man tappar besinningen och slår för hårt - dethandlar om någonting som antingen har satts i systemeller som försiggår i det tysta.Jag tycker förstås att det är väldigt bra att det härutreds, och jag hoppas att dessa frågor tas upp och tar hänsyn till den situation som jaghar påtalat här och svårigheten för den enskilde atthävda sig mot polisväsendet. Eftersom jag har per-sonliga erfarenheter från människor som står migmycket nära som har drabbats oerhört hårt av poli-svåld har jag också en förhoppning om att man kan tadessa människor på allvar.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellationerna 1996/97:194 och197 om vårdköernaAnf. 9 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om rege-ringen har för avsikt att få ned köerna till den nivåsom rådde samt om jag är beredd attföreslå att ta tillbaka nedskärningarna av de pengarsom gått från försäkringskassorna till landstingen ochi stället föreslå en ökning av dem. frågat mig vad jag avser göra för att komma tillrätta med de växande vårdköerna samt om statenkommer att medverka till ökade ekonomiska resursertill vård och omsorg. Jag väljer att besvara interpella-tionerna i ett sammanhang.Låt mig inledningsvis konstatera att långa vänteti-der till medicinskt motiverade behandlingar aldrig kanoch får accepteras. Av den s.k. Dagmaröverenskom-melsen för framgår också att den gemensam-ma ambitionen för staten och sjukvårdshuvudmännenär att korta vårdköerna inom alla områden, dvs. intebara inom de områden som omfattades av den tidigarevårdgarantin.Av Landstingsförbundets uppföljning av vänteti-derna för de tolv behandlingar som omfattades av dentidigare vårdgarantin framgår att antalet patienter påväntelista ökade liksom antaletpatienter som väntat mer än , detta trotsatt antalet insatser ökade i förhållande till år 1995.Produktionen 1996 motsvarade också i stort den årli-ga produktionen . De ökadeväntetiderna beror således inte på att färre behand-lingar utförs än tidigare utan på att behoven ökattill följd av en åldrande befolkning. Den medicinsk-tekniska utvecklingen har också gjort att alltfler kanbehandlas. Av uppföljningen framgår också att vänte-tiderna varierar kraftigt över landet och också inomsamma landstingsområde. Vi vet också att mångapatienter väljer att vänta litet längre för att få bli be-handlade vid det egna sjukhuset hellre än att bli be-handlade vid en annan enhet.I syfte att öka produktionen, höja kvaliteten ochstärka patientens ställning är staten och sjukvårdshu-vudmännen överens om att en rad åtgärder bör vidtas.För det första måste patientinformationen utveck-las. En förutsättning för att patienten aktivt skall kun-na delta i beslut om den egna vården är att det finnsjämförbar information om bl.a. kvalitet, tillgänglighetoch väntetider. Ett brett utvecklingsarbete för attförbättra patientinformationen har inletts.För det andra måste vården i ökad utsträckning ut-formas i enlighet med den bästa kunskap som finnsom såväl gamla som nya metoders effektivitet ochresultat. Utarbetande av nationella riktlinjer fyller hären viktig funktion liksom tillsyn, uppföljning ochutvärdering. Likaså måste lokala utvärderingssystemför att dokumentera verksamhetens ändamålsenlighetarbetas fram och etableras hos sjukvårdshuvudmän-nen.För det tredje måste ledarskap och organisationutvecklas. Ledare måste rekryteras och tränas för attkunna leda och ta till vara alla medarbetares kompe-tens. Vidare behöver den nuvarande personal- ochorganisationsstrukturen ses över i syfte att stödja denkunskapsutvecklande arbetsplatsen.För det fjärde måste informationsförsörjningen ut-vecklas och ny informationsteknologi introduceras föratt uppnå en hälso- och sjukvård som i ännu högregrad än är patientorienterad och kunskapsbase-rad.För det femte måste samverkan mellan de olikasjukvårdshuvudmännen stärkas för att öka patienter-nas valfrihet och minska köer och väntetider.Enligt min mening behövs det således en kombi-nation av olika åtgärder för att väntetiderna varaktigtskall bringas ned och för att hälso- och sjukvårdenskall ha en god tillgänglighet när det gäller alla be-handlingar.Vad gäller fråga om statenkommer att medverka till ökade resurser till vård ochomsorg är mitt svar ja. Regeringen har för avsikt attpresentera sin bedömning vad gäller hälso- och sjuk-vårdens resurser i den ekonomiska vårpropositionensom lämnas . I detta sammanhangkommer också förslag att lämnas om hur medlen skallanvändas för att främja samverkan mellan olika aktö-rer och höja kvaliteten och tillgängligheten i vården.Anf. 10 BO ():Fru talman!