prot · GK09118 · 1997-06-11 00:00:00 — har vi från södraSverige ett flertal färjeförbindelser med . De härrederierna erbjuder ett weekend-paket. I det ingår tvånätter i hytt och två frukostar, och det kostar 450 kr.Den som fortfarande vill röka och som vill fortsättaatt betala vad det kostar, kan åka på den här resan iprincip gratis. Det pris man betalar för en limpa ciga-retter i motsvarar vad den här resan kostar. Jagtror inte, fru talman, att det är höjden av smartness.Fru talman! Vi har i säkert Europasdyraste bensin. Vi har kanske högsta kostna-der för vin, öl och annan alkohol. sademan i ett TV-program att vi kanske har de högstahyrorna i . Vi har en arbetslöshet som i alla falli jämförelse med den vi hade i för ett antal årsedan är unik. Och vi har faktiskt inte längre någotsocialt skydd som vi kan skryta över.Fru talman! Min fråga blir: Vad är det för poängatt gå efter kartan, när kartan inte längre överens-stämmer med verkligheten? Jag tror att det är viktigtför som nation, för vår ekonomi, att vi försö-ker anpassa oss till den verklighet som faktiskt finns ialla andra länder i . Gör vi inte det riskerar viatt det som vi kallar för kris kommer att aktuali-seras inom en inte alltför lång tid.Anf. 140 PER ():Fru talman! En lång dags debatt är på väg motnatt. I fråga om jobben och kampen för dessa börjadenatten för tyvärr för länge sedan. De flestaminns säkert hur socialdemokratin när det begav det senaste valet lovade svenska folket att det somdefinierades som den öppna arbetslösheten på ett årskulle pressas ned till 5 %.Naturligtvis sades det inte ett ord om att dettaskulle ske på något annat sätt än att den totala arbets-lösheten skulle följa med nedåt i samma takt.Nu framträder ett dystert facit av des-sa vallöften och den socialdemokratiska politiken iriktigt tydlig dager. Det står illa till med jobben iSverige. Det står illa till med alla de människor somförvägras möjligheten att få utlopp för sina ambitioneroch sin kreativitet. Det står illa till med det som dessamänniskor skulle kunna bidra med, och också medlandets samlade ekonomiska styrka. Det står illa tillmed den sociala stabilitet som kräver att människorhar möjlighet att finna en egen konstruktiv försörj-ning. Socialdemokraterna bär på en mycket tung eko-nomisk och social ryggsäck.Låt mig, fru talman, i den här debatten utgå fråntre uppsättningar siffror. De är inte många, men de ärtydliga nog att för att illustrera den utsatthet somSverige befinner sig i.De två första uppsättningarna hämtar jag från denSCB-undersökning som publicerades bara för någradagar sedan. Den första uppsättningen uppgifter sä-ger, dystert men tydligt, att under detta århar inneburit ett rekord i arbetslöshet jämfört medmotsvarande månad i historisk tid. efter det attsocialdemokratin lovade att pressa ned den öppnaarbetslösheten till slår alltså månadför månad rekord i arbetslöshet.Om jag också skulle skicka med en liten stickfrågai detta sammanhang till skulle den lyda:Föresvävar det inte er centerpartister, somunder gjort det till en huvudfråga attbli ense med socialdemokratin, att det är något i den-na politik som inte fungerar?Den andra uppsättningen siffror är på sitt sätt ännutydligare. Det är de siffror - återigen enligt sammaSCB-undersökning - som säger, inte hur hög arbets-lösheten är, men hur många arbetstillfällen Sverigehar tappat . Det dystra facit idetta hänseende är att tappat litet drygt 50 000 jobb om året.Jag hör redan repliken från socialdemokraterna,nämligen att det var efter de eländiga borgerliga åren.Låt mig påminna om att de 50 000 jobb somhar tappats följde efter enperiod när jobben faktiskt blev fler. 1994 var Sverigepå väg upp. Då skapades det arbeten som kunde sättamänniskor i jobb och ge nytt välstånd. Ett av de år som sedan följde har avstatsministern fått namnet Det förlorade året.Drygt 50 000 jobb har alltså försvunnit desenaste 24 månaderna.Den tredje uppsättningen siffror vänder blickenframåt, från detta dystra facit, för att försöka skapaoss någon föreställning om vad vi har att vänta ossunder åren framöver. Det visar sig då att fram till år2000 - som regeringen själv säger är det år mot vilketdess nuvarande insatser skall mätas - skall den sam-lade arbetslösheten pressas ned med . I dagär den , och , dvs. , är denlitet . Man skiftar visserligen de konton påvilka arbetslösheten bokförs. Människor kallas nå-gonting annat än de kallades eller1996. Men arbetslösa är de likväl, förvägrade möjlig-heten att ge sin produktiva insats till samhället och tillsin egen personliga försörjning.Detta är riktigt illa. Att det är illa historiskt må va-ra, om det fanns något litet ljus i änden på tunneln,men trots den s.k. högkonjunktur som inte minst fi-nansministern här tidigare i debatten har skrutit omblir det inga nya arbeten för människor att utnyttja försin personliga utveckling och egen försörjning.Tydligare än så kan haveriet i en ekonomisk stra-tegi inte gärna illustreras. Vad hjälper det om manhävdar att man har sanerat samhällsekonomin med80-90 miljarder kronor i skattehöjningar, om man hargjort det till priset av att hundratusentals människorförvägras möjligheten till ett ordentligt, hederligtarbete?Det Socialdemokraterna nu försöker gottskriva sigkommer i själva verket att visa sig vara en ekonomiskoch social bumerang för det svenska samhället, enbumerang som Socialdemokraterna och - som jagantydde förut med tillägget "tyvärr" - och Centerpar-tiet bär ansvaret för.Det finns, fru talman, två grundläggande problem ivilkas orsaker man kan söka svaren på det som Sveri-ge brottas med. Det första problemet diskutera-des åtskilligt i den debatt som föregick denna, nämli-gen att arbete i kostar för mycket. Men detberor, nota bene, inte på att lönerna i är förhöga - det är inte där problemet ligger. Tvärtom lig-ger lönerna i i internationell jämförelse intealls märkvärdigt högt för många yrkeskategorier.Problemet är att kommuner, landsting och stat utöverlönerna dessutom lägger på sina anspråk, på en nivåsom däremot ligger i den absoluta världstoppen. Till-sammantaget blir arbetet därmed för dyrt. Det blir detframför allt för de människor som har de allra störstasvårigheterna att bära denna höga kostnad. Det är intede mest högkvalificerade som slås ut från den svenskaarbetsmarknaden, utan det är de som har den minstaförmågan att bära kostnader av det slag som riksdag,landsting och kommunfullmäktige anser att det ärmoraliskt försvarbart att lägga på dem.Jag har i frå-gat vari moralen ligger att man man slås utfrån arbetsmarknaden, ut i bidrag, anses kapabel attbidra med i skatt av den samlade löne-kostnaden. Vari ligger moralen att människor med sålåg betalningsförmåga skall anses behöva betala såmycket? Det verkliga priset för denna moral är dess-utom att de inte får behålla det jobb som de annarsskulle ha kunnat glädjas åt och som samhället skulleha haft nytta av att de utfört.Det andra problemet är att arbetet är för svårt attorganisera. Låt mig klargöra att detta inte har någon-ting att göra med en diskussion om vad som möjligenen gång skulle kunna tänkas vara en rimlig ordningnär det gäller arbetets organisation och förhållandenapå arbetsmarknaden.Vad jag vill fråga är om det är rimligt att anta attregler och förhållanden som introducerades på ar-betsmarknaden under ett ekonomiskt, socialt ochstrukturellt skede skall anses automatiskt vara giltiganär dessa villkor förändras och omvärlden utsätterSverige för nya utmaningar. Mitt svar är att de som inostalgi drömmer sig tillbaka till segrar som en gångvunnits gör klokt i att betänka att nostalgin är enhuvudorsak till att så många människor förvägras sinrättmätiga plats på arbetsmarknaden.Bankekonomen, och åtminstone tidigare social-demokraten, skrev i densocialdemokratiska idétidskriften om hur vi iSverige tenderade att underskatta kraften i den om-vandling av arbetsmarknader och ekonomi som liggeri globaliseringen, att vi hade en tendens att underskat-ta kraften i den konkurrens utsätts för frånländer som vi tidigare knappt vant oss att stava till.Jag tror att hade alldeles rätt. Vi tenderaratt underskatta kraften i de nya villkoren och därmedunderskatta behovet av vår egen förändring.Vad jag nu talar om har ingenting att göra med detsom man brukar få höra som motanklagelse, nämligenatt moderater och andra som talar slikt språk skullevilja göra människor utsatta på arbetsmarknaden. Vadvi talar för är en förändring som gör att de över huvudtaget får en chans att finna en plats på den arbets-marknad som de stängs ute från. Den värstaotrygghet en människa kan drabbas av är otrygghetenav att förlora sitt arbete. Uppåt en miljon människorhar drabbats av detta i dag.För några dagar sedan avslutades den socialdemo-kratiska europeiska kongressen i . Några avoss som hade möjlighet att åtminstone på TV följa detvå s.k. huvudanförandena fick oss en liten tankestäl-lare om vad som händer i den socialdemokratiskaeuropeiska idévärlden, mellan traditionalisten iFrankrike och den som tvivelsutan är på väg att nyda-na åtminstone sitt parti, nämligen i Eng-land.Det intressanta med - om jag för stun-den ber att få lägga premiärminister till deideologiska handlingarna - är att han gick till val påett uttryckligt löfte om att behålla de föränderligalagar som tidigare av konservativa regeringar hadeintroducerats i . Uttryckligen skulledenna arbetsmarknadspolitik, som av svenska social-demokrater utmålas som asocial, föras vidare i ett nyttlaboursamhälle. Det är inte nog med det, utan somvillkor för att skriva på ett sysselsättningskapitel i deneuropeiska unionens nya fördrag uttalade sig TonyBlair dessutom för att det så förhatliga uttrycket flex-iblare arbetsmarknad skulle skrivas in i fördraget.Min fråga till dagens socialdemokrater är var detär som Blair egentligen har fel. Det kan rimligtvis intevara så att man både kan företräda den socialdemo-kratiska Jospinliknande uppfattningen i ochkan hävda att också har rätt. Alla somkunde och ville se skillnaden mellan Jospinfolket iEuropa, som och andra, och TonyBlair på den socialdemokratiska europeiska kongres-sen hörde och såg det med stor tydlighet.Jag skulle därför, fru talman, gärna vilja ha beskedom vad som är problemet i den Blairska uppfattning-en, vad han gör för fel, vad det ty åtföljande är somsocialdemokraterna inte kan acceptera och vad som ärskälen till detta.Sanningen är ju den att den politik som han nu är-ver har pressat ned arbetslösheten i Storbritannienfrån , dvs. numera normala svenska nivåer,ned till . Så vilket är egentligen problemet medTony Blair, och vad är det som socialdemokraternaunder inga omständigheter kan acceptera i dennespolitik?Det finns också ett alternativt svar, fru talman,som skulle glädja mig mycket, och det svaret skullevara att faktiskt har rätt. I så fall skulle enny allians kunna knytas mellan alla - oavsett partifärg- som vill få en förnyelse av . De kan räckavarandra handen och säga: Det må vara en sak hur dethar varit i det förgångna. En annan sak är vad vi ge-mensamt kan göra för att sätta i arbete.Vi moderater har i denna debatt presenterat vårtprogram. Det är inte ett program styckevis och delt,utan det är ett program i en helhet som säger: Vimåste skapa förutsättningar för människor att blianställda. Vi måste skapa förutsättningar för företagatt bildas. Vi måste skapa förutsättningar för densvenska arbetsmarknaden att arbeta i god och fruktbarkonkurrens med den nya omvärlden. Vi måste skapaförutsättningar för människor att få den kunskap detnya samhället kräver.Men vi kan inte bara göra något enstaka av alltdetta. Vi kan inte bara sänka skatten och behålla ar-betsmarknaden som den är. Vi kan inte bara reforme-ra arbetsmarknaden och behålla skatten som den är.Vi kan inte bara utbilda människor till en arbetsmark-nad som i alla fall inte kommer att anställa dem närutbildningen är färdig.Så låt oss se: Finns det i den här debatten förut-sättningar för förnyelse och nytänkande, eller skallden också visa att socialdemokratin framför allt gårJospins väg och vänder den nya europeiska traditio-nen ryggen?Anf. 141 ():Fru talman! lovade socialdemo-kraterna här i kammaren att arbetslösheten snabbtskulle sjunka. Ja, skulle den vara under5 %. Men vad har hänt? Jo, efter två och ett halvt årssocialdemokratiskt styre har arbetslösheten ökat ochsysselsättningen minskat, trots att vi har en ganskahygglig konjunktur. På arbetsmarknaden råder stiltje.Naturligtvis är detta ett stort misslyckande. Visstförstår man att tanken och viljan finns, men arbets-marknadsministern kämpar hjälplöst mot de enormaväderkvarnsvingarna.Den grundläggande felsynen hos socialdemokra-tin, livligt påhejad av fackföreningsrörelsen, är attdels ge så stor trygghet som möjligt åt dem som redanhar ett arbete, dels att satsa på åtgärder åt dem somblir arbetslösa. I praktiken skapar den politiken svå-righeter för redan arbetslösa att komma in på arbets-marknaden, som minskade skatteintäktergör att jobb i den "säkra" offentliga sektorn hotas.Allt färre vågar överge sin anställning för att prövanågot nytt, av rädsla att hamna längst ned på anställ-ningslistan. Alltför få småföretagare vågar nyanställa.De två stora stötestenar som alla företagare alltid förfram är den långa sjuklöneperioden, som måste bort,och en modern arbetsrättslag, som måste in.Häromdagen fick jag från AMS ett pressmedde-lande med ett ganska hoppfullt budskap på förstasidan, där det hette: "Färre arbetslösa än . "har det äntligen vänt, tänker man då. Vad hittarman då när man fortsätter att läsa? Jo, antalet sökandeutan arbete var 471 000 och 488 000 i maj1997, alltså 17 000 fler. Antalet långtidssökande hadeökat , från 113 000 till 135 000. Då måsteman fråga sig: Hur för en seriös statlig styrelse statis-tik? Vad säger ansvariga politiker om detta? Försökerstyrelsen föra läsarna bakom ljuset, och i så fall avvilken anledning?Fru talman! Vi som fortfarande tror att arbetslös-heten går att bekämpa hoppas att regeringen någongång skall angripa kärnfrågan, att underlätta för före-tag så att nya jobb skapas. Regeringens lösning ivårpropositionen är helt annorlunda. De arbetslösaskall bort från arbetsmarknaden. Massiva åtgärdersätts in för att pressa tillbaka utbudet av arbetskraft,hundratusentals människor skall in i extraordinärautbildningsåtgärder, förtidspensioneras eller erbjudasatt lämna jobbet. Vi tror att det här är en mycket farligväg att gå, då folk lätt kan få uppfattningen att jobbenhar tagit slut. Det ljusnar inte för för att gran-nen som är arbetslös förtidspensioneras. Risken ärmycket stor att en känsla av hopplöshet sprider sig tillalltfler.Fru talman! Att ha ett arbete är en förutsättning föratt kunna leva ett anständigt och självständigt liv.Genom att arbeta har den enskilda människan möjlig-heter att försörja sig själv, skapa och påverka sitt egetliv. Men ett arbete medverkar också till en gemen-skap, att kunna få vara med och ta ansvar för vårgemensamma välfärd. allvarligaste problemär just bristen på arbetstillfällen - vi jobbar som na-tion inte för mycket utan för litet.Regeringen har bristande insikt om att det är ennäringsvänlig politik som skulle ge en sysselsättning-sökning. Sysselsättningen har i stället det senaste åretminskat med 66 000 personer. Det är därför förvå-nande att regeringen inte inser att jobb skapas genomföretagande. Vi har för få småföretagare, och de400 000 som finns drar sig numera för att anställa. Vii anser att det är en nödvändighet att bl.a.sänka skadliga skatter för företagen.Fru talman! avvisar alla defensiva för-slag som syftar till att minska utbudet av arbetskraft,vare sig det rör sig om omotiverad arbetstidsförkort-ning, förtidspensionering eller resursarbeten. Försla-get om förtidspensionering ger en felaktig signal, somriskerar att påverka arbetsgivares attityd till äldreanställda negativt. Resursarbete eller den s.k. Kal-marmodellen ger undanträngningseffekter och får denenskilde att tro att han eller hon har ett reguljärt arbe-te.Fru talman! Vår uppfattning är att volymen av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna bör minska. Hit-tills har politiken präglats av att så många av de ar-betslösa som möjligt skall omfattas av åtgärder. Dethar däremot varit ett litet intresse för att se om åtgär-den verkligen leder till ett riktigt arbete.En presenterad undersökning gjord avNäringslivets ekonomifakta visar att AMS-insatserhar mycket liten effekt, om ens någon, på chansen attfå ett arbete. av arbetslösa somhade deltagit i åtgärder hade fått jobb senare.14,av arbetslösa som inte deltagit i åtgärder hadeockså fått jobb . Alltså fanns det ingenbetydande skillnad.Vi anser därför att det vore bättre att använda endel av medlen för att sänka arbetsgivaravgifterna, såatt fler jobb kan komma till. Vi tycker däremot att detär glädjande att regeringen nu tydligare betonar kvali-tetskravet i framför allt arbetsmarknadsutbildningen.Fru talman! Arbetsmarknadsåtgärder när det gällerpersoner med nedsatt arbetsförmåga är däremot oer-hört betydelsefulla. Vi i är därför mycketbekymrade över läget för och de ständiganedskärningarna på lönebidragen. Sedan övergångentill aktiebolag 1992 har riksdag och regering krävtförbättrade resultat av . Dessutom har mandär inte fått kompensation för löneökningar och denförlängda sjuklöneperioden. För många är eninkörsport till ett riktigt arbete, och med det nu akutaproblemet att inga pengar finns avsatta i vårbudgetentill lönekompensation 1998 finns det stor risk för attökad arbetslöshet kommer också för de handikappade.Inför 1997 föreslogs ett ytterligare sparkrav om170 miljoner, där arbetsmarknadsutskottet efter för-slag från bl.a. mildrade detta sparkrav med75 miljoner. bör därför bifalla Folkpartietsförslag om ökat stöd till och de arbetshandi-kappade med lönebidrag. Vi anser också att regering-en noga bör överväga förslag, som innebäratt de kan sysselsätta ytterligare 1 500 arbetshandi-kappade till en merkostnad av 180 miljoner. Eftersommerparten av dem som nyanställs kommer från a-kasseersättning eller socialförsäkringssystemet, skulleutgiften sannolikt bli väsentligt mindre.Fru talman! Avslutningsvis kan jag inte låta bli attkommentera sätt att arbeta. Som relativt nyledamot blir jag allvarligt oroad över att den demo-kratiska processen blir åsidosatt när betänkandenjagas fram under mycket stor tidspress. Kansliperso-nalen tvingas arbeta långt in och även påobekväm arbetstid, och ledamöterna hinner inte få utsitt arbetsmaterial . Det slutdokument som vi nuser, betänkandet om 500 sidor, måste också för enmycket rutinerad ledamot vara svårt att hinna sätta sigin i. Jag tycker därför att det finns skäl för riksdagenatt se över nuvarande arbetssätt.(forts. )AjourneringKammaren beslutade att ajournera för-handlingarna till för middagsuppehåll.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 19.00.6 § (forts.) Riktlinjer för den ekonomiska poli-tiken, utgiftstak, ändrade anslag för budgetåret1997 m.m. (forts. FiU20)Anf. 142 HANS ():Herr talman! Jag skall börja med att yrka bifall tillreservation nr 5, reservation nr 73 och motion Fi71 avBerit ; med tanke på att debatten har dragit sålångt ut räknar jag inte med att får möjlighet att yrka bifall till den motionen.Herr talman! Jag vill för det första notera att ar-betsmarknadsministern inte är här. Jag är mycketbesviken över detta och förutsätter att det finns oer-hört goda skäl för att inte den minister är här som haratt hantera det som är dagens stora fråga - massar-betslösheten - efter den famösa sommarpropo-sitionen om sysselsättningen. Det är egentligen deförslag i tilläggsbudgetdelen av vårbudgeten som harstörst bäring när det gäller beslut, och det är de ut-giftsområden där man mest har justerat nivåerna. Detgäller och mer därtill på utgiftsom-råde 13. Jag tycker att det är mycket besynnerligt attministern inte är här. Jag är oerhört kritisk mot denpolitik som har förts och den passivitet som har visatsmånad för månad när utvecklingen har blivit det somvi från sida fruktadeoch varnade för här i kammaren.Jag skall senare återkomma till de statistiska upp-gifterna. vill jag bara nämna att arbetslösheten ärrekordhög. Sysselsättningen har tappat 50 000 på ettår. Nästan alla mål som är uppsatta när det gällerprioriterade områden och utsatta grupper har miss-lyckats. Då kan man vänta sig något annat än demycket passiva åtgärder som föreslogs i vårbudgeten.Det vi har hört härifrån har varit det vanli-ga. säger: Det är Socialdemokraternasfel. säger: Ni lovade ju, och ändå har detinte blivit så bra. Men är det ingen som orkar ochvågar ta upp de verkliga problemen? Vad är orsakernatill massarbetslösheten?Visst finns det mycket politisk fumlighet. Visst hardet begåtts politiska misstag. Visst har det förts endålig ekonomisk politik, som drog åt när konjunktu-ren gick ned, som skar ned den offentliga sektorn närindustrikonjunkturen vek. Men det handlar mycketom teknologiska problem. Det handlar mycket omproduktivitetsfrågor. Det handlar mycket om att helayrkeskårer slås ut - kontorsadministration, mycketindustriarbete. Kvinnor och män hamnar i en struk-turarbetslöshetskris som läggs ovanpå de konjunktu-rella svårigheterna och misstagen i den ekonomiskapolitik som har förts. Och värre har det blivit medEMU-anpassning!Övertiden slår rekord, som massarbets-lösheten är här. Man har pressat individerna på ar-betsplatserna att jobba mycket mer . Dethar tillkommit jobb i den meningen att antalet arbeta-de timmar har ökat så mycket att det hade räckt tillöver 200 000 riktiga åttatimmarsjobb. Men karensda-gar, lägre sjukersättningsnivåer, hårdare press i soci-alförsäkringssystemet, ett hårdare uttag av övertid närmänniskor är mer otrygga osv. har lett till att ett ökatarbetstimantal inte har omvandlats till nya jobb. Allaär överens om att det är på det sättet. Ändå är detmånga som säger att förkortad arbetstid inte ger nå-gon ny sysselsättning. Men omvändningen gällertydligen när man argumenterar.Förnyelse - jaja män, det skall vi ha, sade PerUnckel. Och det innehåller en arbetstidsreform, för-nyelse av näringslivet, och en miljöomställning somockså innefattar avvecklingen av kärnkraften som enviktig ingrediens. förslag, som jagdelvis skall nämna en del av framöver, handlar om enoffensiv satsning på jobb. Det är hela innebörden ivårt förslag till vårbudget. Det har ett starkt ideolo-giskt innehåll när det gäller omfördelningspolitik, ochdet har ett starkt offensivt inslag när det gäller sats-ning på näringsliv, kommuner och en aktiv arbets-marknadspolitik.Herr talman! I regeringsformens 1 kap. 2 § talarman om den offentliga makten. Och i andra stycketsäger man att det särskilt skall åligga det allmänna atttrygga rätten till arbete.I , som väl de flesta harläst, kan vi se att 1,65 miljoner människor stårutan förankring i arbetslivet, att 580 000 barn lever ifamiljer som saknar kontantmarginaler, att ungdomaroch invandrare är satta på undantag på den svenskaarbetsmarknaden. Jag kunde läsa upp mycken statistikur . Jagtycker att den är en katastrofal läsning för de personersom har att förvalta den offentliga makten - och det ärvi. Regeringen är det verkställande organet, menriksdagen ger riktlinjer och budget och fördelar resur-serna i samhället. Jag tycker att vi skall tänka på detoch inte bara spela teater, peka finger åt varandra ochskylla på varandra. Vi har en uppgift enligt regerings-formen, och vi har misslyckats. Det skall sägas.Arbete är avgörande för människors försörjning,frihet och framtid. Det är avgörande för individenstrygghet och för den sociala välfärd som samhälletskall erbjuda. Det kräver en jämn fördelning. Det ären fråga om makt och rättvisa. Det ser man när mantittar på det jag nämnde tidigare: Vi har människorsom arbetar mer än någonsin, som vi harfler människor som inte får göra någonting, som intefår erbjuda sina tjänster i ett produktivt arbete. Det ärdärför frågan om arbete och arbetsorganisation är såcentral när det gäller samhällskonflikter som berörklass, kön och makten över en hållbar utveckling.Sverige är ett kapitalistiskt samhälle.