prot · GL0934 · 1997-11-26 00:00:00 — De finnskvar i landet, de lämnar inte landet. Det gäller de härprodukterna, men det gäller i än högre grad det som vitidigare diskuterade, där regeringen betedde sig precislikadant, dvs. De stora svenskabiltillverkarna slutar inte att existera fysiskt i landet.Importörer av bilar, småskuttarna, kan försvinna ochundandra sig ansvaret. Det här klarar regeringen alltsåinte av att hantera.Det är därför det är viktigt, herr talman, att vår re-servation 7 vinner kammarens bifall. Annars innebärdet ett mycket allvarligt grundskott mot själva tankenpå producentansvar.Herr talman! Den tredje punkten gäller det histo-riska skrotet, som regeringen och utskottsmajoritetenförbigår med tystnad. Det är som om det inte var ettproblem . Är det ett problem , då är vi därigen, herr talman, då är det samma gamla lösning.Kommunerna skall ta hand om det.Här börjar man se den röda tråden: Luckra uppproducentansvaret, var inte sträng mot producenternaså att de beter sig rätt, lämna de stora luckorna och låtde luckorna fyllas av ett kommunalt ansvar!Den fjärde punkten, herr talman, är mer av denklåfingriga karaktären. Det är när regeringen nöd-vändigtvis måste ha tillståndsplikt för transportörer avbyggavfall. Där gör man det svårare för sig. Manskapar en rättsosäkerhet som naturligtvis inte börfinnas med i en modern lagstiftning.Man skapar en situation där vi har åkaren Kallesom är ute och åker med sin lastbil. På flaket har hanett lass sprängsten. Vad är det, i den bemärkelse re-geringen talar om det i sin proposition? Vad är dethan har på lastbilsflaket? Det beror på, eftersom avfallär fråga om en viljeyttring. Om han är på väg till enbyggtipp är sprängstenen avfall. Då är , som här lastbilen, skyldig att ha tillstånd för dennatransport. Men om sprängstenen i stället skall i väg tillVänersborg för att man skall bygga en ny kaj och fyllaut den med sprängsten, då är detta ett byggnadsmate-rial. Då behövs det inget tillstånd.Sedan kan man tänka sig alla varianter som ärvanliga i byggbranschen, att man från början faktisktinte riktigt vet vart det här skall. Det får reda påsamma dag vid hanteringen av materialet. Var och enförstår att den här rättsosäkerheten är orimlig. Detmåste vara klart vilken typ av material det är somKalle transporterar.Herr talman! Som framgått av detta är det påmånga viktiga punkter oklart vilka som skall taansvar för materialet. Är det de aktiva, ekonomisktstarka på marknaden eller är det som vanligt kommu-nerna som skall sopa upp bristerna i systemet?Sedan gäller det om inte regeringen, och därmedså småningom , borde ge den frihet i age-randet som inte minst byggbranschen förtjänar efteratt ha åtagit sig ett ramansvar. På så sätt slipper manklåfingrigheten i hur man beter sig mot de olika aktö-rerna.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 7och 14.Anf. 105 ():Herr talman! betänkande nr 7behandlar vissa avfallsfrågor. Till grund för betän-kandet ligger en proposition med den ambitiösa titelnHantering av uttjänta varor i ett ekologiskt hållbartsamhälle - ett ansvar för alla.Fullt lika färdigtänkt som ambitiöst var kanskeinte förslaget från regeringen.Vi har lagt fram fem moderata reservationer - treav dessa tillsammans med och Folkpar-tiet. Även om jag självfallet stöder alla dessa, yrkarjag av tidsskäl bifall endast till reservation nr 2, undermom. Denna proposition väckte mycketstor oro på många håll i landet när den kom i somras.Det var dels bland producenter och leverantörer avelektriska och elektroniska produkter, dels bland ettantal kommuner som tänkte på sin avfallshanteringmed långtgående källsortering, återvinning och bio-gasutvinning - spännande projekt som kan leda långtpå vägen mot hållbar cirkulation av material. Försla-get innebar ett generellt förbud mot deponering avutsorterat brännbart avfall , från vilket årsådant också skall hållas åtskilt från övrigt avfall.Förbudet skall därefter utvidgas till attgenerellt gälla allt organiskt avfall.Skall nu det förbjudas som vi har kommit så långtmed? Skall vi nu i stället tvingas bygga stora anlägg-ningar för sopförbränning - sopförbränning som harvarit tabu för många? Är det detta som skall ersättaBarsebäck? Så lät det på många håll - i alla fall uti-från min sydsvenska horisont.Nu har utskottet, som väl är, lyssnat på en del avkritiken mot förslagen och bl.a. tillmötesgått våraprotester när det gäller kategoriska förbud mot depo-nering. Men jag återkommer till detta.Parentesen runt köp-slit-släng-samhället håller påatt avvecklas. Vi börjar vända på prylarna och ser påhur de kan användas igen. Detta är bra. Det passarden moderata ideologin alldeles utmärkt. Sparsamhet,återanvändning, att ta ansvar!Avfallsbegreppet och dess tillämpning är avgrundläggande betydelse för miljöpolitiken. Använderman begreppet i en alltför vid mening leder det till attrestprodukter, särskilt inom industrin, kommer attomfattas av de långtgående regleringar som gäller förjust avfallshantering, medan det med en annan tolk-ning i stället är fråga om råvaror för ett företag i enannan produktionsprocess.När alltfler företag ägnar sig åt att ta till vara and-ra företags restmaterial kommer detta att representeraett värde, vilket ur miljösynpunkt är av avgörandebetydelse, eftersom någon då också kommer att ta ettansvar för det. Denna hantering får inte störas ellerhindras av regler som skall gälla för avfall som intebetingar något värde. Denna distinktion är mycketviktig inte minst när det gäller förslaget om till-ståndsplikt för transportörer av avfall - ett av försla-gen i betänkandet.En klar och tydlig tillämpning av avfallsbegreppetblir således allt viktigare i takt med att företagen strä-var efter att finna alternativ användning för sina rest-produkter.Visserligen har slagit fast attrestprodukter som är föremål för handel och transpor-ter mellan företag inte skall räknas som avfall. Menhär hade varit ett utmärkt tillfälle för attförtydliga avfallsbegreppet eftersom förslaget innehål-ler otydliga skrivningar på denna punkt.Medan utskottsmajoriteten väljer att passivt av-vakta skrivning, som sannolikt intekommer att vara särskilt mycket klarare, hade vi mo-derater velat ge regeringen detta till känna - somframgår i reservation 2.Det vore naturligtvis bra att införa ett producen-tansvar även när det gäller elektriska och elektroniskaprodukter. Men vi kan konstatera att det återstår ettantal olösta frågor som måste klarläggas innan produ-centansvaret införs. Detta har belystpå ett mycket klart sätt.Det handlar här om produkter med, relativt derasinköpsvärde, lång livslängd och dessutom höga kost-nader för att ta hand om, transportera och demontera.För att klara dessa kostnader måste en skrotning-spremie läggas på inköpspriset som kanske motsvarar10 % av produktens värde. Detta kommer därför attinnebära fondering av stora belopp. Enligt dagensskattelagstiftning kommer dessa fonder dessutom attbli skattepliktiga. Det är inte rimligt att ett producen-tansvar på detta område skall fördyra produkternagenom att bygga upp stora beskattade fonder - sär-skilt inte som handeln med dessa produkter blir allt-mer lättrörlig över gränserna. Det skulle endast gynnaimport i olika former där denna avgift kan bli svår attlägga på, som det skulle slå ut delar avbranschen på hemmaplan. Dessutom skulle detta ilängden inte gynna de svenska konsumenternas kravpå köptrygghet.Ett annat problem är det s.k. historiska skrotet.Hur skall kostnaderna för demontering av allt detskrot som redan finns i omlopp fördelas? Detta harLennart också beskrivit.När det gäller hela detta problemkomplex medproducentansvar för elektriska och elektroniska pro-dukter, måste regeringen i sin utformning av reglernavara ytterst lyhörd för vad branschen har att sägaliksom för de regelverk som utarbetas utanför våragränser. En harmonisering med EU:s och andra regel-verk är helt nödvändig. Annars riskerar detta att bli enflopp med stora återverkningar för vår produktion ochhandel med dessa produkter. Det skulle inte leda ossett enda steg framåt mot en bättre miljö.Vi menar att regeringen har hamnat helt snett närdet slutligen gäller förslaget om förbud mot depone-ring av utsorterat brännbart avfall och senare ett gene-rellt förbud mot deponering av organiskt avfall.Ute i landet har kommunerna utar-betat ambitiösa renhållningsplaner utifrån de förut-sättningar som har rått i kommunerna. Alla har de ettgemensamt mål, nämligen att sträva mot minimeringav avfallet såväl från industrier som från hushåll. Manbåde kräver och uppmuntrar källsortering, återvinningoch återbruk. En del kommuner har satsat på sopför-bränning, andra på att utveckla deponitekniken medgasutvinning, omhändertagande och rening av lak-vattnet för bioproduktion, rötning i bioceller osv.Mycket spännande utvecklingsarbete är på gång, i endel fall med stöd av . Men naturligtvis åter-står mycket att göra.Där man satsat på förbränning kan det ligga en pa-radox i en minimering av avfallsmängderna. Ju merinput i ugnen, desto mer energi ut i andra ändan. An-läggningar för energiutvinning genom avfallsför-bränning kräver för att bli lönsamma mycket storaavfallsmängder. Inom branschen räknar man med attdet krävs ett mycket stort befolkningsunderlag för attråvaran, dvs. sopmängden, skall bli tillräckligt stor.En indikation på detta är att ett större renhållningsbo-lag i redan ansökt om koncession för attutöka sin avfallsförbränning med per årfrån nuvarande som man har koncessionpå. Det motsvarar ett befolkningsunderlag omfattandehela eller delar av . Transportar-betet riskerar således att bli mycket stort.Regeringen hänvisar i propositionen till att maninfört krav på förbränning i bl.a. och Hol-land. Enligt uppgift har emellertid förbudet inte fåttönskvärda effekter, utan man måste nu tänka om.Skall vi då slå in på denna väg?En del kommuner har i stället satsat på utvecklingav s.k. biocellsrötning med stöd av ekologisk forsk-ning. Så har t.ex. ett antal nordvästskånska kommunergjort, nämligen i Nordvästra anläggning i . Fördelarna med dennateknik är uppenbar. Efter ett långtgående sorterings-arbete hos både kommuninvånarna och sedan på NSRläggs avfallet i s.k. bioceller. Biocellen är en väl av-gränsad enhet för kontrollerad anaerob rötning avavfall, där men genom tekniska, kemiska och biolo-giska styrmedel kan uppnå en optimerad utvinning avbiogas. Möjligheter kan skapas för att utvinna nä-ringsämnen via lakvattnet.Så gott som all gas samlas upp, förädlas och säljstill omgivande företag för uppvärmning men även tillmotorbränsle. Restprodukterna återförs som närings-ämnen i ett ekologiskt kretslopp medan de oönskadeämnena, såsom tungmetaller men även koldioxid,binds och återförs till ett stabilt långtidsförvar. Ettlångsiktigt fastläggande av organiskt kol medverkartill en utjämning av förhöjd koldioxidhalt i atmosfä-ren. Deponierna har i detta hänseende en liknandefunktion som myrar och sjösediment.Med de föreslagna förbuden mot deponering i merän skulle biocellrötning omöjliggöras eftersomrestfraktionen blir liggande . Först efterkanske kan den grävas ut och komposteras. Allforskning och vidareutveckling av denna teknik skullesåledes omöjliggöras.Med tiden har insikt om de negativa effekterna aven sådan lagstiftning vunnit gehör i utskottet. Därförhar utskottet i betänkandet beslutat sig för att anslutasig till de moderata kraven att ett generellt depone-ringsförbud inte får leda till en avfallsförbränning sommotverkar denna utveckling. Utskottet menar att detär viktigt att regler om undantag från det generelladeponeringsförbudet utformas så, att kommunerna gesmöjlighet att utarbeta lokalt och miljömässigt lämpli-ga lösningar, att forskning om och utveckling av bio-logiska återvinningsmetoder inte försvåras samt attmiljömässigt godtagbara behandlingsmetoder förnyttiggörande av det organiska avfallet underlättas.Detta ser vi naturligtvis som mycket glädjande,även om vi beklagar att man inte ville sträcka sig sålångt som att ge denna uppfattning regeringen tillkänna. Men det finns naturligtvis möjligheter att änd-ra sig här i dag.Det generella förbudet kommer vi dessvärre hellerinte ifrån, utan denna biologiska och ekologiska be-handling av avfall kommer att få leva på nåder i ettdispensförfarande med allt vad risker för snabba kast ibedömningen kan medföra.Mina frågor till regeringsmakten, här represente-rad av , blir därför:Kan nu garantera att kommuner somarbetar med sådana här behandlingsmetoder kommeratt få fortsätta på den inslagna vägen?Och kan också ge besked till dekommuner som skulle föredra att satsa på denna tek-nik att de också får lov att göra så i stället för att an-vända förbränning?Kan också garantera att enavfallsskatt - när och om den nu kommer - inte ut-formas så att den, oavsett utskottets intentioner här , omöjliggör denna biocellsteknik?Anf. 106 ():Herr talman! Den proposition från regeringen somvi nu behandlar är otydlig och ofullständig.För att man skall förstå vad beslut fak-tiskt kommer att betyda för medborgarna måste manveta vad som kommer att stå i regeringens förord-ningar och myndigheternas föreskrifter. Men det vetvi ingenting om nu när vi skall besluta om regeringenslagförslag.Vi fick heller inte några konkreta besked vid denutfrågning som jordbruksutskottet hade med represen-tanter från . Jag måste därför beregeringspartiets representant här i debatten att kon-kret berätta vad de nya reglerna kommer att innebäraför oss svenskar i vårt dagliga liv. Annars tvingasriksdagen fatta ett beslut utan att veta tillräckligt omhur det hela kommer att fungera i praktiken.En grundläggande tanke bakom systemet medproducentansvar - som började införas under denborgerliga regeringen - är att stimulera tillverkarna atttänka igenom hur en produkt skall kunna skrotas påett enkelt sätt redan när man konstruerar produkten.Men regeringens proposition genomsyras av social-demokraternas kollektivistiska tänkande, och då skallreglerna gälla kollektivt och schablonmässigt för allatillverkare.Med den bristfälliga avgränsningen av varje pro-ducents ansvar finns det i praktiken ingen möjlighetför en enskild producent, som vill profilera sig genomatt tillhandahålla kretsloppsanpassade produkter, attminska sina kostnader genom att ta sitt miljöansvar.Vi liberaler beklagar detta, eftersom vi tror på eko-nomiska incitament för att belöna ett miljöriktigtbeteende.Regeringens förslag har tyvärr flera brister. Det ärinte konkurrensneutralt, och därmed finns risken attdet inte kommer att fungera effektivt i praktiken. Detfinns också stora möjligheter för producenter att un-dandra sig sitt producentansvar. Det har LennartDaléus redan beskrivit, och det finns beskrivet i re-servation 7 till betänkandet.Herr talman! Regeringen föreslår vidare att densom yrkesmässigt transporterar avfall skall ha ettsärskilt tillstånd för detta. Förslaget riskerar att skapaen onödig byråkrati och rättsosäkerhet. I propositio-nen pekar man på behovet av statistiska uppgifterenligt EG:s avfallsdirektiv. Men vi finner det interimligt att införa en så omfattande byråkrati här ilandet och motivera det med Europasamarbetet. Detär vi själva som här i inför krångliga regleroch sedan skyller på EU. Det riskerar att alldelesorättvist ge EU ett dåligt rykte i allmänhetens ögon.För att ta vara på de stora fördelar som EU ger åt oss iSverige och i hela är det viktigt att vi tilläm-par med sunt förnuft.Tillståndsplikten kan skapa rättsosäkerhet, särskiltinom byggsektorn. Som harbeskrivit är det inte lätt att avgöra om ett lasssprängsten utgör avfall eller skall användas somgrundutfyllnad vid ett bygge. Tveksamhet kan ocksågälla för en transport av brännbara sopor. Det kanvara avfall, men kan också användas som bränsle. Detär alltså inte lätt att på objektiva grunder avgöra omen enskild transport är tillståndspliktig eller inte.Herr talman! Jag står självfallet för åsikterna i defyra reservationer som jag skrivit under, men för attspara kammarens tid yrkar jag inte bifall till dem.Anf. 107 ():Herr talman! Vi har här ett betänkande framför osssom jag till stor del tycker är bra. Det är ett betänkan-de som innebär att vi går vidare med Kretsloppsdele-gationens arbete och arbetet med återvinning ochproducentansvar till att omfatta även uttjänta elektris-ka och elektroniska produkter. Det tycker jag är bra.Men det finns ändå några saker att anmärka på.Den som har läst betänkandet har sett att Vänsterpar-tiet har bifogat reservationer. Jag tänker yrka bifall tilltvå av dem. Det är reservation nr 1 och reservation nr13. Anledning till att jag just yrkar bifall till dem äratt de på ett ganska tydligt sätt visar att det ändå finnsnågon sort ideologisk skillnad i den här debatten.Peter talade om att den mode-rata ideologin skulle karakteriseras av sparsamhet,återanvändning och ansvar. Jag vet inte om det ärriktigt så enkelt, . Även omdet nu var den borgerliga regeringen som drog i gångkretsloppssamarbetet och arbetet kring det tycker jagatt den moderata ideologin till stor del bygger på denekonomiska vinsten. Den står alldeles för ofta i direktmotsatsställning till miljöhänsyn. Vi har talat om detvid flera tillfällen, och vi kommer säkert att återkom-ma till det.I reservation 1 från pekar vi på denmängd avfall som produceras och avfallets farlighet.Vi menar att den bör minska. Utskottet säger att dethåller med, men det är ändå inte riktigt berett att avgeett särskilt yttrande och göra en ordentlig markering iden här frågan. Det tycker jag är tråkigt.Det är kanske det som är det mest intressanta i denhär diskussionen. Vi vill inte ha ett samhälle där viproducerar cd-spelare, som var ett tidigare exempelhär, som man medvetet låter gå sönder väldigt fortbara för att kunna producera många cd-spelare ochsälja dem. Vi vill ha bra produkter med kvalitet somegentligen aldrig blir avfall. Det trodde jag var po-ängen med hela den här debatten. Jag tror att vi fåråterkomma till den diskussionen senare.I reservation nr 1 tar vi också upp insamlingssys-temen. Vi vill att insamlingssystemen skall vara enklaoch så att säga inte sätta krokben för den enskildakonsumenten. Jag tror egentligen att vi är överens omdet. Frågan är hur man åstadkommer detta. Vi harpekat på att det är jätteviktigt att ha samma systemäven för olika typer av produkter, så att konsumenteninte behöver bli förvirrad.Typexemplet på något som har blivit ganska dåligtoch som tidigare fungerade bra är Systembolaget.Systembolaget hade tidigare en återanvändning avsina flaskor som låg på , om intemer. är man nere i ganska låga procentsiffror, ochSystembolaget pratar om att ta bort hela återanvänd-ningssystemet. Orsaken är att man har så många olikatyper av flaskor att alla inte passar i systemet. Det ärdå jättesvårt för den enskilda konsumenten att vetaom man får någon pant för den flaska man köpt, omden går att återvinna eller om man skall lägga den iglasigloon. Den typen av system skall vi inte byggaupp , när vi gör det från början. Vi skall i ställetlära oss av våra misstag. är det här inte bara ettsvenskt dilemma, utan det handlar också om deneuropeiska unionen och regler som vi fick när vi gickmed där.Något vi också har tagit upp är de ökade transpor-terna. Någon nämnde det tidigare i debatten. Produk-terna i sig blir ofta mer och mer miljövänliga, men vitransporterar dem med bil eller lastbil och allt längreväg. Är det då så att helheten egentligen blir mil-jövänlig, eller är det inte så? Jag hävdar att det mångagånger inte är så. Därför måste vi ha miljökon-sekvensbeskrivningar som ser till helheten, inte baratill den enskilda produkten. Vi skall ha miljökon-sekvensbeskrivningar av den samlade miljöeffektenav varor i dagens system.I det sammanhanget finns det något som jag skullevilja att Kretsloppsdelegationen, regeringen och so-cialdemokraterna tittade litet extra på, något jag harnämnt tidigare här i kammaren. När vi nu skall varajätteduktiga och samla, tvätta våra mjölkförpackning-ar och åka med dem till återvinningsstationen är frå-gan om miljöbelastningen inte blirstörre. Tänk på det varmvatten som går åt när mansköljer ur mjölkförpackningarna - i alla fall om maninte sköljer ur dem som man diskar. Den härdiskussionen är inte helt ointressant, eftersom vi ock-så måste gå vidare i det här arbetet.Reservation nr 13 handlar om hanteringen avbygg- och rivningsavfall. har byggbranschen ettensidigt åtagande, där man inom branschen har tagitpå sig väldigt mycket ansvar för att minska mängdenbygg- och rivningsavfall. Man har sagt att man harsom mål att ha halverat mängden bygg-och rivningsavfall som går till deponi, och det tyckerjag är jättebra.Här kommer återigen det lilla dilemma som heterideologi fram. Jag tror nämligen att det är bra att vifrån politiskt håll markerar att det är jättebra att maninom branschen tar egna initiativ men att vi samtidigtpåpekar att vill pressa dem litet längre, att vi vill attdet skall finnas lagstiftning för den händelse att detfrivilliga åtagandet inte sträcker sig så långt som vivill att det skall göra. Oavsett om det handlar ombyggföretag eller andra företag är ju dilemmat här attföretag vill tjäna pengar, det är så att säga därför definns. De sträcker sig så långt som demåste. är skälet till att vi har lagstift-ning just det faktum att företag inte självmant gör detsom vi skulle vilja att de gjorde. Jag tror att ni kanfölja min logik här. Det är anledningen till att vi villatt det ensidiga, frivilliga åtagandet skall vara tidsbe-gränsat. vill vi att också byggbranschenskall regleras av producentansvaret.Det finns fler reservationer i betänkandet, och jagkänner ganska stor sympati för flera av dem. en diskussion om att det är väldigt svårt att vetavad som är avfall. Det som har varit avfall ärinte det längre. är det precis så vi villha det. Vi vill inte att sprängsten, som jag har pratatom tidigare, alltid skall vara avfall.I reservation nr 14 för man en diskussionkring just avfallsbegreppet. På ett sätt skulle jag viljastödja den reservationen, men på ett sätt känner jag attdet är viktigt att också se vad som händer i verklighe-ten, om det här verkligen blir ett problem när lag-stiftningen träder i kraft. Jag utgår från att vi här iriksdagen återkommer till frågan om det visar sig bliett problem. Det tror jag t.o.m. att vi måste göra. Detkanske inte blir exakt så som har förut-sett, men jag tror ändå att vi måste återkomma tillsaken, eftersom den här begreppsförvirringen är väl-digt svår.Jag vill nämna att jag tycker att det är bramed ett förtydligande från utskottet om att det biolo-giskt nedbrytbara avfallet inte skall gå till deponi utanatt man skall kunna jobba mer med det. Egentligentror jag inte att det är något problem. Avfall och de-poni är för mig något slutgiltigt, men att lägga detbiologiskt nedbrytbara avfallet för rötning är intedetsamma som att lägga det på deponi.Anf. 108 () replik:Herr talman! säger att hon kankänna sympati för reservationer och nämner då enreservation - kanske kan hon då känna sympati förflera?Jag skall ta upp en fråga som har varit inne på, men eftersom hon och Vänster-partiet ingår i den majoritet som står bakom utskottetshemställan på några viktiga punkter skulle jag avhenne vilja ha en förklaring till hur hon ser på attförslaget och den kommande lagstiftningen innebär tar ansvar bara för den individuella produkt somsätts ut på marknaden.Jag beskrev rapsodiskt hur det kan gå till om manköper en cd-spelare i , transporterar den ochbyter den och slutligen landar i . För den somär den slutliga innehavaren är det svårt att hitta pro-ducenten eller den som satte ut produkten på markna-den, dvs. affären; man vet helt enkelt inte var den ärköpt. Det kan också vara så att handeln har upphört,att affären helt enkelt är borta.Jag undrar om har någon funde-ring kring vilka detta kan komma att drabba medavseende på små importörer av utländska produkter,som ganska snabbt försvinner ur produktion, jämförtmed stabila svenska företag som finns i somproducenter och är lätta att identifiera.