prot · GK0975 · 1997-03-07 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1996/97:75Fredagen den 7 marsKl. 9.00 - 12.28Det justerade protokollet beräknas utkomma ---------------------------------------------------------------1 § Meddelande om frågestundTalmannen meddelande att vid frågestunden skulle följande statsrådnärvara:Statsminister , utrikesminister , socialminister ,utbildningsminister , finansminister , statsrådet , inrikesministerJörgen och statsrådet § Meddelande om fördröjda svar på interpel-lationerTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1996/97:184Till riksdagenInterpellation 1996/97:184 av det svenska jordbrukets konkurrensvillkorInterpellationen kommer att besvaras torsdagenden 17 april 1997.Skälet till dröjsmålet är svårighet att finna en de-battdag som passar både interpellanten och mig.Stockholm den 3 mars 1997Annika ÅhnbergInterpellationerna 1996/97:202 och 207Till riksdagenInterpellation 1996/97:202 av genmanipulerade livsmedel.Interpellation 1996/97:207 av genmanipulerad majs och soja.Interpellationerna kommer att besvaras torsdagenden 10 april 1997.Skälet till dröjsmålet är resa.Stockholm den 3 mars 1997Annika Åhnberg3 § Svar på interpellation 1996/97:155 om eko-nomisk frihetAnf. 1 Finansminister ():Fru talman! har frågat mig om vadjag avser göra för att stärka den ekonomiska frihetenoch de krafter som ligger bakom välståndets utveck-ling.I inledningen av sin interpellation tar Bo Lundgrenupp betydelsen av väl fungerande institutioner förekonomisk tillväxt och välstånd samt att just bristenpå sådana institutioner kan förklara sammanbrottet förde centralplanerade ekonomierna. Jag håller med BoLundgren om att väl utformade regelverk och institu-tioner är en väsentlig förklaring till ekonomisk till-växt. Det är politikens uppgift att utforma ändamåls-enliga och effektiva regelverk och institutioner somlägger grunden för en fungerande marknadsekonomi.Bo Lundgren argumenterar också utifrån denrangordning av välstånd som kan göras med hjälp avOECD:s statistik över BNP per person. harenligt denna rangordning "halkat ned" från en tredje-plats till en nuvarande sexton-deplats. Detta är i och för sig en riktig iakttagelse,men vad inte nämner är att skillnaden iBNP per person mellan och de länder sompasserat inte är särskilt stor. har såle-des inte försämrat sitt relativa välstånd så dramatisktsom förändringen i rangordning kan ge intryck av.Det som hänt är att från att ha varit först i enklunga av jämbördiga länder nu halkat litet längrened, huvudsakligen som en följd av den negativaBNP-utvecklingen 1991-1993.Vidare gör en koppling mellan den för-sämrade positionen i rangordningen och utvecklingenav den offentliga sektorns storlek och stigande skatter.Om detta resonemang stämmer kan man fråga sig hurLundgren förklarar utvecklingen i . Danmarkhar förbättrat sin position i välståndsligan till en fem-teplats från att ha legat på åttonde plats 1970.Detta har skett som den offentliga sektornliksom skatteuttaget vuxit för att 1995 vara i sammastorleksordning som i Sverige.Bo Lundgren refererar också till en studie övers.k. Grundidén i studien är att storekonomisk frihet är en viktig förklaring till ekono-misk tillväxt. Vad avses då med begreppet ekonomiskfrihet? Begreppet som sådant är mycket oklart, bl.a.kan man fråga sig vems frihet som avses och i vilkenrelation som friheten står i förhållande till andra poli-tiska mål såsom inkomstfördelning eller god miljö.Nästa problem uppstår när man skall försöka mätaden ekonomiska friheten. I den refererade studienmäts 17 variabler, och dessa vägs sedan samman tillett enda mått. Valet av variabler, liksom hur dessaskall vägas samman, utgår från en subjektiv bedöm-ning. Förklaringen till att hamnar förhållan-devis långt ned på den rangordning som görs kanfrämst hänföras till den offentliga sektorns storlek,inklusive transfereringar, och det därav medföljanderelativt höga skatteuttaget. Även det faktum att vi harett värnpliktsförsvar räknas som en inskränkning avden ekonomiska friheten i vårt land.Är då en stor offentlig sektor och ett omfattandevälfärdssystem ett tecken på bristande ekonomiskfrihet? Jag anser ej att så är fallet, utan tvärtom att denoffentliga sektorn och välfärdssystemet är ett utslagav medborgarnas önskemål uttryckta i demokratiskaval. Den offentliga sektorn och transfereringarna ökari många avseenden den ekonomiska friheten. Ett ge-neröst utbildnings- och studiestödssystem ökar indivi-dens frihet. Det blir möjligt för alla, oavsett familjensekonomiska situation, att skaffa sig en god utbildning,något som i sin tur ger möjlighet till ett bra arbete.Likaså ökar en väl utbyggd barn- och äldreomsorgindividens frihet. Om man i stället skulle användaLundgrens resonemang skulle satsningar på utbild-ning och omsorg minska den ekonomiska friheten.Jag anser att en jämnare inkomstfördelning ökarden ekonomiska friheten för de sämst ställda i samhäl-let och att den därför är eftersträvansvärd. En jämnareinkomstfördelning behöver inte, något som ofta häv-das, medföra en lägre tillväxt. Tvärtom finns det enstudie som visar att en jämn inkomstfördelning har enpositiv effekt på tillväxten. Ett område där detta lättkan ses är utbildning. Ett generöst system med ut-bildning och studiefinansiering gör det möjligt ävenför personer med svag ekonomisk ställning att skaffasig en gedigen utbildning. Därigenom ökar givetvismöjligheten till ett bättre betalt arbete, och utbild-ningssystemet får en inkomstomfördelande effekt.Detta är självfallet bra för individen, men också församhället som helhet. Genom att fler får möjlighet tillutbildning höjs befolkningens utbildningsnivå, ochdärigenom främjas produktivitet och tillväxt. En för-klaring till den snabba tillväxten i flera ostasiatiskaländer anses vara att utbildningssystem verkar in-komstutjämnande.Regeringen för en politik som syftar till att främjavälståndet och tillväxten. Utgångspunkten är att sundastatsfinanser och stabila priser ger de bästa förutsätt-ningarna för en långsiktigt uthållig tillväxt. Regering-ens ekonomiska politik har också varit framgångsrik;underskottet i de offentliga finanserna har nedbringatsdrastiskt och vi närmar oss balans, inflationen ärmycket låg, utrikeshandeln går med överskott, kronanhar stabiliserats och räntorna har sjunkit kraftigt.Regeringen verkar också på andra sätt för attfrämja ett gott näringslivsklimat. har en långtradition med internationellt sett starka företagsskatte-regler, som ytterligare befästes genom skattereformen1990-1991. Vi har medverkat till att föra in idet europeiska samarbetet genom ochmedlemskapet i EU. Regeringen driver en frihandel-svänlig politik som bl.a. syftar till att öka konkurren-sen i . Ett exempel på framgång är det avtalsom slöts om telekommunikationstjäns-ter. Det kommer att förbättra de svenska företagensmöjligheter att konkurrera utomlands. Samtidigtkommer konkurrensen i att öka, vilket kom-mer konsumenterna till godo genom lägre priser ochett större urval av tjänster. ligger i topp vadgäller satsning på forskning och utveckling.Att vi också har ett bra företagsklimat I Sverigebekräftas av en studie som de amerikanska handels-kamrarna i publicerade . Enligt dennavar det land som tillsammans med ,, och ansågs ha det bästa före-tagsklimatet 1996 bland 23 jämförda länder. Sammastudie visade också att de tillfrågade företagsledarnarangordnar högt vad avser livskvalitetsfakto-rer som sjukvård, utbildning m.m. Det är just sådanalivskvalitetsfaktorer som i vårt land tillhandahållsgenom den offentliga sektorn. Men det dessa företags-ledare ser som ett väsentligt bidrag till ett bra före-tagsklimat betraktar som ett ingrepp iden ekonomiska friheten.Den politik som förordar är en poli-tik som syftar till ökad ekonomisk frihet för de redanbesuttna på bekostnad av de svagare i samhället. Re-geringen föredrar att driva en politik som ökar frihe-ten även för svagare grupper i samhället och anser atten sådan politik är väl förenlig med en god ekono-misk tillväxt.Anf. 2 BO ():Fru talman! Låt mig först, så här i efterhand, gra-tulera till att ha fyllt ; jag var bort-rest när han fyllde. Jag hade faktiskt hoppats att upp-nådda 50 skulle ha lett till att finansministern hadeblivit förståndigare och klokare. Av svaret kan vikonstatera att så inte är fallet, men jag vill ändå tackaför det här svaret.Finansministern kan i ett läge med en besvärligsituation för många människor inte låta bli att kommamed rent partipolitiska felaktiga piruetter. Det ärganska givet att varken eller jag självarbetar politiskt för att det skall bli sämre för demsom har det besvärligt eller för att de som har det braskall få det ännu bättre. Jag utgår från att , i likhet med mig, faktiskt syftar till att driva enpolitik som gör det bättre för alla, med en särskildinriktning på dem som kan betecknas som svaga bådei ekonomiska och i andra termer. Det finns ingenanledning att ifrågasätta det. Det vi har anledning attdiskutera är hur man når fram till en sådan politik.Man kan definiera de svagaste i ekonomiska ter-mer som de som saknar arbete - vi har ju en rekord-nivå vad gäller arbetslösheten i - och desom trots arbete har så litet kvar av sin lön efter skattatt marginalerna är små. De tvingas få bidrag ellermår generellt dåligt av att inte ha kontroll över sinegen ekonomi. Då skulle man kunna säga att det svarsom ger är väldigt negativt. Han sägeratt vi egentligen inte har några problem i Sverige.Allting är bra. Vi lever i stort sett i den bästa av värl-dar. Ändå mår människor dåligt.I ett TV-program i går hade att förklara varför man i olika avseenden skullebehöva må så dåligt som man gör. Det beror natur-ligtvis på att ekonomin inte fungerar tillfredsställande.En finansminister borde ägna sig åt att fundera kringden här typen av rapport. Man kan alltid diskutera demått som används för att bestämma frihetsgrader iekonomin och tillväxten. Men i grunden visas ett klartsamband. Enskilda länder kan alltid tas fram, liksom iall statistik, som visar att det inte riktigt stämmer.Men i grunden finns den här korrelationen.I två andra skrifter - ochMagnus Henreksons bok om tillväxtproblem- pekas på precis samma saker. Vi har alltså ett antalproblem i som gör det sämre för dem som haren besvärlig ekonomisk situation. Då borde natur-ligtvis finansministern ägna sig åt att fundera igenomom det kan ligga något i vad SNS-ekonomerna i Sve-rige säger, vad rapporten om frihetsgrader säger ochvad sade när han var verksaminom fackföreningsrörelsens ekonomiska institut.Det är människor som mår illa som drabbas av attvi har så stela arbetsmarknadsregleringar. Vi harmycket arbetsmarknadsregleringar och en stel arbets-marknad. Människor kommer inte in på arbetsmark-naden och får av det skälet inte jobb. Finansministernsäger själv att skatterna är en stor del av förklaringentill diskussionen kring om friheten i , när detgäller ekonomi, är tillräckligt stor eller inte. Det ärklart att det med kraftiga skatter på arbete blir sämremöjligheter att anställa. Det är dyrt att anställa. Vissasektorer, som tjänstesektorn riktad till hushållen,straffas helt ut. Om man har höga marginalskatter ärdet mindre intressant att utbilda sig och arbeta. Detkan vara mer intressant att flytta från , om manhar goda förutsättningar för det. Det är en fråga omt.ex. skatterna på kapitalbildning.Erik ! Vore det inte bättre att nu här ikammaren för svenska folket redovisa om regeringenoch finansministern har några tankar på hur den nuva-rande dåliga situationen kan vändas till sin motsats?Anf. 3 ():Fru talman! Jag tycker att debatter om ekonomi äroerhört intressanta.Bo Lundgren påpekar i sin interpellation att densvenska ekonomin växte i en takt som saknar mot-stycke . Vi lyftes till ett land ivälstånd av yttersta världsklass. Det är sant, men jagvill påminna om att även de klassiskaekonomerna - , , JohnStuart och andra - var ganska medvetna om attdet efter den enorma tillväxtperioden skulle bli enmättnad. Man kunde se av tillväxt somen parentes.Påståendena om att har halkat efter i någotslags ekonomisk sifferexercis är naturligtvis sanna.Men det måste väl ändå vara intressant på vilken nivåett land har sin BNP per person? Jag har med mig enartikel från en svensk dagstidning. Rubriken är:Bråddjupet mellan de fattiga och de rika. Det finns ettmycket fint diagram över länderna runt Östersjön.Man kan se att det, när det gäller BNP per invånare idollar , är 10 gångers skillnad mellan länder-na på den ena och länderna på den andra sidan Öster-sjön.Bo Lundgren kan inte vara omedveten om att eko-nomisk tillväxt har ekologiska effekter och att denrika delen i världen, i och med att den har växt pådetta sätt, har lagt beslag på en oerhört stor andel avjordens resurser. talar om fattiga ocheftersatta grupper. Hur ser på situatio-nen när det gäller länder runt - om vi skallprata om närområden? Hur skall vi kunna se till attdet sker en tillväxt i länderna på andra sidan ? Och hur skall vi kunna se till att en utjämningsker mellan oss och att det blir en mer rättvis nivå påvår materiella levnadsstandard, om i alloändlighet skall ha den tillväxt som vi hade mellan1870 och 1970?Det finns en annan intressant artikel i en annanmorgontidning: Vidlyftig livsstil lämnar djupa spår.Där visar man att befolkningen runt , fram-för allt vi på den västra sidan, lägger beslag på såmycket att vi skulle behöva ha sex, sju östersjöar till.De 22 miljoner människor som bor i de 29 störstastäderna runt utnyttjar 200 gånger störreareal än städerna ockuperar för sin existens. Manbehöver alltså areal för att kunna se till att man fårmat, trä och papper. Om man skulle ta med den ytasom dessa städer behöver för att oskadliggöra utsläppav t.ex. koldioxid, kväve och fosfor behöver man hamellan 455 och 1 085 - låt oss säga ca 1 000 - gångerstörre areal.Att tro att vi i västvärlden i all oändlighet skallkunna tillväxa och att problemet för oss är att Sverigehar halkat efter i något slags liten liga i toppen när detgäller BNP per person är en snäv syn på vad som ärviktigt i politiken och livet. Vi kan inte i all oändlig-het växa med en procentsats som är lika stor år efterår och större än alla andras. Då ökar klyftorna.Anf. 4 TALMANNEN:Får jag i all vänlighet erinra om att ämnet för den-na interpellation är ekonomisk frihet. Ämnet i nästainterpellation, som har väckt, är eko-logisk ekonomi. Vi bör särskilja dessa ämnen i debat-ten, även om jag inser att det finns de som vill görakopplingar. Men vi bör hålla oss till ämnet för derespektive interpellationerna.Anf. 5 Finansminister ():Fru talman! Jag skall inte lägga mig i den separatainterpellationsdebatt som håller på att bryta ut mellanLena Klevenås och , utom på en punkt.Lena Klevenås frågade om tror attdet är möjligt att upprätthålla den höga tillväxt somSverige hade också i framti-den. Jag kan svara att på ett myckettydligt sätt avvikit från en sådan utvecklingsbana,nämligen då han själv satt i regeringen.Då hade inte någon tillväxt över huvud taget.Det var tvärtom en negativ tillväxt, en tillbakagång.Det var en minskande produktion och minskandeinkomster.Så var det dessvärre inte på grund av omsorg ommiljö och ekologisk balans. Detta ledde inte till ettbättre . Det ledde till en massarbetslöshet. Detledde till att svenska folkets levnadsstandard ochinkomster sjönk. Det ledde till att vi fick de störstaunderskotten i de offentliga finanserna som vi någon-sin har haft i det här landet. Det var ingen bra utveck-ling. Och det var framför allt somtillbakagången skedde för jämfört med andraländer.Jag håller med om att vi relativt sett har haft enviss tillbakagång sedan omkring 1970. Men den för-klaras till stor del av utvecklingen då BoLundgren satt i regeringen. Det är ett faktum. BoLundgren är bekymrad över situationen ochfrågar om jag ägnar tid åt detta. Jag kan säga att jagägnar all min tid åt detta. Jag och regeringen i övrigtägnar all vår tid åt att sanera landets ekonomi ochfinanser utifrån den situation som vi fick ärva 1994.Vi har kommit en lång bit på väg. Men visst åter-står det en hel del att göra, och framför allt gäller detnaturligtvis den höga arbetslösheten.Men det här skulle handla om ekonomisk frihet.Bo Lundgren hade en benägenhet att breda ut sig i enallmänekonomisk debatt, och det var kanske intemeningen. När det gäller ekonomisk frihet använderBo Lundgren en undersökning där den offentligasektorns storlek är en avgörande parameter för attbedöma vad man kallar ekonomisk frihet och hur stordenna är. I är de offentliga utgifterna höga,och då skulle vi alltså vara ett ofritt land enligt denhär jämförelsen. Jag tycker att det är ett oerhörtmärkligt synsätt.Som illustration till det kan jag ta hur de offentligautgifterna har utvecklats . , närBo Lundgren inträdde i , var deoffentliga utgifterna av BNP. , närden borgerliga regeringen fick lämna in, hade de ökattill . Med synsätt måste denpolitik han själv förde ha ökat ofriheten i landet.Sedan dess har de offentliga utgifternas andel avBNP på nytt nedbringats så att de ligger under65 %. Om skall vara konsekvent måstehan väl då framföra en hyllning till den socialdemo-kratiska regeringen, som uppenbarligen har ökat frihe-ten på nytt efter det borgerliga bakslaget några årtidigare.Jag skall inte ta hem en fullt så enkel poäng, förjag anser att det här är ett fullständigt barockt synsätt.Det är naturligtvis ett stort problem när man skaffarsig utgifter som man inte kan betala. Det var det storaproblemet med den borgerliga regeringspolitiken.Men att påstå att det här avspeglar frihet eller ofrihetär med förlov sagt en oerhört förenklad, för att intesäga direkt felaktig, argumentation. Jag tycker faktisktatt den ekonomiska debatten bör föras på ett någotmer kvalificerat plan än så, annars hamnar man totalfel.Vi är alla intresserade av ekonomisk frihet ochfrihet för människorna i det här landet. Men att tro attdetta avspeglas i enkla statistiska mått på den offent-liga sektorns storlek är totalt felaktigt.Anf. 6 BO ():Fru talman! Jag tänker i nästa interpellationsdebattkomma tillbaka med synpunkter på miljö, ekologi ochekonomi.Jag har dock litet svårt att förstå att , i likhet med , tycker att det är rimligtoch att vi inte kan göra så mycket åt att 600 000människor är arbetslösa och att många människorbehöver socialbidrag för att klara sin ekonomi. Jag ärinte så pessimistisk. Jag tror att det finns stora möjlig-heter att skapa bättre förutsättningar för ekonomisktillväxt, för fler nya jobb och för bättre standard förframför allt låg- och medelinkomsttagare. Jag är heltövertygad om att man med en ändrad politik kan klaradetta, också med hänsyn tagen till kravet på en bättremiljö.Sedan hade det ju varit konstigt om ien interpellationsdebatt inte hade försökt glida urgreppet genom att hänvisa till att allt var ljust ochglatt men den 4 oktober1991 började allting gå utför. Sanningen är ju attrutschbanan utför - den verkligt märkbara när detgäller både statsfinanser och arbetslöshet - börjadevid pass när gick från statssekreterarpos-ten i till att vara skatteminister.Den tidigare finansministern , somErik jobbade tillsammans med , skrev i sin bok vägens politik om dethär 80-talet och den politik som Socialdemokraternamed som en av ingenjörerna då skapade.Han skriver: Den tredje vägens politik hade miss-lyckats. Framför oss låg avgrunden.Det var den avgrunden vi försökte hantera.Jag går tillbaka till det som är väsentligt i denhär debatten. Frihet har betydelse både för individeroch för ekonomin. Det är ganska givet att , eller för den delen och , inte kan skapa några jobb. Man kanskapa mer eller mindre goda förutsättningar för jobb.Detta är en väsentlig del när det gäller tillväxtmöjlig-heterna, och det har med friheten att göra. Ju mer manlägger sig i, ju mer man styr genom att sätta upp ar-betsmarknadsregleringar som skapar hinder för attkomma in på arbetsmarknaden, desto sämre förut-sättningar blir det för nya jobb. Det måste väl ändåfinansministern medge.Ta det som finansministern själv lyfte fram, näm-ligen den offentliga sektorns storlek och skattepoliti-ken. Han säger att detta leder till frihet. Men detmärkliga är ju att den socialdemokratiska frihet ErikÅsbrink talar om är den som gäller de besuttna: desom tjänar mycket och de som har stor förmögenhet.Vanliga människor i ett högskattesamhälle betalar såmycket i skatt att de är utlämnade åt och beroende avatt den politiska sektorn klarar alla sina åtaganden -sjukvård, pensioner och mycket annat. Om den integör det har vanliga människor ingen valmöjlighet. Desom har det är de som först betalar skatten och sedanhar en hel del över för att klara resten av utgifternaoch för att kunna välja någonting själv. Det är förderas skull vi diskuterar friheten. De är nämligenockså beroende av tillväxt och av att fler får nya jobb.Då skulle jag återigen vilja ta upp den del i denhär frihetsrapporten som finansministern själv togupp, nämligen skatterna. Låt oss koncentrera oss pådetta. Vi har världens högsta skatter. Vi har ett skatte-tryck som innebär att det är dyrt att anställa. Vi straf-far ut den privata tjänstesektorn vad gäller hushåll-stjänster. Vi har skatter för företag som - det hållerjag med om - är alldeles utmärkta i många avseenden,i de allra flesta avseenden. Men företagen drivs ju avpersoner, av människor av kött och blod. När vi i ensådan här kalkyl också ser till vad de betalar i skatter,och även attityderna till dem, finner vi att vi har dub-belbeskattning och trippelbeskattning. Vi har extrahög beskattning just på investeringar i nya jobb. Därligger problemen med regleringar och styrning.Skulle inte finansministern vilja sänka skatten påarbete och se till att man får lika skatt på kapitalbild-ning, oavsett om det är eget kapital eller inte? Detskulle vara intressant att få svar på den frågan.Anf. 7 ():Fru talman! Det skall bli ett kort inlägg, och jagskall hålla mig strikt till den ekonomiska friheten.Jag vill hävda att den offentliga sektorns utvidg-ning och uppbyggnad i gav väldigt mångajobb för svenska kvinnor och gav dem en ekonomiskfrihet. Skatter ger jobb i den offentliga sektorn, ochkvinnor arbetar i den offentliga sektorn. Jag vill verk-ligen understryka att för de svenska kvinnorna har detinneburit en enorm ekonomisk frihet.Anf. 8 vice talman ():Fru talman! Det är kanske att vi börjar ut-veckla diskussionen kring både ekonomiska teorieroch politisk-ekonomiska filosofier. Jag tror att vi harnått en brytpunkt i vårt moderna samhälle som kräveratt vi för en väldigt seriös debatt kring vilka reglersom styr och vad som åstadkommer ekonomisk frihet.Fru talman! minns jag att socialdemo-kraterna och tog varandra i hand om denekonomiska politiken. Det konstaterades i statistiksom togs fram här i . Vad ledde den eko-nomiska politiken till? Ledde den till ekonomiskfrihet? Jag uppfattar inte att dess konsekvenser leddetill ekonomisk frihet, utan de klavband faktiskt oss iSverige och gör det på sätt och vis fortfarande. Detvar en ekonomisk politik som utgick enbart från till-växtbegreppet, vilket bara har varit något slags kvan-tifiering med vissa storheter som egentligen inte i allastycken har innehållit någon livskvalitet över huvudtaget. Antalet sjuka har ju också påverkat tillväxten,och även trafikolyckor osv.Jag vill fråga både och finansminis-tern: Hur kan ni försvara, för det tror jag ni gör,den ekonomiska politik som egentligen fördes dåockså, dvs. grunderna för den ekonomiska politiken?Sedan vill jag ställa en fråga, kanske främst till BoLundgren, om vad ekonomisk frihet är. Ekonomiskfrihet måste ju innebära att man har tillgång till kapi-tal om man vill sätta saker och ting i verket. Om manser på dagens kapitalflöden har först folket lokaltjobbat ihop kapital. Sedan lyfts det kapitalet stegvisupp till något slags cyberspace-nivå där ingen harnågon kontroll över det. Sedan sitter några och kantrycka på knappar som påverkar i stort sett varje in-divid, utan att vi egentligen kan påverka den somtrycker på knapparna.Då frågar jag mig: Är det ekonomisk frihet attt.ex.