prot · GL0924 · 1997-11-04 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1997/98:24Tisdagen den 4 novemberKl. 14.00 - 16.26Det justerade protokollet beräknas utkomma ------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 29 oktober.2 § AvsägelseAndre vice talmannen meddelade att () anhållit om att bli entledigad från uppdraget somledamot av fr.o.m. den 1 december.Kammaren biföll denna avsägelse.3 § Svar på interpellation 1997/98:41 om kam-pen för ett narkotikafritt samhälleAnf. 1 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder som regeringen avser vidta för att i ett tidigtskede komma till rätta med drogproblemen, om rege-ringen är beredd att ta ett helhetsgrepp i syfte att få ettnarkotikafritt samhälle samt om regeringen är bereddatt vidta åtgärder för att lagstifta om förbud mot attframföra motorfordon av narkotikapåverkade perso-ner.Jag delar oro för narkotikaut-vecklingen och framför allt den ökande narkotikaan-vändningen bland ungdomar. Även om förändringarnainte är så dramatiska, åtminstone inte om vi utgår frånvad som framgår av statistiken, utgör ändå dennaökning och förändringar i attityder till droger blandungdomar en varningsklocka. Denna trend måstebrytas.Jag tror dock att vi skall vara försiktiga med attalltför brådstörtat ta till oss olika typer av enkla tek-niska lösningar och tro att de kan lösa problemet. Vårnarkotikapolitik bygger på en samsyn i attityder ochen konsekvens i vårt förhållningssätt där tidig upp-täckt och tidiga insatser utgör några av grundelemen-ten.Jag har här i redogjortför regeringens inställning beträffande narkotikapoli-tiken, och jag har också redogjort för det arbete, somunder min ledning, utförs inom ramen för den natio-nella ledningsgruppen för alkohol och narkotikaföre-bygande insatser där alla myndigheter som på någotsätt ansvarar för narkotikafrågor ingår. Ledningsgrup-pen har valt att prioritera arbetet med att genom olikainsatser påverka och vända den oroande narkotikaut-vecklingen bland ungdomar. Även om frågan är pri-oriterad av regeringen är det dock viktigt att kommaihåg att grunden för ett framgångsrikt förebyggandearbete har sin bas på lokal nivå. Kommunernas ochfrivilligorganisationernas roll är här av avgörandebetydelse. På nationell nivå är det Folkhälsoinstitutetsom ansvarar för att samordna och utveckla de före-byggande insatserna.Chatrine föreslår bl.a. att vi skall införanågon form av behandlingstvång för missbrukare. Vihar i möjligheten, om det är nödvändigt avframför allt humanitära skäl, att i vissa lägen kunnaanvända tvångsåtgärder mot grava missbrukare. Idénatt det inte skall vara vars och ens ensak om han ellerhon vill knarka delar jag med , menjag är tveksam till att utöka tvånget. Vi vet hur svårtdet är att vårda någon mot hans eller hennes vilja, ochatt utvidga tvånget till ett mer regelmässigt tvång somskulle omfatta i stort sett alla missbrukare verkar intevara en framkomlig väg. Mycket handlar om social-tjänstens insatser för att motivera missbrukare och ärinte i första hand en lagfråga. Samma resonemanggäller för regelmässiga narkotikatester av ungdomar iskolan. Vi får inte glömma att den absoluta majorite-ten - av niondeklassarna enligt CAN - aldrighar använt narkotika. Jag tror att nuvarande lagstift-ning är tillräcklig för att hitta bra och effektiva för-hållningssätt till skolungdomar som använder narkoti-ka.När det gäller narkotika och bilkörning finns re-dan en sträng reglering. Enligt trafikbrottslagengör sig en bilförare skyldig till rattfylleri om han är såpåverkad av alkohol eller annat medel - t.ex. narkoti-ka - att han inte på ett betryggande sätt kan framförasitt fordon. Det finns dock inga promillegränser förnarkotika i trafiken på det sätt som gäller för alkohol,vilket bl.a. kan innebära problem i bevishänseende.En utredning har på regeringens uppdrag sett överproblemet med s.k. drograttfylleri och lämnat ett antalförslag till förbättringar. Utredningens betänkandeDroger i trafiken har remissbehandlats, och det be-reds inom med sikte på en lag-rådsremiss under våren 1998.Som jag också har redovisat för pågårarbetet med att se över lagstiftningen rörande de syn-tetiska drogerna. Denna arbetsgrupp kommer att pre-sentera sitt arbete den 26 november.Inom pågår ettarbete med att utveckla en samlad strategi för rege-ringens fortsatta insatser på narkotikaområdet. Syftetär inte att ompröva grunderna för vår narkotikapolitikutan att utvärdera och formulera riktlinjer för detfortsatta arbetet. Vi behöver kontinuerligt kompletteraoch utveckla våra insatser. Ett underlag för dettaarbete kommer också den redovisning av projektetOffensiv narkomanvård som kommeratt presentera att utgöra.Jag har för avsikt att återkomma till meden samlad redovisning om huvuddragen i det fortsattaarbetet så snart detta är möjligt - troligtvis redanunder januari eller februari.Anf. 2 ():Fru talman! Jag får tacka för svaret.Anledningen till att jag har framställt min interpel-lation är den stora oro som jag och många andra kän-ner över utvecklingen. har haft en ordentlig genomgång av heroin-problemen i . Jag blev beklämd över densnabba utvecklingen. är det fantastiskt medde insatser som polisen har gjort och gör där för attråda bot på det hela - trots de nedskärningar sompolisen har drabbats av under senare år.Jag tror att jag kan tala för många här i kammareni dag, för många föräldrar och många i vuxenvärldensom känner en vånda och oro. Man vet inte hur manskall råda bot på ungdomars problem med narkotika.Trots en pågående ganska offensiv narkotikapolitiksom haft , är det konstigt attattityderna ändå har blivit mer liberala till droger.Jag har inte i min interpellation skrivit att det skallfinnas tvångsåtgärder överallt. Men jag har kommittill den slutsatsen att det inte har räckt med den politikvi har drivit , även om vi i riksdagenhar varit överens.I socialutskottet skrev vi ett kraftfullt och enigtbetänkande där det framgår att vi skall vara oerhörttydliga med att samhället inte accepterar narkotika.Men när vi ser att alltfler unga människor, också lägrened i åldrarna, tar till narkotika, är det vår plikt att slålarm, att försöka hitta nya vägar för att vi skall brytatrenden. För varje ung människa som blir narkoman,uppstår ett oerhört kaos och en oerhörd kris. En ungmänniskas rätt att faktiskt vara befriad från drogerborde vara en självklarhet. Vi vet att unga, ända ned itolvårsåldern, prövar narkotika. Många av dem blirnarkomaner.Socialministern säger att hon inte tror på enkla,brådstörtade lösningar. Jag gör inte det heller. Menjag har insett att vi måste på alla nivåer försöka hittaåtgärder så att vi når våra mål. Om vi försöker vidtaåtgärder, men inte når målen, måste vi finna nya.Jag tror att vi måste fundera kring frågan om tes-ter. Jag vet att en del arbetsgivare utför drogtester.Men det blir alltid belagt med att det skulle vara fult,bekymmer med integriteten osv. Det är helt klart så.Men hur skall vi då göra för att hjälpa och befriamänniskor, att förhindra missbruk. Både socialminis-tern och andra politiker måste vara beredda att föreslånågot annat så att vi når fram.Jag vet - och det är bra - att det kommer förslag.Men vi kan inte vänta på utredningar, utan vi måstetydligt markera och lyfta upp frågan här i riksdagen.Sedan får vi naturligtvis signalera ut till kommunerna.Men även kommunerna har fått allt mindre resurser.Anf. 3 ():Fru talman! För nästan exakt , närmarebestämt , ställde jag någrafrågor till socialministern i en interpellationsdebattrörande kampen mot droger. I den debatten anfördejag att föräldrar ofta har bristfälliga kunskaper omnarkotika, dess symtom och verkningar och att dettaär en allvarlig brist, eftersom föräldrarna är de somfinns till hands när den unge eventuellt prövar narko-tika. Jag påpekade också att möjligheterna att på etttidigt stadium upptäcka ett bruk är störst om föräld-rarna har tillräckliga kunskaper.Redan tidigare hade vi moderater föreslagit att re-geringen skyndsamt skulle ta initiativ till att förbättrainformationen till föräldrar. Min fråga till socialminis-tern var om socialminis-tern tagit några initiativ i den riktning som vi före-slagit. I sitt svar sade socialministern att det jag fördefram hade påpekats från många olika håll och uttaladeockså att man borde "titta på detta". Min fråga i dagär om socialministern nu tittat färdigt ochtagit några konkreta initiativ.I debatten frågade jag socialminis-tern hur hon såg på det moderata förslaget att möjlig-göra provtagning vid misstanke om narkotikabrukäven på den som är . Grunden för vårtförslag är att narkotikabruket går allt längre ned iåldrarna och att den tidigare införda möjligheten tillprovtagning är kopplad till straffmyndighetsåldern,vilket inte är tillräckligt . Som svar på dennafråga uttalade socialministern att det var en för henneny infallsvinkel och att hon ville sätta sig in i deninnan hon var beredd att diskutera den.Jag utgår från att socialministern har satt sig in ifrågan och ställer därför på nyttsamma fråga: Är socialministern nu beredd att arbetaför en lagändring som möjliggör provtagning även påden som inte fyllt ?Slutligen tog jag upp projekten med fria sprutorvid debatten . Jag påpekade att det ärmotstridigt att förena riksdags beslut om etttotalförbud mot all icke-medicinsk hantering av nar-kotika med en verksamhet som går ut på att dela utverktygen för att kunna injicera heroin. Jag undradehur socialministern försvarade denna verksamhet bl.a.med tanke på rekommendation attinte fortsätta med sprutprojekten. Även på dennafråga fick jag svaret att socialministern inte var insatt ifrågan men ville ta del av materialet.Under det gångna året har jag själv ytterligare stu-derat ett av sprutprojekten och blivit än mer avstånds-tagande än jag tidigare var. När man får klart för sigatt heroinister kan komma långväga ifrån per bil föratt hämta sina sprutor inser man att vi inte bra visardubbelmoral vad gäller synen på bruk av narkotikautan även vad gäller kravet på av droger opåverkadebilister.Jag utgår från att också socialministern under detgångna året studerat sprutprojekten, och därför upp-repar jag min fråga: Anser socialministern att projek-ten med fria sprutor skall avbrytas? Om inte, vilka ärsocialministerns argument till försvar för dessa pro-jekt?Anf. 4 ():Fru talman! Jag tycker att detär viktiga frågor som tar upp. Jagdelar helt de åsikter som hon framför i interpellatio-nen. Det finns också mycket positivt i socialminis-terns svar. Det är bra att ni tar itu med problemetdroger och rattfylleri så att det utreds. Jag hoppas attvi får verksamma regler för det relativt snart.Det är även välkommet med lagstiftning om desyntetiska drogerna. Det måste finnas möjligheter attsnabbt stoppa problemet.Men det finns även frågetecken i interpellations-svaret. När det gäller insatser för att hjälpa missbruka-re ur missbruket känner jag en viss bedrövelse. , , som har till uppgift attavgifta och motivera missbrukare till fortsatt vård harpå senare tid upplevt väldigt stora neddragningar. Därhar regeringen valt att göra en kraftig nedskärning avantalet platser. 1994 fanns det 1 000 platser hos SISför vård av missbrukare. finns det bara 342. Dethär tycker jag är oroväckande. Det är en nedskärningsom är helt obegriplig för mig. Jag vill att socialminis-tern förklarar detta. Det finns ca 20 000 narkomaner.SIS säger självt att det är en samhällsekonomisktdålig affär att minska antalet vårdplatser. Behovetfinns, även om efterfrågan av vissa orsaker inte finns.Det har mer blivit en ekonomisk fråga för kommuner-na.Varför är regeringen och SIS beredda att satsa 85miljoner för att avveckla 140 vårdplatser och samti-digt friställa 300 personer som har ett kunnande ochen vilja att avgifta och motivera missbrukarna förfortsatt vård?När det gäller ungdomar delar jag uppfattningenatt det är viktigt att kunna drogtesta även barn under15 år. Det är då man måste ta tag i dem. Det är olyck-ligt om barn som är så unga som provarolika droger, men man har inte samma möjlighet attdrogtesta dem som man har med barn som är 15 år.Anf. 5 Socialminister ():Fru talman! Jag skall börja med att svara på GunHellsviks frågor. Jag är glad att kunna säga att jag harsvar på alla hennes frågor. Jag skall börja med föräld-rarna eftersom jag alltid tyckt att det är utmärkt vägatt gå. Det är absolut nödvändigt att involvera föräld-rarna och ansvarskännande vuxna i det här arbetet omvi skall kunna se något resultat. Vi kan inte tro attdetta går att lösa från regeringens sida, från centralthåll med centraliserade insatser ute i landet, utan detkräver en medverkan av alla goda krafter. Föräldrarnaär en nyckelgrupp där. redan får vi denförsta projektstarten med /NTO för att involveraföräldrarna. De presenterar ett upplägg för starta ettgenomgripande arbete. Jag tycker att det är bra, fördet är absolut nödvändigt att vi samarbetar med or-ganisationslivet om vi skall kunna nå ut på ett effek-tivt sätt. Det där är ordentligt på gång. Det vet jagockså att den nationella ledningsgruppen tycker är enbra inriktning.Nej, jag tycker inte att det är en bra idé att ha ge-nerell provtagning på ungdomar. Jag tycker inte attdet är det det handlar om. Vi vet att det inte finnsnågra enkla lösningar. Att bara tro att det är repres-sion eller kontroll av det slaget som gäller är fel. Vivet att detta i hög grad är en socialpolitisk fråga. Vivet att en majoritet av ungdomarna trots allt fortfaran-de tar avstånd från narkotikaanvändningen. Jag trorinte att det är en bra metod. Jag tror att man skallanvända resurserna till att i stället se till att hjälpaungdomar till meningsfulla aktiviteter, att se till skapar ett socialpolitiskt arbete som förebyggerdrogmissbruk. Så jag tycker inte att det är en bra idé.När det gäller utdelning av fria sprutor finns detinga planer på att utvidga det försöket men inte hellerpå att avbryta det helt och hållet. Såvitt jag förstår harman faktiskt ganska goda erfarenheter när det gälleratt minska smittspridning osv. Det sker ju under striktkontrollerade former och får förbli så.Beträffande fråga är det trots allt såatt det är efterfrågan på vårdplatser som styr. Det ärmyndigheten själv som har dragit ned antalet vård-platser. Det finns vårdplatser, men kommunerna harinte råd. Det är alltså i hög grad en ekonomisk fråga.Det beror också på att man har försökt hitta effektiva-re öppna vårdformer för många. Det beror vidare påatt man har startat egna verksamheter. Man har ocksåtyckt att priset har varit för högt. ifrå-gasätter man resultatet av tvångsvården. Tvångsvårdhar inget värde i sig. Det är ju resultatet som räknas.Tyvärr är erfarenheterna av tvångsvård inte särskiltgoda. Men å andra sidan kan vi inte göra oss urarvapå den kompetens och de kunskaper som finns inomtvångsvården. Vi har bett att följautvecklingen mycket noga och i slutet av nästa årrapportera till oss hur man ser på situationen, så att viinte drar ned för mycket när det gäller antalet vård-platser nationellt.Som sagt, det är inte bara en fråga om polisinsat-ser, utan det är i hög grad en socialpolitisk fråga. Jagvälkomnar sådana granskningar som hargjort. Jag tycker att det är utmärkt att detta skildras,att det blir en diskussion om dessa frågor och att vikan se till att mobilisera så brett som möjligt i samhäl-let för att man skall kunna ta itu med den här frågan.Jag har samma inställning som , attdetta är någonting som man måste ta på allvar ochhjälpas åt med.Anf. 6 ():Fru talman! I går kom det en forskningsrapport omheroinmissbruk. Den visade att det i finns enväxande grupp ungdomar som blivit beroende avheroin. Många försöker att ta sig ur missbruket menmisslyckas. En jämförelse mellan 25 svenska ungdo-mar och 25 ungdomar med utländsk bakgrund visaringa större skillnader. Enligt forskarna tycks uppväxt-förhållandena vara en viktigare faktor när det gällerrisken att fastna i missbruk än vilken etnisk befolk-ningsgrupp man tillhör. Uppföljningen av dem somgenomgått avgiftning visar att för de flesta har situa-tionen försämrats avsevärt. Många har förlorat sinbostad. Fler har blivit socialbidragstagare. Fler kvin-nor prostituerar sig. Kriminaliteten har ökat. Mångahar övergått från att röka heroin till att injicera. Deflesta har blivit smittade av hepatit C, och fler hardömts till tvångsvård.Detta är oerhört allvarliga rapporter som måstestämma oss till eftertanke. Vi vet också att om manbörjar röka heroin kan man bli narkoman på 3-6månader. Många går över till att injicera. På någotsätt har rökheroin blivit en "enklare" drog. Det är inteså farligt, eftersom man inte injicerar det. Men manser tydligt och klart hur farligt det är. Därför vill jagställa frågan till socialministern när det gäller heroin-problematiken: Kommer regeringen att ta upp dennaspecifikt? När det kommer nya signaler måste vi taupp dem. nämnde att de syntetiskadrogerna ökar. Vi kanske inte riktigt hänger med där.Uppväxtförhållandena är också viktiga. Då kom-mer jag naturligtvis in på familjens roll, föräldrarnasroll och vårt gemensamma ansvar. Hur skall vi kunnage föräldrarna ett större ansvar för dessa frågor? Vissakristdemokrater och även andra icke-socialistiskapartier vill verkligen tydliggöra familjens roll i sam-hället. Jag vill fråga socialministern: socialminis-tern här och hålla med om att vi måste tydliggörafamiljens roll ännu mera för barnens möjligheter god uppväxt?Rolf har arbetat med drog-frågor här i . Han kan detta med drogeroerhört väl. Han skrev en kolumn i tidningen - jag vet inte om socialministern har haft möjlig-het att läsa den. Han tog där upp frågan om att drog-testa barn och ungdomar. Jag skall läsa upp det somhan skriver: "Drogtest borde också göras i våra skolormed början redan i mellanstadiet. Faktum är att väl-digt många som senare hamnar i knarkträsket gjordesin knarkdebut redan som 12-13-åringar och en delännu tidigare. Jag hörde om en förälder som gick itaket när hans sons skola ville införa drogtest. Hanmenade att skolan med detta visade att den inte hadeförtroende för honom som förälder. Han får represen-tera den grupp som alltid lyckas vända något positivttill något negativt. Han var mera intresserad av sinegen ställning än av barnen i skolan. De allra flestasom börjat knarka har lurat sina föräldrar - - -".Med detta vill jag fråga om socialministern ändåinte kan lyssna till dem på fältet som kan det här ochsom inte gör någonting annat än arbetarmed dessa frågor.Anf. 7 ():Fru talman! Vi diskuterade detta förraåret. Också då uttalade socialministern sin positivasyn på att föräldrar skall involveras och bli informe-rade. Jag läser upp min kommentar ur protokollet frånden : "Det gläder mig att social-ministern ser positivt på förslaget att i mycket störreutsträckning rikta information till föräldrar. Jag hop-pas också att detta inte är något som skjuts på framti-den eftersom det är bråttom, mycket bråttom. Förvarje dag som går riskerar vi att förlora ytterligareunga människor i knarkträsket. "Jag tänker inte upprepa dessa ord. Även om det ärbättre än ingenting att det skall fattas be-slut om ett förslag till hur man skall informera föräld-rar så har gått utan att i stort sett någontinghar hänt.Som svar på min fråga om provtagning på densom är säger socialministern att hon äremot generell provtagning. Antingen innebär detta attsocialministern är emot möjligheter till provtagningpå dem som är och som får testas närman misstänker bruk av narkotika, eller också harsocialministern helt missuppfattat frågan och inte sattsig in i den. Jag är inte ute efter någon generell prov-tagning, utan en rätt att ta prov när det finns grundadmisstanke om narkotikabruk. Jag skulle gärna viljahöra om inte socialministern tycker att detta är rim-ligt, eller om det behövs till för att ytterligaretitta på den frågan.Slutligen när det gäller fria sprutor: Hur kan mantala om strikt kontroll när det är fullt möjligt för hero-inister - med full metvetenhet hos dem som behandlardessa - att få sina sprutor utdelade och sedan sätta sigi bilen och köra i väg? Därmed är min talartid tyvärrslut.Anf. 8 ():Fru talman! Också jag anser att provtagning påbarn skall ske när det finns en befogad misstanke.I övrigt när det gäller missbruksvården nämndesocialministern att den stora efterfrågan beror på attkommunerna inte har råd, vilket i sin tur beror på attkommunerna har haft dålig ekonomi och på att statenhar lagt över mera av kostnaderna på kommunerna.År 1995 stod kommunerna för av kostnadernaoch staten för . är det tvärtom kommunernasom får ta den större delen. Ändå måste man på någotsätt klara av missbruksvården.Nyligen var det en mamma som kontaktade mig.Hon har en son som betraktas som en gammal miss-brukare, eftersom han är så gammal som . Detkänns litet ruskigt att en 25-åring räknas som gammal- jag har själv barn i den åldern.Den här mamman har bearbetatsocialtjänsten för att få sin heroin- och amfetamin-missbrukande son under vård. underdessa har hon trott att sonen inte kommer attöverleva. har sonen fått vård. Han har begått brottså att han har hamnat i fängelse och begärt sig till endrogfri anstalt. Mamman och sonen har alltså kämpati för att sonen skall få vård, och det tycker jagkänns besvärande.Det har även uppmärksammats av länsstyrelsernaatt kommunerna inte ger vård i den omfattning somskulle behövas. Den viktiga biten som SIS har haft, attavgifta och motivera, är en väldigt viktig bit för attkommunerna senare skall kunna ta över med fortsattvård.Anf. 9 Socialminister ():Fru talman! Jag tror inte, , att manute i landet sitter och väntar på att regeringen skallkomma och bestämma precis hur det här skall gå till.Så är det naturligtvis inte. Det pågår ju ett arbete ochen mängd olika projekt som riktar sig till och involve-rar föräldrar i det narkotikaförebyggande arbetet.Haschboken går t.ex. ut till alla föräldrar till åtton-deklassare. Jag vet att man jobbar mycket aktivt medföreläsningsserier och information för att påverkaföräldrarna att ta ett aktivare ansvar. Jag tycker att detär mycket viktigt att det inte upplevs så att statenkommer med material ovanifrån som inte är anpassatefter den verklighet människor lever i, utan vi skallkunna samarbeta, helst med frivilligorganisationeroch på ett förankrat sätt. Det är kanske därför som dethar fått ta sin tid innan vi i den nationella lednings-gruppen fattar beslut. Det betyder inte att arbetet harupphört eller att det inte har hänt någonting underåret. Jag utgår från att också är ute påmöten av olika slag för att bidra. Det är så det måstegå till.Jag blir litet bekymrad, därför att jag tycker att detär litet av desperation över detta att det nu är prov-tagning som gäller. Vad är det man åstadkommer meddet? Om jag nu ser framför mig min klass av 11-12-åringar undrar jag om det är till dem man skall sägaatt man skall ta prover. I så fall måste skolan ta ettstörre ansvar. Vi vet ju, precis som , att detta i hög grad är en socialpolitisk fråga. Vivet var bekymren finns. vet vi vilka det är somhar problem. Det är väl viktigare att koncentrera sigpå att hjälpa dem och stötta dem än att tro att manlöser någonting med provtagning.Det är också litet motsägelsefullt. Först säger manatt man vet att det är en socialpolitisk fråga och hurproblemen är fördelade, och sedan tror man att ett sättatt komma åt det är provtagning.Jag tycker inte att det är en bra lösning. Jag trorinte heller att ungdomarna accepterar det. Jag tror inteatt de tycker att det är det viktigaste och bästa som vikan göra . Vi har annat stöd som vi måste mobilise-ra.Det är klart att familjen är viktig, men sanningenär att många av dessa ungdomar inte har någon familjatt falla tillbaka på. Då måste det naturligtvis finnasett nätverk av andra människor, som kan träda in ochsom kan finnas där som stöd och hjälp.Det är också i mycket hög grad en fråga om tren-der och attityder till droger. Nyss var det partydroger-na som tidningarna skrev om på samma sätt och somsades vara det riktigt farliga. Det är viktigt att nog-grant följa hur droganvändningen utvecklas.