prot · GK0972 · 1997-03-04 00:00:00 — Jag kan inte ge ett principielltsvar på denna frågeställning, som jag förstår, förränjag har tagit del av kommissionens utlåtande.Jag hoppas att vi får tillfälle, antingen i kammareneller på annat sätt, att fullfölja klarläggandet av deförutsättningar som kan finnas för att Försvarsmak-tens helikopterverksamhet också kan komma detcivila samhället till godo.Anf. 27 TALMANNEN:Det gick litet för fort. Det finns möjlighet till enreplikomgång till. Jag har förstått att utnyttja sin möjlighet. Försvarsministern har dåockså möjlighet till ytterligare ett inlägg.Anf. 28 ():Fru talman! Jag vill tala om för försvarsministernatt jag känner mig väldigt nöjd med att ha haft den härinterpellationsdebatten . Jag tror nog att vi äröverens om att vi skall försöka hitta en lösning. Dethandlar ju om att vi skall kunna använda de helikopt-rar som är framtagna för att verka i krig även i fred.Så ser totalförsvarets synpunkter ut. Vi måste utnyttjasamhällsresurserna och inte vänta på attdet skall bli krig. Det är detta jag tycker är så viktigt.Som samhällsmedborgare tycker man nog att det ärlitet konstigt att helikoptrarna står när de skulle kunnasamverka och rädda liv. Att det inte går beror jubara på de här konkurrensreglerna. Men vi avvaktaroch ser vad som händer i kommissionen.Anf. 29 Försvarsminister ():Fru talman! Talmannen var vänlig nog att inbjudatill ytterligare en replikomgång.Jag kan se det som nämner somett samhällsintresse. Det ser vi väl alla här i kamma-ren. Men det som ligger i och kommis-sionens uppgift, nämligen att värna om lika konkur-rensförutsättningar, är ju också ett samhällsintresse.Svårigheterna uppstår när dessa två samhällsintressenkommer i konflikt med varandra, som de tydligen - såhär långt i alla fall - har gjort här.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1996/97:193 om för-troendeläkare och förtroendetandläkareAnf. 30 Statsrådet ():Fru talman! har frågat socialmini-ster vad regeringen avser att vidtaför åtgärder för att åstadkomma ett rättssäkert systemför sjuka människor, som behöver samhällets hjälp.Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan.Görel Thurdins fråga tar sikte på förtroendeläkar-systemet. Enligt henne finns det en stor fara med dettasystem som det fungerar i dag.Enligt lagen om allmän försäkring skall det hosden allmänna finnas en eller fleraförsäkringsläkare, som förtroendeläkarna sedan okto-ber 1995 benämns. Dessa skall biträda kassan i frågorsom kräver medicinsk sakkunskap samt verka för ettgott samarbete mellan kassan och de läkare som ärverksamma inom dess område.Görel Thurdin påstår att försäkringsläkarna är in-hyrda konsulter utan tjänstemannaansvar. Försäk-ringsläkaren är en av anställdtjänsteman och omfattas således av de regler somgäller för sådana. Däremot står försäkringsläkaren isin egenskap av försäkringsläkare inte under Social-styrelsens tillsyn.Hos har försäkringsläkaren enrådgivande funktion i medicinska frågor. Försäk-ringsläkaren tar inte ställning i frågor om rätt till er-sättning. Sådana beslut fattas av kassans handläggan-de tjänstemän eller av en socialförsäkringsnämnd.Försäkringsläkaren undersöker inte själv den försäk-rade, utan den medicinska bedömningen grundar sigpå den behandlande läkarens uppgifter i intyg ochutlåtanden. På det sättet störs inte förhållandet mellanden försäkrade och dennes läkare och inte heller för-svåras samarbetet mellan försäkringsläkaren och denbehandlande läkaren.När det gäller enskilda rehabiliteringsärenden be-står försäkringsläkarens insats bl.a. i att hjälpa för-säkringskassans tjänstemän med bedömningar avförsäkrades möjligheter till rehabilitering och då ock-så med att göra urval och prioriteringar. Det innebäratt försäkringsläkarens medverkan är viktig i arbetetmed att uppmärksamma de grupper som löper risk attbli långtidssjukskrivna. Det kan t.ex. gälla försäkradesom utför arbetsuppgifter som ofta orsakar sjukdomeller skada. Samarbete bör då ske med berörd före-tagshälsovård.Försäkringsläkaren har även en viktig roll i kas-sans utåtriktade arbete genom att delta i informationtill och diskussioner med läkare och annan personalinom hälso- och sjukvården.En viktig uppgift för försäkringsläkaren är vidareatt medverka i utbildningen av försäkringskassanstjänstemän och socialförsäkringsnämndernas ledamö-ter i medicinska frågor samt att medverka i försäk-ringskassornas utbildning av läkare i försäkringsme-dicin.Försäkringsläkarens roll har diskuterats under se-nare år. Bl.a. har framförts från försäkrade att det ärsvårt att förstå hur en läkare kan uttala sig om derassjukdom, symtom och arbetsförmåga utan att ha un-dersökt dem eller ens talat med dem.Regeringen har mot den bakgrunden ansett att för-säkringsläkarens roll behöver tydliggöras och stärkaspå ett sådant sätt att det klart framgår att denne ärförsäkringskassans expert och rådgivare i medicinskafrågor som skall bedöma den försäkrades medicinskasituation utifrån det medicinska underlag som försäk-ringskassan har tillgång till. Försäkringsläkaren skallinte heller själv undersöka eller behandla den försäk-rade. Detta framgår bl.a. av den proposition som lågtill grund för de förändringar om bättre beslutsunder-lag som infördes fr.o.m. oktober 1995.Det finns ca 25 000 behandlande läkare somsjukskriver patienter. Flera undersökningar har visatatt olika läkare sjukskriver olika mycket. Skillnaderhar funnits både vad avser diagnoser, antalet sjuk-skrivningar, längden av sjukskrivningarna samt note-ring om arbetsuppgifter i läkarintygen. Läkarnas för-måga att bedöma den försäkrades arbetsförmåga vari-erar beroende på läkarens kunskaper om den försäk-rades arbetsförhållanden och sociala situation i övrigt.Det finns ca 450 försäkringsläkare hosförsäkringskassorna.Enligt vad jag har erfarit fungerar i de flesta fallensamarbetet bra mellan behandlande läkare och för-säkringsläkare.Anf. 31 vice talman ():Fru talman! Jag ber att få tacka för svaret på inter-pellationen.Det gjorde mig emellertid en aning fundersam. Jagfick den uppfattningen vid en annan debatt med soci-alministern att det var bra att ställa den här interpella-tionen om försäkringsläkarna för att systemets funk-tion skulle kunna ses över. Jag hoppas att det som ståri svaret, nämligen att försäkringsläkarens roll skallförstärkas och förtydligas, innebär en översyn avfunktionen av systemet. Annars betyder svaret att deenskilda människornas rättssäkerhet kommer att bliytterligare försvagad.Jag beklagar att jag utgick från den gamla ord-ningen som upphörde att gälla . Dåkunde man inte JO-anmäla en förtroendeläkare. Där-för frågar jag statsrådet: man JO-anmäla försäk-ringsläkaren , då denne är anställd tjänsteman påförsäkringskassan?Maj-Inger skriver att enligt vad hon er-farit fungerar samarbetet bra mellan behandlandeläkare och försäkringsläkare. Vad för slags under-sökning har statsrådet gjort för att komma fram tilldet? Finns det någon ny undersökning? Är det depar-tementet som tycker så? Har man frågat behandlandeläkare som uttryckt detta, eller är det försäkringskas-sorna själva som sagt det?I lördags var det en intressant artikel i . I artikeln höll man inte med statsrådet omden här bedömningen. F.d. chefsjuristen på TCO, StigGustafsson, och förbundsjuristen på TCO, , skrev att försäkringsläkarna tenderar att under-känna allt fler läkarintyg. De talade om bristen om påhelhetssyn vid sjukdom och arbetsskada i det härsammanhanget, och de sade att behandlande läkaresdiagnoser måste respekteras och vara ersättnings-grundande såvida inte övervägande medicinska skältalar mot dessa. Därvidlag skall inte försäkringsläka-res bedömningar tillåtas väga över behandlande läka-res.Statsrådet säger själv att försäkringsläkaren ärrådgivande. Det innebär ju att om försäkringskassanstjänsteman skall göra bedömningar skall de varaoväldiga, och den behandlande läkaren skall ha sam-ma starka ställning som försäkringsläkaren. Man skallalltså göra en oväldig bedömning av de råd man fårfrån försäkringsläkaren och av de diagnoser man harfrån den behandlande läkaren. Försäkringskassanstjänstemän skall inte kunna gömma sig bakom enförsäkringsläkare därför att man ju åtminstone tidiga-re inte kunde JO-anmäla försäkringsläkaren.Dessutom är försäkringsläkarna inte behandlande.Jag frågar mig då om de skall kräva hur många ut-redningar som helst. Skall de kunna säga att det uti-från ett underlag inte går att bedöma om någon är sjukpå det ena eller andra viset?Man kan ju fråga sig om det är riktigt.JO har uttalat sig ganska kraftfullt när det gällersådana här saker och vem som skall uttala sig ombeprövad erfarenhet och vetenskap. JO säger faktiskt iett uttalande: I avsaknad av författningsstöd har såvittjag kan finna t.ex. ej befogenhet attenbart på grundval av en egen bedömning av en lä-kemetods förenlighet med vetenskap och beprövaderfarenhet meddela bindande föreskrifter.Det betyder ju att de allmänna råden definitivt inteär bindande och alltså bara skall vara rådgivande, deockså. De skall dessutom ingå i en helhetsbedömning.Sedan säger man att det är ochden behandlande läkaren som gör de här bedömning-arna. Då frågar jag: Är det förenligt med vad JO harsagt att försäkringsläkarna bestämmer sig för att haandra former av diagnoser än de behandlande läkar-na?Anf. 32 HANS ():Fru talman! Jag skall också be att få tacka statsrå-det för svaret. Jag tyckte att det var en fin samman-fattning av situationen, om än något kortfattad.Jag reagerade på interpellantens skrivelse, som vi-sade en väldig okunskap. Hon kom med insinuantaslängar gentemot den här läkargruppen som i allrahögsta grad befinner sig på patienternas sida, som jagser det. Jag har nämligen mycket lång erfarenhet avförtroendeläkeri, och jag vet att det fungerar i 99 %av alla fall. Samarbetet är alldeles utmärkt, både medpatienter och med behandlande läkare.Det står en hel del saker i frågan som tyder på attinterpellanten inte är riktigt klar över hur man sökeroch får vård i vårt samhälle. Det är inte försäkringslä-karna - eller förtroendeläkarna - som i regel ser tillatt patienterna kommer till sjukhus; det är behandlan-de läkare som gör det.Behandlande läkare och förtroendeläkare befinnersig i en sorts symbios där den behandlande läkaren ärden som har hela ansvaret för behandlingen och för deintyg som skrivs. Det har inte förtroendeläkaren.Förtroendeläkaren är, som sade,enbart expert och rådgivare i me-dicinska frågor.Det är försäkringstjänstemannen som i alla sam-manhang fattar beslut när det gäller patientens väl ochve. "De kommer att tillhöra kadern långtidsarbetslösaoch långtidssjukskrivna och sjukpen-sionärer - - -", står det i interpellationen. I självaverket är det i de allra flesta fall frågan om man skallbli sjukskriven eller om man skall få förtidspensionsom avgörs av förtroendeläkaren. I det avgörandetkan han inte tillämpa något annat än det intyg somden behandlande läkaren har skrivit och hur det för-håller sig till vetenskap och beprövad erfarenhet.Det finns ju en del sjukdomar som inte godkänns,vilket har orsakat mycket irritation. Vi hade amal-gamsjukdomen , och har detvarit olika typer av elektromagnetiska sjukdomar ochsådant. Dessa godkänns inte, därför att vetenskapenän inte har kommit fram till några resultat somstöder att det här verkligen skulle kunna vara konsis-tenta diagnoser. Men det hindrar inte att en förtroen-deläkare mycket väl kan godkänna en sjukskrivningav en sådan patient. Man kan nämligen godkänna ensymtomdiagnos, och det står det egentligen ingentingom här. Det gör att om man har sådana diagnoser kande mycket väl fungera även i fortsättningen.Förtroendeläkaren arbetar endast i samarbete medförsäkringskassans handläggare. Det är dessa som tarkontakt med patienten - aldrig en förtroendeläkare.De går bara på intygen. I den mån intygen är dåligakan det bli dåliga beslut från förtroendeläkarna.Ibland kanske förtroendeläkaren tycker att ett intyg ärväldigt dåligt eller svagt, och då blir det ett svårtavgörande mellan de två saker som behöver varauppfyllda för att man skall få sjukskrivning eller för-tidspension: att man har en medicinsk diagnos och är arbetsoförmögen.Vad som kritiseras här, såvitt jag kan bedöma, äratt de medicinska diagnoserna inte skulle vara riktiga.Men i själva verket är det nog inte de som är det allrasvåraste, utan det är frågan om huruvida vederböran-de har en medicinsk diagnos som över huvud taget ärtillämplig i vederbörandes fall. Där finns det en storkonflikt, och det kan jag möjligtvis återkomma till inästa inlägg.Anf. 33 ():Fru talman! Jag får tacka för ett långt och ingåen-de svar. Jag tänker inte ta en debatt mellan oss med-debattörer. Det är med ministern jag vill tala, och detjag lyssnade till var mycket märkligt.Jag blir litet förskräckt. Jag har fastnat för sammatext som andre vice talmannen, nämligen att försäk-ringsläkarens roll behöver tydliggöras och stärkas.Det tycker inte jag, med den erfarenhet jag har, attden behöver. Jag tycker att man skall stärka den be-handlande läkarens roll, möjligen på bekostnad avförtroendeläkaren, eller också föra fram det här pånågot annat sätt.Just det här att man inte träffar patienten gör ju attdet blir väldigt svårt att bedöma. En människa är juinte bara medicinska diagnoser utan också en socialmänniska, en medicinsk människa, en arbetsmänniskaosv. Därför tycker jag att det är svårt att bara bedömaefter medicinska diagnoser. Och det har antagligeninte den behandlande läkaren gjort, eftersom han serdet psykosomatiska förloppet och får en helhetssyn påmänniskan. I läkarnas utbildning och i deras diskus-sioner om etik betonas ju mycket starkt att man skallse människan som en helhet, dvs. inte skilja på dethär.Jag tänkte också ta upp ett ställe där förtroendelä-karen har en mycket tydlig roll och där de här sakernaförstoras upp. Detsaknas förtroende mellan , och advokater som skriver intyg, mel-lan läkare som skriver intyg och dem som skall be-döma flyktingskälen. Det finns också ett stort misstro-ende mot flyktingen själv. Om en flykting har ettstarkt skäl heter det ofta att det inte är trovärdigt.När det gäller förtroendeläkare tycker jag snarareatt det finns en brist på förtroende för dem som skri-ver intyg. Här finns barnöverläkare, psykiatrer, advo-kater osv. som skriver intyg och sätter sin yrkeshederi pant. Man sätter inte sin yrkesheder i pant och riske-rar att förlora den för att sedan bli felbedömd av för-troendeläkaren!Det finns en annan aspekt som också är viktig, ochdet är att förtroendeläkaren ofta inte är specialist. Detskall han kanske inte heller vara, men där får hanalltså sitta och bedöma läkarintyg från specialister -ortopeder, psykiatrer, barnöverläkare osv. - utan attegentligen ha den kompetens som den skrivande läka-ren har. Det är ju omöjligt att inneha alla dessa spe-cialiteter.Därför tycker jag att förtroendeläkaren skulle bort.Det är min åsikt. Den grövsta brottsling har rätt attmöta människor i rätten, men en flykting får en för-troendeläkare som har möjlighet att säga att han äravvisningsbar. Förtroendeläkaren påstår det, medande läkare som har sett honom och skrivit intyg åthonom säger tvärtom: Honom kan vi inte förflytta.Förtroendeläkare borde vara ett ämbete som haröverlevt sig självt.Det där med att läkare skriver olika mycket sjukin-tyg kan också bero på att man på vissa ställenkan få provision för att man sjukskriver mindre. Detbehöver vi kanske inte ta upp här, men det är i allafall väldigt märkligt att det är på det sättet.Jag vill fråga om man har diskuterat att eventuelltta bort förtroendeläkarsystemet.Anf. 34 ():Fru talman! Att vara sjuk i innebäratt vara dubbelt drabbad. Inte nog med att man ärsjuk, man skall också använda de krafter man egentli-gen inte har till att försvara sig. Man har enligt social-försäkringssystemet inte ens rätt att få hjälp med ad-vokat, eftersom myndigheten då har dubbel utred-ningsskyldighet.Vad har hänt med förtroendeläkarsystemet i för-bättrande syfte? Jo, det enda som hänt är att man harändrat benämningen förtroendeläkare till försäk-ringsläkare. För vems förtroende har de haft? Ja, detär i alla fall inte patientens. Vi får hoppas att det åt-minstone är försäkringskassans.Det allvarliga är att en försäkringsläkare inte ärläkare i vanlig ordning, och därför kan man inte an-mäla honom till . Men det finns svartpå vitt från JO att han inte heller är en tjänsteman somi vanlig ordning kan dömas av JO. Det åtminstonehoppas jag att ministern kan säga: att det skall finnasmöjlighet att anmäla en försäkringsläkare.Det är fruktansvärt absurt att när en behandlandeläkare inte har kunnat få fram prognoser och diagno-ser så att man blir överens med kanen försäkringsläkare gå in - utan att behöva träffapatienten, med bara papperen framför sig, kanske ettunderlag som alltför ofta inte är heltäckande - ochfälla ett livsavgörande beslut. Det är inte heller ovan-ligt att den behandlande läkaren är specialist ochförsäkringskassorna tillåter sig att ha en försäk-ringsläkare som är allmänläkare.Jag vill passa på att fråga om ministern tycker attdetta är förenligt med rättssäkerheten. Är det förenligtmed rättssäkerheten att man tillåter en försäkringslä-kare som är allmänläkare att göra en överprövning aven specialist?Sedan måste jag säga till att jag tycker det är så typiskt av en försäk-ringsläkare att våga påstå att ni är felfria i avfallen. Varför inte säga ? Passa på och visa denstatistik som säger att ni försäkringsläkare är så passmycket bättre än andra läkare!Något jag hoppas på i alla sammanhang när detgäller läkare är att de skall komma ihåg hela det etis-ka råd de skall leva efter. Det står att de skall levaefter och jobba efter vetenskap och beprövad erfaren-het. Men så finns det en bisats till, som man alltförofta glömmer, och det är: och ständigt söka vidga sinakunskaper.Må vi i alla fall hoppas att ministern jobbar för attpatienten kommer i centrum. Det viktigaste är att densom faktiskt känner till sin situation bäst - patienten -får sin rättssäkerhet stärkt och att den inte urholkas.Anf. 35 Statsrådet ():Fru talman! Det var intressant att höra de olikainläggen. Det var också intressant att höra , som uppenbarligen har erfaren-het av konkret arbete i den här organisationen.Vad som har hänt, de åtgärder som vidtagits, är attriksdagen 1994 beslutade om att ställa ytterligaremedel till försäkringskassornas förfogande, just för attförstärka försäkringsläkarnas insatser i ärenden somrör sjukpenning och rehabilitering samt inför pröv-ning och efterkontroll i förtidspensionsärenden.Det här betyder ungefär 300 halvtidsanställda för-säkringsläkare. De effekter som man kan utläsa avden här satsningen är att handläggarna på försäkrings-kassorna genom detta har tillförts en ökad medicinskkunskap. Det ger en större säkerhet i handläggningen.Antalet kontakter med behandlande läkare har ökat.Sjukfallen kan avslutas tidigare, åtgärder vidtas snab-bare, och rehabiliteringsbehov upptäcks tidigare.Beslutsunderlagen har blivit bättre, även om det na-turligtvis finns ytterligare att önska. Man kan ju alltidbli bättre.Det som hände 1995, och som jag nämnde i inter-pellationssvaret, var att nya regler infördes för attförtydliga systemet för aktörerna inom socialförsäk-ringssystemet och för att förbättra underlaget när detgäller att fatta beslut om förtidspension och sjukpen-ning.I fråga om detta vill gå vi-dare. Man började med särskilda medel attanordna konferenser för försäkringsläkare för attytterligare höja kompetensen och för att förbättrabedömningen.Jag tror att det är viktigt att vi har klart för oss attdet är en rollfördelning mellan behandlande läkareoch försäkringsläkare. Den behandlande läkaren haransvaret för den medicinska bedömningen, och för-säkringsläkaren har ansvaret för att bl.a. bedömaarbetsförmågebegreppet. Men det är alltid försäk-ringskassans tjänstemän som sedan har det slutligaansvaret för bedömningen.Det som jag gärna skulle vilja ha synpunkter påfrån mina meddebattörer, framför allt från interpellan-ten, är att jag inte riktigt har förstått vilken lösningsom vill förorda. Är det fel på läkarna,eller är det fel på systemet? Vill se ettannat system där möjligen alla intyg som lämnas tillförsäkringskassan skall accepteras och utgöra under-lag för ersättning? Jag har tidigare i mitt svar sagt attvi har ungefär 25 000 läkare som skriver läka-rintyg. Detta är alltså en variant, om det nu är densom förespråkar. Eller skall försäk-ringskassan ha anställda läkare som sköter både un-dersökning och sjukskrivning? Jag tror att det finns desom har invändningar mot ett sådant system. Jag villgärna få synpunkter på vad som är till lösning på detta.Anf. 36 vice talman ():Fru talman! Jag vill först till säga att jag inte tror att han har fått deuppgifter som jag t.ex. har fått från advokater, läkare,försäkringsläkare, försäkringsöverläkare och patien-ter. Jag har ungefär 1 000 brev, och jag vet att detfinns mängder av brev som jag inte har läst frånmänniskor som upplever sin situation som ganskaohållbar.Innan jag svarar på frågan från vill jag ta upp den fråga som handlar om att för-säkringsläkarna inte är de som ställer diagnoser. Dåhar de västsvenska försäkringsläkarna vid ett möte iUddevalla kommit fram till totalkonsensus, dvs. total samstämmighet, att inte accepte-ra elöverkänslighet som en diagnos som skulle varasjukpenninggrundande. Då frågar jag: Är det ett rätt-sövergrepp eller inte, fru statsråd, utifrån vad JO haruttalat och utifrån försäkringsläkarens roll?Jag har fått ett brev från en försäkringsöverläkaresom skriver att det ställningstagande som dessa läkaregjorde var fullständigt ovetenskapligt. Det finns näm-ligen riktlinjer och domar som varit vägledande framtill dess att man fattade detta beslut. Men sedanstruntar man i detta beslut. Försäkringsläkaren ärfaktiskt en myndighetsperson. På något sätt måstemyndigheterna förstå att det är beslutsom ligger till grund för det som skall utövas. Och detär regeringen som har ansvaret att se till att verkstäl-ligheten fungerar helt i enlighet med den etik och devärderingar som vi här i slår fast. Det kanju inte vara så i detta fall.Vad får detta för betydelse? Om man får diagno-sen elöverkänslighet då är man inte sjuk, och då harman inte rätt till sjukpenning.Eftersom mitt rum svämmar över av brev, bl.a. omelöverkänslighet, och jag känner till forskning pådetta område går det rysningar längs min ryggrad,skulle jag vilja säga, när jag tänker på vilka konsek-venser som denna förstockade inställning får förmänniskor här i . Vi har alltså miljörelateradesjukdomar som vi inte har riktig beredskap för i dag.Då måste vi ta dessa symtom på allvar. En försäk-ringsläkare skall följa en regel som säger att den kli-niska bilden av symtom skall vara vägledande vidprövning av t.ex. arbetsförmåga vid oklara diagnoser.Men naturligtvis måste det gälla vid prövning överhuvud taget. Om man inte vet hur diagnoserna skall seut måste man ändå se om människor är sjuka ellerinte.Det är egentligen detta som denna debatt handlarom, dvs. om man skall behandla folk med respektoavsett vilka diffusa symtom de har. Det är mestkvinnor som hamnar i denna situation med diffusasymtom kopplade till amalgam och elöverkänslighet,eftersom kvinnor är så funtade att de skall reageraförst eftersom de också kommer att bära på den kom-mande generationen. Sådana saker tar man inte hän-syn till.Jag vill att det skall ske en översyn av systemet.Jag vill att man ordnar med vetenskaplig medlingmellan dem som har olika åsikter, så att man verkli-gen sätter frågorna under lupp på ett öppet och ärligtsätt och så att det inte händer en massa bakom ryggenpå folk och att vi sedan skall stå här och försvaranågot som är svårt att försvara därför att det inte är idagsljus.Anf. 37 ():Fru talman! Handläggarna kanske har flera kon-takter. Det vet inte jag, eftersom jag inte har studeratdet. Men handläggarna går på knäna. Jag hardärför svårt att föreställa mig att de hinner ha någrafler kontakter med de behandlande läkarna än de harhaft.