prot · GK0969 · 1997-02-26 00:00:00 — Det känns naturligtvis angeläget gör en utvärdering av det här särskilda biståndetför att se om det kan fortsätta och eventuellt utveck-las.Mellan kommuner och mellan många organisatio-ner byggs det också upp vad vi litet övergripandekallar för vänortssamarbete - kanske framför alltmellan länderna kring . Men det är ett sam-arbete som har många dimensioner. Inte minst skerdet på kultur- och folkbildningsområdet. Det bidrarförhoppningsvis till att utveckla ett mycket starktmellanfolkligt samarbete och till att förståelse byggsupp mellan människor, något som kan vara lika vik-tigt som politiskt och ekonomiskt samarbete i ettstörre sammanhang.Centerpartiet hade gärna sett att mer av det s.k.Östersjöanslaget, som beslutade om som-maren 1996, hade gått just till studieförbunden ochfolkrörelsernas kontaktskapande verksamhet som ettsätt att främja demokratiutvecklingen.För att bygga upp en demokratisk samhällsut-veckling behövs också bl.a. stöd till de rättsliga insti-tutionerna. SIDA har också i sin strategi för dettabistånd bl.a. påbörjat ett mycket viktigt arbete på dethär området.Samarbetet kring har under många årockså inriktats på att förbättra miljön på olika områ-den. Miljöproblemen är gränsöverskridande, och detkanske blev mest påtagligt för många av oss här iSverige när det radioaktiva nedfallet från Tjernobylkom över oss 1986. Därför känns det angeläget att,såsom också beskrivs i betänkandet, fortsätta samar-betet för att på olika sätt förbättra miljön. Som exem-pel nämns att förbättra vattenmiljön i ochsäkerheten i kärnkraftverken.Där vill jag erinra om vad utrikesutskottet sade re-dan 1994/95 - det är lika angeläget : Parallelltmed säkerhetssatsningar i kärnkraftverk är det ange-läget att hjälpa staterna i attplanera för och utveckla alternativ, säker och miljö-anpassad energiproduktion och framför allt att åstad-komma en effektivare och resurssnålare energian-vändning. Det här är som sagt lika angeläget ,och trovärdigheten från svensk sida i ett sådant sam-arbete har ju ökat genom den energiöverenskommelsesom har träffats och där vi kan peka på att vikommer att avveckla vår egen kärnkraft.Sverige är ordförande i . I utrikesdek-larationen, som regeringen presenterade för någraveckor sedan, står tydligt vad som ordförandekommer att prioritera i detta samarbete. Jag tycker attdet är bra prioriteringar. Det är bra att de har kommit.Vi har efterlyst dem i flera debatter tidigare.Enligt hade det varit önskvärt att fåen genomlysning av hur miljösituationen ser ut i Ba-rentsområdet. Det är ett av de mest förorenade områ-dena i . En sådan inventering hade kunnatligga till grund för ett åtgärdsprogram. Enligt våruppfattning hade det också känts angeläget att Sveri-ges ekonomiska insats hade ökat. Både ochFinland ger större belopp till det här samarbetet änvad gör. Vi tyckte att vi hade kunnat ta av detsamarbetsanslag som finns för Öst- och Centraleuropaoch lägga på . Det har jag också på-pekat i ett särskilt yttrande.Med detta, fru ordförande, vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan.Anf. 38 ():Fru talman! kan det vara nyttigt att blickabakåt och ställa frågan hur ett ämne debatterades förlåt oss säga sedan.För tio år sedan var det 1987. Frigörelsen i Östeu-ropa hade inte inletts. bestod och be-härskade militärt alltjämt halva . Den debatt viför var självfallet otänkbar den gången.Däremot debatterades det kommunistiska systemetsom sådant och lämpliga förhållningssätt tillden kommunistiska diktaturen. Hade det som då sadesfrån en del håll varit riktigt, hade det kommunistiskasystemets kollaps varit en olyckshändelse -eller en ren olycka - och den debatt vi nu för onödigoch missriktad.Föreställningen att grundläggande sociala behovhade tillgodosetts i de kommunistiska diktaturerna varvida spridd. Vittnesmål om motsatsen, t.ex. analyserav barnadödlighet, livslängd och andra nyckeltal iSovjetunionen, som började tränga igenom redanunder 70-talet, eller de nödrop som nådde ocksåsvensk publik, t.ex. i antologin och Ryss-land, som kom , hade märkligt svårt atttränga igenom. I en liten skrift häv-dade och attdet nu stod klart att planekonomin i öst kunde åstad-komma samma framsteg som marknadsekonomin iväst.Bristen på demokrati kunde ingen förneka, mendet var inte ovanligt att den sågs som ett problem somi första hand gällde författare och intellektuella, mensaknade betydelse för vanligt folk eller för frågorkring fred och avspänning. När -jag tror att det var just 1987 - sade att inget skullegagna världsfreden mer än att omvand-lades till en demokrati, brännmärktes han av ledandesocialdemokrater. För den tidens ledande vänsterpar-tister var det avgörande att man hade socialism, inteatt den socialism man hade var en katastrof för demänniskor som tvingades leva under den.Men vanföreställningarna fanns också på andrahåll. Det fanns affärsmän, som säkert röstade borger-ligt, som hade en märklig tilltro till planekonomin ochinte bekymrade sig särskilt om vilket sällskap manumgicks i, bara det gick att göra affärer. Och i en dels.k. borgerliga kretsar kunde man möta en närmastfåraktig beundran för den ordning och disciplin somman trodde präglade t.ex. den sovjetiska skolan.Fru talman! Det gick inte att förutse när och hurde östeuropeiska diktaturerna skulle kollapsa. Mendet gick att se den stagnation och det elände som deinnebar för sina undersåtar. Såg man det inser manockså varför dessa system efter diktaturens kollapsinte kunde bestå utan måste avskaffas.I motion om Östeuropabiståndet harvi punkt för punkt redovisat den ekonomiska ochpolitiska analys som under hela den tid som gått sedan1989 gjorts av både självständiga analytiker och av deösteuropeiska demokraterna själva.Demokrati kan inte införas med bevarat privilegie-och nomenklaturasystem. Detta system kan inte upp-hävas med mindre än att kommandoekonomin ersättsav normal marknadsekonomi och likhet inför lagen.Och : Bara en fungerande marknadsekonomi- inom ramarna för en demokratisk rättsstat - kanbryta den långa ekonomiska nedgången, höja männi-skors levnadsstandard och därmed också ge demo-kratin legitimitet.I allt väsentligt har också denna insikt präglat densvenska politiken för samarbete med de nya demo-kratierna i Öst- och Centraleuropa.Ändå har en del illusioner om de gamla systemenoch om reformpolitikens innebörd och inriktningvårdats in i det sista - dock inte i den senaste budget-propositionen från regeringen och inte heller i utskot-tets betänkande.Det är nu också helt klart att de länder i Öst- ochCentraleuropa som lyckats bäst, eller lyckats alls, ärde som mest konsekvent gått in för att genomföra detnödvändiga systemskiftet, bort från kommandoeko-nomi och diktatur till ett normalt europeiskt systemmed marknadsekonomi och demokrati. De som satsathalvhjärtat eller hoppats kunna slippa ifrån den s.k.chockterapins svårigheter har sjunkit om möjligt ännudjupare ned i det elände där de redan förut befann sig.De har inte alls sluppit chocken. Vad de har fått är enstörre chock än övriga länder och ingen terapi.Det är också intressant att se reaktionerna i deländer där de styrande i det längsta har försökt slippaifrån systemskiftet. I har efter friaval en demokratisk och marknadsekonomiskt inriktadkoalitionsregering tagit över med det uttryckligamandatet att se till att landet slår in på samma kurssom resten av . De senaste månadernaspolitiska kris i får sin näring både av deofullständigt reformerade socialisternas - alltså kom-munisternas - fortsatta maktinnehav och av det friafall som landets ekonomi befinner sig i. Protesternamot regimen i inte bara istulna kommunalval, utan lika mycket i den ekono-miska kollaps som följt både av krigspolitiken och avatt ekonomins s.k. kommandoposter - för att användaen gammal kommunistisk term - alltjämt ligger ihänderna på samma korrupta nomenklatura som tidi-gare, förstärkt med diverse rent kriminella element.Mot den här bakgrunden känns det något egenartatatt höra det som tillät sig säga i etttidigare replikskifte om systemskiftet som sådant ochom frånvaron av den sociala välfärden i de här län-derna. Det är närmast en skandalös brist på analys,därför att det grundläggande är att så mycket av densociala välfärden i dessa länder har hängt ihopmed anställning i något av de i längden omöjligastatsföretagen. Välfärden har inte funnits som ennormal medborgerlig rättighet. Lyssnar man på detEva säger får man faktiskt intrycket att hontycker att man skall ha kvar den typen av välfärdssys-tem som liksom ett privilegium bygger på anställningi företag X, vilket gigantiskt företag det än är, somförmodligen inte kan överleva av ekonomiska skäl.Hon tycker inte att man skall sträva efter att långsik-tigt få ett välfärdssystem som bygger på medborgar-skapet, vilket socialförsäkringsidéerna, som är välbe-kanta i nästan alla övriga normala europeiska länder,gör. Det här får möjligen tolkas som en rest av mytenatt kommunismen på något sätt tillgodosåg grundläg-gande sociala behov. Men den som ville se redan för10 och t.o.m. kunde se att det inte varriktigt så.Jag skall inte gå in mycket på det som står i betän-kandet, för det är inte särskilt kontroversiellt. Det hartalats en del om tidigare. Jag håller helt medom vikten av att anstränger sig för att hjälpatill att föra in det landet på en stabil väg tillbaka tillEuropa.I sker reformer på ett mycket ojämnt ochalltjämt ganska osäkert och riskabelt sätt. Det svenskasamarbetet med får enligt min mening intelåsas alltför hårt till landets nordvästra delar, på detsätt som vi har haft en benägenhet att göra , ialla fall retoriskt. De regionala skillnaderna i Ryss-land är mycket stora, och de har en väldig betydelseför hur det skall gå långsiktigt, vilka regioner somkommer att dominera politiskt, de reforminriktadeeller de där nästan ingenting händer. Det viktiga är attreformerna lyckas, och då borde vi kunna satsa påsamarbete med reforminriktade regioner, oavsett var iRyssland de ligger. Det kan betyda väldigt mycket föratt mer definitivt "tippa över" balansen i landet åt rätthåll.Fru talman! har inte föreslagit någonväsentligt annorlunda inriktning av det svenska sam-arbetet med Öst- och och har därförinte någon reservation, därför återstår det för mig attnu yrka bifall till utskottets hemställan.Anf. 39 ():Fru talman! Jag hade svårt att hålla mig från förradebatten som gällde vapenexport till . Jagfick nämligen ett brev från en journalist somhar publicerat vad som har hänt sedan jag lämnadeÖsttimor. 30 000 indonesiska soldater försöker rå på600 medlemmar av gerillan. Att det råder inbördes-krig i det tysta kan man nog säga. Någon vapenexportskall inte ske till ett sådant land.Detta är ett av de områden som jag är väldigt en-gagerad i. Ett annat är Tjernobyl, , och detsom händer med kärnavfallet där och de människorsom lider.Vet ni att 1996 var Tjernobyls år? Är det någonsom har märkt det? Vad gjorde världssamfundet? Jag tittade igenom betänkandet ochsåg att vi gav till Skandinaviska barnmis-sionen, till korttidsrehabilitering och500 till brandväsendet. Jämför detta med de1 som man tror att det kostar attförsöka sanera Tjernobyl, eller jämför med detmänskliga lidande som vi inte har sett slutet på änefter tio år.Det kom rapporter från ,ungefär efter olyckan, som sade att det tillbudethar fått större konsekvenser än man har trott. Det hartystats ned vilka radioaktiva utsläpp som egentligenhar kommit ut från Harrisburg.Samtidigt har vi varit med i andra projekt. Vi harvarit med i Phare och Tacis och satsat ecu - hundramiljoner hit och hundra miljoner dit - och det låter juväldigt bra. Men när jag var i Kijev , på tioårsda-gen efter Tjernobyl, fick jag en bok i min hand somheter A Fingerbook guide to stopping the Westernnuclear industry's expansion in Eastern Europe. I östupplever man att väst försöker kränga sina reaktorer iöst, nu när det inte är någon försäljning i väst. Det äringen i väst som vill satsa på kärnkraft utom Frankri-ke. Men man är inte intresserad av det i öst. Man villgå direkt över till säker energi och energieffektivise-ring, och naturligtvis handlar det om biobränsle,vindkraft osv.Jag träffade ungefär 250 experter och aktivister isamband med Lessons of Chernobyl - det var som hade ordnat det - och depåstår att skulle kunna spara av detenergislöseri som sker där.Jag gav också en tjock buntmed förslag på vad man skulle kunna ge direkt i bila-terala bistånd för att vi skulle kunna intensifiera hjäl-pen till , , och de områ-den som är drabbade efter Tjernobyl. Vinden blåste juäven hitåt, men blåste hit, och ändå klagar vihögt.I öst kohandlar man . Får man inte medel inte stänga Tjernobyl. Både president och hans efterträdare haranvänt sig av denna utpressningssituationen. Det varinte många dagar sedan som man från väst sade ville stoppa bygget av de två reaktorer som pla-nerades i . Då fick man återigen till svar attTjernobyl inte skulle stängas. Den här situationenmåste vi komma bort ifrån. Vi måste villkora bistån-det till öst.Jag reagerade speciellt på att man i Vitrysslandhar börjat återföra människor till de kontamineradezonerna, som är mycket radioaktiva. Man har mättupp mellan 5 och 15 curie per kvadratkilometer. Encurie är 37 miljarder becquerel. Det innebär att män-niskorna lever i områden där det är ungefär 200 000-555 . Dit skickar man männi-skor igen. Man gör så att man tar in pengar till enTjernobylfond. Dessa pengar ger man sedan i bidragtill människor som flyttar tillbaka. Av de människorsom man nu så att säga tvångsförflyttar eller återflyt-tar - det är ungefär en och en halv miljoner människor- är 400 000 barn.Jag tycker att detta är en skandal. Det är cyniskt.Jag menar att vi skulle kunna ställa villkor när vi gerbistånd till . Så här får det inte gå till. Detär ju som att skicka människor ut i stridszoner, fastden här fienden är osynlig, inte luktar och inte hörs.Men den är farlig.Jag menar att det här är ett katastrofområde. Jagslog upp definitionen av "katastrof". Det definierassom en situation då det akuta hjälpbehovet är störreän de tillgängliga resurserna. Och man harinte resurser att klara situationen i . Detrör sig om jordbruksmarker som man nu skall börjaanvända. Man behöver nämligen använda avbudgeten för att försöka råda någon slags bot på ef-fekterna av Tjernobyl.Jag ser alltså detta som ett katastrofområde, och vibehöver gå in med mycket större medel. Vi skall intege mer, jämfört med det bistånd vi hargivit, till att bara reparera, lappa och laga reaktorer iöst, som man har gjort . Vi skall satsa på männi-skorna, på den sociala infrastrukturen och naturligtvispå demokratiprojekt. Därför är det glädjande att talaom att kommer att starta ett sådant pro-jekt . Där har vi också efterlyst just det somGöran Lennmarker nämnde, nämligen diplomatisknärvaro. Vi tycker att det är nödvändigt att sådanfinns i . Situationen är verkligen kaotisk.Det är , alltså , som har ståttbakom de reaktorer som skall byggas i öst. har visat att detta är att kastapengarna i sjön. I stället borde man satsa på energief-fektivitet och på vind, eftersom det är mycket billiga-re. Det här borde vi kunna driva på EU-nivå, ochnaturligtvis skall vi också driva det på FN-nivå och taupp vad som sker i detta område. Jag ser hela Tjerno-byl och området runt Tjernobyl - ochRyssland - som ett experimentfält. Vi vet inte vilkaeffekterna blir , och jag tycker att detta är ettglobalt ansvar.EU:s energikommissionär lät ifebruari 1996 meddela att pengarna än så länge sågott som uteslutande har använts till studier, och syf-tet med att förebygga en ny katastrof överskuggas avbehovet att accelerera förvandling till enmarknadsekonomi. Detta sade han på tal om Tacis-pengar. Pengarna har alltså gått till att föra in mark-nadsekonomi, men det har inte gått till det jag tyckerär viktigt: att bygga upp demokratin och det socialanätet, att satsa på miljöfrågorna och naturligtvis attstoppa all vidare utbyggnad av kärnkraften. Det ärbara fernissa.Jag tar upp det här därför att jag är något besvikenpå att man har avstyrkt de yrkanden som jag hade imin motion som handlade om just detta: Vi måstebistå på ett annat sätt. Det sägs att man inte får gå inoch lägga sig i inre angelägenheter, men jag ser intedetta som en inre angelägenhet. Jag ser det som englobal angelägenhet, och jag anser att detta är ettkatastrofområde.Jag anser också att man måste sänka gränsvärdenaför radioaktivitet. Det finns en rådsförordning från1989 som säger att man skall ha en annan måttstockefter nästa Tjernobyl. Man har delat in det hela i fyraolika kategorier med separata tak: plutoniumisotoper,transplutoniumdelar, alfapartikelutsläpp och jodisoto-per. Och så skall man höja gränsvärdena så att mant.ex. får ha 1 i livsmedel. Jag menar attvi redan nu måste stoppa ett sådant förslag och utgåifrån försiktighetsprincipen. Det betyder att gränsvär-dena skall ligga så nära noll som möjligt. Jag anser kan jobba med detta på EU- och FN-nivå, menjag har fått avslag på även det. Denna fråga hör intehemma där.Jag vill också kasta mig över till Ba-rentsområdet. Jag hoppas verkligen att vi i nunär vi innehar ordförandeskapet skall agera mycketmer kraftfullt. Vi ger ju väldigt litet pengar jämförtmed de övriga nordiska länderna. Vi vet att dettaområde är en tickande bomb.Jag har ett utdrag om den ryska ubåten som ligger på havsbotten och om vad som händerjust . Man har hittat upp till 20 kvadratmeter storahål, och dem skall man försöka laga med titan. Manskall också använda plastsäckar med gel som skallläggas in för att stoppa läckaget från denna atomubåt.Kan man då lösa ett så allvarligt problem genomteknik? Vad skall man göra åt den fortsatta dump-ningen av reaktorer från de 250 undervattensbåtarsom finns där uppe? Vi vet inte var de gör av dem,men vi vet att de ligger och rostar. Människor kan inteta hand om dem, därför att de får inte ens daglig lönför att ta hand om kärnavfall eller demontera ubåtar.Det finns en stor risk både för smuggling av radioak-tivt material och för mycket stora konsekvenser förNordeuropa och Nordkalotten.Det är viktigt att vi protesterar lika mycket härsom vi har gjort när det gäller Mururoa. De här kärn-vapenhoten, kärnkraftshoten och kärnavfallshoten ärmycket större på närmare håll än vi anar.Med det vill jag säga att jag tycker att det är syndatt de här yrkandena har avstyrkts, men de finns med idet särskilda yttrandet. Jag hoppas att vi från svensksida kommer att agera mycket mer kraftfullt i framti-den.Anf. 40 ():Fru talman! Vi är många som naturligtvis delarEva oro och sorg över att barn och vuxna harblivit drabbade av Tjernobylkatastrofen. Jag har självvarit i på ett barnhem för tjernobyldrabbade barnoch lämnat ut medicin, vid en resa som gjorde.Det var någonting annat som jag reagerade över iEva anförande. Hon sade att vi måste villkoravårt stöd till öst. Om jag förstod rätt, mena-de hon att så länge de inte avvecklar sina kärnkraft-verk skall vi strunta i att ge stöd till demokrati- ochsäkerhetsfrämjande åtgärder. Jag hoppas verkligen attEva svarar på frågan: Är detta Miljöpartietsinställning?Anf. 41 ():Fru talman! Det handlar inte om det, utan dethandlar om att vi skall ge bistånd med anledning avatt det är så många som lider. Vi skall kräva att detinte får ske sådant som att man flyttar 400 000 barn uti kontaminerade områden. Vi har gett bistånd tillVitryssland, och vi kan villkora det och säga att viinte accepterar att man flyttar människor tillbaka tillkontaminerade områden.Anf. 42 ():Fru talman! Om jag förstod rätt, sadehon att vi måste villkora att ledarna i Östeuropastänger sina kärnkraftverk innan vi fortsätter vårtsamarbete med dem. Men det kan vi läsa i riksdags-protokollet.Anf. 43 ():Fru talman! Ja, det skall bli intressant. Jag menaratt det handlar om att vi måste villkora. Vi kan intefortsätta att låta människor lida i de här områdena. Vikan inte acceptera att man sänder tillbaka dem ellerbara låter det gå - det är en låt-gå-mentalitet. Det ärflera som har flyttat in även i från andra om-råden. Vi måste stoppa det och kräva att våra bi-ståndspengar skall användas till att rädda människolivoch satsas på en annan typ av samhälle, ett ekologiskthållbart samhälle.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 5 §. )5 § Vissa plan- och byggfrågorFöredrogsBostadsutskottets betänkande 1996/97:BoU9Vissa plan- och byggfrågorAnf. 44 ():Fru talman! Till det här betänkandet finns det tvåmoderatreservationer, och jag tänker beröra dembägge.I reservation nr 9, som handlar om regler för byg-gande på landsbygden, säger vi att det är viktigt attmänniskor har möjlighet att i ökad utsträckning bo pålandsbygden, med allt vad det innebär av tillgång tillnatur, frihet osv. Därför vill vi ändra i reglerna och gemedborgare en lagstadgad rätt att bygga på landet. Vitror att det därmed skulle kunna bli ökad tillväxt ochökade förutsättningar för människor att få sin utkomstäven utanför de stora tätorterna.I reservation nr 2 är det strandskyddet som är påtapeten. Dagens regler innebär att det finns ett gene-rellt förbud mot att bygga på stränderna i vårt land. Vivill ändra på den lagstiftningen, på så sätt att det blirtvärtom: Vi vill ge en lagstadgad rätt för alla svenskaratt bygga längs stränder och vattendrag.Då kan vän av ordning säga: Men det blir alldelesförfärligt - då kommer man att bebygga alla stränderoch vattendrag i vårt land. Vi tror att den risken inteär särskilt stor.För att säkerställa att det finns tillräckligt medobebyggda stränder vill vi att kommunerna skall ha enlagstadgad möjlighet att i plan fastlägga att det skallfinnas ett särskilt skydd. Det kan vara för att skyddaväxtlighet, för att skydda djurliv eller för att stärkamänniskornas möjligheter att vara ute och rekreerasig. Då lägger kommunen helt enkelt en plan ochsäger att det i ett område av vissa skäl finns anledningatt begränsa möjligheterna till bebyggelse. Om kom-munen inte gör detta skall rätten finnas för människoratt bebygga fastigheter även om de är strandnära.Detta kommer att innebära utökade möjligheterför människor att komma till stränderna, med allt vaddet innebär av möjligheter till rekreation.Det finns oerhört gott om stränder och vattendrag ivårt land. Det finns möjligheter för alla svenskar somså vill att bosätta sig vid stränder i utan att förden skull ianspråkta mer än en liten del av all denstrand som finns. Det är dessa möjligheter som vi villskapa för fler människor än det lilla fåtal som i dagbor längs våra stränder.Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservatio-nen 2 och reservationen 9.Anf. 45 ():Fru talman! I detta betänkande behandlas frågorkring översiktsplanering, bygglovsplikt, planfrågorsamt planfrågor med internationell inriktning.Från skrev vi ett antal motioner som vi anser ärmycket angelägna att föra upp på dagordningen här iriksdagen. Jag vill beröra några av dem.Jag börjar med den kommittémotion som bo-stadsutskottet i denna skrivning har uttalat sig välvil-ligt om och där man också säger sig dela vår uppfatt-ning. Det gäller vad vi påpekar om att samordningenmellan fysisk och ekonomisk planering måste öka.Det gäller inte minst mot bakgrund av de ändradeplaneringsförutsättningar som följer av ett utökatsamarbete med våra grannländer och medlemskapet iEU.Behovet av en förbättrad samordning är enligt ut-skottets mening tydligt när det gäller fysisk och regio-nalpolitisk planering. Det måste till ett mycket närma-re samarbete mellan den fysiska och den ekonomiskaplaneringen.Det tycks finnas en insikt om detta, men det finnsfortfarande inga konkreta uttryck som visar på att manhelt förstått allvaret i att inte koppla ihop ekonomiskplanering med den fysiska planeringen. Mycket åter-står att göra, och fastän skrivningen i detta betänkan-de i många stycken är bra, är jag övertygad om att vikommer att få fortsätta att i motioner och interpella-tioner återkomma till dessa frågor.Vad som gör mig, som är ny i rikspolitiken, lättfrustrerad är hur motionärers förslag behandlas.