prot · GK0985 · 1997-04-08 00:00:00 — Om man som och densvenska staten hamnar i skuld och blir beroende avmarknaden för att låna pengar till att täcka löpandeutgifter då försvagas politiken och marknaden stärks -den marknad som oroar sig för. Endasättet att förändra maktbalansen - och det har vi fak-tiskt gjort - är att göra sig kvittdetta beroende, att inte ha stora underskott, att inte hadessa stora skulder som man ständigt måste rullaframför sig samt att ha ordning i sitt eget hus och intevara beroende av långivare. Det är ett sätt att öka sinegen makt och att minska beroendet av andra. Det ärden politiken som vi för framgångsrikt.Jag vill knyta an till de hänvisningar till GöranPersson, som gjorde i sitt första in-lägg, vars uppfattningar jag helt delar. Vi skall intevara beroende av ungdomar i eller i andrafinansmetropoler på det sätt som vi tyvärr har varitunder de gångna åren, men som vi nu håller på attfrigöra oss ifrån.Vi skall återgå till en gammal god, traditionell so-cialdemokratisk politik för att påminna om vad ensådan politik innebär. Den innebär full sysselsättning,god tillväxt, stigande reallöner. Den innebär också,, ett blomstrande näringsliv som växeroch kan skapa flera jobb. Den innebär att man harordning och reda i sina utrikesaffärer. Och den inne-bär starka offentliga finanser med ett kollektivt spa-rande. Allt detta är gammal god traditionell socialde-mokratisk politik, och den skall vi tillbaka till.Sedan har vi lönebildningen. sä-ger att jag skulle ha uppfattningen att det bara är par-terna som skall ha ansvar och att regeringen ställer sidan om. Riktigt så skulle inte jag beskriva det.Jag anser förvisso att det är parterna som har huvud-ansvaret för lönebildningen. Jag föredrar starkt ettsystem där parterna utan inblandning från statsmak-terna klarar av att hantera lönebildningen på ett brasätt. Tyvärr har det inte fungerat bra i underganska . Det finns anledning att se medoro på en lönebildning som inte fungerar väl i Sveri-ge.Alltjämt menar jag att det är parternas sak att redaupp situationen. Det var därför regeringen gav dem iuppdrag att före mars månads utgång lämna sin syn påhur man vill reformera och förbättra lönebildningen iSverige. Vi har fått in dessa synpunkter och hållerpå att gå igenom dem. Vi skall ta ställning utifråndessa och se vad som kan behöva göras. Kan vi hjälpatill att förbättra processen, skall vi göra det. Men jagvill inte ha en statlig inkomstpolitik som lyfter avparterna ansvaret.Kompetensutveckling, visst, det kan vara ett sättatt få maskineriet att fungera bättre. Att ingripa motexcesser när det gäller höga löner och fallskärmar kanvara ett annat sätt. Och det finns naturligtvis mångaandra åtgärder.Johan jämförde mig med kulturminis-tern. Det är naturligtvis så att hela regeringen står enigi denna fråga. Sedan har vi kanske litet olika sätt attuttrycka oss. Jag har väl inte riktigt den agitatoriskatalangen som kulturministern har, så jag hanterardessa frågor på ett annat sätt. Men det skall inte rådanågon tvekan om att vi har en samsyn i regeringen närdet gäller stora löneklyftor och när det gäller orätt-mätiga förmåner, som vissa människor i det här landetskaffar sig.Anf. 42 ():Herr talman! Finansministern och jag är överensom att det är nödvändigt att få ordning i det egnahuset, som ett sätt att förändra maktbalansen. Men jagär däremot inte överens med honom om att det är detenda sättet. Finansministern säger att det är det endasättet att rubba maktbalansen.Jag minns att finansministern för inte så länge se-dan var ute och sade någonting om AP-fondernas rättatt köpa aktier. Jag uppfattade faktiskt, också ur den-na aspekt, att det kanske också handlade om att för-skjuta maktbalansen. Det har mycket länge pågåttandra diskussioner i den svenska arbetarrörelsen kringlöntagarfonder och andra metoder, naturligtvis ocksåfördelningspolitiken - att omfördela inkomster ochförmögenheter genom skattepolitik.Det är inte så att finansministerns argumentationhär och i interpellationssvaret enbart är gammal soci-aldemokratisk politik. På den gamla tiden var det t.ex.entydigt så att arbetslöshetsbekämpningen var detöverordnade målet. Inflationsbekämpning och annatfick underordnas.I den LO-skrivelse som jag här har refererat tilltidigare tar man också upp den nya inställning somfinns i hela EU i dessa frågor. accepterar man pånågot sätt som ett faktum att det tyvärr är så att dennainställning är så utbredd att man tvingas att rätta sigefter den. Men det är en kritik mot att ocksåden så totalt har underkastat sigdenna nya, ensidiga och monetaristiska inställning attdet nu är inflationsbekämpningen som är det avgöran-de. Det krävs också direkta maktåtgärder för attkomma åt denna oerhörda och odemokratiska kapi-talmakt.Anf. 43 Finansminister ():Herr talman! Frågan om AP-fonden och aktieköpär en fråga som vi arbetar med i Finansdepartementet.Det är ju ingen hemlighet vad jag tycker i frågan. Jaghar drivit den tidigare. Vid regeringsskiftet sattejag stopp för de långt framskridna planerna. Jag harnu tagit tag i frågan på nytt. Förhållandena ser litetannorlunda ut än vad de gjorde för fem ,men grundtankarna finns kvar. Jag räknar med attåterkomma i frågan så småningom.Men mera grundläggande: försö-ker här att få det att framstå som att jag och hela re-geringen skulle stå för en annan och mer monetaris-tisk politik än den gamla traditionella socialdemokra-tiska politiken. Så är det naturligtvis inte. Värdering-arna, grundsynen, är desamma som . Som jagsade i mitt förra inlägg finns det mycket i utveckling-en och som vihar all anledning att eftersträva att uppnå på nytt. Mendärifrån till att säga att allt skall förbli vid det gamla,att vi inte skall lära oss någonting av erfarenheternaoch att vi inte skall ta någon hänsyn till att omvärldenser annorlunda ut, vore naturligtvis att dra orimligaslutsatser.När det gäller frågan om inflation och arbetslöshetser jag inte att det finns någon grundläggande mot-sättning, vilket ändå ligger implicit i , dvs. att man får välja det ena eller det andraoch att om man skall ha litet högre sysselsättning såfår man också acceptera litet mer inflation och viceversa. Jag tror inte att det är på det sättet. Jag tror inteatt det finns en sådan motsatsställning annat än möjli-gen på kort sikt. På lång sikt tror jag snarare att det ärtvärtom, att en politik som syftar till en låg inflationoch ett stabilt penningvärde inte försämrar utan för-bättrar våra möjligheter att hålla en hög sysselsättningoch låg arbetslöshet. Det är därför som vi för denpolitik som vi för. Låg inflation och full sysselsättningär det som är målet.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1996/97:221 omlångväga busstrafikAnf. 44 Kommunikationsminister ():Herr talman! har frågat mig om jagavser att släppa tillståndsbegränsningen inom denlångväga busstrafiken och därmed möjliggöra förpresumtiva resenärer att fritt välja mellan de reseal-ternativ som marknaden kan erbjuda.Riksdagen beslöt om en förändradreglering av tillstånd för långväga busstrafik. Tidigaremåste bussföretagen visa att deras trafik ej skulleskada järnvägstrafiken. Riksdagsbeslutet innebar enomvänd bevisbörda, då det i stället blev SJ:s ochtrafikhuvudmännens sak att visa att den sökta bus-strafiken skulle skada deras egen trafik.Tillståndsprövningen utförs av , varsbeslut kan överklagas till regeringen. Fr.o.m. år 1993t.o.m. 1996 har, enligt en rapport från , 97 ären-den avgjorts. Av dessa har 8 ansökningar om trafik-tillstånd avslagits och 43 ansökningar om trafiktill-stånd på vardagar bifallits. I ytterligare 46 fall gavstrafiktillstånd med begränsade av- och påstignings-möjligheter. påstående att de flestaansökningar fått avslag är därför inte korrekt.Siffrorna inkluderar de av beslut somöverklagats till regeringen. Av knappt hundra besluthar ungefär hälften överklagats. Av de ärenden somhar överklagats av SJ har regeringen i cirka hälften avfallen bifallit SJ:s överklagande.Många ansökningar gäller endast utökningar ellerändringar av befintliga linjer och tillstånd. Sedan1993 har dock 15 nya långväga busslinjer fått till-stånd.Det är riktigt att regeringen har skyddat vissajärnvägssträckor från konkurrens från långväga bus-strafik. Skyddet har främst avsett vardagar. Däremothar praktiskt taget alla ansökningar om tillstånd tillhelgtrafik bifallits. Här finns en betydande priskon-kurrens mellan tåg och buss.Jag är fullt medveten om att Konkurrensverkethelt och i stort sett förordar en ytterligare av-reglering av den långväga busstrafiken. sägerdock i sin rapport att det är vid ett avskaffande avtillståndsprövningen är nödvändigt att överväga hurnegativa verkningar av nedläggningar av järnvägstra-fik på enskilda linjer kan minimeras.Den långväga busstrafiken behandlas också avKommunikationskommittén, som lämnat sittbetänkande till regeringen. Under förutsättning attbusstrafikens externa effekter internaliseras fullt utanser kommittén att den långväga busstrafiken på siktbör avregleras helt. Med tanke på att järnvägstrafikenännu inte har kunnat tillgodogöra sig vinsterna av deomfattande spårutbyggnader som pågår anser kommit-tén dock att avregleringen bör avvakta tillsjärnvägens konkurrenskraft har stärkts.Betänkandet skall nu remissbehandlas och därefterligga till grund för den trafikpolitiska proposition somregeringen avser att lägga på bord i febru-ari 1998. I arbetet med propositionen kommer blandmycket annat frågan om långväga buss att behandlas.Det vore fel av mig att nu föregripa detta arbete. Iavvaktan på den kommande propositionen avser re-geringen inte föreslå några ändringar iden nuvarande lagstiftningen om tillstånd för långvä-ga busstrafik.Anf. 45 ():Herr talman! Jag ber att få tacka kommunika-tionsministern för svaret. Min fråga är ställd motbakgrund dels av att vid ett antaltillfällen tagit upp den, dels rapporter om dennegativa konkurrensbegränsning som råder på dettaområde vad det gäller vardagstrafik. Jag kan varaöverens med kommunikationsministern om att detråder ett bättre förhållande på helger.Framför allt är frågan viktig för de resandegruppersom med den allt större rörlighet vi har i samhälletefterfrågar prisbilliga alternativ till den alltför dyratågtrafik som upprätthålls av SJ.Kommunikationsministern har i svaret tagit en po-äng på mig, det skall jag gärna medge, vad beträffarantalet beviljade kontra avslagna tillstånd. Jag antaratt ministern menar att en viss liberalisering därmedskulle ha skett på detta område. Ett icke obetydligtantal ansökningar har förvisso behandlats och till-styrkts, men tillstånden innehåller betydande be-gränsningar vad det gäller att få utöva trafiken.I de flesta fall som är avgjorda innebär de bevilja-de tillstånden att resenärer får stiga på eller av på ettmycket begränsat antal orter. Ofta rör det sig omändhållplatserna. Det är en klen tröst för presumtivaresenärer att bussar går mellan orter typ Stockholmoch men inte får köra till och stanna påorter där passagerare vill stiga på eller av.Att det dessutom är helt förbjudet att trafikera at-traktiva sträckor som eller innebär att de som vill åka mellan dessaorter hänvisas endera till det dyra tågalternativet ellertill bilen. I allra sämsta fall tvingas några av resenä-rerna att av ekonomiska skäl helt avstå från den tänktaresan. Det finns ingen statistik på detta, men man kananta det.Det är ingen nyhet utan kan betraktas som enmycket gammal sanning att det stora antalet långvägaresor som företas i landet - resor över - var-ken sker med tåg eller buss. Det tar även upp i sitt betänkande. Det är sä-kert ingen nyhet för kommunikationsministern heller.Det är endast, enligt den statistik som finns tillgäng-lig, av dessa resor som utförsmed kollektiva färdmedel. De resterande 80-85 %genomförs med egen eller förhyrd bil. Därför är detlitet egendomligt, sett ur ett allmänperspektiv, att manfrån myndighetshåll och regeringshåll ägnar sig åt attkontrollera dessa två konkurrensfaktorer i stället föratt sikta in sig på att öka antalet resealternativ, kanskei första hand med de eftersökta billiga bussresorna.Man borde inte ägna sig åt att begränsa dem.Innan min tid går ut skulle jag vilja förtydliga minfråga litet grand till kommunikationsministern ochlåta den få följande lydelse. Anser regeringen det varaav större vikt att värna om de av samhället gjordainvesteringarna i infrastrukturen än att tillgodose ettprimärt resebehov även för de resandegrupper somhar den sämsta betalningsförmågan? Jag tycker ändåatt det är resenären som vi skall ställa i centrum - intefrågan om vilka typer av kollektiva färdmedel vi skallskydda respektive främja.Anf. 46 Kommunikationsminister ():Herr talman! pekade på en viktigsak: Det stora antalet resenärer - de som åker mellan10 och - åker varken med buss eller med tågutan faktiskt i egen bil. Självfallet är det viktigt att fåfler människor att åka kollektivt av många olika skäl,inte minst miljöskäl. Ju fler som åker kollektivt, destobättre kan servicen bli för den kollektiva trafiken.När det gäller den kollektiva trafiken är tågtrafi-ken ändå ryggraden. Busstrafiken är ett komplement.Jag tycker visst att människor skall få välja att åkabuss. Därför tycker jag, utan att ta ställning för försla-get, att det ligger väldigt mycket i det som nu säger. Man bör kunnaavreglera hela denna del av kollektivtrafiken, men detbör anstå till dess att de stora banutbyggnader som nuhåller på är klara, så att tåget faktiskt har en chans. Degemensamma satsningar som görs på tågen måsteockså kunna utnyttjas ordentligt, så att människor kanupptäcka att också tåget har sina förtjänster.Det är inte alltid samma resenärer som åker medbuss och som åker med tåg. Det är jag också medve-ten om. Det är ett argument som jag trodde att LarsBjörkman skulle ha tagit upp. Därför är det inte ovik-tigt att vi har möjligheten att åka långväga buss. SJhar inte kunnat visa att SJ har tagit skada av att manhar kunnat köra långväga buss.Det är en process som pågår. Jag tror att vi såsmåningom kommer att ha en bra konkurrensneutrali-tet mellan dessa två trafikslag.Anf. 47 ():Herr talman! Kommunikationsministern kommerin på miljöfrågorna litet grand. Jag tänkte också berö-ra dem. Vi kan konstatera att de moderna bussarnainte bara är komfortabla i sitt utförande utan enligt enganska presenterad undersökning mycketmiljövänliga. Det finns en rapport som är utgiven avNUTEK och som och står bakom.Där sägs att bussarna är klart konkurrenskraftigamiljömässigt, t.o.m. gentemot de nya X 2000-tågen.Då är det inte bara ekonomin som skall styra.Även miljöaspekter talar för att denna begränsningskall avvecklas. Kommunikationsministern låter migana att man ser positivt på möjligheten att avvecklabegränsningen. Man får inte förhindra avvecklingenutan bör möjligt se till att dessa hinder rivs.Det skulle både miljömässigt och ekonomiskt vara ettriktigt alternativ. Bussarna är i första hand, som jagtidigare har sagt, ett viktigt alternativ för dem som ärbetalningssvaga och som inte kan välja att an-vända de mer exklusiva resemöjligheterna.Storleken på de grupper som reser har berörts här.Man kan konstatera att det inte är några fantastiskaskillnader mellan det antal personer som åker tåg ochdet antal personer som åker långväga buss. Av dettotala antalet resenärer är det enligt utredningen iKOMKOM som åker med långväga tåg och 8 %som reser med buss. Mellan och reseralltså med bil. Att trots de be-gränsningar som finns har valt att ta bussen, tyder jupå att det ändå är ett alternativ som efterfrågas avalltfler människor.Jag hoppas att kommunikationsministern är be-redd att svara på den fråga som jag försökte förtydligahär, alltså vilka grupper det är som man framför alltprioriterar, och vilka målsättnigar man har. Är mål-sättningen att slå vakt om infrastrukturens utvecklingoch dess förmåga att ge pengar tillbaka, eller är det deekonomiskt svaga grupperna man i första hand värnarom när det gäller förbättrade resemöjligheter?KOMKOM slår i ett avsnitt faktiskt fast att ut-vecklingen inom den långväga busstrafiken tycks hagynnat låginkomsttagare, dvs. det ökande resandet hargynnat låginkomsttagarna. Det tar jag som intäkt föratt det här är en utveckling som vi skall underlättaytterligare. I en annan mening säger man: "Mellan tågoch buss finns det konkurrens på de flesta avstånd.Bussen vänder sig dock i första hand till resenerärermed relativt låg betalningsvilja(förmåga) för att fåkortare restid. "Herr talman! Jag tycker att mycket talar för även på det här området skall riva de begräns-ningar som finns. Som jag tidigare sade, anar jag attkommunikationsministern i och för sig är positiv tillatt medverka till detta. Jag hoppas, trots den relativaförsiktighet som svaret låter ana, alltså att detta intekommer att ske särskilt snart, att det kan komma ettnytänkande, och att vi kan få ettförslag som innebär att de som vill ha fler resealter-nativ till lågt pris skall kunna ges sådana möjligheter.Anf. 48 Kommunikationsminister ():Herr talman! Jag tror att det är viktigt att slå fastatt ett bussbolag som vill köra en långväga linje redanmed det regelsystem som finns har all möjligheti världen att komma in med en ansökan om detta.Denna ansökan skall faktiskt godkännas om intejärnvägstrafikbolagen, alltså antingen länstrafikhu-vudmännen eller SJ, kan visa att de lider skada. Imånga fall har de haft svårt att visa detta, och då harbussbolagen fått tillstånd att köra linjerna. Det äralltså inte på något sätt stopp för långväga busstrafik . Det tror jag är viktigt att slå fast.Lars frågar om man skall prioritera attfå tillbaka pengar på de investeringar man har gjort iinfrastrukturen eller om man skall prioritera resenä-rerna. Det är egentligen en litet konstig fråga. Oavsettvilka investeringar man gör i infrastrukturen när detgäller järnvägen eller vägarna, är det självklart vill att människor skall använda dessa. Det gälleroavsett om det är fråga om väg eller järnväg. Poängenär naturligtvis, inte minst miljömässigt, att vi får flerresenärer som åker kollektivt, oavsett om de åker tågeller buss. är det också så att tåget är rygg-raden i kollektivtrafiken, och att bussen förblir ettkomplement. Bussen är ett mycket bra komplement,eftersom den har en smidighet, en flexibilitet, som detrimligtvis inte går att ha i fråga om tåg. Tågen måsteju följa järnvägsspåren, något som inte bussarna be-höver göra. Bussarna kan t.ex. gå in i samhällen på etthelt annat sätt.Utvecklingen går alltså mot att de här två trafik-slagen kompletterar varandra snarare än mot att dekonkurrerar ut varandra. Det är min övertygelse.Anf. 49 ():Herr talman! Kommunikationsministern medger ilånga stycken att mitt resonemang är riktigt, och att vidärför skall sluta låta den här inbördes konkurrensenregleras genom myndighetsbeslut. I stället skall vi låtaden avgöras genom att resenärerna väljer om de villåka buss eller tåg.Nu fungerar det faktiskt inte så. Med den be-gränsning som de facto finns, kan de presumtiva pas-sagerarna inte välja själva hur de skall göra i andrafall än där tillstånd har givits. Det låter ju förfärligtenkelt när kommunikationsministern framställer detsom att om man bara söker tillstånd på vissa sträckor,kan dessa tillstånd prövas och förhoppningsvis ocksåbifallas. vet vi ju att vissa sträckor mer eller mind-re tabubelagts. Det har kommit framställningar om attfå köra på sträckan . Man har ocksåförsökt att få tillstånd att köra mellan ochStockholm, och detsamma gäller vissa andra ortersom jag inte här skall räkna upp. Det har dock blivitavslag av det enkla skälet att man inte vill ha den härtänkta konkurrensen. Man vill inte riskera att tågen fårkonkurrens. Man hävdar att tågen skulle lida skada.Tåget är ryggraden i kollektivtrafiken, sägerkommunikationsministern, och bussen är ett komple-ment. Det är riktigt om ekonomin tillåter en att göradet valet. Men för de människor som inte har denekonomiska stabiliteten att de kan välja vilket alter-nativ de vill ha, hjälper det inte att tåget är ryggradenoch bussen komplementet. Det hjälper inte om manbara kan välja komplementet, och detta inte finns.Anf. 50 Kommunikationsminister ():Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga att deskrivningar som finns i Kommunikationskommitténsbetänkande går i den riktning som jag tror att LarsBjörkman faktiskt är enig med mig om att vi skall ha.Vi skall ha ett system som både har tåg och buss ikollektivtrafiken. skall det här betänkandet re-missbehandlas och diskuteras brett. Vi skall ha denhär typen av diskussioner, men vi skall också ha dis-kussioner i andra forum. kommer detett förslag på bord. Detta förslag kan tän-kas vara byggt på för-slag, men det kan också tänkas att remissinstansernahar synpunkter som man måste ta hänsyn till.I vilket fall som helst är jag övertygad om att sa-ken kommer att debatteras såväl av trafikföretag ochkonsumentföreträdare som av oss politiker det när-maste året. Jag välkomnar den debatten.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av förstevice talmannen att ajournera förhandlingarna tillkl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.10 § Svar på interpellation 1996/97:237 omGotlandstilläggetAnf. 51 Kommunikationsminister ():Fru talman! har frågat mig om rege-ringen är beredd att i den ekonomiska vårpropositio-nen till återkomma med förslag för att sä-kerställa möjligheter till goda och konkur-renskraftiga transportpriser.Regeringen gav i upp-drag att i samråd med följa uppavvecklingen av Gotlandstillägget och rapporteradetta till regeringen , eller omgående om nega-tiva effekter för det gotländska näringslivet påvisas.Regeringen har framhållit att man är beredd att åter-komma i frågan om negativa effekter påvisas. Det ärdock inte aktuellt att ta upp frågan i vårpropositionen.Jag har tagit del av de skrivelser som kommit intill från gotländskaföretagare och andra, och jag är väl medveten om densituation som uppstått efter de senaste fraktprishöj-ningarna. Jag vill dock återigen betona att högstpris-regleringen fortfarande gäller. haruppmärksammat transportföretagen på att fraktpris-höjningarna enligt verkets uppfattning strider mothögstprisregleringen. avser att vidtaytterligare åtgärder om prissättningen inte anpassastill de gällande reglerna.Mot bakgrund av oron bland gotlänningarna är detav stor vikt att situationen med de höjda fraktprisernadiskuteras direkt med transportföretagen. Kommuni-kationsdepartementets statssekreterare har därför haftett sammanträffande med företrädare för berördatransportförmedlingsföretag.Jag kommer fortlöpande att följa utvecklingen ihela frågan och fäster särskilt stor vikt vid NUTEK:savrapportering.Anf. 52 ():Fru talman! Jag vill först tacka kommunikations-ministern för svaret. Jag är dock inte nöjd med det,eftersom det låter som om vi har gott om tid, som omvi har tid på oss att följa konsekvenserna av bortta-gandet av Gotlandstillägget.Vi diskuterade det här ingående när frågan var up-pe för riksdagsbehandling. Vi var många som under-strök hur viktigt det var att detta inte skulle få dekonsekvenser som vi nu vet att det har fått, nämligenatt priserna har stigit.Svaret andas, som sagt, gott om tid. Kommunika-tionsministern gav löfte om . Nuhar man äntligen gett i uppdrag att följa denhär utvecklingen. I det pressmeddelandet och i detuppdraget står det att man och omgående skallrapportera. Det är bra. Men jag vill understryka attomgående är . Vi vet ju att priserna har gått upp.Hos ett speditionsbolag har de gått upp med ca23½ % och hos ett annat . Detta klarar intenäringen av. Vi har ansvar för att näringsverksamhe-ten på ges samma konkurrensförutsättningarsom näringsverksamheten i övriga landet. När vi nufrågar näringen om dess uppfattning säger man atthögstprisregleringen och Gotlandstillägget hör ihopoch att det inte går att ta bort den ena delen, Got-landstillägget i det här fallet, och tro att det inte fårkonsekvenser. Man säger helt klart att man inte ärintresserad av att driva någon regionalpolitik.