prot · GK09112 · 1997-06-02 00:00:00 — Då hoppas vi att inte blirför lång. Jag skulle helst se att man satte i gång meddet här ganska omgående. Vi har ju signaler om när-stående som så att säga håller på att bli patienter själ-va. Vi har också signaler om önskemål från yngrenärstående om den här förlängda perioden, signalerom att det som det är möjligt att övertyga sinarbetsgivare om i många fall är en . Viskulle, i enlighet med vår reservation, vilja se att dethär inte fick dröja.Anf. 105 () re-plik:Fru talman! Jag tycker också att mycket av detsom socialministern här framme har sagt om förslagettill socialtjänstlag är mycket bra. Det gäller inte minstambitionerna för framtiden. Men det finns en frågasom vi kristdemokrater har tagit upp i vår motion ochsom inte har fått så där hemskt mycket utrymme. Vi vet att många missbrukarehar det jättesvårt . Väldigt många kommunerunder stark ekonomisk press har inte kunnat prioriterasom man kanske borde ha gjort.I och med regeringens förslag, tappar man numöjligheten att överklaga ett beslut om viss vård ellerbehandling genom förvaltningsbesvär. Då har jag enfråga till socialministern. Hur tror socialministern attdet här skall kunna fungera? Redan nu är det ju ytterstsvårt för vissa missbrukare att få riktig vård och be-handling. Vi vet hur det har gått med LP-stiftelsen.Den håller på att rekonstrueras. Kommunerna har defacto haft ytterligt svårt att prioritera den här verk-samheten. Ser någon fara i att tabort den här möjligheten? Det gör jag.Anf. 106 Socialminister ():Fru talman! Det här är naturligtvis en av de punk-ter där jag, om jag bara fick se det utifrån Socialde-partementets synpunkter, gärna hade sett en annanutformning. Men kommunerna säger ju å andra sidan:Är det verkligen domstolarna, eller juristerna, somskall bedöma behovet av vård och behandling? Låtoss få ta det här ansvaret! Vi skall ta det.Det viktiga är att man också här har en helhetsbe-dömning. Även här är det så att ett tidigare ingreppofta innebär att man sparar pengar i slutändan. Själv-klart ligger det på oss att via myndigheterna se till attdet finns en tillsyn över den här verksamheten. Detligger ju också ett sådant uppdrag på ,som skall se på vad som händer med institutionsvår-den, så att inte denna rustas ned för mycket eller i försnabb takt, så att man tappar kompetens.Vi vet också att man inte kan upprätthålla vård-hem och annat på samma sätt som det såg ut för någraår sedan. Kraven och möjligheterna att genomföra enmer anpassad vård, med mer av öppenvård, har för-ändrats. Det har ibland kanske faktiskt varit en för-ändring till det bättre, men det är ju allvarligt om manrustar ned och ser till att man avskaffar alla de härinstitutionsplatserna. Så kan vi naturligtvis inte hellerha det.Det här är en svår balansgång. Man hade kunnatönska en annan ordning, men det gäller också attlyssna på kommunerna när de säger att de fortfarandehar skyldigheten att erbjuda vård och behandling tilldem som behöver det i kommunen. Jag är säker på attde kommer att ta det ansvaret. Även den frågan måstevi följa mycket noga.Anf. 107 () re-plik:Fru talman! Det tenderar ju ibland att bli så i sam-hället att vi hamnar i det ena eller andra diket. Vi harju ett exempel nu som gäller omstruktureringen avpsykiatrin. Där har vi verkligen sett att man har stängtutan att bygga upp något annat. När det gäller miss-bruksvården tycker jag också att det är fantastiskt medöppna vårdformer. Det är väldigt många som har fåttmycket god hjälp av dessa. Men sedan vet vi att detfinns ett antal missbrukare som inte klarar en rehabili-tering under öppna vårdformer, utan som på olika sättbehöver en mer fast behandling, som jag vill kalla det.Eftersom det här inte är något som finns inom häl-so- och sjukvårdslagen utan som kommer utanför,finns ju problemet med de gränsdragningar som vi,ibland kanske felaktigt, har gjort. Jag ser ett antalmänniskor som kanske hamnar mellan stolarna av detskälet. Dem vill jag verkligen värna om, och jag hop-pas att vi skall kunna följa upp det här, så att vi verk-ligen ser vartåt det lutar. Det är fråga om missbrukareav alla slag, och tyvärr ser vi ju att blandmissbruketökar generellt sett. Det gör att det väldigt ofta verkli-gen behövs professionella specialenheter för att klaraden här formen av rehabilitering.Jag vill då fråga socialministern om det den kom-mande tiden kommer att ske någon uppföljningsverk-samhet när det gäller missbrukarnas problemsituationi dag. Kommer man bara att invänta signalen? Dettycker jag i så fall inte är tillräckligt.Anf. 108 Socialminister ():Fru talman! har ju rätt i att det ärviktigt att det finns kvar en kompetens, och att detfinns institutioner med högt kvalificerad personal ochmöjligheter att ta sig an de svåraste fallen, de svårastemissbrukarna. Vi har ett uppdrag som ligger på Soci-alstyrelsen att kartlägga de senaste årens förändringar.Det finns också naturligtvis ett uppdrag att följa upppropositionen. Det är ju viktigt att vi kontrollerar attkommunerna, om de säger att de skall leva upp till dethär ansvaret, också gör det. Det är viktigt att mankanske också hjälper varandra med att utveckla meto-der och hitta vägar framåt på det här området.Jag vill också säga att det här verkligen är en pro-cess. Synen på vilka metoder som är effektivast skiljersig nästan . Man hittar någon ny metod,och så vill man pröva den, för den verkar effektivare.Inom nästa tvåårsperiod är det något annat. Tyvärrräcker ju antalet missbrukare till både den ena meto-den och den andra som det ser ut . Men det härskall vi följa mycket noga, !Anf. 109 () replik:Fru talman! Min fråga till socialministern gällerockså socialbidraget till ungdom . Miljö-partiet anser att kommunerna skall erbjuda någonform av arbete. Vi vill inte ha det här med att manskall kunna kräva motprestationer av dem som fårpengarna. Om man skall kunna göra ett bra arbete,känner vi att det måste finnas en dialog mellan bi-dragstagarna och kommunen i stället för att man haren tvångssituation. Det tycker vi är litet olyckligt, ochdet kan hanteras väldigt olika i olika kommuner. Detkan ju vara så att de här personerna blir dåligt motive-rade för att utföra de här kompetenshöjande arbetena,eller praktikarbetena. Varför har ni inte valt den mju-kare linjen med att man i stället kanske hade haft etterbjudande om ett arbetstillfälle?Anf. 110 Socialminister ():Fru talman! Det är precis det som är meningen,och det står faktiskt i propositionen. Meningen är skall göra upp en plan ihop med den unga män-niskan. Det skall ske i samarbete och samverkan. Detär först när alla de möjligheterna är uttömda och t.ex.- som jag nämnde tidigare - i syfte att kunna erbjudanågon med ett påbörjat missbruk det här, som mankan behöva använda den här påverkansmöjligheten.Det är i första hand ett erbjudande. Det är så helasystemet skall byggas upp. Det är först när alla erbju-dandena har gått ut som man också skall kunna krävanågot tillbaka.Anf. 111 () replik:Fru talman! Det låter ju bra, men i många fall ärdet inte fråga om missbrukare. Det finns ju ocksåmånga som har en ekonomiskt besvärlig situa-tion. De kan känna sig väldigt besvärade inför det här.Ändå finns det ju i propositionen också med ett för-slag om att man, om man inte ställer upp på de kom-petenshöjande åtgärderna eller praktiken, faktiskt kanfå ett minskat socialbidrag. Då har man ju ett tryck påsig. Hur klarar man sig då? Skall man svälta, eller vadskall man dra ned på då? Socialbidraget är ju relativtlitet som det är redan nu.Anf. 112 Socialminister ():Fru talman! Jag vill bestämt tillbakavisa det sättetatt beskriva detta. Som ung måste man naturligtvisockså ha rätt att få sitt socialbidrag, om man av olikaskäl inte kan vara med i sådan här verksamhet. Detstår också så i lagen. Det står även uttryckligen attdeltagande i sådan här verksamhet skall vara ett led ien medveten strategi som syftar till att förbättra denenskildes förutsättningar att komma in på reguljärarbetsmarknad eller utbildning. Det skall finnas enindividuell plan.Tanken är att det är just den vägen somgäller. Först skall man så att säga komma sams om attdet här är det bästa för personen i fråga. Det är ocksåpreciserat vad det inte får vara fråga om. Det fårnämligen inte vara fråga om tvångsåtgärder som lik-nar en del av det som vi sett exempel på i mediernaunder . Det skall i stället handla omsådant som är till gagn för den enskilde. Tyvärr är deten högst realistisk situation att det för några ungdo-mar kan behövas en påtryckning, varvid man säger:Du får faktiskt lov att aktivera dig litet, för annars tardrogintresset över. Jag tycker att det är ett ganskarimligt krav. Detta har efterlysts åtminstone av mångaav de socialarbetare som jag har träffat. Men det härfår inte användas repressivt. I första hand är det frågaom ett erbjudande som ungdomarna skall få, och dettaskall vara positivt. I direktiven till ochAMS har jag varit noga med att detta skall hållas framvid utformningen av förslagen.Anf. 113 () replik:Fru talman! Trots statsrådets vältalighet kan jaginte komma bort från intrycket att argumenten förriksnormen andas något som kan liknas vid att vipolitiker på riksnivå skulle vara bättre skaffade attbedöma vad som är lämpligt och att vi skulle ta ettstörre ansvar än de lokala politikerna. Men det viktigaär väl egentligen inte att det ser likadant ut över helalandet, utan det viktiga är väl att bra beslut fattas. Därkan jag ännu inte se att beslut skulle varabättre än beslut som fattas i varje kommun av lokalaföreträdare, som dels har nära till verksamheten, delshar en specifik kunskap om de lokala förhållandena.Jag är litet rädd för att metoder cementeras i stället föratt mångfaldens blommor får blomma på olika orterså att man sedan kan ta lärdom av varandras modeller.Anf. 114 Socialminister ():Fru talman! Som politiker på riksplanet råkar vi dåoch då ut för att det handlar om att försöka balanseramellan dels de kunskaper som vi har om kommuner-nas förmåga och vilja att just utforma lokala villkoroch att ta hand om frågor på det sätt som anses bäst,dels behovet av att övervaka och se till hela landetoch till möjligheten att ha en likabehandling av med-borgarna. Det är just den balansgången som så tydligtkommer till uttryck i den här lagstiftningen. Är det såatt man skall känna att man behandlas ungefär somandra människor runt om i landet, att man har sammarättigheter som andra medborgare i , eller ärdet så att det är upp till kommunen att avgöra sådanthär? Det handlar, som sagt, om en balansgång. Enviss del kan påstås vara ungefär likartad över helalandet. Det gäller då behoven och vad vi uppskattaratt det kostar för den enskilde. Annat överlåter vi påkommunen att faktiskt anpassa efter lokala förhållan-den - lokala priser etc.En erfarenhet är väl att väldigtmånga har känt sig utlämnade, att det har varit en evigstrid om detta och att det var tvunget att komma tillett avgörande. Då tycker vi att det här, som jag tidiga-re sade, i slutändan ändå är en klok kompromiss. Menvisst, vi kommer nog att uppleva den här stridenmånga gånger till - kanske ännu tydligare i takt medatt vi har en decentralisering, som det finnsett behov för riksdag och regering att följa utveck-lingen i hela landet och att se till att medborgarna ialla fall kan känna att de lever i samma rike.Anf. 115 () replik:Fru talman! Jag håller givetvis med socialminis-tern om att det finns frågor som det lämpar sig attfatta beslut om på riksnivå, liksom att det finns frågorsom det lämpar sig att fatta beslut om på en annannivå. Jag tycker att ett slags närhetsprincip, en principom lägsta möjliga nivå nära verksamheten, är enganska bra princip. Just i det här fallet hamnar detta,som jag ser det, i kommunen. Jag har nämligen svårtatt se att det här är en fråga som behöver lyftas upp pånämnda vis. Som sagt: Man kan ha olika åsikter omden saken. Mig förefaller det klart att här borde delokala politikerna ha bästa kunskapen om vilka förhål-landen som gäller och därmed om vilket beslut somdet är bra att fatta.Anf. 116 Socialminister ():Fru talman! Det som i allra högsta grad återstår förkommuner att besluta om är detta med att klara avhelhetssynen. Trots allt utgör det här en begränsaddel, som det är lätt att skilja av och som rör pengarna.Men kommunen måste utifrån lokala förhållanden setill helheten för varje enskild hjälpsökande och försö-ka forma en socialpolitik också som en del av andrapolitikområden. Det är kanske ännu viktigare att detgörs och att man känner att det finns tillfälle att göradet lokalt. Det är alltså fråga om både-och här. Vi kanväl konstatera att vi har olika åsikter och knappastkommer längre i det avseendet, åtminstone inte i dag.Anf. 117 ():Fru talman! Jag skulle vilja tala om en av de mo-tioner som jag varit med om att väcka och som ligger mig närmast om hjärtat.Först skulle jag vilja uttrycka min besvikelse överatt vår motion behandlats i socialutskottet. I förstahand tycker jag att det handlar om en arbetsmark-nadspolitisk åtgärd. Således borde motionen bli be-handlad i arbetsmarknadsutskottet.Med tanke på hur socialutskottet har behandlatmotion /97:So803 - utskottet skriver helt enkeltatt man inte är beredd att tillstyrka den; detta utannågon som helst argumentation e.d. - tror jag att detskulle ha varit lyckat om motionen hade behandlatsjust i arbetsmarknadsutskottet.Jag behöver inte tala om för utskottets majoriteteller för någon annan vilken kris vården och omsor-gen lever i. Säkerligen känner ni liksom jag, ochmånga med mig, väldigt mycket för dem som drabbashårdast av nedskärningarna. Självklart är det mesteftersträvansvärda att vården, omsorgen och utbild-ningen får de resurser som behövs för att det skall gåatt ge en så god service som möjligt.Vi måste dock också titta på frågan om vilken ar-betsmarknad vi skall ha . I motionen före-slås att staten inrättar en fond för arvodering av kon-sulter inom vård, omsorg och utbildning. Målet är attslå två flugor i en smäll. Först och främst vill vi somhar skrivit motionen försöka skapa en marknad försådana tjänster som det finns ett starkt behov av - ettbehov som dock inte kan omsättas i verklig efterfrå-gan, eftersom det saknas ekonomiska resurser. Härhar vi alltså en imperfektion i marknadsekonominsom jag anser att det är ett samhälleligt ansvar att rättatill. Det finns en kompetens. Det finns nämligen år averfarenhet hos stora grupper, framför allt hos kvinnorinom nämnda sektorer. Däremot finns det få utveck-lingsmöjligheter. Framför allt finns det få möjligheteratt styra den egna yrkesutövningen.I dag tyngs de personer som arbetar inom vård ochomsorg framför allt av de ordinarie uppgifterna. Jagsäger: Låt de här kvinnorna, för det är mest kvinnor vitalar om, starta eget vid sidan av! Låt arbetslösa fåbehålla a-kassan och gå in tillfälligt då luckor uppstår,varvid de som startar eget kan få tillfälliga uppdrag!De arbetslösa får därmed fotfäste på arbetsmarknadenoch kan fortsatt ha en fot i verksamheten, samtidigtsom en fast anställd kan utvecklas och få ett ekono-miskt incitament att verkligen fördjupa sin kunskap.Det här är också en väg att sätta etikett på den specia-listkompetens som varit starkt undervärderadoch som inte fått den status som den förtjänar.Det är bra med eget företagande för kvinnor. Deflesta egenföretagarna är ju män. Ett egetföretagandevid sidan av ger också möjlighet till att nya vyer öpp-nas och till att man får ett bättre självförtroende.Jag skulle kunna ge några exempel. Det gäller dåtre nivåer. Den första nivån - jag tar skolan som ex-empel - är den direkta undervisning som en elev kanfå. Det är den resurs som samhället står till tjänst med.Den andra nivån inträder när ett barn har ett pro-blem. Då får barnet gå till kurator, skolpsykolog ellerskolsköterska.Den tredje nivån gäller ett tillfälligt specifikt pro-blem i en verksamhet vilket det inte finns någonmöjlighet att åtgärda, eftersom kommunernas eko-nomi är så pressad. Jag talar nu om direkta konflikt-punkter som behöver åtgärdas men som på grund avdet ekonomiskt begränsade utrymmet tyvärr läggs åtsidan.Jag skulle vilja ta upp några motargument mot denmodell som jag har föreslagit. Det första är att detta ären angelägenhet och att kommunalt själv-styre skall gälla. Vi i värnar mycketstarkt om det kommunala självstyret, men det ärkommunerna och verksamheterna själva som avgörhur och när en konsulttjänst behövs. Kommunernakan inte inom sin verksamhet ha en sådan specialist-kompetens. Det kommer troligen aldrig att finnasekonomiskt utrymme för detta. Låt oss uppmuntradem som specialiserar sig och blir verkligt bra pånågonting.Ett annat argument mot den här modellen skullevara att den slår ut ordinarie jobb. Jag vill först sägaatt statsunderstödda konsulter inte skulle konkurreramed det utbud som finns. Det finns nästaningen efterfrågan på sådana. Den är så oerhört be-gränsad att det inte skulle bli en osjyst konkurrens.Den fond som vi föreslår för utbetalning av deaktuella medlen skall vara tidsbegränsad till förslags-vis för att inte slå ut ordinarie verksamhet.Ansökningar skall prövas av en myndighet eller av ettkansli på ett sådant sätt att den ordinarie verksamhetsom kommunen är skyldig att ha inte inskränks.Ett annat argument skulle kunna vara ett den härmodellen skapar en konsultexplosion. Jag tror intedet, eftersom det rör sig om begränsade taxor. Deflesta verksamheter har ett konsultanslag,men det förslår inte tillräckligt långt. Antalet timmarsom varje projekt kan ta i anspråk skall också varabegränsat.Det skulle också kunna sägas att det här skaparbyråkrati. Inte heller det kan jag hålla med om. Detskulle med enkla regler kunna skapas en relativt litenadministration för handhavandet av de här projekten.Jag var mycket förvånad över att motionen be-handlades i detta betänkande. Faktum är att det härförslaget inte kräver någon ändring av socialtjänstla-gen. Kommunen svarar visserligen för socialtjänstinom sitt område, men arbetsmarknadspolitiska åtgär-der och utbildning på högskolenivå, dvs. det som denhär motionen och modellen syftar till, är inte först ochfrämst kommunala verksamheter.Den stora svagheten med den här motionen är fi-nansieringen. Vi har inte föreslagit någon direkt fi-nansieringsmodell eller något fast anslag. Vi anser attregeringen skulle kunna utreda det här.Detta var den första sak som jag ville ta upp. Denandra är den debatt som har förts om arbetspliktför ungdomar. Det blev riktigt hårresande när social-demokraternas företrädare sadebeträffande socialbidragstagare som är äldre än 25 åratt det sker en dialog i samförstånd för vuxna bidrags-tagare. Underförstått är någon dialog i samförståndinte nödvändig när det gäller dem som är under 25 år.Christina sade också: Vi tycker att detär viktigt för vuxna bidragstagare att själva få påverkaoch vara med om att bestämma. Är det inte viktigt fördem som är ? Vi kan konstatera att en ungperson har rätt att sitta i riksdag fr.o.m., somt.ex. i mitt fall, men inte har någonlagstadgad rätt att själv påverka vilka kompetenshö-jande åtgärder som är lämpliga i det egna fallet.Socialministern talade även om frivillighet i ställetför tvång. Jag vill här konstatera att den lagändringsom föreslås i högsta grad innebär ett tvång, eftersomden innefattar en repressalie. Låt mig citera ur ut-skottsbetänkandet:"Enligt den föreslagna 6 d § skall den som utangodtagbart skäl avböjer att delta i praktik eller kompe-tenshöjande verksamhet eller utan godtagbart skäluteblir från sådan verksamhet kunna vägras fortsattförsörjningsstöd eller få utgående stöd nedsatt. "Vad betyder det här? Ni som står bakom den härlagen blir mig svaret skyldig. Inte heller soci-alministern gav ett svar på detta till min kollega. Vadskall de som inte uppfyller det här villkoret och blirfråntagna sitt stöd försörja sig på i stället? Skall detigga, skall de stjäla eller skall de svälta ihjäl? Detmåste ni svara på. Annars kan ni inte införa en sådanhär lag.Man kan också undra om det är socialsekreterarensom i samråd med länsarbetsnämnden skall avgöravilken lämplighet olika åtgärder har. Har socialsekre-teraren kompetensen att styra en annan människasframtida yrkesutövning och yrkesliv? Jag känner intetill att de har det i så stor utsträckning.Socialministern talade om drogmissbruk och sadei samma andetag att ungdomar är de största socialbi-dragstagarna. Men de flesta ungdomar är inte drog-missbrukare, och det verkar därför vara väldigt un-derligt att mot det stora flertalet införa en tvångsåt-gärd, något som är ett viktigt principiellt avsteg frånen tidigare politik. Det rör sig alltså inte om ett erbju-dande utan om ett tvång.Det sista som jag vill ta upp är det faktum att ävenstudenter som inte kan få ett feriejobb skall underkas-tas denna lag, om de är . Varförskall en socialsekreterare bestämma vilken praktikeller annan åtgärd som är kompetenshöjande för enperson som går tredje året på KTH? Varför får inteungdomarna föra det som kallaren dialog i samförstånd eller vara med om att be-stämma och själva påverka?Jag yrkar bifall till reservation 25 och till reserva-tion 14 under mom. 8.Anf. 118 ():Fru talman! Självklart skall man föra en dialogäven med ungdomar . Att jag inte nämndedet innebär inte att man inte skall ha en sådan dialog.För mig är det kanske så självklart att jag inte nämndedet.Det är också viktigt att komma ihåg att Socialsty-relsen och ser över det häroch tar ställning till utformningen. Jag tycker att so-cialministern ganska väl utvecklade hur det här kom-mer att gå till och hur man kommer att arbeta medungdomarna. Jag har själv arbetat med ung-domar, och det är för mig oerhört viktigt att man fören dialog, arbetar långsiktigt och ser till vilken ut-bildning, praktik osv. som ungdomarna behöver föratt komma vidare, undvika att hamna i ett bidragsbe-roende och i stället förbli aktiva.Anf. 119 ():Fru talman! Jag måste säga att det här är rent upp-rörande. Jag har en mycket klar uppfattning av hur detreplikskiftet såg ut. anförde dåsom skäl för att man gick in för just denna specifikaåldersgrupp att det är viktigt för dem som är över 25år att få påverka och vara med om att bestämma. Jagtolkar det antingen så, att integav något argument för att man gjorde en speciellavgränsning för dem som är , eller så somjag sade, att detta är viktigare för dem som fyllt 26 änför dem som är mellan 20 och 25 år.Jag återkommer gärna till en fortsatt debatt medChristina när vi har fått snabbprotokollet.Christina är mig vidare svaret skyldigpå frågan vad de som vägras ersättning skall leva av,om de inte får socialbidrag, vilket enligt lagen är densista utvägen? Skall de tigga, svälta eller stjäla?Anf. 120 ():Fru talman! Självfallet skall våra ungdomar var-ken tigga, stjäla eller svälta. Som jag hänvisade tillutvecklade socialministern ganska väl att man i vissafall kanske måste ta hänsyn till att det blir svårigheter,om man inte för en sådan dialog med ungdomen somjag tidigare inte nämnde. Vad jag främst vill under-stryka som viktigt är att ungdomar kommer i utbild-ning, så att de kan försörja sig i framtiden.Vi kan tillsammans studera snabbprotokollet ochprata om detta.Anf. 121 ():Fru talman! nämner frivillig-heten och att åtgärden skulle föregås av en dialog medden unge och säger att detta står omnämnt i proposi-tionen. Men i betänkandet finns inget sådant om-nämnt. Det är betänkandet som gäller, bl.a. Dennadialog finns inte reglerad i lagförslaget, att den ungesjälv skall kunna vara med och påverka. Det står attsocialsekreterare och socialtjänst skall samråda medlänsarbetsnämnden, inte med den unge. Det finnsinget lagreglerat skydd för den unge som innebär enmöjlighet att själv påverka vad som skall anses varakompetenshöjande.Det talas om frivillighet. Men varför skall ungasom t.ex. är tillfälligt arbetslösa vid högskolestudieromfattas av en tvångsåtgärd? Det betyder att man villha en motprestation för socialbidraget. Det anspelarpå värderingen att man skall göra rätt för sig - jobbardu inte, så får du inte något att äta.