prot · GL0930 · 1997-11-19 00:00:00 — Men de lediga plat-serna är tyvärr klart färre nu än vad de var så sent somunder 1994. Och det tycks också bli allt svårare atttillsätta även detta mindre antal lediga platser. Antaletlediga platser som kvarstår och som inte har blivittillsatta ökar. Under t.ex. 1994 motsvarade de ledigaplatser som man inte kunde tillsätta av denya platser som så att säga droppar in. har antaletlediga platser som man inte klarar av att tillsätta ökattill . Vid ett givet antal lediga platser lyckasman allt sämre att para ihop de nya jobben medarbetssökande, detta trots att vi ,även den regering som jag var med i, har spenderat ca30 miljarder kronor av skattebetalarnas peng-ar på olika arbetsmarknadspolitiska insatser för unge-fär 200 000 människor . Det finns också andratecken på flaskhalsar och brist på kompetent personalsom bekräftar denna bild av en allt sämre fungerandearbetsmarknad, trots att arbetslösheten är 11-12 %.Lönebildningen är ett annat sorgebarn, där ingen-ting har gjorts för att undanröja problemen. Det gällerinte bara den genomsnittliga löneökningstakten, sommånga nu uppmärksammar, utan det gäller likamycket utvecklingen av de relativa lönerna för olikamänniskor och olika yrkesgrupperingar. Det kommeratt behövas ganska omfattande strukturella ingreppför att skapa den flexibilitet på arbetsmarknaden och ilönebildningen som är nödvändig i en dynamisk ochinternationaliserad ekonomi. Inte minst för att deutbildningsinsatser som görs skall ge resultat krävsdet att utbildning lönar sig. Då måste både löner ochskatter premiera utbildningsinsatser. Så sker tyvärrännu inte.Skattepolitiken är ytterligare ett sorgebarn. Underde har utvecklingen faktiskt gått i allde-les fel riktning, med höjda skatter på nästan allting.Varje förslag till sänkt skatt har mötts med ogillandeunder mantrat: Nej till ofinansierade skattesänkningar.Jag minns för egen del en ordentligt ofinansieradskattesänkning. Året var , och den nyblivne eko-nomiske talesmannen lade fram för-slag om i ofinansierad sänkt mer-värdesskatt, trots att vi hade ett riktigt rejält under-skott redan från början. Det är ju mycket bra att mannu tar avstånd från den egna oppositionspolitiken,men det är faktiskt både möjligt och riktigt att sänkaskatter om man sänker utgifter. Folkpartietföreslår just detta - sänkt skatt på arbete med nästan30 miljarder kronor finansierade medminskade utgifter med samma belopp. Någonstans ibakhuvudet på finansutskottets ordförande finns dettydligen en misstanke om att detta är en både riktigoch klok politik, eftersom man ägnar så stort utrymmeåt att misstänkliggöra finansieringen. T.ex. anserfinansutskottets ordförande, som deltog i skatterefor-men, att det numera är helt omöjligt att växla mellansänkt inkomstskatt och höjda försäkringspremier tilla-kassan på , trots att hansjälv har varit med om att genomföra en skattereformsom innebar höjningar och sänkningar av skatter påungefär . Den egnaförmågan måste ha minskat dramatiskt under degångna åren.Skattepolitiken framöver måste användas för attstödja en jobbskapande politik. Det betyder sänktskatt på arbete, särskilt i tjänstesektorn, där mångajobb kan tillkomma. Där vill Folkparitet sänka ar-betsgivaravgifterna riktigt rejält. harEU börjat diskutera en försiktig öppning för lägremoms på vissa tjänster. Det borde verkligen anammasoch drivas med kraft av den . MenErik säger i vanligt ordning: Vi får se. Jagförstår egentligen inte varför promptskall vara med i detta nya , när hanspolicy i de flesta ekonomiska sammanhang tycks varajust ett mera passivt vänta och se. Jag noterar att so-cialminister är mer öppen för lägreskatt på vissa tjänster för pensionärer. därför ta ett kort samtal med henne.Fru talman! I mina optimistiska stunder tror jag attErik , kanske t.o.m. , gärnaskulle vilja sänka någon liten skatt. vetnog precis lika väl som jag att nästan varenda enskildskatt har snedvridande effekter. Då är det helt obe-gripligt att påstå att summan av alla dessa snedvri-dande skatter inte skulle vara snedvridande. Summanmåste ju vara mycket mer snedvridande. Men rege-ringen har svårt att finna en finansiering. Jag trorfaktiskt inte att man numera kommer någon vart ge-nom att höja en skatt och sänka en annan. Den vägenär i allt väsentligt uttömd. Det är också uppenbart attregeringen har kommit till vägs ände i fråga om ut-giftsminskningar som den själv kan komma på.Jag har därför ett förslag. Tillsätt en stor utgiftsut-redning som skall gå igenom vad den offentliga sek-torn skall ägna sig åt. Man kan gå igenom allt somombesörjs med offentliga utgifter och ställa trefrågor: Skall detta problem lösas genom offentligainsatser? Ja eller nej. Skall det skattefinansieras? Skall det i så fall vara offentlig produktion?Ja eller nej. Varje gång en sådan fråga besvaras mednej får man en ingång till minskade offentliga insat-ser. En fjärde fråga skulle kunna vara om dagens s.k.socialförsäkringar skall vara skattefinansierade för-delningssystem eller riktiga försäkringar. Vi i Folk-partiet har lagt fram förslag på socialförsäkringsom-rådet som med fördel kan ingå som underlag för ensådan större utgiftsutredning där ett inslag är riktigaförsäkringar.Jag skall erkänna, fru talman, att jag ångrar att jaginte själv tillsatte en sådan utredning när jag var fi-nansminister. Om nu tar chansen ochgör det snabbt kan han förutom att göra något brafaktiskt också vederlägga mitt påstående att Social-demokraterna aldrig tar några initiativ till viktigastrukturförändringar. Jag bjuder på det. Om han intevågar eller inte vill blir det väl en kommande borger-lig regering som får ta detta initiativ också. Men jagtycker att skall ta chansen.Till sist. Det har förvisso hänt väldigt mycket po-sitivt också, även på arbetsmarknaden. Det växer jufram mängder av nya arbetsformer, nya kontraktsfor-mer, och människor tar i allt högre grad egna initiativ.Det sker i viss mån vid sidan av regelsystemen därmånga hittar nya former för att gå runt dessa. Det ärviktigt att de politiska spelreglerna, de politiska la-garna, inte bromsar en sådan utvecklingutan i stället övergår till att sätta mer rimliga ramar.Fru talman! Jag vill ta tillfället i akt och tacka fi-nansministern och mina kamrater i finansutskottet förväldigt många trevliga och stimulerande, och iblandlitet heta, debatter här i kammaren. Jag hoppas på attfå tillfälle att avlyssna en spännande debatt ocksåframöver.Jag måste säga att jag känner ett visst vemod närjag tänker på att det här är den sista finansdebattensom jag får stå här i talarstol. Det har variten för mig väldigt stimulerande, spännande och trev-lig tid. Tack skall ni ha!(Applåder)Anf. 3 ():Fru talman! , det har inte alltid varitroligt. Jag uppskattar dig mycket mera som människaän jag uppskattar den politik som du står för. Skillna-den är, vill jag säga, mycket stor.Det, tror jag, viktigaste förslaget i dagens budget-debatt handlar om till barn somgår i skolor i särskilt utsatta områden. Jag har läst deflerpartimotioner som har skrivits om barnens rättig-heter. I en sådan motion upptäckte jag ett antal ganskaförfärande sifferuppgifter. I genomsnitt begår 5 barnunder självmord. Om jag minns rätt är det merän 50 barn mellan som begår självmord.Bland pojkar är det som har försökt begå själv-mord. Motsvarande siffra för flickor är 9 %.Jag kom att tänka på min faster som häromåretfyllde . Efter ett långt liv som lärare tyckte honsig ha kunnat se vilka barn - hon talade om de osynli-ga barnen - som senare i livet skulle fara illa. Detkunde man se mycket tidigt, redan i första klass.När jag går runt i min hemstad, som jag tror är enav mest segregerade städer, upplever jag demycket stora skillnaderna på olika skolor. Föräldrar-nas inkomster är i vissa stadsdelar mer än dubbelt såhöga som inkomsterna för föräldrar i andra stadsdelar.Det är mycket stora skillnader när det gäller det antalbarn som kommer från hem med sociala problem ochandelen invandrare och flyktingar, med de problemsom det då självklart handlar om. Jag tänker på un-dervisningen i svenska, hemspråk osv.Jag påstår inte att det finns ett enkelt sambandmellan detta med självmord och ekonomiska problem.Det handlar om betydligt djupare problem. Det är intelätt att hitta de barn som behöver mera stöd; det påstårjag inte. Däremot påstår jag att det faktiskt ocksåhandlar om pengar. Trots den vårddebatt som vi harhaft - vården är naturligtvis en oerhört viktig fråga -påstår jag att det är barnen och som ärallra viktigast. Det gäller att vi kan förse detta områdemed mera pengar.Jag tror att man kan tala om två huvudvägar närdet gäller den ekonomiska politiken och politikenallmänt.Den ena vägen, som jag vill stå för, handlar väl-digt mycket om just barnen och framtiden. Vi somstår för den vägen vill bygga om det här samhället såatt det blir ett kretsloppssamhälle. Det handlar ocksåom jämlikhet. Det här är kanske de allra viktigastekännetecknen.Den andra vägen upplever jag i hög grad somuppgivenhetens väg. Man säger: För att det här sam-hället skall kunna konkurrera med andra nationer, föratt våra företag skall kunna konkurrera med andra,måste vi låta de starka - både barnen och de vuxna -få ökade resurser och sänkta skatter så att de får ettstarkare utrymme för utveckling och skapande. Dåtvingas också de svaga att anpassa sig till detta ochacceptera lägre löner, sämre arbetsförhållanden ochen lägre grad när det gäller fackliga rättigheter.På kort sikt är säkert den andra vägen bättre, åt-minstone materiellt, för kanske två tredjedelar avbefolkningen, ja, kanske för en ännu större del avbefolkningen. Men på lång sikt är den här vägen,hävdar jag, mot ännu större klasskillnader en dåligväg också för den stora majoritet av dem som har detrelativt gott ställt i vårt samhälle.I morgon möts regeringscheferna i Luxemburg.Också där kommer man att diskutera två vägar. I enalldeles utmärkt liten skrift som LO har gett ut talasdet om två vägar. Man talar om investeringsvägen ochom sparvägen - vänsterns väg och högerns väg.Ibland riktas det anklagelser mot oss i Vänstern - viskulle vara nationellt inskränkta i vår EU-kritik. Menvi anser att vi är en del av den mycket starka rörelsesom nu finns runt om i och som kräver justinvesteringsvägen, alltså samarbete mot arbetslöshe-ten.Det stora problemet med LO:s lilla skrift, liksombland er i denna kammare, som talar för investerings-vägen, att det nu är sysselsättningen som gäller, är inte riktigt tycks ha förstått att den ekonomiskaoch monetära unionen faktiskt i stora stycken innebärmotsatsen. Det är inskrivet i reglerna för den nyacentralbanken att den här typen av aktiv efterfrågesty-rande ekonomisk politik inte får föras.Bo Lundgren företräder , sparvägen, idagens debatt. I morse läste jag den moderata parti-motionen och hittade då en passus som jag väldigtgärna skulle vilja få förklarad av . Manuttrycker en rädsla för att arbetslösheten faller under6 %. Man hävdar nämligen att öppen arbetslöshetär något som ekonomerna brukar kalla för jäm-viktsarbetslöshet. I den moderata motionen utmålasde stora faror som skulle finnas om vi kom under 6 %arbetslöshet. Detta är ett uttryck just för det tänkandesom präglar EMU. är en god pedagog,så jag förutsätter att han kan förklara vad moderaternaegentligen menar här - jag ser att haranmält sig på talarlistan. Tala också gärna om vadCarl Bildt egentligen menade när han talade om enfolkomröstning om EMU 1999. Har ni backat? Vadmenar ni egentligen? Det har varit ganska så dunkeltpå senare tid.Finansminister vill gärna betala avpå statsskulden. Med en viss inflationstakt, kanske ettpar procent, har vi ju automatiskt en nedskrivning avstatsskulden. Men finansministern är inte nöjd meddet. Han vill ha rejäla avbetalningar på statsskulden.Det vill också vi. Det kan jag försäkra. Det är utmärktbra om vi kan få ned statsskulden. Däremot säger i vii vår motion att sysselsättningen måste gå före. Vimåste först se till att arbetslösheten kommer ned iminst , helst lägre, innan vi börjar med de rejälabetalningarna.Nu skriver utskottsmajoriteten - och jag antar attockså finansministern håller med om det - att Väns-terpartiets linje är vägen bakåt. Men ni hade ju fram-tidskongressen. Var det inte så ni kallade er partikon-gress? Det som hände på den partikongressen var atter partistyrelse hade föreslagit formuleringar om må-let att betala av på statsskulden som stod för sig själv.Kongressen beslöt mot partistyrelsens vilja att införajust exakt de formuleringar som också Vänsterpartiethar i sin motion, nämligen att sysselsättningen är ettöverordnat mål. Det är ingenting annat som vi hargjort.Menar ni att i och med att framtidskongressenfattade det beslutet blev plötsligt framtidskongressenen bakåtkongress? Jag kom att tänka på kommunsty-relsens ordförande i , , somnågon gång självkritiskt sade: Vi går med röven förein . Är det vad ni menar? Vad menar niegentligen? Bara för att vi gör precis som er beslöt menar ni att vi går bakåt. Det är förmig ganska svårbegripligt.Jag läste i någon samtalsuppteckning att vände sig kraftfullt mot arbetstidsförkortningsom ett medel att få ned arbetslösheten. Jag kännerväl till de ekonomiska analyser om vad som händerom man sänker arbetstiden utan att göra någontingannat och alla de konsekvenser som det får för företagoch kommuner. Jag känner väl till de analyserna.Jag undrar om över huvud taget harförsökt att sätta sig in i de förslag och skrifter somexempelvis vi i har där vi diskuterarmöjligheten att genom ekonomisk politik göra det merlönsamt att nyanställa i stället för att ha dessa enormaövertidsuttag som slår alla rekord.Varför kan inte ge sig in i en seriösdebatt om hur vi med hjälp av olika former av eko-nomiska styrmedel skall göra det lönsamt för företag,kommuner och samhället att flytta arbetstid? Dethandlar inte om att arbeta totalt mindre, utan dethandlar snarare om att arbeta totalt mer, men att om-fördela arbetstiden.Fördelningspolitiken är för oss en hjärtefråga. Vihar fortfarande mycket svårt att förstå hur vi kan haråd att sänka inkomstskatten med förexempelvis alla oss som sitter i den här salen. Allasom tjänar får en skattesänkning ioch med den mildrade värnskatten. Det är en omfördelning åt fel håll.Så kommer den eviga frågan: Har vi den maktenoch klarar vi i den stora internationella globala eko-nomin med det väldiga kasinohjulet som snurrar alltfortare att föra någon annorlunda typ av ekonomiskpolitik? Jag får ofta den frågan. Kan vi höja skattenför de riktigt rika? Kan vi behålla förmögenhetsskat-ten i den allt snabbare kasinoekonomin?Jag medger gärna att det inte är någon alldeles en-kel fråga att reda ut. Ändå visar alltfler internationellastudier av olika ekonomier något som kan sammanfat-tas på ett mycket enkelt sätt: Jämlikhet och demokratiär samhällsekonomiskt lönsamt och effektivt. Detekonomier som åstadkommer rimligare klassklyftoroch mer jämlikhet går i genomsnitt bättre.Till sist skall jag bara göra en liten notering medanledning av lilla bok, som jag intehar läst färdigt . Jag fastnade på den sida där detstod att man hade börjat tala med redannyåret 1994-1995. Ni har sagt att det var visom inte orkade med det vänstersamarbete som dåfanns . Jag skulle gärna vilja höra JanBergqvist, eller säganågonting om detta. Vad var det egentligen som hän-de? Finns inte förutsättningar för att vi gemensamtskall driva en fördelningspolitik, en rättvisepolitik ochgå den investeringsväg som jag har talat om här tidi-gare?(Applåder)Anf. 4 BO () replik:Fru talman! Vi strävar mot en betydligt lägre ar-betslöshet än . Men vår rädsla är betingad av detsätt på vilket svensk ekonomi fungerar. Regleringaroch stelheter kan göra att vi får överhettning, flaskhal-sar, risk för inflation och därmed en sämre förutsätt-ning för en framtida ekonomisk utveckling. Det äralltså inte en ambition att hålla uppe arbetslösheten,utan en ambition att minska arbetslösheten utan attinflationen tar fart. Det skall ske genom att anpassaekonomin så att den förmår att skapa nya jobb utaninflation.När det gäller frågan om EMU och folkomröst-ning eller inte ser vi moderater att nu i höstbör fatta beslut om att skall delta i det förstasteget. Så blir det inte, bl.a. därför att socialdemokra-terna inte vet vad de vill. Det vi har resonerat om medutgångspunkt från de tankar på valhandlingar somfinns är att i samband med Europaparlamentsvalet1999 lösa de blockeringar som finns bl.a. hos Social-demokraterna.Egentligen tänkte jag begära ordet för att någotkommentera det som tog upp ombarnen situation. Den otrygghet som barn känner är enföljd av den otrygghet som familjerna känner. Manmåste då resonera kring vad man kan göra för atthantera situationen och stärka familjen.Är beredd att exempelvis ge för-äldrarna rätten att välja barnomsorg och också denekonomiska möjligheten att stanna hemma när barnenär små, om det nu är så att de själva vill det? Är JohanLönnroth beredd att sänka skatten rejält för lågin-komsttagare och medelinkomsttagare, som ju drabbashårt av de höga skatterna och tvingas jobba så mycketatt de kanske inte har tid för barnen?Anf. 5 () replik:Fru talman! Jag glömde faktiskt mitt yrkande. Jagskall passa på att nu i repliken yrka bifall till reserva-tionerna 2, 6, 24 och 30.Sedan kan jag inte riktigt tycka att Bo Lundgrenlyckades förklara rädslan för att vi skulle få en arbets-löshet lägre än . Det är ett tänkande som alltmerhar brett ut sig bland högerekonomer. Mycket längehade vi på gränsen till full sysselsättning i detta sam-hälle. Menar på allvar att det inte längreär möjligt att komma ned ? Ni måste ha denindustriella reservarmén som trycker på och är infla-tionspressare. Är det vad menar?Jag förstod ännu mindre vad sadeom EMU-folkomröstningen. Står ni fast vid att detskall vara en folkomröstning 1999, eller står ni intefast vid det? Ja eller nej? Det är ganska enkelt attsvara på.Till sist vill jag tala om barnen. Vi vänsterpartistersäger inte i största allmänhet att alla barn skall ha detbättre och att barnfamiljerna är de som har alla pro-blemen. Det är i stor utsträckning en klassfråga. Barnhar det väldigt olika i detta samhälle. Självfallet finnsdet också barn i familjer som är rika som har detsvårt. Jag säger inte att det inte är så, men det är tillmycket stor del en klassfråga.De förslag som ni lägger fram t.ex. om att gå övertill ett avdragssystem - det säger närhan talar om att stärka familjen - handlar om att stär-ka dem som redan är starka. De rikaste får störreskattesänkningar. De fattiga får nästan inte del av detalls. Dessutom tar ni ifrån barnen deras starkaste värn- skolan, omsorgen och vården - som vi finansierarsolidariskt genom skatter. Det drar ni ned på.Anf. 6 BO () replik:Fru talman! Först och främst vill jag tala om bar-nen. Det starkaste värnet för barnen är naturligtvistrygga föräldrar och starka familjer. Vi moderater föreslår att man införett grundavdrag för barn vid den kommunala beskatt-ningen. När inkomsten inte räcker till går det ut ennegativ skatt. Det innebär att den enda skillnadenmellan inkomsttagare är att den som bor i en kommunmed hög kommunalskatt får större netto av barnav-draget, medan den som bor i en kommun med lägreskatt får ett mindre netto, vilket också är en positiveffekt.Det gäller alltså att på detta vis - genom vårtgrundavdrag för barn vid den kommunala beskatt-ningen - stärka familjernas ekonomi, men det är ock-så så mycket annat som behövs. Vi behöver stärkafamiljerna i andra avseenden, se till att man har tidmed barnen och se till att man kan välja barnomsorg.Där förefaller stå kvar vid de gamlakollektiva lösningarna. Jag tror att vi måste se till attföräldrarna får en mycket större möjlighet att verkli-gen vara föräldrar. Det är den största trygghet vi kange barnen.Vi är inte oroliga för att fler får jobb. förefaller missförstå detta med avsikt. Det jagsäger är att vi är rädda för att det mot bakgrund avden stela ekonomin kan bli inflation, vilket är negativtför de framtida jobben, om vi inte rättar till stelheten.Vår politik innebär att vi skall rätta till stelheterna,avreglera ekonomin och skapa förutsättningar för såmånga nya jobb att ingen behöver känna rädsla för attbli långtidsarbetslös. Man skall alltid veta att det finnsett nytt jobb och att det inte leder till inflation, därföratt ekonomin fungerar bättre.Under 50- och 60-talet hade vi färre regleringar.Då fungerade det bättre. fickvi inflation, och det hade förödande verkningar. Dittror jag att varken eller jag vill tillba-ka.Anf. 7 () replik:Fru talman! Jag har inte missförstått Bo Lundgrenmed avsikt. Jag tror att jag förstår resonemanget på ettungefär. Låg arbetslöshet eller full sysselsättningbetyder mera makt för de arbetande och mindre maktför de rika - för kapitalägarna. Därför har högernalltid varit ängslig för en alltför full sysselsättning.Det är det som fortfarande präglar ert tänkande.Ni vill lösa problemen genom att försvaga arbets-rätten, sänka minimilönerna och se till att maktenkoncentreras i ännu större utsträckning på de redanstarka. Det är er lösning. Det är därför som ni ocksåär rädda för en alltför låg arbetslöshet.Till sist vill jag tala om barnen. Det som BoLundgren kallar för de kollektiva lösningarna - jagantar att han talar om den kommunala barnomsorgen- har varit en helt avgörande faktor bakom kvinnorsfrihet och rättighet att vara ute på arbetsmarknaden.Tillväxten i den offentliga sektorn, där framför alltkvinnor arbetar, har byggt på den solidaritet som vialla har visat genom att finansiera en god barnomsorgmed hög kvalitet. Det ni talar om - valfrihet och attstärka familjen - handlar om att de redan starka skallha det ännu bättre.Anf. 8 ():Fru talman! Under denna höst har vi än en gångblivit påminda om att miljöproblemen inte är lösta.Detta blir faktiskt första gången som ordet miljönämns i denna debatt. Det är intressant. När kor bör-jade dö på uppdagades att detstatliga hade låtit pumpa in hundratals tonav giftigt tätningsmedel i tunnelbygget genom åsen.Det visade sig att tätningsmedlet sedan gammalt varkänt för sina miljö- och hälsorisker. Det hade testatsoch förkastats i andra sammanhang i , menvarken eller tunnelbyggaren hadekollat upp det. De hade blint förlitat sig på påståendenfrån försäljare på kemiföretaget - ett franskt i dettafall - om att tätningsmedlet är ofarligt och harmlöst.Det visade sig också att tillsynsmyndigheterna, dvs.kommunen, och , inteheller hade kollat upp någonting av detta. Man hadeinte kontrollerat och inte agerat förrän den dag dåkorna började dö.Denna miljökatastrof blev startskottet för en när-mare syning av det svenska miljöarbetet. Då upptäck-te journalisterna och olika fristående debattörer detsom vi från påpekat gång på gång bl.a. iekonomiska debatter , nämligenatt nedskärningarna på svensk miljövård har varit ochplaneras bli mycket stora. har sku-rits bort med en fjärdedel. Länsstyrelsernas miljöen-heter skärs ned med en tredjedel. Kommunernas mil-jökontor skärs ned i samma omfattning. Förtvivladetjänstemän på länsstyrelser har uttalat att det är heltomöjligt för dem att utöva en aktiv tillsyn. Man tving-as helt och hållet att förlita sig på att företagen kon-trollerar sig själva och har tillsyn över sig själva.Miljöforskare har protesterat i upprop och gjort utspelmot neddragningarna, men möter en vägg av oförstå-else hos de politiska makthavarna.Fru talman! Den budget som vi nu skall behandlainnebär fortsatta nedskärningar på miljöområdet påpunkt efter punkt på alla nivåer. Denna budget inne-bär att tillsyn och kontroll försvagas ytterligare. Deninnebär att kunskapsuppbyggnaden bromsas. Deninnebär att planerade åtgärder för enbättre miljö än en gång läggs åt sidan. Den innebär attde flesta miljömål som har beslutat om ochsom regeringen i internationella avtal har förbunditsig att följa inte kommer att kunna förverkligas. Detinnebär att den mycket beska kritik som både och revisorer riktat motbristerna i miljöarbetet i det närmaste helt nonchale-ras.Vi i accepterar inte dessa vettlösanedskärningar.