prot · GK0986 · 1997-04-09 00:00:00 — Man börjar tyvärr även tidigare.Som jag sade i inledningen till mitt anförandefinns det problem mellan olika myndigheter. Tyvärrgömmer en del sig bakom sekretessen. Det är därförsom vi är med på reservation 5. Tillreservation 5 vill yrka bifall.Vi står också bakom reservation 6 och reservation13. Den senare gäller föräldrars närvaro vid rättegång.Det gör vi för att ytterligare markera att har man skaf-fat barn till världen gäller det att bry sig, attvara närvarande och att ta ansvar.Tack, herr talman!Anf. 123 ():Fru talman! Vi skall återigen behandla ett betän-kande som bygger på motioner från allmänna mo-tionstiden. Det behandlar just ungdomsbrott och på-följden för unga lagöverträdare.Jag måste säga, fru talman, att den här debatten påett sätt berör mig ganska illa. som jaghar suttit i - det har inte varit så länge,sedan förra valperioden - har jag upplevt att vi äröverens i justitieutskottet när vi debatterar ungdoms-brott. Det har vi gjort vid en mängd tillfällen. Vi hardiskuterat hur viktigt det förebyggande arbetet är, attdet är viktigt att kunna bryta tidiga kriminella beteen-den, att kunna förändra saker och ting. Vi vet att fri-tidsgårdar och verksamheten i skolan är oerhört vik-tig. Vi känner allihop till betydelsen av stödlärare,kuratorer, ja, hela den här biten.Samtidigt, fru talman, måste jag när jag tittar utöver vårt samhälle , när jag noterar de nedskär-ningar som görs, när jag ser den statistik som helatiden kommer om en ökad utslagning, ökad ung-domskriminalitet konstatera att vi inte har förmått attskydda våra barn. Trots den statistik, den forskningoch den kunskap vi har, har vi inte klarat av att brytaden utveckling som pågår.När man pratar om ungdomsbrott säger man attungdomsbrottsligheten har ökat katastrofalt. Vålds-brotten bland unga människor har ökat, och mångafrågar sig vad som har hänt med våra ungdomar. Jagskulle vilja vända på frågan. Vad har hänt med vux-envärlden?Fru talman! Jag var på ett studiebesök på ett § 12-hem. Där mötte jag dem som arbetade där. Man hadehaft en liten 11-årig kille på akututredning. Han satteskräck i en hel skola. Han satte skräck i alla lärare.Alla vuxna i omgivningen säger: Vi kan inte handskasmed honom. Vi kan inte ta ansvar för det här. Vad harhänt med vuxenvärlden när en liten 11-åring kan sättasådan skräck i oss att vi tar våra händer ifrån det härbarnet?När vi diskuterar ungdomsbrott kanske vi merskulle diskutera vad som har hänt med vuxenvärldensansvar. Det finns ett antal motioner och reservationersom diskuterar påföljdssystemet. Hur skall vi kunnastraffa de ungdomar som begår grova brott? Skall viha speciella kriminalvårdsanstalter eller skall vi sättadem i fängelse? Det här är en allvarlig debatt. Mångamänniskor ute i samhället är rädda för våra ungdomar,och våra ungdomar är rädda för varandra.Vi kan inte lösa de här frågorna med straff. Vi kaninte lösa dem med att låsa in ungdomarna. Vi kan intelösa dem genom strafflagstiftning. Därför, fru talman,har jag ställt mig bakom reservation nr 2 som handlarom familjegruppskonferenser. Jag själv och Vänster-partiet har inte skrivit någon motion om det här. Men jag var med på justi-tieutskottets resa till där man har införtden här modellen med familjegruppskonferens, ochjag måste säga att det var första gången på väldigtmånga år som jag kände att något skulle kunna varaett sätt att avbryta den utveckling som vi har varit påväg mot.Det är mycket möjligt att de övriga reservanternaoch jag inte är helt överens om hur familjegruppskon-ferenserna skall användas, men det viktiga tycker jagär att det kommer i gång en försöksverksamhet somgör att vi kan hitta sätt att avbryta denna utvecklingoch att vi lyfter tillbaka ansvaret till både föräldrarna,de unga och övriga inblandade. Frågan är kanske: Ärdet rättsväsendet som skall ta ansvaret för när vimisslyckas i fostran av våra barn? Är det fostra vårabarn vi skall göra, eller straffa våra barn? Jag tror attdet är att fostra våra barn och att vuxna människoroch barn tillsammans behöver ta ansvar.Det som är unikt för familjegruppskonferensensom man använder i är att man använderden för alla brott utom mord och dråp när det gällerungdomar mellan . Det är inte säkert attvi här i är beredda att använda den så hel-täckande. Det kan säkert finnas diskussioner om det.Men i ville man komma ifrån det högaantal omhändertagna barn som man hade tidigare ochdet höga antal inlåsta ungdomar som bara ökade. Ochmed familjegruppskonferenser har man minskat anta-let omhändertagna barn drastiskt.Det som är positivt med familjegruppskonferen-serna är att den unge får ta ansvar för det han hargjort, och han får ställa saker och ting till rätta. För-äldrarna får vara med och ta ansvar, men framför alltfår föräldrarna vara delaktiga och ta sin del av upp-fostran. tror jag att vi har tappat mycket när visäger att ansvaret ligger hos socialtjänst, skola ellernågon annan. har vi också tagit ifrånföräldrarna möjligheterna att ta ansvar och vara del-aktiga.Familjegruppskonferenser anser jag också är väl-digt positivt ur brottsofferperspektiv. Det är egentli-gen ingen av oss som kan säga vad som krävs för attvarje enskilt brottsoffer skall kunna få upprättelse.Någon kan fara väldigt illa av att få sin handväskaryckt och bli väldigt påverkad, och en sådan personkan behöva sin upprättelse. Brottsoffren skall ocksåha möjlighet att ställa sina krav på vad de behöver föratt få upprättelse för det brott som de har varit utsattaför. Det tycker jag också är att lyfta upp brottsoffrensmöjlighet att få upprättelse, att kunna få ställa sinakrav och att kunna få känna att: är det klart.Jag ser också familjegruppskonferenserna somväldigt positiva i ett samhälle som är mångkulturellt,där varje kultur och varje familjegruppskonferensockså har en möjlighet att utarbeta sina kontrakt ochsina lösningar och där människor från olika kulturerkan ha en möjlighet att föra med sig sina traditioneroch sina metoder att förändra och att stötta och hjälpasina barn så länge de håller sig inom den lagstiftningsom vi har här i Sverige.Fru talman! Jag skulle kunna tala väldigt länge omde här frågorna, för jag tror att de är så oerhört bety-delsefulla. Jag tror att de kommer att ha stor betydelseför vilket samhälle vi skall ha och för omvi vuxna kommer att klara av att ha ansvaret för vårabarn. Jag hoppas att vi kommer att kunna få en ma-joritet för att införa ett nytt system för att försökamöta våra barn och de problem vi har.Anf. 124 () replik:Fru talman! och jag är helt överensom att den avgörande frågan för att komma åt våraunga och hindra att de hamnar snett handlar om attvuxna får ta ett större ansvar och spela en annan roll.Men jag blir litet besviken när jag sedan hör påståen-det från att det vi här behandlar tillstörsta delen är frågor om straffrättsliga påföljder. Jagfrågar mig därför om har varit medunder behandlingen av ärendet - det vet jag att honhar varit - och om hon har läst igenom betänkandet -det är jag helt säker på att hon har gjort.Vid en hastig summering - jag har inte sett någotskäl att göra någon summering tidigare - kan jagkonstatera att av de elva punkter vi har att ta ställningtill är det sju punkter som enbart rör vuxenvärl-dens ansvar och möjligheter. Endast en punkt rörstraffrättsliga påföljder. Övriga ligger närmast fråganom vuxenvärldens ansvar och möjligheter.Anf. 125 () replik:Fru talman! var - tyvärr, för min del- väldigt träffsäker i beskrivningen. Det här bestårinte bara av dessa frågor, utan det finns en massaandra punkter. Jag tänkte nog kanske inte bara pådagens betänkande och dagens debatt i mitt anförandeutan ville också mer generellt säga att mycket avdebatten handlar om just dessa frågor om strafftän-kande eller inte, och jag tycker att det finns så mycketannat.Men har givetvis alldeles rätt. Dethär betänkandet innehåller väldigt mycket mer än baradetta.Anf. 126 () replik:Fru talman! kanske skulle funderaöver varför och många andra har upp-fattningen att debatten i denna viktiga fråga så lättuppfattas som en debatt om enbart straff. Det kanskekan bero på att alltför många slänger ur sig litet slar-viga påståenden. Låt oss hjälpas åt att nyansera denhär debatten och peka på samtliga sidor.Anf. 127 (mp):Fru talman! Att ungdomsbrott är ett samhälls-problem är ju ovedersägligt, och det är vi alla enseom. Det är ju inte konstigt att vi i justitieutskottetpratar mycket om straff, eftersom det är just sådanafrågor som behandlas i justitieutskottet. Men vi tarockså upp förebyggande åtgärder och behandling.Genom närpolisreformen har vi fått ett väldigt brainstrument för att arbeta förebyggande med ungdomaroch försöka förhindra att de hamnar inom kriminal-vården eller som det här handlar om.Däremot finns det i de här diskussionerna begreppsom man måste analysera och gå till botten med.Något som står i en reservation från de borgerligapartierna och som ofta sägs från dessa partier är attfamiljen och föräldrarna skall ha huvudansvaret, ochdet är väl riktigt. Det är väl jättebra när fungerandefamiljer tar ansvaret, och de kanske behöver hjälp.Men alla de familjer och föräldrar som inte orkar avolika skäl eller kan ta på sig föräldrarollen, vad gör vimed dem?Kom ihåg att vuxenansvaret också omfattar denkultur som omger ungdomarna. Vi pratar inte om den,men den är väsentlig för den fria marknaden. Vuxnatjänar pengar på att pådyvla dessa ungdomar ett visstmönster som de tycker är häftigt och vill efterlikna.Det blir deras kultur - våldsfilmer, reklam, musik ochmusikvideor - och det blir häftigt.Det är ju detta som är kampen för föräldrarna ochandra vuxna, som inte är lika häftiga som de förebil-der ungdomarna erbjuds från marknaden. Det är desom är macho som är "inne", och det innebär att mankan överträda lagregler. Det är riktlinjen.De borgerliga partierna säger också att skolanskall ha ett stort ansvar. Men skolan är inte bara läraresom sliter med undervisningen och kunskapsinhäm-tandet, utan i skolan finns ju också ungdomar som ärförebilder för de övriga i gänget, ungdomar som hartagit intryck av ungdomskulturen, som är "inne" ochsom de andra ungdomarna samlas runt omkring. Därfinns även ungdomar som begår kriminella handling-ar, som dricker sig fulla, osv. De är förebilder förmånga ungdomar i skolan. Det är det som är detkonstiga.Jag har en praktikant som ärmycket insiktsfull fastän hon bara är . Hon ärjätteduktig, lägger ned tid på skolarbetet, uppför sigtrevligt och går en annan väg, men runt henne flockasinte så många. Men , som berättar om sitt lever-ne , vilka killar hon är med och allt vadhon gör - runt henne är det samling; det är inne attvara sådan. - Detta har också betydelse för ungdoms-brott.Problemet med föräldrarollen och familjerna är attdet är en otrolig brist på vuxna män. De människorsom skall försöka ta hand om de ungdomar som harhamnat snett säger enstämmigt: Var är männen?Vi är överens om det vi har skrivit om de härproblemen, men jag skulle vilja att vi fick en defini-tion av vad det betyder att förstärka föräldrarollen.Hur? Vi kan inte bara säga så - vi måste gå in och talaom hur det skall gå till. Detsamma gäller vårt tal omskolans ansvar. Man kan inte bara tala efterår och i alla papper. Att tala om hurman gör det är också politik.Reservationen tar också upp vad vi skall göra medde ungdomar som har hamnat i sådana brott. Vi villinte sätta dem i fängelse - vi tror inte att det är någotpositivt. Under vårt arbete med påföljdsfrågan harregeringen kommit med en departementsskrivelse -Påföljder för unga lagöverträdare. Där föreslår rege-ringen - det blir väl till ett förslag - atthuvudansvaret, som fortfarande skall ligga på social-tjänsten skall stramas upp. När fallet sedan dras infördomstol måste man presentera en vårdplan. Det tyckerjag är positivt.Jag yrkar ändå bifall till reservation 10. Denhandlar just om att domstolarna skall ha mer inflytan-de och att man inte bara skall överlämna det till so-cialtjänsten. Det har visat sig att det inte är bra, spe-ciellt inte när kommunerna sedan skall stå för kostna-derna för de åtaganden som skall göras.Det står också i departementsskrivelsen att dom-stolarna skall avgöra om åtgärderna står i proportiontill brottet. Det tycker jag också är positivt. Etttilläggsstraff skall kunna utdömas som kallas ung-domstjänst - det är alltså en samhällstjänst. Jag harockså tyckt att samhällstjänst är en bra åtgärd när detgäller ungdomar.Min reservation gäller att domstolarna får ett till-räckligt underlag, så att de kan göra ett nyanseratställningstagande. Jag förstår att det kommer att bliså, men jag har ändå lämnat den här reservationen.Jag är också med på reservation 6om otillåten utlämning av film och video. Den gälleralltså det som jag började med, ungdomskulturen. Jagär för något mycket mer långtgående, nämligen att enviss form av censur skall införas. Jag tycker att det ärett vuxenansvar att vi inte pådyvlar våra barn detta.Varför skall vi göra det? Det finns inte någon anled-ning. Det finns inte heller någon anledning för vuxnaatt se på sådana blodiga filmer. Det är ju inget positivti det. Men man får ju ta små steg i politiken, och dettaär ju ett steg och ett sätt att visa hur allvarligt man serpå det. Därför är jag med på den här reservationen.Medling har vi avhandlat. Där har jag också haften motion, som jag har fått dra tillbaka - vi är helteniga på den punkten, och det är mycket positivt.När det gäller familjekonferenser för att gå vidaretycker jag, precis som sägs i utskottsbetänkandet, attvi kanske först måste ha den här försöksverksamhetenpå vissa ställen och utvärdera den, precis som vi hargjort med medlingen, innan vi genomför det fullstän-digt. Det tycker jag är rätt ordning.Registrering, som några partier har föreslagit, avlagöverträdare som är för att förebyggakriminalitet, tycker inte jag är något bra förslag. Jagtycker att det är bättre att socialsekreterarna med engång får reda på när polisen har upptäckt lagöverträ-dare som är . Jag har här ett tidningsklippur , där man berättar om att just ettförsök med socialsekreterare hos närpolisen gav bätt-re möjligheter att förebygga kriminalitet. En social-sekreterare har på prov flyttat in hos närpolisen ochmedverkar vid alla förhör av dem som är under 15 år.Resultatet har blivit tidig upptäckt, vilket väl var enav anledningarna till att registrera dem. Vidare harfallen blivit mycket snabbare utredda. hardet samarbetet inte funnits. Det här projektet är såpositivt att det skall gå vidare, och jag skulle önska attdet vore så på alla platser. Det är mycket bättre attgöra så än att registrera ungdomarna.Avslutningsvis vill jag bara säga att det är oerhörtviktigt att uppmärksamma att det har visat sig attmånga av dyslexibarnen hamnar i kriminalitet. Att detverkligen är så har vi fått bekräftelse på i flera utred-ningar, och alltså återigen. Den kopplingen måstevi ta på allvar. Men i justitieutskottet har vi ju tyvärrvåra ärenden, och man får som jag redan har sagt inteden önskvärda helheten. Men det är ändå viktigt attvara medveten om - och nämna det gång på gång - attmånga faktorer samverkar här och att det förebyggan-de arbetet är det viktigaste. Vi måste börja underifrån,innan vi går så långt att vi bestämmer påföljder för såunga människor.Anf. 128 () replik:Fru talman! Jag blir mycket konfunderad när jaghör säga att hon inte kunde accepteraett införande av familjegruppskonferenser därför först bör ha en försöksverksamhet med utvärde-ring. Vi som står bakom reservationen, som skulle hablivit en majoritetstext om hade ställtsig bakom den, har föreslagit just en försöksverksam-het - ingenting annat. Om nu upp-täcker att hon gjort ett misstag är det ännu inte försent att ändra sig.Jag vill också kommentera något som sade inledningsvis, då hon talade om föräldra-ansvaret. Även på den punkten måste det finnas enmissuppfattning, eller också ser vi världen helt olika.Enligt vår uppfattning - jag talar nu om oss som stårbakom reservation 1 - ges inte familjer med förmågadet ansvar de borde ha rätt att ta. Det är mycket lättatt visa på många exempel. Ett gäller en mormor ochmorfar som inte har fått ta hand om sitt barnbarn, ochdetta enbart på grund av deras ålder, vilket knappasthar så mycket med förmåga och känsla för att fostrabarn att göra. Jag skulle rekommendera att lyssna på ett Studio 1-program, som på ettmycket bra sätt beskrev vad den bristande rätten att tasitt ansvar har inneburit för många familjer och förderas unga.Anf. 129 (mp) replik:Fru talman! Försöksverksamheten med familje-gruppskonferenser kommer säkert att bli av. Jag villnu inte ta detta steg fullt ut och begära att verksamhe-ten skall formaliseras. Jag tror att familjegruppskonfe-renserna kommer som en naturlig del när medlingen,som är ett första steg i förfarandet, är inarbetad. Vivet att resurserna är knappa, så dem får vi ta ställningtill. Vi får börja med denna form och sedan utvidga.Jag tycker att det är förståndigt att göra på det viset.När det gäller familjen har vi säkert olika syn.Gun nämner att farfäder och mormödrar intefår ta hand om barnen. Det är vi i väldigtupprörda över. Vi har verkligen drivit den frågan föratt det skall bli en ändring. Men det finns så mångavuxna med familj som inte klarar av att ha familj.Därför kan man inte säga att familjen måsteha ansvaret. Man vet att många ungdomar flyr frånsina familjer därför att de far illa. Kvinnovåld är fak-tiskt också barn- och ungdomsvåld. Barn och ungdo-mar lever ju också i dessa familjer. Vi vet att kvinno-våld förekommer i många familjer. Det är inte någotpositivt. Därför är det viktigt att inte lyfta fram famil-jen som den enda lösningen. Vi får se på vad vi skallgöra runt omkring.Anf. 130 () replik:Fru talman! Jag föreslår att litetnoggrannare läser igenom bl.a. den moderata motionsom rör ungdomar och även en del av våra andramotioner. Då skulle kanske upptäckaatt även vi inser att familjer har olika förmåga ocholika problem, och att många behöver väldigt mycketstöd. Vi vill peka på att alltför många inte fårlov att ta det ansvar som de både vill och kan ta.Familjegruppskonferensen kan inte utvecklas fulltut ens i begränsad omfattning med den lagstiftning vihar. Det kräver att vi får en del ändrade regler ochmöjligheter att i viss utsträckning avvika från nu gäl-lande regler.Säger man nej till det förslag som fem av riksda-gens partier står bakom skjuter man också på denframtida möjligheten att få till stånd den typ av famil-jegruppskonferenser som jag uppfattar att även KiaAndreasson tycker är positiv.Anf. 131 (mp) replik:Fru talman! Jag har faktiskt här iriksdagen läst alla moderata motioner som har hamnati justitieutskottet. Jag har även läst alla andra motio-ner väldigt noga. Det jag finner som ett genomgåendesignum är just skolan och familjen. Det är kamporden.Så är det även när det gäller reservationen om ute-gångsförbud. Polisen skall kunna hämta hem ungdo-marna om föräldrarna vill ha hjälp. Vilka ungdomargäller det? Det är ju de ungdomar som har familjeroch föräldrar som bryr sig. Det är de andra familjernasom jag pratar om, där föräldrarna inte orkar eller kanta sitt föräldraansvar och inte bryr sig. Skall de ung-domarna fortsätta att vara ute på stan? De föräldrarnakommer ju inte att ta kontakt med polisen. Då blir detså att vi stöder de familjer som har kraft och är starka,medan vi lämnar barnen från de andra familjerna åtsitt öde. Det är så jag tolkar det. Det är en tolknings-fråga.Anf. 132 ():Fru talman! Jag skall först och främst yrka bifalltill reservationerna 1 och 11. Vi står naturligtvis ocksåbakom de andra reservationer som vi har varit medom.Reservation 1 gäller normbildningen. Det äregentligen det viktigaste av allt. Ungdomsbrottslighetär naturligtvis en mycket besvärlig historia. Det enda man med visshet vet äratt den normbildning som kommer till stånd när barnär väldigt små är helt avgörande. Det gamla uttrycket"att fostra sina barn" visar sig alltså ha bäring. Det ärså banalt att det nästan är pinsamt att säga, men up-penbarligen måste vi göra det i dessa tider. Det är därkriminologin står . Det är på den nivån man skallsätta in alla resurser.Vad vi pratar mest om i dessa sammanhang är detrepressiva inslaget. Det har som regel gått så långt attdet nästan inte spelar någon roll vad man gör. Dethindrar inte att man ändå måste bearbeta problemati-ken, men man får inte glömma det perspektivet.Normbildningen sker bäst i familjen. Jag har bör-jat förstå att begreppet familj är litet känsligt. Dethade jag inte fattat förrän jag kom hit till riksdagen.Men det behöver inte vara någon motsättning mellanden familj som har problem och sörgårdsfamiljen. Detär bara ett sätt att uttrycka att de människor som ärbarnen nära måste engagera sig. Vi lever i en socialväv. Tanken att vi individuellt klarar oss alldelesutmärkt är helt befängd.Det ligger mycket i vad säger.Var är männen? Det undrar jag också . Ett slagsallmän frigörelse blev en del av den revolution somägde rum . Då passade män-nen på att slinka i väg. Jag har tidigaresagt att det gäller att få tillbaks dem till båset. Det varett sidospår. Vi måste alla engagera oss, oavsett om viär män, kvinnor, vuxna, gamla, mostrar eller fastrar.Jag talade med en kriminologiprofessor påmorgonen. Jag satt i domstol . Jag fråga-de om det har hänt något . Han svarade nej.Det är precis det jag har haft på känn. Det har intehänt någonting.Något litet har möjligen hänt. Det gäller familje-gruppskonferenser. Vad är det för märkvärdigt meddem? Jo, de fångar in väven, dvs. människorna i om-världen. Institutionerna kan aldrig ta över föräldrarnasoch de näras roll. Det finns ingen möjlighet. En insti-tution har inga känslor. Det gjorde ett starkt intryckpå mig när vi var nere i . Det är möjligtatt man inte behöver åka till andra sidan jorden för attta åt sig sådana självklarheter, men vi gjorde det i allafall.Det är snabbheten som är viktig. Man har ingenbyråkrati. Det är exekutivt. Polisen tar tag i vederbö-rande mer eller mindre på brottsplatsen och samman-för vederbörande med olika aktörer, dvs. brottsoffer,anhöriga och det sociala. Man ordnar denna konferenskvickt. Sedan resonerar man sig fram till en lösningsom passar just i detta speciella fall. Råder det kon-sensus, dvs. att alla är överens, får de en chans. Dom-stolen vilar, och sedan får man se hur det går. Ofta gårdet bra. Det är egentligen inte så konstigt att det gördet.Om vi, som i mitt fall, har hållit på och inte har sett någon förnyelse över huvudtaget och vi vet att resultaten ute på fältet är förödan-de kan man ju undra om det inte vore läge att köra igång med någonting konstruktivt och positivt här ochnu i enlighet med detta. Det är många partier som stårbakom det här. Alla borde fundera över hur vi skallkomma vidare med detta. Detta med medling är väl-digt torftigt och kargt. Det är bara två parter, och detkommer säkerligen inte att bli så förfärligt mycket avdet. Det behövs ett litet större sammanhang för skall kunna bryta den sociala isolering som oftaär ett faktum i dessa lägen.Vi kan ju använda andra ord än "familj". Det ärinte fråga om det. Någon ordkunnig måste kunna hittanågot annat uttryck, så att man får bort de negativakänslor som tydligen är förknippade med ordet"familj". Det är nämligen inte avgörande, utan dethandlar just om den sociala väven, som skall tas fram.Sedan handlar det om vad vi skall ha för påföljd.När dessa historier inte har fungerat måste vi ta handom den lilla restposten, som liksom inte går att hante-ra. Jag tänker på 11-åringen som fortsätter och blir 16år och helt ohanterlig. Vi tycker inte heller att detskall vara några fängelsepåföljder. Man måste hittanågon annan form. Men vi tycker i pedagogikensnamn att man borde följa Ungdomsbrottskommitténoch inrätta en särskild påföljd, en särskild tillsyn, ellervad man nu vill kalla det. Vi kan acceptera att det härverkställs i § 12-hem. Det spelar kanske inte så storroll, men domstolen skall inte överlämna till vårdenligt socialtjänstlagen. Det låter väldigt konstigt. Jagtror att pedagogiken är olycksalig i det här fallet.