prot · GK09111 · 1997-05-30 00:00:00 — Sedankan det vara omöjligt att komma tillbaka till arbets-platsen rent mänskligt och socialt, om inte åtminstonearbetskamraterna ställt upp bakom personen i fråga.Dessutom vill jag betona att mycket sådan kritik berörarbetsförhållanden och inte enbart chefer.Jag betonade i min interpellation vikten av yttran-defriheten i press, radio och TV och att man där harhaft för få begränsningar när det gäller t.ex. vålds-och porrskildringar. T.o.m. barnporr har varit föremålför en utredning. Jag tycker att yttrandefriheten drivitsmed fel krav och rädsla för begränsningar. Men defrågorna kan vi lämna därhän.I dag avser frågan enbart den yttrandefrihet somgäller på arbetsplatser och ute i det offentliga livet,både internt och externt.I en utredning om förnyelse av kommuner ochlandsting, SOU 1996:169, framgår det att bl.a. rädslaatt förlora jobbet och ökade krav på lojalitet motverksamheten, leder till att anställda är mer återhåll-samma med kritik och även i övrigt håller inne medsina åsikter. Kommittén menar att regelsystemet ärklart och tydligt. Bristerna ligger inte i lagarna. Bris-terna i kunskap om gällande rätt är störst på chefs-och politikernivå. Där behövs utbildning. Det framgåratt de måste tvingas att lära sig de regelsystem somfinns. Men även övriga anställda behöver kunskap.Inte bara kommuner och landsting, utan även staten,bör engagera sig och medverka till att finna lämpligaformer för kunskapsspridning.Vilka åtgärder skulle staten kunna initiera medledning av skrivningarna i utredningen? Offentlig-hetsprincipen tas också med. Den är så viktig och harhanterats på ett sådant sätt att även staten måste enga-gera sig och verka för en generell förbättring. Litetlängre fram framgår det också att utvecklingen påområdet måste följas kontinuerligt för att se hur insat-serna och hur yttre förutsättningar påverkar. Staten,kommunerna och landstingen bör vara engagerade iett sådant arbete.Jag tycker att det framgår tydligt att även statenmåste ingripa i någon form, kanske inte med lagstift-ning men för att öka utbildningsinsatserna - och på-peka felaktigheter där de förekommer.Medlemmar i tror att de, på grund av nå-got slags lojalitet, måste vara tysta om konsekvenser-na av besparingarna. Det är inte så enligt lag. Men deär rädda för att slåss för bra arbetsvillkor och även förpatienternas rättigheter. Det har hänt att de har fåttskarpa tillrättavisningar och kallats för illojala i defallen.Tystnaden skadar de anställda och utvecklingeninom sjukvård, landsting, företag och kommuner. Nyakonstruktiva förslag och idéer fryser inne.Finns det några initiativ för att öka utbildningsin-satserna i frågan?Anf. 33 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Jag tror inte att ochjag är oense i själva sakfrågan. Lojaliteten till arbets-givaren är en sak, men den skall hållas på ett sådantsätt att man kan våga framföra kritik. Det är ur denkritiken som utvecklingen föds. Det är i en dialogmellan dem som arbetar på en arbetsplats som det kanbli bättre har detta kommit fram tydligt. Iregeringens framställningar tas underifrånperspektivetfram. Det går inte att vare sig som regering eller ar-betsgivare på en arbetsplats tala om för någon att "nuskall något göras på det viset". Styrningen sker medhjälp av målstyrning . Den skall uppmuntrakreativitet och idéer hos de anställda. Man har upp-täckt att detta leder till ökad produktivitet. I slutändanär det ändå arbetsgivaren som får den ekonomiskavinsten. För de anställda blir det utveckling och del-aktighet i det som görs. Där har vi inte olika uppfatt-ning.Det finns exempel från olika ställen i landet däranställda - jag tänker närmast på i Öster-götland - lade fram alternativa förslag till kommunalabesparingar. De tyckte att alternativen var bättre. Dettogs emot positivt. Då förstod man att de anställdavisste bättre. Självklart skall man ta vara på sådant.Jag tog upp denna sak som ett led i frågan omutbildning som tog upp. Jag kaninte stå här och förorda utbildning i formell mening,men däremot attitydförändring. Attitydförändring skermed hjälp av en diskussion - just en sådan diskussionvi har här . Jag är - som jag sade tidigare - fördagen inte beredd att ta något formellt initiativ i frå-gan.Anf. 34 ():Fru talman! Vi är helt säkert överens. Jag har intelyft fram denna fråga för att vi skulle vara oense.Jag tycker ändå att det är viktigt att det tas någrainitiativ. Det skall vara en viktig del i management-kurser och chefsutbildningar att få kunskap om ytt-randefrihet, offentlighetsprincipen och rena lagfrågor.När byggnadsingenjörer från olika kommuner träffasingår utbildning i plan- och byggnadslagen. Dessafrågor skulle också kunna vara ett normalt inslag.Lojalitet i den form som beskrivs i lagen har jaginget att anmärka emot. Det är klart att det är olagligtatt sprida en företagshemlighet om hur något tillver-kas som skadar företaget. gällde en ingenjörpå som talade om olagligheter som förekom iföretaget, och det är något helt annat. Den yttrandefri-heten finns kvar.Jag är också övertygad om att alla på en arbets-plats tjänar på att ha en öppen attityd. Då går det attprestera bättre. Rädsla för uppsägning passiviseraroch kan leda till apati och sjukskrivning.För några år sedan lät ett antal chefer skriva in isin arbetsordning att anställda inte fick kritisera sinegen avdelnings eller enhets vård offentligt, och vemminns inte babykontrakten, där unga kvinnor fick lovaatt inte skaffa barn det närmaste eller de närmasteåren. Det här är avarter som har stävjats, och dettycker jag är alldeles utmärkt, men mycket av det härfinns kvar. Jag talade med människor på en försäk-ringskassa som hade opponerat sig ganska kraftigt. Deblev de nästa som blev uppsagda på grund av arbets-brist. Det står ju inte att det är för att de har varituppkäftiga, utan det står något annat. Detta är ändåbeklagligt, för om man får bara tysta jasägare på enarbetsplats tror jag inte att utvecklingen går framåt.Den individuella lönesättningen är enligt uppgifterjag har fått också en orsak till tystnad. En aldrig sålitet obekväm lärare t.ex. blir ju inte den som får denstörre löneförhöjningen. Lärarkompetensen kommeribland att betyda mindre. Eftersom jag själv är lärarehar jag litet större insyn just på den arbetsplatsen.En lärarenkät har kommit ut , och där sägerJustitieombudsmannen följande: I svåra tider brederrädslan för att falla i onåd ut sig, och det är tråkigt.Ingen vill väl egentligen ta bort medborgerliga rättig-heter. Men när de börjar naggas i kanten på ett områ-de är det lätt att det sprider sig. Vi riskerar att få ettsamhälle som ingen vill ha.I en sydsvensk stad hade barn- och ungdomsche-fen sin uppfattning klar: Lärare skall hålla tyst medsina åsikter på föräldramöten. Att t.ex. kritisera ettnytt avtal är illojalitet mot arbetsgivaren. Ja, det kan-ske inte är det viktigaste att diskutera ett avtal, mengenom att diskutera saker som förekommer på ar-betsplatsen med föräldrarna kan man kanske kommatill en konstruktiv lösning.Jag undrar om vi är överens i den frågan ocksåoch vad man kan göra åt detta, om lärare angrips föratt de tar upp frågor på föräldramöten med föräldrar-na.Anf. 35 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Jag tror att vad många av oss behöverlära oss - det gäller nog politiker, chefer och andrapersoner - är att vi lever i en annan tid nu än . Den tiden är ett resultat av det som en delav oss var med om att skapa, nämligen en ny skolasom skulle utbilda kritiskt tänkande personer. Vityckte det var väldigt bra då. Möjligen såg vi intevilka konsekvenser det skulle få, vilket vi ser ,nämligen att nu har vi dem där, som är kritiskt tän-kande, och de måste naturligtvis också få formulerasig.Jag tror att vi kanske är inne i någon form avbrytningstid när det gäller vad arbetstagare tillåter sig.Där kan det möjligen ibland skära sig gentemot enäldre generation som inte har blivit fostrad och utbil-dad på samma sätt. Det kan vara knepigt; det har jagstött på själv i vissa fall. Men det var ju det vi villemed den nya skolan, och då måste vi också leva medoch faktiskt vara glada över resultatet. På litet sikt trorjag att det är väldigt positivt att fler människor deltaroch engagerar sig i sitt eget och andras förhållande.Som avslutning vill jag säga att det väl är så medde exempel som tog upp att manändå får lära sig att välja form för kritiken. Att på ettföräldramöte kritisera ett avtal är kanske inte den allrabästa formen för kritik, utan kritiken får väl förasfram i sitt rätta sammanhang för att därmed också nåframgång.Anf. 36 ():Fru talman! Ja, och därför tog jag upp just det: Detär väl inte det man diskuterar med föräldrar, utan detär ju självklart skolsituationen.Demokrati och mänskliga rättigheter är nu inte engång för alla givna. Man måste kämpa fördem. Att jag ställde den här interpellationen har attgöra litet med detta.När jag gick ut och blev lärare - det är väldigtlänge sedan, 1956 - hade vi också för ögonen att manskulle uppfostra barnen till kreativa och självständigttänkande individer. Hur vi lyckades vet jag inte, mendet fanns med då också.Men trycket har ökat. Jag tror att ansvarskännandelärare alltid har låtit sina elever tala fritt och öppet,men det är likadant där: Svordomar och oförskämdhe-ter skall man stävja. Det finns kritik som jag tycker ärdirekt olämplig när man talar om sin arbetsplats, ochdet står ju också i lagen. Jag tycker att det är viktigtatt man håller isär detta och gör på rätt sätt.Jag kommer tillbaka till lärarna. En undersökninghar kommit ut, där 500 slumpvis utvalda har svarat.Var tredje lärare tiger med sin kritik. Det är ändåallvarligt att man har den inställningen. Den måste jukomma någonstans ifrån.Yttrandefriheten omfattar ju alla. Den som använ-der sin yttrandefrihet får inte utsättas för bestraffning,det är ju alldeles klart och tydligt. Direkt eller indirektfår man ju ändå de här problemen. Jag hoppas attministern uppmärksammar det här i fortsättningen ochatt vi tillsammans kan hjälpas åt med att hålla fananhögt i det här fallet när det gäller yttrandefrihet ochoffentlighetsprincip.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1996/97:366 om av-stängning från a-kassa vid egen uppsägningAnf. 37 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! har frågat om jagavser att ompröva grunden för att förlänga avstäng-ningstiden för dem som sagt upp sig från sitt arbete.Inom arbetslöshetsförsäkringen har alltid gällt attden som säger upp sig själv blir avstängd från rättentill arbetslöshetsersättning om man inte harnågot giltigt skäl att säga upp sig. Det gäller såväl densom har en fast anställning som den som har ett vika-riat eller en annan tillfällig anställning.Det kan finnas situationer där man av olika skälinte kan vara kvar på arbetet. Därför blir man inteheller avstängd om man haft en giltig anledning attsäga upp sig.Från förlängdes avstängnings-tiden för den som säger upp sig från sitt arbete från 20till . Regeringen ansåg då, och anser fortfa-rande, att en väl fungerande arbetsmarknad kräver attalla aktörer tar sitt ansvar. Det gäller även den enskil-de. Den som frivilligt avstår från möjligheterna tillarbete bör inte kunna få arbetslöshetser-sättning som ett alternativ till arbetsinkomst.De avstängningstider som förut gällde har sitt ur-sprung i en helt annan arbetsmarknadssituation och etthelt annat statsfinansiellt läge. De resurser som finnsför att komma till rätta med arbetslösheten måste iförsta hand utnyttjas till att hjälpa alla arbetslösa somofrivilligt fått lämna sina arbeten eller som inte ges enchans att komma in på arbetsmarknaden.Barbro menar att den förlängda av-stängningstiden motverkar sitt syfte genom att skapaen inlåsning på arbetsmarknaden som vare sig gagnarden som vill ta sig från ett arbete eller den arbetslösesom skulle kunna komma i hans eller hennes ställe.Hon menar att som arbetsmarknaden ser ut så är detmycket svårt att gå direkt från en tjänst till en annanom man inte hör till en exklusivt utbildad grupp.Barbro har rätt så till vida att det ge-nom det kärva ekonomiska läget blivit allt svårare attfinna nytt arbete. Det är få arbeten som blir lediga,och det är många arbetssökande på varje ledigt arbete.I och med att det är svårt att finna ett arbete finns detän större anledning att vänta med att säga upp sig tilldess man hittat något nytt.Jag kan inte hålla med om att det enbart skulle va-ra exklusivt utbildade som skulle kunna gå direkt frånen anställning till en annan. Den övervägande delenav de lediga arbetena går till personer som redan harett arbete. Det är sällan någon merit att vara arbetslös.Sammanfattningsvis menar jag att det finns an-ledning att ha avstängningsregler som medför att mani stor utsträckning behåller sitt arbete tills dess manhittat något nytt. Den som har giltig anledning attlämna arbetet får ingen avstängningstid alls.Anf. 38 ():Fru talman! Jag får först tacka arbetsmarknads-minister för svaret. Jag fick välett visst erkännande där.Vad jag lyfter fram i min interpellation är de in-låsningseffekter som har blivit ett resultat av denlånga avstängningen från a-kassan för dem som självasäger upp sig. Det handlar alltså om avstängning. Jagskrev "karens" i min interpellation, men det var na-turligtvis fel. Det var ett misstag.Vi ifrågasätter om beslutsunderlaget för att utökaavstängningstiden var tillräckligt bra. Bl.a. Arbetslös-hetskassornas samorganisation uppskattade att av dem som ansöker om ersättning från a-kassaär arbetslösa efter att ha sagt upp sig själva. Så mångaär det alltså som upp till 15 %.Det saknas alltså kunskap om hur många av dessasom skaffar nytt jobb under själva avstängningstiden,och inte heller vet man hur lång ersättningsperioddenna grupp har innan de får något nytt jobb. Änmindre vet man hur många som eventuellt hamnar ilångvarig arbetslöshet. Vi i tycker att detborde ha funnits en samlad bild av det här innan mantog beslutet att utöka avstängningstiden. fick vi jufaktiskt en sänkning. Förslaget var ju från början 60dagar, men det var faktiskt som påpekadedet här så att vi fick en sänkning till 45 dagar.I nuläget saknas fortfarande kunskap om den härproblematiken och om den förlängda avstängningspe-riodens inlåsningseffekter. Detta är också enligt ar-betslöshetskassornas samarbetsorganisation en brist.Miljöpartiet efterlyser en utredning om det här, så kan kartlägga effekterna.De som ansöker om a-kasseersättning efter egenuppsägning har minskat i antal, det kan vi se. Dettolkar man som att de som har haft de ekonomiskamöjligheterna, eller som har vågat fatta besluten,antingen har gjort det så att de sade upp sig snabbtinnan beslutet om förlängd avstängningsperiod fatta-des, eller så har de ändå vågat fatta beslutet, och dåhar de också gjort detta. Kvar finns de som av olikaanledningar inte vågar säga upp sig, och de mår väl-digt dåligt. Man har tittat på det här på Arbetslivsin-stitutet. Professor säger att den härgruppen, de som inte vågar säga upp sig, mår väldigtdåligt. Det är, har man sett, av de fast anställdasom inte anser att de jobbar i sitt önskade yrke. EnligtAronssons forskning ger dessa människor uttryck förpsykosomatisk problematik i form av ont i huvudet,trötthet och nedstämdhet.Om man ser detta i relation till regeringens ar-betslinje, kan man se att de här reglerna skulle stimu-lera till arbete. Men den förlängda avstängningsperio-den blir då kontraproduktiv, kan man säga. De somhar arbeten de vill ta sig ifrån jobbar allt sämre, ochde arbetslösa som skulle kunna träda in mår dåligt avfortsatt arbetslöshet.De hårda avstängnigsreglerna är förkastliga,tycker jag. Bl.a. kan man se att det här naturligtvisleder till produktivitetsförluster i ekonomin eftersomså många som är felplacerade. Jag säger också iinterpellationen att de med marknadsattraktiv utbild-ning har möjlighet att byta, och de har så klart bästförutsättningar att kunna gå direkt till ny anställning.Men är det bl.a. så att av denna grupp intevågar göra detta på grund av rädsla för den här prin-cipen om sist in först ut. Men det här behöver inte,tycker jag, motsäga tesen om inlåsningen som jag harnämnt förut. Det är snarare en annan aspekt på frågan.Det bekräftar att inlåsningseffekterna måste analyse-ras i ett närmare, brett perspektiv. Det tycker jagborde utredas. Det är en sak jag vill ta upp. Jag åter-kommer till en annan frågeställning.Anf. 39 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Jag måste säga att jag har litet svårtatt uppfatta själva poängen i in-lägg. Jag uppfattar det så att det skulle vara liktydigtmed att vara inlåst att ha ett arbete. Så kan man natur-ligtvis se det, men det är ju inte min utgångspunkt närdet gäller att ha ett arbete. Det är tvärtom så att mandå har sin frihet, friheten att kunna försörja sig själv.Arbetets sociala värde skall vi inte heller underskatta.Särskilt i dessa tider tror jag kanske att färre kännerdet som en inlåsning. Väldigt många är nog gladaöver att de har ett jobb över huvud taget. Sedan hördet till bilden att oerhört många människor i Sverigefaktiskt också byter arbete. Den bilden får maninte riktigt när man hör inlägg. Dethandlar inte bara om välutbildade och de som kankänna den typen av trygghet. Också många andrabyter jobb.Jag har några siffror på det här med avstängning-en. prövade man 9534avstängningsärenden. blev avstängda.Det betyder att inte blev det. Det fårman tolka som att den gruppen hade något av de skälsom talar om. Under andra halvåret1996 prövades 10 135 ärenden. Återigen blev knappt80 % avstängda. hade alltså skäl somgjorde att man bedömde att de inte skulle stängas av.Man kan ju undra varför vi förlängde det här. Detfinns ju olika skäl, men ett motiv var att man genomden här längre avstängningsperioden ändå skall försö-ka att finna en lösning på de problem som har uppståttpå arbetsplatsen. Det är ju arbetsgivaren och denenskilde som, tillsammans med den fackliga organi-sationen, skall försöka komma till rätta med orsakernatill att en person vill lämna sin arbetsplats, och där-med förhindra att arbetslöshet uppstår för den enskil-de.Jag vill också säga att man har prövat, och rege-ringen har föreslagit i proposition 1995/96:25, att densom lämnar sin anställning på grund av att han ellerhon har utsatts för kränkande särbehandling, t.ex.trakasserier eller mobbning, sk all anses ha giltiganledning att lämna sitt arbete. Detta har alltså visstdiskuterats, och det har också i de beslut som fattatshär i tagits hänsyn till det som tar upp.Anf. 40 ():Fru talman! Det jag tog upp i fråga om den härinlåsningseffekten var naturligtvis bl.a. de människorsom mår dåligt och som inte vågar säga upp sig.Jag vill säga något när det gäller att man har höjtden här avstängningstiden från 20 . 1983sänkte den tillträdande socialdemokratiska regeringensjälv den avstängningstid som den borgerliga rege-ringen hade höjt sommaren innan. Man sänkte från 30dagar ned till 20. Det var lågkonjunktur också då.Förhållandena var lika, men har man gjort tvärtom.Jag vill exemplifiera det här. Bl.a. vill jag frågaarbetsmarknadsministern hur hon definierar giltigavstängningstid. Jag vill ta några exempel. Ett exem-pel är en behandlingsassistent som jobbade i fyra årpå ett behandlingshem för störda flickor. Hon blevtotalt utbränd. Det var en psykosocialt mycket dåligarbetsmiljö. Hon var utsatt för knivhot, och ävenhennes egna barn blev mordhotade. Det fanns läkarin-tyg på denna utbrändhet, men det räknades inte, utandet skulle ske en avstängning . Till dettakan man lägga de . Det var alltsåingen giltig anledning.Jag har mängder av sådana exempel. Bl.a. gällerdet någon som fick panik när det var rast. Vid större samlingar påarbetet mådde personen psykiskt mycket dåligt. Detblev värre och värre. Den här personen begärde fri-villig varsling, fick ja från arbetsgivare och fack, menfick vänta . Situationen blev fullständigt ohåll-bar. Till slut sade personen upp sig själv på grund avdet här, och blev avstängd i 45 dagar.Mobbning är väldigt vanligt. Jag vet att utskottethar skrivit, och de står även i propositionen, att manskall ta hänsyn till det här, men det är tyvärr inte så.Grunden till att man inte tar hänsyn till mobbningenpå arbetsplatserna är ju de här hårda reglerna. Det kanockså vara så att AMS har gått in och tittat på fall somgällt avstängning. Har a-kassorna då inte stängt av, såhar man fått betala tillbaka statsbidraget. På grund avde här hårda reglerna har det utvecklats en praxis hellre stänger av. är detta mildrat i proposi-tionen. Det är naturligtvis bra, men vilka kriterierkommer man att ha för det här i fortsättningen? Jagundrar alltså vilka kriterier arbetsmarknadsministerntycker är en giltig anledning för att inte stängas av.Anf. 41 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Som förstår är detfullständigt omöjligt för mig att ge mig in i enskildaärenden och göra en bedömning där. Det skulle varahelt otillständigt. Vi drar upp de stora riktlinjerna ochde politiska linjer som vi tycker skall gälla. Sedan fårvi överlåta till a-kassan och domstolarna samt i före-kommande fall när det gäller tillsynen till AMS attdöma i och hantera frågorna. Då skapas en praxis. Omvi bedömer att den praxisen under en litet längreperiod blir fel eller om vi uppfattar att den inte stäm-mer överens med de politiska tankar vi hade är detdags att göra om det hela. Det var också detta somskedde då man mildrade detta enligt proposition1995/96:25 och sade att trakasserier eller mobbningkan vara en giltig anledning att lämna sitt arbete,under förutsättning att man har läkarintyg och attkonstruktiva försök har gjorts för att komma till rättamed problemen.Anf. 42 ():Herr talman! Det var bara en liten promille avfallen jag nämnde här. Att man har läkarintyg hjälpertyvärr inte. Jag tog upp detta med arbetsmarknadsmi-nistern under en frågestund. Läkarintygen gäller inte,och det är det som är det värsta i det här fallet. Somdet är får man 45 dagars avstängningstid plusfem i karenstid. Det innebär rätt mycket ipengar räknat. Det är liksom i grova bedrägeribrott,att en domstol inte utdömer så kraftiga bötesstraffsom skulle vara motiverat med tanke på att den härmänniskan mår fruktansvärt dåligt.Jag har velat ta upp avstängningsreglerna för attgöra arbetsmarknadsministern uppmärksam på attmånga människor drabbas orimligt hårt. Den ytterstakonsekvensen är ibland självmord - jag har talat medarbetsmarknadsministern förut om det - eller att manslutar sitt arbete av psykiska och sociala orsaker. Jaghoppas att vi skall komma fram till någonting bra.Tack.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1996/97:301 om Os-karshamnAnf. 43 Miljöminister ():Herr talman! har frågat mig om rege-ringen avser att vidta åtgärder med anledning av denhändelse som inträffade i kärnkraftverket då reaktorn startades trotsatt härdnödkylningssystemet inte var funktionsklart.Eva har också frågat mig om regeringen medanledning av händelsen och Statens kärnkraftsinspek-tionens, SKI:s, agerande efter händelsen avser attarbeta för att förändra delegationsordningen gällandeansvaret för svensk kärnsäkerhet samt om regeringenavser verka för att få till stånd en tydligare lagstiftningvad gäller de säkerhetstekniska föreskrifterna förkärnkraftsindustrin.Inledningsvis vill jag referera till det svar jag gavEva på en fråga i samma ärende.Jag sade då att SKI enligt min mening agerat korrekt ianslutning till den aktuella händelsen. SKI har sedandess arbetat vidare. SKI:s granskning har inte visat påsådana brister att krav på omedelbara åtgärder ärbefogade. SKI har dock begärt in vissa komplette-ringar innan slutlig ställning tas till krav på eventuellaytterligare åtgärder.Eva tar också upp frågan om SKI skulle haanmält den inträffade händelsen till åtal. SKI harprövat frågan men avstått från åtalsanmälan. SKI har ioch för sig funnit att ett brott begåtts enligt lagen(1984:3) om kärnteknisk verksamhet(kärntekniklagen) men också funnit att en åtalsanmä-lan skulle kunna få allvarliga konsekvenser för erfa-renhetsutbytet kring inträffade händelser.