prot · GL0912 · 1997-10-08 00:00:00 — Men varför skall vi integöra rätt mot de människor som drabbades av detta?Det är det som den här diskussionen handlar om.Jag tycker faktiskt att utskottet måste gå mer pådjupet med detta och utveckla sin argumentation förvarför man inte skall utge ersättning eller, i bästa fall,faktiskt komma fram till att det som man har kommitfram till i kanske inte är så fel, att vi kanskeborde göra likadant här i för att visa att vi inteställer upp på en politik som innebär att man nedvär-derar människovärdet. Det var nämligen det somlobotomiingreppen handlade om på 40- och 50-talen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 9 §. )8 § Redovisning för fördelningen av medel frånAllmänna arvsfonden under /96FöredrogsSocialutskottets betänkande 1997/98:SoU3Redovisning för fördelningen av medel från Allmännaarvsfonden under /96 (skr.1996/97:125)vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 9 §. )9 § Vissa frågor om personlig assistansFöredrogsSocialutskottets betänkande 1997/98:SoU4Vissa frågor om personlig assistans (prop.1996/97:146)Anf. 74 ():Fru talman! Att få bestämma själv vad man villoch kan göra, att få välja vem man vill ha hjälp av närman måste ha hjälp är något väsentligt och något somlänge var omöjligt för de svårt funktionshandikappa-de. När därför lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade kom var det ett stort steg framåt.Lagen har gett tiotusentals personer en helt ny möj-lighet att leva ett normalt liv och ta del av olika verk-samheter. Införandet av LSS och är den störstaoch viktigaste handikappreformen i , och detär självklart att det tar sin tid innan en så stor reformfunnit sina former och säkra slutsatser kan dras omvad som eventuellt har blivit mindre bra. Reformenmåste få tid att verka innan en utvärderingkan göras.Ständiga förslag till besparingar inom handi-kappområdet leder till onödig oro för de människorsom är direkt berörda av reformen. Tyvärr har ocksåoron visat sig vara i hög grad berättigad. Trots att vihär i har uttalat att s.k. påputtning, dvs.motivationsstimulerande hjälp som många behöverför att kunna leva utanför institution, skall ingå i detsom är assistansberättigat, har Regeringsrätten den 4juni fastslagit att sådant handikapp inte berättigartill assistans. Många ställs nu utanför.Fru talman! De som är hårt drabbade av funk-tionshinder skall - ja, de måste - kunna känna trygg-het och tilltro till att systemet är . De föränd-ringar som regeringen nu föreslår i propositionenskapar ytterligare oro, eftersom de är steg mot enkommunalisering av handikappolitiken. En av huvud-tankarna med reformen var att begränsa antalet hu-vudmän för att de handikappade inte skulle hamna ien karusell av hänvisningar och detta-är-inte-mitt-bord-resonemang.Därför är det olyckligt att splittra upp ansvaret förassistansersättningen. Det innebär ett hot mot denenskildes rätt att påverka formerna för sin egen assi-stans. Den enskildes valfrihet och rätt att bestämmaöver sitt liv sätts på undantag. Oundvikligt kommerkommunerna att styra över assistansverksamheten tilldet offentliga.Skall avgöra rätten till assistansoch sedan bara skicka räkningen på de första 20 tim-marna till kommunen, kommer det att uppstå ett tryckatt använda de kommunala assistenterna i stället förden assistent den funktionshindrade skulle vilja väljasjälv. Enskilda och kooperativ manövreras ut. Vi harmassor av personliga vittnesbörd och uppgifter frånkooperativ om att så redan är fallet. Oron är mycketstor i denna grupp.I små kommuner, med få gravt funktionshindrade,kommer det i sådana här fall tydligt fram i budgetenhur mycket en enskild individ kostar, vilket är starktintegritetskränkande. Då det är en slump var denhandikappade råkar bo eller vill bosätta sig och då detkostar så mycket pengar, är det egentligen en själv-klarhet att denna kostnad bör tas nationellt.Dessutom, fru talman, passar regeringen här på attvältra över kostnader på kommunerna. För de ca1 som de här timmarna beräknaskosta får kommunerna endast ikompensation. Resten skall tas ur det extra statsbidra-get. Det är ett sätt att kringgå finansieringsprincipen,vilket i slutändan kommer att drabba den funktions-handikappade.Fru talman! Vad gäller schabloniseringen av er-sättningen har vi sagt och står fast vid att denmåste anstå tills man vid en senare, ordentlig utvär-dering kan göra en korrekt bedömning. Man skall intesom nu bara yxa till ett belopp. De allmänna råd somRiksförsäkringsverket nu utgivit i denna fråga visaratt vi som avvisade schabloniseringen hade rätt. Val-friheten tycks enligt dessa råd bli en chimär. Denassistansberättigade kan inte välja ett fristående alter-nativ, eftersom ersättningen inte täcker kostnaderna.Särskilda behov och särskilda kostnader beaktasinte, trots att har gjort det i flera uttalanden.Jag tror att samtliga partier har uttalat hur väsentligtdet är att dessa speciella kostnader beaktas. Det harinte haft någon effekt. Även här styrs det alltså mot ettkommunalt monopol.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1, vil-ket innebär avslag på propositionen i dess helhet.Anf. 75 ():Fru talman! Stödformen statlig assistansersättninginfördes . Den innebar en möjlighettill ett radikalt bättre liv för de svårast funktionshind-rade. Det kan uttryckas så som i ett av de många brevsom jag har fått: "Ni i riksdag tog 1994 etthärligt och underbart beslut om personlig assistans förmänniskor i min situation och jag trodde knappt attdet var sant. "Detta beslut har varit utsatt för för-sämringar från den socialdemokratiska regeringenmed bistånd från , först genom bespa-ringar på , sedan genom ändring-en i socialtjänstlagen och senast i den proposition somvi behandlar just . Från har vi avvisatalla dessa angrepp på handikappreformen. Vi är med-vetna om att kostnaderna är större än vad man beräk-nade när reformen infördes, men vi har också varitberedda att göra sådana omprioriteringar att vi harkunnat gå emot de försämringar som hitintills genom-förts.Fru talman! I det förslag som föreligger finnstvå olika inslag: dels en schablonisering av timersätt-ningen till , dels ett betalningsansvarför kommunerna för de första . Vi avvisarbåda förslagen.En schablonisering strider mot principen att assi-stansersättningen är en individuell rättighet. Visserli-gen anger regeringen att om särskilda skäl föreligger,kan schablonen få överskridas, men med en schablonriskerar de största, dyraste och mest kompliceradebehoven att bli underkompenserade som demycket mindre och enklare behoven kan bli över-kompenserade.En schablonisering riskerar också att försvåra förmånga brukarkollektiv och i en del fall rent av slå utdem som inte kommer att få kostnadstäckning medschabloniseringen. Den kan också att komma att in-nebära att rätten att välja personlig assistent in-skränks, vilket är en omistlig del av den ursprungligahandikappreformen.Att kommunerna skall ta över betalningsansvaretför de första är ännu ett steg mot enkommunalisering av handikappreformen. Före denvar de funktionshindrade utlämnade till kommunernasvälvilja. var den som bestämde denenskildes behov av assistans eller annan hjälp.Förhållandet före handikappreformen beskrivsmycket bra i slutet av det brev som jag tidigare cite-rade: "Med mycket vänlig hälsning från en som harlämnat kommunens omsorg, servicehuset, vårdetablis-semanget, överförmynderiet, personalmöten och kaf-ferumsskvaller om mitt privatliv. Och lever pålandet, med personlig assistans." Kan det uttryckasbättre?Fru talman! Det är inte nog med att regeringenlägger fram dessa förslag till försämringar för desvårast funktionshindrade. Jag måste också konstateraatt det är besynnerligt att de läggs fram just . Rege-ringen har ju själv tillsatt en grupp av representanterfrån bl.a. handikapprörelsen som skall se över handi-kappreformen. De försämringar som görs föregri-per ju dessutom den här gruppens arbete.Under den här mandatperioden har det före-kommit väldigt mycket av återställare och återställareav återställare. Jag skulle vilja uppmana Social-demokraterna och att göra en riktigt bra åter-ställare genom att liksom jag yrka avslag på den härpropositionen.Anf. 76 ():Fru talman! Jag vill för en gångs skull helt in-stämma i anförande och även i KerstinHeinemanns anförande. Jag har inga avvikande åsik-ter.Jag vill bara helt kort säga att jag tycker att vipolitiker måste ta ansvar i den här frågan. Det är fak-tiskt fråga om att skyffla över litet grand på kommu-nerna eller att fly en aning. Detta är fjärde gången påganska som den här reformen blir föremål förattack.Jag behöver inte upprepa tidigare framförda ar-gument utan kan nöja mig med att i första hand yrkaavslag på propositionen, i andra hand yrka bifall tillreservation 3.Anf. 77 ():Fru talman! Alla de återkommande förändringarnaav assistansen till funktionshindrade gör att de funk-tionshindrade får leva i en ständig oro. Om de för-ändringar som beslutats hade gjorts för att förbättra, isamråd med de funktionshindrade och deras organi-sationer, hade det varit en sak, men möts varjeregeringsförslag med oro och protester. Man har intelyssnat.Assistansreformen har betytt mycket för den härgruppen, och de berörda har svårt att tänka sig enåtergång till någonting som är sämre. De har givituttryck för att de slåss för sina liv. Så viktig är den härfrågan.Det finns en stark oro att regeringen driver assi-stansreformen mot en kommunalisering. Vi kännerockså den oron. Därför yrkar vi avslag på propositio-nen. Vi anser att det är olyckligt att ha två huvudmänsom är med och agerar i denna fråga. Vi anser att detbör vara en huvudman och att den huvudmannen skallvara staten. Det är också dessa krav som de handi-kappade och deras organisationer ställer.I stället för att komma med förslag ochkrångla till den här reformen för de funktionshindradeborde man sätta sig ned och försöka åstadkommalösningar som göra det enklare för dem att vara sinaegna arbetsgivare och göra det enklare för deras ko-operativ att jobba. upplever de i stället nya regleroch nya förändringar, och allt är jobbigt och svårt,bl.a. med blanketter.Det är också viktigt att man har ett system där denenskilde har rätt att välja sin egen assistent. Det är judet viktigaste i detta sammanhang. Man får intekrångla till detta ännu mer.Vi anser också att denna schablonisering bör av-skaffas. Den måste ses som ett misstag. Och misstagmåste man ändra på. Syftet med schabloniseringen varatt spara pengar. Och frågan är om man verkligensparar några pengar med detta. Vi har inte kunnat sedet.Vi har även varit i kontakt med Socialdepartemen-tet och bett att få dess beräkningar på var man görbesparingar. Vi har tittat på dessa beräkningar, i formav ett handskrivet A4-papper, men vi har inte kunnatse att detta skulle leda till några besparingar. Däremotvet vi att detta har slagit mycket orättvist. Det har deassistansberättigade själva redovisat vid sammanträ-den som vi har haft och där samtliga partier har varitrepresenterade. Det visade sig att vissa har fåttmycket mer, och andra har fått mycket mindre. Det ärde som har små behov som har fått mer än de behö-ver, och de som har stora behov har fått mindre äntidigare. Om man säger att man gör besparingar ochger mycket extra till dem som inte har något behov såär det klart att dessa pengar skall tas någonstans ifrån,och då är det den andra gruppen som skadas.En annan sak som jag vill säga när det gäller assi-stansreformen är att dessa grupper väldigt ofta fårhöra och veta att de kostar oerhört mycket pengar ochatt denna reform kostar många miljarder. Men jagtycker att man skulle redovisa merkostnaden. Dessagrupper är ju mycket svårt handikappade och de harju kostat väldigt mycket även tidigare. Det som kanvara intressant att få reda på är därför merkostnaden istället för att ständigt få höra hur dyra dessa männi-skor är för samhället.Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 3.Anf. 78 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Också vi kristdemokrater yrkar avslagpå propositionen i dess helhet.Jag studerade idéhistoria. Då fick jag en definitionav vad ett kulturellt högtstående samhälle är, och denhar fastnat i minnet. En måttstock för att mäta ettsamhälles kvalitet och kultur är hur det samhälletbehandlar de människor som är svagast, de som minstkan ta vara på sig själva.Om majoritetens förslag går igenom, med en av-veckling av handikappreformen, innebär det att vårtland kliver ett stycke i fel riktning när det handlar omkultur och livskvalitet för oss i vårt land. Det är all-varligt.Jag kommer så väl ihåg den agitation som vi krist-demokrater bemöttes med i valet . Det taladesom blåkopior och högerpolitik. Det talades om att vihade suttit i högerns knä. Och man frågade vart soli-dariteten hade tagit vägen. vill inte jag svara medsamma mynt. Men går det att kalla det som majorite-ten nu gör för solidariskt? Och hur definierar ni i såfall solidaritet?I en debatt som avslutades för bara ett par timmarsedan stod statsministern själv i denna talarstol ochsade att de som drabbats hårdast skulle ställas längstfram i kön. Är ni i majoriteten, så här efteråt,beredda att låta de människor som har drabbats hår-dast i livet med funktionsnedsättningar att ställaslängst bak i kön? Jag saknar ord för den bristandesolidaritet som detta innebär när man inte har kunnatvisa att det görs några besparingar och när man dess-utom skickar assistenterna ut i arbetslöshet. Dessaassistenter är människor som tar ett ofta mycket lågav-lönat arbete. Man lyckas alltså göra två försämringarpå en gång. Man försämrar för dem som går ut i ar-betslöshet och för dem som har funktionshinder. 79 HANS ():Fru talman! Jag måste börja mitt anförande medatt göra ett par tillrättalägganden.För det första: Just nu skall vi behandla frågan omatt kommunerna skall ha ett betalningsansvar för deförsta . Vi kommer inte att behandlafrågan om en schablonisering. Den frågan fattaderiksdagen beslut om före sommaruppehållet.För det andra: Jag måste också tillrättavisa TuveSkånberg. Det handlar inte om någon av avveckling.Jag har respekt för att människor har olika uppfatt-ningar om hur vi löser samhällsproblem. Men att stå idenna talarstol som representant för Kristdemokrater-na och kasta ur sig lögnaktiga påståenden är inte vär-digt en riksdagsledamot.Fru talman! I vårt betänkande behandlas regering-ens proposition Vissa frågor om personlig assistansjämte elva motionsyrkanden som har väckts medanledning av propositionen. Till betänkandet harockså tre reservationer fogats.I regeringens proposition föreslås att kommunernafinansierar de 20 första timmarna av personlig assi-stans för alla som får assistansersättning. Försäkrings-kassan skall som fatta beslut om rätt till assi-stansersättning. Kommunerna kommer sedan att debi-teras för dessa timmar och den assistansersättningsom har betalats. På detta sätt används försäkrings-kassornas erfarenhet när det gäller att bedöma beho-vet av personlig assistans. Som skall försäk-ringskassorna samråda med kommunens socialtjänstvid bedömningen av den enskildes assistansbehov.Med anledning av det förändrade finansierings-ansvaret är det viktigt att notera att det inte sker nå-gon förändring beträffande huvudmannaskapet. Det ärinte fråga om någon kommunalisering och inte hellernågot steg i den riktningen. För att ytterligare under-stryka detta vill jag hänvisa till protokollet från eninterpellationsdebatt som socialministern deltog i i gåreftermiddag i denna kammare, där hon väldigt tydligttalade om att det inte finns någon som helst ambitioninom det socialdemokratiska partiet eller i regeringenatt ta steg i riktning mot en kommunalisering utan attdet enbart handlar om att hitta former för en effektivanvändning av resurserna och ett bra stöd för demsom är funktionshindrade.Fru talman! genomfördes denreform som av många svårt funktionshindrade betrak-tas som den mest genomgripande och mest betydelse-fulla som genomförts för att öka jämlikhetenoch ta viktiga steg på vägen till full delaktighet förfunktionshindrade. Den här reformen genomfördes avden borgerliga regeringen efter en utredning somstartats på initiativ av en tidigare socialdemokratiskregering och dess biträdande socialminister , numera verksam som FN-rapportör i han-dikappfrågor.Om man skall rikta någon kritik mot genomföran-det så är det att reformen inte var finansierad fullt ut,något som den tillträdande socialdemokratiska rege-ringen och en ny riksdagsmajoritet har fått ta ansvarför och reda ut. Det första hela /95fanns anslagna, och kostnadenblev 3,3 miljarder kronor.Parallellt med de ekonomiska bekymren med atttäcka upp en underfinansierad reform hade den soci-aldemokratiska regeringen och riksdaggruppen attlösa detta med det allmänna ekonomiska moras somregeringen lämnade efter sig. Jag är övertygad -åtminstone var jag det innan jag lyssnade till TuveSkånberg - om att alla i denna kammare är införståd-da med det problem som det handlar om: att å enasidan minska statens kostnader och å andra sidan fyllapå rejält med pengar till en del av statens budget. Vihar klarat detta. Det har inte blivit en minskning meden enda krona vad gäller den här reformen. I ställethar det skett en ökning. är det närmast fråga omen fördubbling.Fru talman, kammarens ledamöter och åhörare!Jag är oerhört stolt över att vi har klarat detta, trots deutomordentligt svåra ekonomiska förhållanden somrått . Vi har dessutom visat att viäven fortsättningsvis skall klara den här reformen. Vihar gått från de 1994/95 till atti budget anvisa . Tilldetta skall läggas de som över-förs till kommunerna för att klara de första 20 tim-marna. Som jag sade handlar det i realitetennästan om en fördubbling under fyra år.För 1999 anvisar vi . För jäm-förelsens skull skall de läggastill. handlar det om 5,8 miljarder kronor.Detta om något är ett uttryck för hur angeläget vianser att det vara med personlig assistans för svårtfunktionshindrade. Vi kommer alltså även fortsätt-ningsvis att ta ansvar för denna reform. Vi kommerockså att ta ett ekonomiskt ansvar och inte ge oss inpå lättsinniga lösningar som innebär att vi på sikthotar inte bara den här reformen utan hela välfärden.Fru talman! Beträffande motiveringen för att nuföra över 20 timmars finansieringsansvar på kommu-nen handlar det om den gränsdragningsproblematiksom ingen av socialutskottets ledamöter torde hakunnat missa . Det har ju varit vik-tigt för kommunen respektive staten att antalet timmarhamnat på en viss nivå för att någon annan skall beta-la. Det här är inte uttryck för illvilja från någon partssida, utan faktum är att man i ett utsatt ekonomisktläge naturligtvis gärna ser att någon annans kontobelastas än det som man själv har ansvar för.Jag tycker att det är ansvar att se till kommer till rätta med den typen av brister i lag-stiftningen, så att vi får en effektiv reform där resur-serna går till stöd till människor som har funktions-hinder i stället för att användas i en ändlös diskussionom vem som skall betala för vad.Bedömningen av om en person är i behov av 19eller 21 timmars assistans kan inte alltidgöras utifrån objektiva kriterier. Att då ha ett regel-verk som innebär stora ekonomiska konsekvenser förden ena eller den andra finansiären vid den ena ellerden andra bedömningen är inte tillrådligt. Dessutomär det kontraproduktivt. Därför är den nu föreslagnaförändringen bra. Den kan antas leda till färre diskus-sioner om antalet timmar och till mera ansträngningarför ge funktionshindrade bra stöd och service.Den ordning som föreslås - dvs. att kommu-nerna har finansieringsansvaret för de 20 första tim-marna, medan har att bedömabehovet - bygger i stor utsträckning på en kombina-tion av förslag om kommu-nalt ansvar för de 20 första timmarna och beaktandetav remissinstansernas kritik mot att reformen har tvåhuvudmän. Därför vidhåller vi den ordning som hargällt , dvs. att reformen har enhuvudman, nämligen staten. Genom att göra den för-ändring som vi nu föreslår elimineras riskerna förträtor om tjugotimmarsgränsen; detta utan att ta bortnyttan med att kommunen, som har basansvaret förstöd- och serviceinsatser, finns med som en intressenti verksamheten.Fru talman! Jag yrkar härmed bifall till hemställani betänkandet i dess helhet och avslag på samtligareservationer.Anf. 80 SKÅNBERG (kd) replik:Fru talman! Med kännedom om Hans Karlssonsgoda hjärta och sociala engagemang förstår jag attmin och mina meddebattörers kritik kändes. Jag hardock inte påstått att beslutet innebär att denpersonliga assistansen avskaffas. Jag talade om enavveckling, om en inriktning mot en försämring - enprocess där det successivt blir allt sämre och där detavvecklas. Nej, jag tror inte att Socialdemokraternavare sig vill eller är i färd med att helt avskaffa denpersonliga assistansen. Men försämringen är av sådantslag att de med funktionsnedsättningar skadas så hårtatt man faktiskt kan tala om en avveckling. De frihetertas bort som de handikappade har haft. Åtmins-tone blir det kraftigt beskärda friheter.Jag respekterar stora engagemang.Fortfarande är dock följande fråga obesvarad: Hurkan man göra en sådan här sak? Statsministern sägerju att de som har burit den tyngsta bördan skall ställaslängst fram. ställs de ju längst bak!Anf. 81 HANS () replik:Fru talman! Skånbergs inlägg förringar intehans tidigare angrepp mot mig och socialdemokratin,liksom mot . Jag tycker fortfarande att TuveSkånberg skall skämmas för sitt förra inlägg.Det finns inte en sanning, Skånberg! När detgäller det som hänt , det som hargjorts i fråga om reformen med den statliga assistan-sersättningen, handlar det om att se till att vi i ettutomordentligt svårt ekonomiskt läge inte skall hamnai den situation som Skånberg beskriver. Om viinte hade fått ordning på den ekonomiska utveckling-en skulle det inte ha spelat någon roll vilken regeringoch vilken riksdagsmajoritet som var rådande. Dåhade det nämligen inte funnits några pengar motsva-rande behoven.Vad som har inträffat på det här området - jagtrodde att det skulle räcka med att säga detta en gång,men jag skall upprepa det - är att vi har gått från ettläge 1994/95 med ett anslag om 2,5 miljarder kronortill ett läge med ett anslag som jag för jämförelsensskull vill säga kommer att vara 6,6 miljarder kronorår 2000. Att då tala om besparingar eller om en av-veckling är inte särskilt relevant.Jag har respekt för om ledamöter och partier idenna kammare tycker att vi skall lägga mera pengarpå den här reformen. Det skulle jag också gärna göraom det fanns pengar. Det finns emellertid fler önske-mål också inom handikapprörelsen. Det finns ju flergrupper inom handikapprörelsen än dem som harpersonlig assistans, men jag kan medge att de tillhördem som har de största behoven. Vi kan inte bortsefrån detta och försöka vinna billiga politiska poäng påenkla trick.Anf. 82 SKÅNBERG (kd) replik:Fru talman! ber mig skämmas. Ja,om jag uttrycker mig dåligt skäms jag. Om jag ut-trycker något som han uppfattar som ett avskaffandeav reformen när jag i stället avser en successiv av-veckling, har jag anledning att skämmas. Men härskäms , därför att han realpolitiskt intevill genomföra det här beslutet. Han vet att dettadrabbar svaga människor. Han är, precis som jag är,ledsen över att majoriteten inte har kunnat få fram depengar som t.ex. vi i vårt budgetförslag anvisar fördenna del av samhället - dvs. till sjukvård och handi-kappade, alltså till kommuner och landsting.Det är ett budgetförslag som innebär svåra priori-teringar. I den här delen har det varit avvägningar närdet gäller matmoms och en andra karensdag. Det ärnaturligtvis tufft, det inser vi. Men då kan vi ocksåsäga att vi inte vill vara delaktiga i försämringen förde funktionsnedsatta.Anf. 83 HANS () replik:Fru talman! Skånberg, vi måste ju se på vadsom faktiskt har inträffat under dessa år. Just nu haraldrig så många haft personlig assistans. De som harpersonlig assistans har aldrig haft så många timmarsom . Om vi skall diskutera den här reformen måstevi göra det utifrån det utgångsläget och inte utifrån enfalsk beskrivning såsom Skånberg gör.