prot · GK0978 · 1997-03-13 00:00:00 — Detär viktigt att kärnämnena, som skall ge samma kvaliteti kunskaperna, måste utformas olika beroende påvilket program som de avser. Det är därför det är såviktigt att underlätta ett samarbete mellan kärnämnenoch karaktärsämnen. Vi kan se att de gymnasieskolorsom har gjort det också har goda resultat.Vi vill låta kärnämnena få en chans att utvecklas.Det är tre kärnämnen som är mycket små i om-fattning, inom 30-poängsämnena. Det är svårt för delärare som undervisar i 30-poängsämnena att hinnamed att på den korta tiden också samarbeta med ka-raktärsämneslärarna, att utveckla undervisningen ochatt arbeta elevaktivt - allt det som vi vill och somockså lärarna ofta vill göra. Vi vill ge dem chansen attarbeta med ett större sjok, med ett större ämne.Därför föreslår vi att de tre minsta kärnämnenaslås samman till ett kärnämne, som blir valbart. Det ärantingen estetisk verksamhet, religionskunskap, na-turkunskap eller historia - som bör bli valbart ämne.Det handlar inte, , om attta bort några kärnämnen. Den totala andelen kärnäm-nen föreslås bli lika stor och därmed också ge sammabehörighet till högre studier, men en större möjlighetatt själv välja vilket kärnämne som skall vara detvalbara kärnämnet och därför också större möjlighetatt fördjupa sig.Vi föreslår att man skall pröva att införa en yrkes-examen. Vi kan jämföra med övergången från gym-nasieskolan till högskolan. Regeringen och ni här iriksdagen har hjälpt högskolan genom att tala om enschablon, som vi kallar grundläggande behörighet. Vihar också hjälpt högskolan i bedömningen, genom attfastställa särskilda behörigheter i olika kategorier.Men när det gäller övergången mellan gymnasiesko-lan och en första anställning har arbetsgivaren intenågon sådan hjälp. Han eller hon står där med ettslutbetyg från gymnasieskolan som skall bedömas,och många arbetsgivare känner då en osäkerhet omvad det egentligen är värt. De känner inte till vad allakurserna innebär. Jag tror att många av dem skullekänna sig hjälpta av ett slags samlad bedömning iform av en yrkesexamen, något slags bevis på att manklarar jobbet.Däremot känns det också viktigt att säga att detinte handlar om att man kan garantera en färdigut-bildning i gymnasieskolan. Färdigutbildningen måstenog fortsatt också ske ute i arbetslivet, och det måstevara ett fortsatt ständigt lärande. Dessvärre blir manaldrig klar i dagens samhälle, och än mindre i framti-dens samhälle.Att vi inte har bestämt att en yrkesexamen skall in-föras på samtliga program beror på att det kanske intepassar alla program. Jag vill inte göra misstaget igenatt behandla samtliga program lika. Detta måste prö-vas program för program, och det förutsätter en viljahos branschorganisationerna att samarbeta. Jag harockså mött mycket av en sådan vilja i utformningenav en yrkesexamen.Vi föreslår en ny, modern lärlingsutbild-ning. Den skiljer sig på avgörande punkter från tidiga-re lärlingsutbildningar, också från lärlingsutbildningari andra länder. Begreppet lärlingsutbildning haribland använts till allt möjligt, för att beteckna allamöjliga sorters utbildning och anställningsformer. Såkanske det också kommer att vara . Mendet vi nu föreslår är alltså en ny, modern lärlingsut-bildning, som skiljer sig från vad som harerbjudits i Sverige.Vi föreslår att det på ett nationellt pro-gram, där man har haft arbetsplatsförlagd utbildning,kärnämnen och karaktärsämnen, skall vara möjligt attvälja om man vill avsluta sin gymnasieutbildninggenom - eller hur det nu tar;jag vill ha en mindre tidsstudie i gymnasieskolan -med APU, kärnämnen och karaktärsämnen, för att nåen fullständig gymnasieexamen och behörighet förhögre studier, eller om man vill avsluta genom enlärlingsutbildning som kombineras med fortsatta stu-dier av kärnämnen och karaktärsämnen, till dess mannår sin fullständiga gymnasieutbildning och kanskeockså då en yrkesexamen och en behörighet för högrestudier.Lärlingsutbildningen skiljer sig från den arbets-platsförlagda utbildningen eftersom den är mindrekursplanestyrd. Det är också därför jag tror att detfinns stora förutsättningar för att fler arbetsgivareskall vara intresserade av att ta på sig ansvaret för enlärlingsutbildning. Inte minst gäller det de små företa-gen som har haft svårt att i förväg talaom att de kommer att klara av de moment som APU:navser . Man vet kanske inte vilka jobbman kommer att få in. Det kan man inte veta i förväg.Avslutningsvis, fru talman, vill jag också säga attvi hoppas att vi genom förändringar och högre kvali-tet i kommer att få allt färre elever somslutar med otillräckliga kunskaper. Menvi har trots allt fortfarande elever som gör det ellersom av andra skäl är omogna att påbörja ett nationelltprogram i gymnasieskolorna. De eleverna måste fåchans att gå en preparandutbildning inom ramen fördet individuella programmet. Den utbildningen skallockså kunna utformas som ett praktikprogram därman kombinerar praktik på en arbetsplats med studierpå skolan.Anf. 156 () replik:Fru talman! Jag försökte lyssna väldigt noga efterett svar på den fråga jag ställde i mitt anförande. Hurgör vi så att den mängd elever som inte ser ut attklara av godkänt på gymnasiet klarar av det i framti-den? talade i inledningen på anföran-det mycket väl om det som jag tror att vi alla är över-ens om, nämligen behovet av ett kunskapslyft i Sveri-ge och av att eleverna får en bredare kompetens frångymnasieskolan. Eleverna skall vara anställningsbaraoch ha den kunskapsbas som gör att de kan lära meraeller lära om. Men för mig går det ändå inte riktigtihop. Det är ändå ett tricksande med kärnämnena.Antingen säger man att man drar ned förkärnämnena eller sänker kraven. Jag tycker att YlvaJohansson måste tydliggöra sig på den punkten. Ärdetta ett förslag som innebär att kraven sänks? Hurväl preparerade är i så fall gymnasieeleverna när delämnar gymnasiet?Den andra frågan jag tänkte ta upp, som vi kom-mer att ha anledning att diskutera senare när det be-tänkandet avhandlas, är elevdemokratin. Jag tror har ett alldeles för enkelt svar på den viktigafrågan. Gymnasieeleverna skall få större inflytande -det är alldeles korrekt - men är svaret representativdemokrati i den form som förslås för gymnasiet?En handfull elever - det kanske handlar om fyra femelever - skall representera 1 500 elever på en nor-malstor gymnasieskola. Tror verkli-gen att detta kommer att göra att alla dessa eleverkänner att deras inflytande ökar? Jag tror tyvärr inteatt detta är svaret på den viktiga frågan om ökat ele-vinflytande.Anf. 157 Statsrådet ():Fru talman! Jag kan svara mycket kort på OlaStröms första fråga. Jag har inga som helst planer påatt sänka ambitionsnivån i gymnasieskolan. Jag haringa planer på att sänka ambitionsnivån när det gällerkärnämnena. Jag tror att det är en nödvändig utveck-ling att höja kompetensnivån. Det är naturligtvis svårtbåde för elever och för gymnasieskolan att klara denstörre utmaningen, men det är nödvändigt både förindividen och för som nation att vi klarar avatt höja kompetensnivån. Gymnasieskolan har ettstörre beting att klara av . Våra förslaginnebär inte någon ambitionssänkning vad gällergymnasieskolan - inte i några delar.Vad vi däremot föreslår är något mer flexibla lös-ningar och fler valmöjligheter inom ramen för enfortsatt hög ambitionsnivå i gymnasieskolan. Därskiljer jag och oss från t.ex. UlfMelin och , som ju har föreslagit att manskall sänka kraven i kärnämnena.Vad gäller den andra frågan vill jag säga att jagtror att den viktigaste arenan för elevinflytande ärklassrummet. Det är också där eleverna tycker att detär allra viktigast att ha inflytande. Elever vill varasubjekt i sitt eget lärande. De vill inte bli utsatta förundervisning. De vill själva vara delaktiga i sin egenläroprocess. Det är det absolut viktigaste reformom-rådet när det gäller elevinflytande.Jag vet från andra områden att demokrati inte ärnågonting som man inför isolerat. Demokrati hängersamman på olika nivåer. Om man tar eleverna påallvar och ger dem inflytande också över de beslutsom gäller hela skolan - jag tror inte att det är denviktigaste arenan, men det är en viktig arena - tror jagatt det kommer att återverka på arbetet och synen påelevernas inflytande i hela gymnasieskolan. Vi harredan kunnat se hur det förslag om självförvaltandeskolor på grundskolenivå med föräldramajoritet istyrelsen som håller på att genomföras har vitalise-rat diskussionen om föräldrainflytande på samtliganivåer i skola - också i de skolor där man inte deltar iförsöksverksamheten.Anf. 158 () replik:Fru talman! Jag tycker att dessa två frågor delvishänger ihop. Det egentligen säger äratt kraven på eleverna att klara vissa grundläggandekunskaper på gymnasiet skall vara oförändrade. DetYlva säger, om jag förstår henne rätt, är attdet krävs av gymnasieskolan - personalen, lärarnaoch rektorerna - att man klarar av förändringstrycketså att fler elever klarar av att tillägna sig kunskaperna.Jag tror att det är en väldigt lång process. Jag vet attmånga lärare känner sig litet utlämnade. De känner attde själva inte riktigt har de verktyg de skulle vilja habåde i form av resurser och i form av stöd i övrigt föratt klara av det. Jag tror inte att det räcker som svar på frågan om hur vi skall klaraav att ge fler elever möjligheten att få godkänt i gym-nasiet.Sedan är det elevdemokratin. Jag vill egentligeninte polemisera, för jag tycker att det är lika viktigt atteleverna får stort inflytande. Det är skönt att YlvaJohansson nu säger att det är viktigast att eleverna fårinflytande över klassrummet och det enskilda valet.Jag tror inte att man genom att beskära skolpersona-lens professionalitet och ge eleverna majoritet i enstyrelse ökar skolpersonalens möjligheter att klara avalla de krav som , vi övriga i riksda-gen och gymnasiereformen ställer.Anf. 159 Statsrådet ():Fru talman! Det är riktig, som säger, attmånga gymnasielärare känner sig frustrerade. Detycker att den nya gymnasieskolans utmaningar ärmycket svåra och stora. Man vill klara dem, menkänner kanske inte alltid att man har orken, tiden ellerförutsättningarna - i alla fall inte på så pass kort tidsom man har haft på sig. Det är viktigt attlärarna får fortsatt stöd i sitt utvecklingsarbete. Detvar därför jag inledde mitt anförande med att tala omvikten av att utveckla det inre arbetet. Det måste iförsta hand utvecklas på lokal nivå på den enskildaskolan.Även om det finns svårigheter är det viktigt attkomma ihåg att gymnasieskolan klarar en väl-digt mycket större och svårare uppgift än för ett antalår sedan. är det av eleverna som går vidarefrån till gymnasieskolan, och slut-för sin gymnasieutbildning. Vi har kunnat seatt av dem som går vidare i gymnasieskolan ärgodkända i samtliga kärnämnen. Det är en väldigt storandel. Det är ingen tröst för de - dethåller jag med om - men det visar att lärarna i gym-nasieskolan klarar av ett stort beting ochgör ett bra arbete.När jag själv gick i gymnasieskolan var det 79 %av en årskull som påbörjade gymnasiestudier och65 % som avslutade dem. Det är klart att mina gym-nasielärare på många sätt hade en väldigt mycketlättare uppgift än vad dagens lärare har.Anf. 160 () replik:Fru talman! Först vill jag korrigera litet grand. Jag tycker att hon är litet slarvig medorden när hon säger att mitt parti vill sänka kraven ikärnämnena. Det stämmer ju inte. Vad jag sade i mittanförande, och vad vi har skrivit i våra motioner, äratt det för den grupp elever som trots att man samver-kar med lärare och använder poäng i stället för tidosv. ändå inte når upp till de mål som finns för kär-nämnena skall finnas alternativa kurser som de självaskall välja. Det handlar inte om att sänka kraven. Vaddet handlar om är faktiskt att fler skall få möjlighet attlyckas. Det är skillnaden mellan oss två. Jag tror nogatt även Socialdemokraterna kommer att få tänka om iden frågan.Sedan till frågan om den moderna lärlingsutbild-ningen. Jag tycker att på ett ganskabra sätt pekade på det tokiga i Socialdemokraternasmodell. Ni säger att skolan skall vara ansvarig för alllärlingsutbildning. Hon pratade om de små företagenoch momenten i kursplanen och pekade på att företa-gen kanske inte kunde erbjuda just de moment somskolan kräver.Precis så är det: på skolans villkor. Det är det somär felet. Skolan måste i det här fallet anpassa sig tillarbetslivet och ta till vara de moment som finns iAPU och yrkesämnet. Det gör man inte. På vilket sätttror att man skall få till stånd en lär-lingsutbildning, med egentligen en förlängd APU-modell, när inte APU fungerar fullt ut på mångaställen? Hur skall det egentligen gå till, och vilkakontakter har haft med och LO för att få till stånd det?Det är ett ganska så stort ekonomiskt åtagande förföretagen om ert förslag skulle gå igenom. Jag tyckeratt det skulle vara ganska så intressant att få en litenutveckling av detta.Anf. 161 Statsrådet ():Fru talman! Ni säger ju att antalet kärnämnen börminska. Det skall bli färre kärnämnen, men det sägsingenting om de andra ämnen som skall ingå i pro-grammen skall vara obligatoriska eller inte. Jag kanfråga : Är det enligt förslag såatt den totala omfattningen av kärnämnesstudiernaskall vara fortsatt lika stor, ha en lika stor andel avprogrammen, som och som det är enligt vårtförslag?Ni säger att ni anser att alternativa kurser bör ut-arbetas i ämnena svenska, engelska och matematik ikurser där målen sätts lägre. Dessa kurser skall inte gebehörighet till högre studier. Jag kan inte tolka det pånågot annat sätt än att det ändå är ett försök att sänkanivån. Sedan kan man möjligen välja om man vill haden sänkta nivån eller inte, men jag tycker att det ärett ganska defensivt sätt att angripa de problem somändå finns på en del program i kärnämnena.Om lärlingsutbildningen vill jag säga att det ärsjälvklart att den arbetsgivare som åtar en elev i lär-lingsutbildning också tar på sig ett stort ansvar. UlfMelin ingår själv i den kommitté som för inte så längesedan lämnade över ett betänkande till mig, där mankonstaterade att en av anledningarna till att den lär-lingsutbildning som finns i dagens gymnasieskola intehar större omfattning förmodligen är det delade hu-vudmannaskapet för lärlingsutbildningen, nämligenatt det delvis är skolans ansvar och delvis arbetsgi-varnas ansvar. Just det är ett problem. Jag har lyssnatpå synpunkterna från den parlamentariska kommittén,där också var med. Jag har också lyssnatmycket noga på synpunkterna från , LO och företagarna som jag har haftett antal kontakter med innan vi lagt fram vår utveck-lingsplan. Av de kontakterna kan jag dra slutsatsen attdet är lätt att känna sig väldigt positiv och ha en posi-tiv förväntan på vad vårt förslag skall resultera i.Anf. 162 ():Fru talman! Det stämmer att vi vill minska antaletkärnämnen och lägger dem i stället i de andra pro-grammen eller förstärker yrkesämnen. Med ert förslagminskar ni också antalet kärnämnen, eller hur? Där-emot minskar ni inte poängnivån men antalet kärnäm-nen i utbildningsplanen. Det kan väl inte statsrådetförneka.Jag tycker faktiskt att det inte skall vara ett själv-ändamål att ha generell behörighet till högskolan, utanman skall i så fall kunna komplettera sina betyg ochsedan läsa vidare om man så vill. Faktum är - det gårinte att bortse ifrån - att vi har en stor grupp eleversom blir underkända i en del av kärnämnena. Dekänner sig misslyckade. Vi menar att det skall finnasalternativ och att också den gruppen elever skall kun-na lyckas. Det kanske inte är helt fel trots allt.Lärlingsutbildningen sker på skolans villkor, ochdet stämmer att lärlingsutbildningen har en väldigtliten omfattning . Det beror på att skolan inte ärintresserad av att ha den. Man informerar över huvudtaget inte om den. Det är inte så konstigt att det intefinns några lärlingar. Det är just därför som vi har lagtfram ett förslag om att skolan skall ha ansvaret förutbildningen . Sedan har arbetslivet ansvaret,och får en ersättning, för de kommande två åren. Omföretagen tycker att APU, som omfattar 15veckor, är ekonomiskt belastande och de inte fårnågon ersättning för den, hur skall man då kunna göraett åtagande ? Jag måste säga att jag har svårtatt få den ekvationen att gå ihop.Ylva var väldigt vältalig om yrkesexa-men. Det är bra. Men varför då inte låta alla programha en yrkesexamen? Det förstår inte jag. Jag tycker attdet är ett mycket ologiskt resonemang.Anf. 163 Statsrådet ():Fru talman! Jag tar den sista frågan först. Det finnsinget som hindrar att alla program skall ha en yrkes-examen, men jag vill inte ålägga alla programmenyrkesexamen. Det måste prövas program för programoch utarbetas i samarbete med parterna inom bran-schorganisationerna. Vi skall akta oss för stereotypalösningar i gymnasieskolan. Vi skall ha en gymnasie-skola i ständig utveckling och förändring.Jag måste fortsätta polemisera med omdetta med nivån i gymnasieskolans nationella pro-gram. Det är riktigt att vi föreslår att kärnämnesstudi-erna splittras upp i färre ämnen, men den totala kun-skapen i kärnämnen föreslås bli lika stor men mindresplittrad än vad den är . Det skiljer sig från detförslag som har lagt fram och som inne-bär mindre andel kärnämnen och dessutom har ennivågruppering som innebär att inte alla elever skallfå behörighet för högre studier. Det är inte ett själv-ändamål att eleverna skall ha behörighet till högsko-lan. Men målet är ju att eleven skall har maximalautvecklingsmöjligheter för sin framtid, att elevernaefter avslutad gymnasieskola skall ha möjlighet attvälja sin framtid och delta i ett livslångt lärande samtatt som nation skall ha goda utvecklingsmöj-ligheter att bli en verklig kunskapsnation.Sedan vill jag säga att det inte är så att den ar-betsplatsförlagda utbildningen fungerar full sådåligt som beskriver det. ärkunnig i dessa frågor och vet att det skiljer sig väldigtmycket mellan olika branscher och att några bran-scher inte klarar av den arbetsplatsförlagda utbild-ningen bl.a. därför att de branscherna i allmänhetbestår av mycket små företag som inte klarar av denuppdelning och den kursplanestyrda utbildning somAPU innebär. I stället skulle de kanske vara mer in-tresserade av en lärlingsutbildning.Det är kommunen som har hela ansvaret enligt la-gen att erbjuda samtliga ungdomar en gymnasieut-bildning. Då menar jag att en naturlig följd av det äratt det är kommunen som ansvarar och ser till attlärlingsutbildningen håller en tillräcklig kvalitet ocksånär den är förlagd till ett företag.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )13 § Försvaret och miljönFöredrogsFörsvarsutskottets betänkande 1996/97:FöU3Försvaret och miljön (prop. 1996/97:4 delvis)Anf. 164 ():Fru talman! Vi har kommit dithän attden sena timmen kanske inte förhindrar men möjligt-vis inte inspirerar att gå alltför mycket på djupet i dehär frågorna, även om det säkert finns en rad godaskäl för det. Jag vill betona att vi i försvarsutskottetden här gången har kunnat ägna förhållandevis gottom tid åt beredningen av frågorna som rör försvaretoch miljön. Det är egentligen först sedan uppföljning-en av som frågorna kring försvaretoch miljön, liksom som på så många andra håll i sam-hället, har börjat ägnas den uppmärksamhet som deförtjänar.Mot den bakgrunden kan vi konstatera att man haren ganska ambitiös hantering av miljöfrågorna inomförsvaret. Det är en hel del på gång, inte minst medutgångspunkt i FOA-arbetet och miljöstrategi förFörsvarsmakten. Men förvisso återstår det en hel delinnan allt har rättats till.Vi skall vara medvetna om att försvaret liksomt.ex. den civila räddningstjänsten alltid måste kunnages nödvändiga undantag med hänsyn till syftet medderas verksamhet. I takt med den försvarsteknologiskautvecklingen kommer det att ges stora möjligheter atteliminera alltmer av problemen när det gäller försva-ret. Det ligger också i linje med den uppfattning somvi i liberalerna har om hur det framtidaförsvaret bör inriktas.Jag välkomnar att man i försvarsutskottet är över-ens om att påskynda det arbete som pågår rörandeförsvaret och vindkraften.Fru talman! Ett av de stora miljöproblemen i sam-hället är det buller som många människor utsätts för ivardagen. Det hör förvisso till det som i detta sam-manhang kallas för icke livshotande miljöpåverkansom inte har långsiktiga effekter. Det har det kanskeinte på miljön, om därmed menas naturmiljön. Menför många enskilda och deras vardag innebär bullerstora påfrestningar och kanske också långsiktiga ne-gativa effekter. Då är det viktigt att militärflygetsbullerproblem ägnas större uppmärksamhet. När vi nufattar beslut om att minska antalet skarpa flygflottiljertill en handfull är det rimligt, tycker jag, att de mil-jöproblem som den verksamheten förorsakar ges alltstörre betydelse vid lokaliseringsbeslut.Vi kan inte undvika att militär verksamhet iblandkommer i konflikt med andra konkurrerande viktigaintressen, såsom angelägna miljö- och naturvårdsin-tressen. Ett exempel är skjutfältet vid udde.Ibland måste miljöintresset i det här sammanhangetstryka på foten. Så har det varit med udde.Men när vi nu kraftigt bantar försvarets fredstidaverksamhet måste rimligtvis frågan ställas om vi harsamma behov av skjut- och övningsfält som vi tidiga-re haft. Jag tycker att det är rimligt att man från för-svarets sida prövar om man inte i det här läget kanavstå från skjutfält där det föreligger uppenbara ange-lägna miljöintressen.Med den inriktning på försvaret som vi här nyli-gen beslutat om vad gäller anpassningen - det handlaralltså om att vid förändrade hotförhållanden kunnalåta försvarets volym växa - ställer krav t.ex. på attdet finns tillgång till skjut- och övningsfält. Vi vet attdet kan vara svårt att , och kanske även påen , ordna detta. Det gör naturligtvis att manskall vara försiktig med att helt göra sig av med deresurser som finns. En möjlighet som jag tyckeratt försvaret borde pröva är att sådana här skjut- ochövningsfält läggs i malpåse. Det gör man ju t.ex. närdet gäller ubåtar för att avvakta om man verkligenbehöver dem framöver. På det sättet skulle man kunnatillgodose angelägna miljö- och naturvårdsintressen.Torhamns udde vore ett utmärkt exempel.Fru talman! Med detta yrkar jag bifall till reserva-tion 3 i den form som den föreligger på utdelat rättel-seblad, vilket andre vice talmannen inledningsvisuppmärksammade.Anf. 165 ():Fru talman! Försvaret och miljön är en inte heltenkel sammanställning. Försvaret och dess militäraverksamhet förs ju till sin yttersta konsekvens medstriden. Det är striden som är det militära medletsyttersta verktyg. En del av striden syftar till att sättasprängladdning i motståndaren. Frågan om ammuni-tion och miljö innehåller således, milt uttryckt, mot-sägelser.Desto större anledning finns det då att försökaanalysera motsägelserna här, åtminstone vad gäller atti övningsverksamhet och fredstida verksamhet undan-röja oönskade miljökonsekvenser. En sådan gällerblyad ammunition. Här finns det naturligtvis möjlig-heter att mera aktivt än som varit fallet ha ettutvecklingsarbete och ett målmedvetet arbete sombygger på en tidsplan. Jag inbilllar mig inte att vi utanvidare kan skrota all blyad ammunition inom försva-ret, men vi kan åtminstone börja med att ha ambitio-nen att när det gäller den fredstida användningen avammunition undvika blyad ammunition.Utskottet gör en viss poäng av att Försvarsmaktengenom regeringens regleringsbrev har fått i uppdragatt titta på detta. Det är just detta med att titta på somdet är fråga om. Det handlar inte alls om ett utveck-lingsarbete eller om en tidsplan för en övergång till ettannat system. I regleringsbrevet står det nämligen:Försvarsmakten skall i årsredovisningen redovisautvecklingen av blyfri ammunition. Det tror jag det!Det är klart att man skall redovisa det och att manskall se vad som händer runt om i världen. Det är enabsolut miniminivå vad gäller aktivitet. Man kanvända på det och säga att något mera passivt kansvårligen hittas när det gäller aktivt miljöarbete. Detborde alltså finnas betydligt större möjligheter att fåen förändring till stånd.