prot · GK0987 · 1997-04-10 00:00:00 — Jag delar uppfatt-ning att man skall försöka lägga mycket större infly-tande på den lokala nivån när det gäller hur de ar-betsmarknadspolitiska medlen skall hanteras. Detgäller kanske också hanteringen av personer som barahar passivt stöd, dvs. a-kassa.I nästa vecka kommer förslag i den riktningen,vilket jag tror att är väl medve-ten om. Vi har ingen annan uppfattning om det ochinte heller om kulturens roll, för den enskilda männi-skan men kanske framför allt för samhällsutveckling-en. Kulturen är en oerhört viktigt del i samhällsut-vecklingen. Jag ser framför mig att kulturen blir alltviktigare i tider av sådana värderingsförskjutningarsom vi nu ser hos människor. Jag hoppas att det skallfå till konsekvens att kulturen som sådan stärks, utanatt vi därmed behöver gå vägen via arbetsmarknads-politik.Ewa frågade om jag är beredd att "delamed mig" av de arbetsmarknadspolitiska medlen ochgöra dem till kulturpolitiska medel. Den frågan äromöjlig för mig att besvara . skall utredning-en jag nämnde i mitt första inlägg arbeta. se vilken den totala omfattningen av arbetslöshe-ten är och vilka kostnaderna är.I , som föregick det nya a-kassesystemet, gjordes vissa beräkningar. Man komfram till att i a-kasseersättning och i arbets-marknadspolitiska åtgärder gick till personerinom kultursektorn. Dessa siffror är möjligen litetgamla, så det är viktigt att uppdatera dem och se hurde kulturpolitiska målen kan uppfyllas i den situationvi har när kulturen till så stor del finansieras av ar-betsmarknadspolitiska medel. Men för dagen är jaginte beredd att föregripa utredningens arbete.Anf. 11 ():Herr talman! Det är dagens utveckling som föran-lett denna interpellation - den tid som går och detsom händer medan vi funderar på hur vi skall lösa destrukturella problemen. Den tidigare traditionen harbrutits, och den var inte så lysande. Det är vi överensom. Men pengarna försvinner, och kulturkreatörernadrabbas! Jag menar fortfarande att det är en nedmon-tering på gång.Den största förändringen från föregående år är bi-draget från länsarbetsnämnderna. Där har de arbets-marknadspolitiska medlen har minskat drastiskt. Frånatt ha uppgått till av den totala finansieringenunder 1994/95 har de minskats till 1995/96.Många teatergrupper lever på en ekonomisk marginalsom försatt dem i situationen att de är beroende avAMS i stället för att vara underställda de kulturpoli-tiska målen. Detta gör att det nu sker saker ute i landetinnan vi har bestämt hur vi skall kunna lösa detta påett kulturpolitiskt sätt.Min fråga till arbetsmarknadsministern kvarstår:Kan man göra en frysning av nedmonteringen tills vihar löst problemet? Det är bråttom , annars blir detinga pengar kvar att föra över! Det var ju det vi iKulturutredningen ville att man skulle göra.Jag skulle också vilja lyfta fram en grupp som jagtror kan få allt större betydelse i det här arbetet, näm-ligen centrumbildningarna. De kan hjälpa till somarbetsförmedlare när man skall se över hur föränd-ringarna skall gå till.Anf. 12 ():Herr talman! Först vill jag tacka för beskedet attdecentraliseringen av arbetsmarknadspolitiken skallgå vidare och att inflytande på den lokala nivån öka.Det är viktigt att ge signaler om att sysselsättnings-skapande kulturprojekt är en viktig del i detta. Designalerna behöver gå ut, även om man inte skalllägga sig i vad pengarna används till lokalt. Jag troratt en liten hint om det inte skulle skada. kan-ske människor inte tänker i de banorna överallt.Vi är överens om att kulturen är viktig speciellt ien tid då värderingarna förändras och vi står inför enmängd olika hot i form av främlingsfientlighet, miss-nöje med etablissemang osv. Då har kulturen verkli-gen en livsavgörande betydelse för de allra flestamänniskorna och för hela samhället.Naturligtvis delar jag uppfattningen att det egent-ligen inte är av arbetsmarknadspolitiken som kulturli-vet skall bäras upp. Jag tror att vi alla här skulle önskamera pengar till kultursektorn. Det skulle vara oerhörtväl använda pengar om man kunde göra några sådanaförändringar och överföringar. Det finns t.ex. en som visar att investeringar i kultur är betydligtbilligare än alla andra investeringar som deger lika stor eller större effekt för en regions tillväxt,arbetsmarknadspolitik och annat.Det är viktigt att vi försöker få till stånd ett för-ändrat tänkande. Vi behöver arbeta många tillsam-mans för att få dessa tankar att verkligen slå igenom ialla sektorer när det gäller bekämpningen av arbets-lösheten och andra saker. Alla som delar den upp-fattningen i regeringen måste verkligen arbeta fördetta. Det är oerhört viktigt. Kultur uppfattas iblandsom luddigt, något som inte är konkret. Att bygga enväg är naturligtvis konkret, och att satsa på kulturupplevs som mer diffust. Men effekterna är så oänd-ligt mycket större! Vi måste arbeta väldigt mycket föratt detta tänkande skall få genomslag överallt i sam-hället.Anf. 13 ():Herr talman! Det är roligt med ministrar somsnabbt vill ge svar. Egentligen är denna debatt ganskaabsurd. Vi står alltså här och diskuterar kulturpolitikfrån arbetsmarknadsmässiga utgångspunkter. På någotsätt känns det fel. Under långa perioder har den förarbetsmarknaden ansvariga ministern oftast haft störrerörliga medel till disposition för kultur än vad kul-turministern har haft! Precis som de tre föregåendedebattörerna har sagt här blir kulturpolitiken på någotsätt underordnad arbetsmarknadspolitiken. Det fårnaturligtvis inte vara på det sättet.Medlen har också använts på ett galet sätt mångagånger. Även åtgärder som ställts till förfogande föratt sysselsätta människor har skadat kulturens anseen-de. Sådant måste vi se över. När t.ex. både Kulturrå-det och kulturarbetsförmedlingen sagt nej kan ändånågon på länsarbetsnämnden låtit en liten teatergruppgöra någonting som blivit fullständigt förödande förteaterns anseende. Det är väsentligt att kulturen ärunderordnad kulturpolitiska mål och medel och intearbetsmarknadspolitiken.Stora satsningar har gjorts på det här området,t.ex. Den har gjort att mångaakademiker har fått en chans till vettigt arbete på våramuseer, och vi har kunnat rädda stora delar av vårtkulturarv. När projektet väl är över kommer ett stortantal av dem inte att få förlängd sysselsättning.När man talar t.ex. med dem som har arbetat medexempelvis katalogisering och konservering ute påvåra muséer får man höra: Ja, det blir väl till att gåoch stämpla igen.Sker det någon samordning eller har ni diskussio-ner med om vad som händersedan? 1998 är ju SESAM-pengarna slut. Trots allthar flera hundra personer blivit sysselsatta genomdetta projekt. har gjort en enkät ochmed sina medlemmar tagit upp frågan om vad somhänder efter det att är avslutat.Ungefär två tredjedelar eller tre fjärdedelar av detillfrågade säger sig vara övertygade om att de inte fårfortsatt sysselsättning. Det innebär alltså att det efterdetta goda projekt återigen blir ökad arbetslöshetinom kultursektorn.Vad är målet med den i interpellationssvaret avi-serade utredningen? Kommer man att utgå från kultu-ren eller från arbetsmarknaden? Och kommer man atttitta på den speciella situationen för många kulturska-pare i deras egenskap av fria yrkesutövare och där-med egna företagare? Också den situationen är väldigtannorlunda och även svårhanterlig för många av dem.Anf. 14 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Jag kan inte hålla med det gäller ordet nedmontering. måste vikomma ihåg att den budgetsanering som gjorts sedan1994 inte har undgått någon, alltså inte heller kultur-arbetarna. Jag vill ändå hävda att kulturarbetarna i detarbetsmarknadspolitiska perspektivet - jag kan baratala om det området som ansvarig minister för det-samma - trots allt är relativt väl tillgodosedda i dennatid av sanering. Jag kan alltså inte dela inte uppfatt-ningen att det är fråga om en nedmontering.Vidare kan man inte undanta en viss grupp ochbeträffande det som har gjorts, det vi gör nu och detvi kommer att göra säga att den gruppenskall undantas. Det finns ju också andra grupper, somär väldigt beroende av arbetsmarknadspolitiken ochpolitiken över huvud taget - arbetslösa generellt,arbetshandikappade osv. Jag upprepar att det inte gåratt säga att en viss grupp är extra viktig och att denjust nu skall undantas. Vi får nog i stället försökabehandla de olika grupperna relativt lika.Utredningen skall också belysa hur det blir när vinu förändrar arbetsmarknadspolitiken. Den har varitganska så lika och kulturlivet harblivit väldigt beroende av arbetsmarknadspolitiskamedel. Men när vi nu förändrar arbetsmarknadspoliti-ken och a-kassan och när vi nu får mer av decentrali-serade beslut och inslag kan man undra hur kulturar-betarna påverkas. Också sådana frågeställningar skallden här personen titta på.Lennart nämnde ett dåligt exempel, men,, man ser också på lokal nivåoerhört många goda exempel på verksamheter därkulturen är kärnan. Inte minst gäller det bland ung-domar. Musiken t.ex. är en väldigt stor export-vara från . Musiken har ju börjat någonstansför att sedan växa och bli känd, inte bara i Sverigeutan också i andra länder. Jag tror att det finns mycketannat som skulle kunna göras, framför allt för ung-domar, och som innehåller inslag av kultur som såsmåningom skapar jobb. kommer vi attpresentera hur ungdomar kan aktiveras på ett litetannorlunda sätt. Där kan detta möjligen finnas medsom ett inslag.Man måste också fundera över hur framtidens ar-betsmarknad kommer att se ut. Sannolikt är den gans-ka annorlunda jämfört med gårdagens och dagensarbetsmarknad. Jag vidhåller att jag tror att kulturendär kommer att ha stor betydelse.Lennart hade en fråga om SESAM-projekt,men det är något som ligger på Kulturdepartementet.Jag vet att det är ett bra projekt, för det har beskrivitsså för mig. Jag kan dock inte säga hur man tän-ker sig fortsättningen. Detta ligger, som sagt, på Kul-turdepartementet, men det är fråga om arbetsmark-nadspolitiska medel. Jag kan inte ge ett svar omvad som händer efter 1998.Frågan om egna företagare får också belysas. Jagkan dock säga att även egna företagare inom kultur-branschen är, milt uttryckt, i ett arbetsmarknadspoli-tiskt perspektiv förhållandevis väl behandlade.Anf. 15 ():Herr talman! Jag skulle också vilja peka på ett gottexempel. Byteatern i har av ideologiska skälförsökt att ta emot så litet som möjligt i arbetsmark-nadsstöd till sina produktioner. På så sätt klarar manbättre den kulturpolitiska förändring som innebär attstödet nu skall underställas kulturpolitiska mål.Landstinget drar emellertid åt och ger inte teatern såmycket medel som andra länsteatrar får.Om mera pengar i vårpropositionen förs ut frånstat till län och kommun blir det lättare för länen ochkommunerna att satsa på kultur. Det finns tecken påatt en del kommuner, som trots svåra tider har satsatmera på kultur, på många olika sätt får en väldigt brautdelning, som tidigare nämnde.Trots allt vill jag påstå att det pågår en nedmonte-ring medan vi pratar i denna kammare. Om byggarbe-tarsvängen hade fått sitt arbetsmarknadspolitiska stödhalverat skulle det ha skrikits ohejdat här i kammaren.Men är det inte byggarbetarna utan de lokala ochregionala teatrarna som har fått sitt stöd halverat. Jagtycker inte att vissa grupper skall särbehandlas. Kul-turkreatörerna skall behandlas med precis sammavärdighet som andra grupper. Dagsnoteringen när detgäller arbetslösa skådespelare är . Dettycker jag är alldeles åt fanders.Anf. 16 ():Herr talman! Beskedet om en sorts ny satsning påungdomar och på, såvitt jag förstår, ungdomars kul-turutövande tycker jag är bra. Det är bra om det blirpå det viset.Vi i står nu inför ett väldigt stort projekt,, som skall innebära kulturi hela landet. Jag både hoppas och tror att detta blir ettavstamp för ett verkligt levande kulturliv i Sverigeoch att det blir en höjning några snäpp uppåt. Då ärdet viktigt att alla olika instanser i samhället samver-kar för att förverkliga detta, vilket har stor betydelseför hela och, inte minst, för bilden av tycker också jag är alldelesfantastiskt. Det har haft en oerhört stor betydelse. Ivår motion i samband med kulturpropositionen tar viupp ett projekt som skulle kunna vara ett följdprojekt,Foto-SESAM. Det finns nämligen en stor mängdfotografier ute i landet som det inte är någon ordningpå. Det skulle alltså kunna vara nästa projekt.Jag har ingen ytterligare fråga till arbetsmark-nadsministern, men jag vill vädja om att alla möjlig-heter verkligen utnyttjas för att stärka kulturlivet ochför att få en ökad sysselsättning.Anf. 17 ():Herr talman! Egentligen är det synd att kulturenofta får stämpeln på sig att den inte klarar sig själv.Det är där som arbetsmarknadspolitiken kommer in.Det skulle ha varit rimligare om vi allmänt hade haftett samhällsklimat som var sådant att kulturinslag imånga sammanhang var en självklarhet.Staten har , tidigare i form av degamla s.k. arkivarbetena, erbjudit möjligheter förlokala och regionala institutioner att utföra ett visstarbete. Sedan har dessa möjligheter minskats på ettsådant sätt att huvudmännen inte har råd att ta över,och då får en del gå ut i en ny form av arbetslöshet.Man kan fråga sig hur vettigt det är att på detta sättpumpa över pengar från ett konto till ett annat. Detblir under alla förhållanden en utgift för samhället.I frågan hur väl behandlade egenföretagarna inomkultursektorn är vill jag säga att den uppfattning somministern för fram i varje fall inte delas av dem själva.Det märker man när man ofta träffar sådana personer.Av svaret på mina tidigare frågor anar jag ocksåatt det samråd som jag tycker borde förekomma mel-lan de olika departementen inte sker. När det gäller dearbetsmarknadspengar som från början och sedan haft att hantera förSESAM-projektet konstaterar arbetsmarknadsminis-tern att detta är något som de har skött om och att honinte vet något om detta. Men jag tror att det när detgäller sådana här projekt långsiktigt är väldigt viktigtatt man har ett gott samarbete.Vad gör de ungefär 300 personer som har blivitsysselsatta inom när pengarna tarslut ? Vi vet att kanske ett femtiotal av demfår fortsatt sysselsättning, men hur blir det med deandra? Staten har investerat i detta projekt, och dåmåste man också ha ett ansvar för fortsättningen.Anf. 18 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Herr talman! Låt mig med anledning av det sist-nämnda säga att det är klart att vi samarbetar. Efter-som hela kulturvärlden är så beroende av de pengarsom jag förfogar över, måste vi ha ett sam-arbete. Det har vi när det gäller t.ex. lönebidragsan-ställningar, som själv tog upp. Ettproblem i sammanhanget är att så många av vårakulturinstitutioner drivs med hjälp av lönebidragsan-ställda som kanske inte alltid är i klassisk meningberättigade till det, men det har av tradition rullat på.Från att ha varit i arkivarbeten och skyddade anställ-ningar har de nu blivit lönebidragsanställda. Det ärklart att vi diskuterar hur vi skall hantera detta.Detsamma gäller också den pågående utredningen.För att förstärka det kulturpolitiska inslaget i dennautredning, som normalt borde ligga på Arbetsmark-nadsdepartementet, har den förlagts till Kulturdepar-tementet. Det är alltså som är ansva-rigt statsråd för utredningen, trots att det är arbets-marknadspolitiken som skall utredas.Jag tyckte att det var väldigt viktigt att de kultur-politiska inslagen skulle få genomslag, och vi hardärför gjort så här. Också detta är ett tecken som visarpå att vi arbetar tillsammans.Att jag inte kunde svara på frågan om SESAM be-ror på att vi ännu inte har kommit dit. Jag är säker påatt vi snart också kommer att ta upp den diskussionen.Ewa tog upp Byteatern i . Såvittjag förstår är det där inte fråga om arbetsmarknads-politiska pengar utan om regionalpolitiskt kulturstöd.Jag har litet svårare att diskutera det, eftersom det inteär mitt bord.Däremot har jag inte samma uppfattning - jagskall naturligtvis undersöka saken - när det gälleruppgiften att det skulle ha varit en halvering av dearbetsmarknadspolitiska stöden till kultursektorn. Jaghar svårt att se varifrån den kvantifieringen kommer.Jag måste undersöka det. Jag har inte sett någon sådansifferuppgift.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1996/97:227 om vill-koren för barn i enskilda och offentliga skolorAnf. 19 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig om jagär beredd att medverka till att alla skolor som omfat-tas av skolplikten skall omfattas av samma kvalitets-krav och samma krav på fristående granskning.I denna fråga vill jag hänvisa till regeringens pro-position om fristående skolor m.m. (prop.1995/96:200). beslut med anledning avdenna proposition innebär att samma allmänna mål,värdegrund och kvalitetskrav i övrigt numera gällersåväl för fristående som för offentliga skolor. Fristå-ende grundskolor kommer också fr.o.m. läsåret1997/98 att vara skyldiga att delta i de nationellaämnesprov i svenska, engelska och matematik somanvänds inom det offentliga skolväsendet i slutet avårskurs 9.Statens skolverk har tillsyn över både friståendeoch kommunala skolor. Regeringen har i den nyligenpresenterade utvecklingsplanen för förskola, skolaoch vuxenutbildning (skr. 1996/97:112) konstateratatt en likvärdig utbildning kräver att arbetet med attbedöma, värdera och utveckla kvaliteten i skolanstärks på samtliga nivåer. Utvecklingsplanen betonaratt det ligger i uppdrag att bedöma dekvalitativa resultaten av den kommunalt bedrivnaverksamheten.Regeringen avser vidare att ta fram riktlinjer förkontinuerliga kvalitetsgranskningar på nationell nivå.Den tillsyn som bedriver kommer attkompletteras av en kvalitetsbedömning som avses skegenom statliga utbildningsinspektörer knutna tillSkolverket. Huvudansvaret för att genomföra kvali-tetsgranskningar och för den nationella redovisningenskall ligga på Skolverket.Sten Tolgfors hävdar att ochsedermera regeringens förslag givit kommunernamöjlighet att stoppa fristående skolor med hänvisningtill den kommunalekonomiska situationen. Han harockså frågat om jag är beredd att införa ett nationelltskolpengssystem, där eleversättningen för de skolorsom uppfyller grundläggande kvalitetskrav är obero-ende av om skolans huvudman är offentlig eller en-skild.Av skollagens nionde kapitel framgår tydligt attdet inte är kommunerna utan som skallpröva en fristående skolas rätt till bidrag.Beträffande frågan om ett nationellt skolpengssys-tem vill jag erinra om att skollagens målparagrafanger att utbildningen inom varje skolform skall varalikvärdig, varhelst den anordnas i landet samt atthänsyn skall tas till elever med behov av särskilt stöd.Enligt skollagen gäller i fråga om friståendegrundskolor att bidrag skall bestämmas med hänsyntill skolans åtagande och elevens behov efter sammagrunder som kommunen tillämpar vid fördelning avresurser till de egna grundskolorna. En elev i en fri-stående skola skall bedömas på samma villkor och hasamma rätt till stöd som en elev i en skola.Genom denna förändring i skollagen skall i principinte längre någon skillnad göras i bidragshänseendemellan elever i fristående och elever i kommunalagrundskolor.Skolverkets nationella uppföljning av skolanskostnader visar stora variationer i skolkostnader mel-lan olika kommuner. Skillnaderna kan bl.a. till stordel förklaras av skiftande villkor såsom geografiska,befolkningsmässiga och andra strukturella förhållan-den. Det finns tydliga regionala mönster för skolkost-naderna. Kostnaderna är som regel högre i norra än isödra . Strukturella skillnader finns emellertidinte endast mellan landsdelar och kommuner utanäven mellan skolor i samma kommun. Skolverketkonstaterar i rapport nr 109 Att välja skola att skillna-den mellan skolor är större än skillnaden mellankommuner.Alla barn är olika och har olika behov och förut-sättningar. Därför måste skolan, oavsett huvudman,möta barn på olika sätt för att kunna ge dem en lik-värdig utbildning. Dessa omständigheter innebär attett generellt skolpengssystem inte kan svara mot defaktiska behoven och deras fördelning, utan äventyrarmöjligheterna att ge eleverna en likvärdig utbildningav hög kvalitet. Ytterst handlar bidragsfrågan omelevers rätt till likvärdig utbildning. En nationelltlikvärdig skola förutsätter att resurserna fördelasutifrån elevernas skilda behov och inte enligt en na-tionell schablon. Av dessa skäl är jag inte beredd attinrätta något nationellt skolpengssystem.Anf. 20 ():Herr talman! På grund av de diskriminerande for-merna för finansiering har antalet friskolor i Sverigelänge varit förhållandevis lågt, vilket varit till men förkvalitetsutveckling och pedagogisk mångfald i skolan.Att formen för skolornas finansiering är central visa-des av att när den borgerliga regeringen införde skol-pengen ökade antalet enskilda skolor dramatiskt.Finansieringen av skolan har lidit av ett systemfel.Skolor har fått olika stor ersättning per elev beroendepå vilken huvudman som äger och driver dem. Er-sättningen har alltså inte styrts av om skolorna hållertillräckligt hög utbildningskvalitet eller av om till-räckligt många väljer dem, utan av om huvudmannenär offentlig eller enskild. Friskolor och framför allteleverna i friskolor har varit diskriminerade och är såalltjämt. Ersättningen bör vara lika för alla eleveroavsett skolans huvudman. Undantaget är elever medsärskilda behov.De fria skolorna har breddat det pedagogiska ut-budet och gett många fler barn möjlighet att finna denmiljö som passar dem bäst. Konkurrensen från de friaskolorna bidrar till att höja kvaliteten i hela skolsys-temet. Dessutom är många av de fria skolorna mycketeffektiva. Vissa klarar t.ex. högre lärarlöner trotslägre eleversättning än kommunala skolor. Det finnsall anledning att politiskt uppmuntra framväxten avfriskolor.Skolministern sade att det är - och intekommunerna - som prövar en friskolas rätt till bidrag.Detta är förvisso sant, men det är - som skolministernvet - långt ifrån hela sanningen.Det står nämligen så här om de fria skolornas rätttill bidrag: "Förklaring skall dock inte lämnas, omskolans verksamhet skulle innebära påtagliga negativaföljder för skolväsendet i den kommun där skolan ärbelägen - - -. "Detta innebär att kommunerna i sina yttranden tillSkolverket kan framföra t.ex. kommunalekonomiskainvändningar eller hävda att en skolaskulle påverkas negativt av etableringen av en frisko-la. I så fall kan säga nej till bidrag. I reali-teten, skolministern, kan en kommun medverka till attstoppa etableringen av en friskola. Detta skapar osä-kerhet om villkoren för friskolorna, och det hämmarde fria skolornas möjligheter.Friskolorna har genomgående en låg elevkostnad,vissa lägre eller betydligt lägre än den offentliga sko-lan. Att kommunerna har dragit på sig höga fastakostnader för skolan vittnar om ett systemfel, somenligt min mening friskolorna knappast skall behövalida för.Eleversättningen bör inte vara beroende av hu-vudman, utan skall vara lika för alla elever oavsettvilken skola de väljer att gå i. Det är inte den kommu-nala skolformen som sådan som en insiktsfull utbild-ningspolitik skall slå vakt om, utan kvaliteten ochvalfriheten i våra barns och ungdomars utbildning.Herr talman! För att premiera kvalitet i utbild-ningen och lika villkor för alla skolor, oberoende avhuvudman, menar jag att ett nationellt skolpengssys-tem bör skapas. Ersättningens grundprincip bör varaatt ersättningen skall vara lika för alla elever, menmed möjlighet till extra ersättning för barn med sär-skilda behov. Därmed faller skolministerns argumen-tation mot en nationell skolpeng. Skolministern gliderockså i svaret och argumenterar plötsligt inte mot en"nationell" utan mot en "generell" skolpeng.Helt klart är det så - som skolministern sade - attalla barn är olika och har olika behov och förutsätt-ningar. Det är just därför som de fria skolorna är såviktiga att slå vakt om - för att bryta konformitetenoch skapa utrymme för valfrihet.En skolas möjlighet till att erhålla skolpeng bör avprincip följa av om den uppfyller objektivt ställdakriterier och uppfyller en objektiv bedömning.