prot · GK0954 · 1997-01-23 00:00:00 — När jag har kritiserat regeringen påmiljöområdet i arbetet inom EU har det i första handgällt frågan om att man vänder sig mot och bromsarmöjligheterna att använda det som kanske är det ef-fektivaste medlet för att uppnå en bättre miljö i vårvärldsdel. Det vore ju också en fördel för svensktnäringsliv om vi inte ensamma eller som ett av fåländer tar på oss höga koldioxidskatter medan andraslipper. Utrikesministern upprepade tyvärr regering-ens position i den här frågan. Det vore trevligt attnågon gång få en debatt i sakfrågan och få höra varfördet är så rasande svårt för regeringen i att senågon skillnad mellan socialförsäkringsavgifter ochmiljöskatter när den danska regeringen väl klarar avdet.När det gäller det brottsförebyggande arbetet ärdet ju trevligt att höra deklarationen om att man skallfå ett ökat samarbete. Men det behövs handling, ochpå det här området fungerar det utomordentligt dåligt.Det behövs mer samarbete och vissa överstatligabeslut.Det är bra om vi är överens om subsidiaritetsprin-cipen. Vi delar den uppfattning som man har i t.ex.Tyskland, och att det faktisktbehövs ökade förtydliganden. Det är en ståndpunktsom vi tror att många fler delar. Det förvånar mig litetgrand att utrikesministern tycker att är bra som det serut i dagens fördrag.Anf. 25 () re-plik:Herr talman! tog upp den klassiskafrågan om koldioxidskatter. För upplysningens skullvill jag här i kammaren säga att Moderata samlings-partiets ståndpunkt är att det vore bra om vi kunde haen gemensam nivå på detta av de skäl som vi allahåller med om, nämligen att minska koldioxidutsläp-pen. Mot detta står dock principen att vi tycker att detvore fel att ha majoritetsbeslut i skattefrågor. Härfinns två principer som står mot varandra. Man villdet ena, och man har en annan viktig princip. Då kanmöjligtvis den här flexibilitetsdiskussionen vara ettsätt att komma ur detta genom att man åtminstone kankomma fram i de länder som är beredda att ha engemensam nivå på koldioxidskatten. På det viset kanman lösa, kanske inte hela problemet, men man kom-mer i alla fall en bra bit på väg. Det kvarstår ju etteller några länder som kommer att stå utanför detta.Jag tror att det kan vara bra att använda flexibilitets-tekniken i just ett sådant sammanhang.Låt mig också säga något om subsidiariteten. Detfinns ju redan, till följd av , enkraftfull artikel i fördraget kring subsidiariteten. Se-dan hänger ju mycket på hur detta tillämpas. Det ärmöjligt att man kan förstärka detta. Det irländskaordförandeskapet har också skisserat en teknik för attkanske något förstärka artikel 3 b. Det kan nog varaganska väl avvägt. Vi har i princip ingenting emotdetta. Men likväl hänger det sedan på hur man agerar.Fördragen i sig ger ju inte alltid skydd om man intesedan agerar i enlighet med dem. I nuvarande situa-tion blir problemet kanske större av att man intekommer någonvart på viktiga områden, t.ex. brottsbe-kämpningen, än om EU skulle ta till sig en massa nykompetens som skulle göra oss alla oroliga.Anf. 26 BO () replik:Herr talman! har helt rätt i attdet är frågan om två principer. Frågan är om man kanklara av bägge. Om inte bara de partier som röstadeför detta utan även åtminstone Moderaternaoch kanske möjligen - men jag tror inte det - Social-demokraterna skulle vilja ha den här ordningen, menser att mot detta står den princip som vi är överensom, nämligen att det är angeläget att vi fattar nationel-la beslut om den vanliga skattelagstiftningen, vore detnaturliga i en sådan situation att gemensamt försökahitta en lösning på problemet. Problemet är ju attklara avgränsningen mellan miljöavgifter, miljöskat-ter, socialförsäkringsavgifter, kommunalskatter ochannat som vi vill bestämma om här hemma för attutforma vår egen välfärdspolitik. I stället säger och gång på gång nej.Nu nämner att man skullekunna ha en flexibel variant på detta, dvs. att de somville skulle kunna införa koldioxidskatter. Det kan deredan i dag. Problemet är ju att de länder som inteskall fortsätta att slippa och dessutom tjäna på det.Detta löser man, såvitt jag förstår, inte med den flex-ibla integrationen, utan de som inte vill vara medkaravanen slipper även med den lösningen.Vi tycker att man borde gå längre när det gällersubsidiariteten. Vi tycker att man egentligen borde haen kompetenskatalog. Det kommer inte att kunnaåstadkommas under den här förhandlingsomgången,men jag tror att det vore värdefullt. Sedan kan jagdela uppfattning att det är storatunga uppgifter som borde föras till, men det finns ettantal som borde tas ifrån också.Anf. 27 ():Herr talman! formades folksuve-ränitetens princip i . Staten skulle inte längreses som instiftad av , utan staten skulle ses somett fördrag mellan medborgarna. Folket borde därförha makten över staten.Till följd av folksuveränitetens princip och av-mystifieringen av staten var det inte längre rimligt attse lagarna som en gåva från visa män. Lagarna skulleses som ett resultat av medborgarnas rättsmedvetandei en demokratisk process. Folkrepresentationen bordevara den lagstiftande församlingen, regeringsmaktenden verkställande och domstolarna den dömande.Denna syn har präglat utformningen av demokratinalltsedan dess.Nu ser vi i EU att det är folkrepresen-tationen som är den lagstiftande församlingen utanministerrådet, och ibland t.o.m. den politiskt oberoen-de kommissionen. Mötena då lagar stiftas är normaltinte längre offentliga, och ibland är t.o.m. röstproto-kollen hemliga.Kommissionen beslutar om färgtillsatser i mat ochom tillåtelse att genmanipulera mat även om ansvari-ga ministrar och folkvalda protesterar. När mångaministrar begärde ett förslag om di-rektiv mot export av miljöfarligt avfall till u-ländervägrade kommissionen att lägga ett sådant förslag.Kommissionens monopol på förslagsrätt är en avbeslutssystemets heliga kor.I demokratiska system har de folkvaldas rätt tillpolitiska initiativ varit en av grundbultarna. Hur skallfolket genom demokratiska val kunna avskaffa lagar,ändra lagar och skapa nya lagar om inte de folkvaldaoch inte ens ministrarna har initiativrätt? Hur skallfolket kunna ställa lagstiftare till svars i allmänna valom lagstiftarna inte längre tillhör de folkvaldas skara?Även utan det regelverk som finns i EU har byrå-kratin i våra samhällen stor makt. Även i nationellabeslutsstrukturer och i den kommunala politiken stärkt sin makt. Heltidspolitiker vandrar inte såsällan mellan funktioner som byråkrater och politiker.Förre Europaministern kan ses som ensymbol för denna vandring. Systemet självt formar enför folkstyret onåbar politisk elit som ser sig somobjektiva samhällsintressens företrädare medan folk-rörelserna och deras företrädare ses som ett uttryckför snäva särintressen.Den s.k. grundare, vonCoudenhove-Kalergi, ansåg att det demokratiskafolkstyret var en övergångsperiod mellan bördsaristo-kratins epok och intelligensaristokratins epok. Kanskefår han rätt. Kanske är det denna utveckling vi nu ser.Vi för ju en liknande debatt också i Sverige.I en artikel i före folkomröstningen1994 argumenterade . , som verkli-gen känner EU, för att svenskarna borde rösta ja föratt genom EU få ett naturligt skydd mot sina egnapolitiker. Många minns också artikeln av ESA-kommissionären , f.d. ledamot av Sveri-ges riksdag, där han skrev om sjukademokrati på . Där krävde han att denrepresentativa demokratin skulle lämna plats för ettnytt system i vilket de folkvalda saknade förslagsrätt.Delvis har vi, herr talman, redan återvänt till det sys-tem där 1600-talets lagstiftare var vise män.EU-systemets brist på demokratisk legitimitet ärallvarlig. Dess lagstiftning kommer aldrig att få auk-toritet så länge det kan hävdas att den bara är ett ut-tryck för en begränsad politisk elits vilja.Det borde alltså ha varit ett av huvudmålen för re-geringen att försöka starta en process som leder till endemokratisering av samarbetet i och i EU:sbeslutssystem, t.ex. genom att göra ministerrådetsmöten helt öppna och alla dess beslutsprotokoll of-fentliga, att låta parlamenten stärka sin roll genom attfå initiativrätt och att låta kommissionen i huvudsakbli ett beredande organ. Kraftfulla ändringar i minis-terrådets sätt att arbeta i syfte att dra in de nationellaparlamenten i beslutsprocessen borde också ha kunnatföreslås. I stort sett har ingenting av detta skett. Istället talar regeringen såväl i skrivelsen inför IGCsom under arbetets gång om att kommissionens rollmåste stärkas.Rätten till utträde borde också kunna ses som endel av en demokratisk organisations viktiga principer,liksom rätten att suspendera medlemmar, som finnsmed i förslaget till traktat.Herr talman! Många människor i vårt land oroarsig för att den svenska alliansfriheten håller på atturholkas. De svenskar som av och till resergenom norra till möter inte barakrav på pass och visum utan också krav på att visaupp en särskild inbjudan från för att få görasitt besök. Omständliga blanketter för tullformalitetermåste fyllas i. Två eller tre militärposteringar medskarpladdade måste passeras. Detta gäl-ler efter murens fall och efter Sovjet-unionens upplösning. Har kommunismen inte fallit?frågar många resenärer. Varför denna granskning?Varför denna misstänksamhet? Visst, det gamla Sov-jetunionen har fallit, men ett med stormakt-sambitioner och kontrollmakt vid gränsen består. NärNATO skall utvidgas mot den ryska gränsen hotarman med att rikta fler missiler mot centra i Västeuro-pa.I den svenska debatten har man trott att stormakt-sambitionerna i öst bara var ett uttryck för Rysslandskommunism. När Sovjetsystemet föll samman skullestormaktstänkandet upplösas. Men varifrån kom i såfall stormaktstänkandet ? Varifrån kom denryska panslavismen med syftet att samla alla slaverunder moder ? Varifrån komden ryska expansionen på ?Nu är tiderna nya, sägs det. En helt ny värld haröppnat sig. Det råder fred och samförstånd. NATOhar en helt ny roll. tror man att NATO hållerpå att omvandlas till någon stor Rödakorsorganisationmed humanitär hjälp på dagordningen. Jag menar attNATO är ett stormaktsförsvar.I frågar man vad vi är rädda för. Är detinte som under detta århundradeblivit utsatt för krig från väst? Var det trots allt intebolsjevikerna som segrade i revolutionen med slagor-den Fred, bröd och jord och undertecknade freden iBrest-Litovsk 1918? Var det inte som däref-ter utsattes för ett angrepp från väst?Jag menar att vi skall vara verkligt försiktiga medatt dra slutsatsen att stormaktsmotsättningarna i värl-den förlorat sin livsluft efter de senaste tio årens hän-delser och att NATO och Västeuropeiska unionen intelängre är ett uttryck för stormaktsintressen på detmilitära området. I väst förs ibland resonemang omhur det resursrika och skall kunnaförsörja ett resurshungrande samtidigtsom investeringskapitalet för att exploatera dessaresurser i allt väsentligt finns i väst.Hur skulle det i vår del av världen upplevas omRyssland samlade OSS-staterna och sade att OSSagerande utåt måste förbättras så att samväldet kundeutöva ett effektivare politiskt och ekonomiskt infly-tande i världen, som skulle stå i proportion till dessstorlek och potential, och att ett gemensamt försvarvar nödvändigt? Nog skulle det uppfattas som attRyssland åter ville hävda sin stormaktsroll. Men ärdet inte som säger detta, nu är det den euro-peiska unionen med ambitionen att bli ett Europasförenta stater. Jag menar alltså att det är för tidigt attdra några slutsatser om att stormaktsmotsättningar ivårt närområde för gott har försvunnit.Förra veckan var jag och fyra andra ledamöter iTurkiet. Det är också en regional stormakt som ser sigomgiven kanske inte av fiender men mer eller mindreav motståndare. De talar om sin historia, om det storaottomanska väldet, och visar krigsmateriel och gre-kiska missiler på TV. De har ganska högljudda pro-gram om Cypernfrågan. Jag fick inte alls en känsla avatt motsättningarna mellan stora länder i ochdess närhet har försvunnit. Det är fortfarande hetakänslor som flyter omkring såväl i medierna som hospolitiker.De perioder av fred som har haft har kän-netecknats av en någorlunda rättvis balans mellanstormaktsintressena. kan vi säga att i EU har tvåeller kanske tre stormakter ingått en allians, medanden fjärde står utanför. Om EU främst är ettfredsprojekt på den europeiska kontinenten, som detofta sägs, och vilket jag tror att det är, vore det intemed den utgångspunkten också rimligt att motivera enunion mellan och på samma sättsom man nu har etablerat en mellan ochFrankrike? Det kommer inte att bli en bestående fredeller en nedrustningsprocess förrän man har funnitlösningar på de spänningar som trots allt fortfarandefinns i , särskilt med Ryssland.Den svenska alliansfriheten har inte syftat till nå-gon neutralitet mellan demokrati och diktatur ellermellan kommunism och liberalism. Den har syftat justtill att stå utanför allianser med stormakter med avsik-ten att hålla neutralt i krig. Den politiken äringen snuttefilt för tredjeståndpunktare utan i högstagrad en realpolitisk strategi som skänkt stabilitet iregionen.I det irländska förslaget står nu att EU skall bedri-va en gemensam försvarspolitik med sikte på ett ge-mensamt försvar. Godtar denna formuleringkommer det av många att tolkas som att siktarpå att ge upp sin alliansfrihet.I förslaget till ett nytt stycke i artikel J4.1 sägs atträddningsinsatser, fredsbevarande uppdrag och insatsav stridskrafter vid krishantering inklusive fredsska-pande skall ingå i målen på området säkerhet ochförsvar. Men det står inget om att dessa insatser baraskall kunna ske på mandat från Förenta nationernaeller . Kommer regeringen att godta en sådanbrist på begränsning av mandatet?Herr talman! Före folkomröstningen, när vi forland och rike runt och varnade för konsekvenserna avatt snabbt genomföra valutaunionens konvergenskrav,möttes vi av argumentet att valutaunionen var ensenare fråga, som skulle komma upp i samband medIGC. Det hette också att ett sjätte konvergensvillkorskulle tillföras, som skulle göra att kundeacceptera EMU:s tredje steg. Så försvann också dettalöfte, och i stället blev löftet att EMU skulle balanse-ras av en sysselsättningsunion genom vilken arbets-lösheten skulle bekämpas. var förutsätt-ningen emellertid att finanspolitiken skulle ligga kvarpå nationell nivå.Sedan länge pågår en harmonisering av skattereg-ler. Alltfler ifrågasätter emellertid om valutaunionen ilängden kan existera utan att skatter också beslutas påEU-nivå. Särskilt för är EMU ett instrumentför att nå en full politisk union och en federal union.Över huvud taget är det svårt att förstå den oerhördatyskfranska lidelsen för att genomföra valutaunionentrots de stora offer och det stora motstånd i folkopini-onen som finns, om man inte inser att detta är dessastormakters projekt med stort P. skall dollarn ochyenen utmanas på världsarenan, och då är ledarna idessa länder beredda till ganska stora åtgärder.Några vetenskapliga bevis för att en politiskt obe-roende centralbank skall leda till bättre ekonomiskutveckling finns inte. Likväl drivs detta villkor som engrundläggande förutsättning för valutaunionen. Ävenom inte säger ja till unionen tycks nu rege-ringen utgå från att skall frikopplas frånriksdagens makt. och sattmed i utredningen om riksbanksutredningen och re-serverade sig emot de här nyliberala doktrinerna omRiksbankens oberoende. "Vi tror inte på en ordningdär en fristående riksbank ser som sin uppgift attsystematiskt ställa sig i motsättning till de folkvaldaförsamlingarnas politiska beslut" skrev de. Jag anseratt de fortfarande har rätt.Borde inte en socialdemokratisk regering i kon-sekvens härmed verka för en traktatsändring för attupphäva den mäktiga politiska obero-ende i stället för att passivt låta makt överRiksbanken upplösas? Åtminstone borde man väntamed ett beslut om tills man fattat beslutom medlemskap eller ej i valutaunionen. Vore intedetta en rimlig hållning?Herr talman! I betänkande inför IGCfanns en sjupartimotion om krav på att FN:s barnkon-vention skulle uppmärksammas i IGC-förhandlingarna. Flera partier tog också upp frågan,och utskottet markerade att barnens rättigheter bordeuppmärksammas utan att EU för den skull får lag-stiftningsrätt om barn- och ungdomspolitiken. Stats-ministern sade för någon tid sedan som svar på enfråga här i kammaren att barnens rättigheter var enprioriterad fråga. Vad har hänt med denna fråga? Viser inget om detta i det irländska papperet.Anf. 28 BO () replik:Herr talman! Vi har just lyssnat på en talare somhar anmälts under namnet , som bl.a. harkritiserat EU:s beslut för att de brister i demokrati ochsom, såvitt jag har förstått, har framfört önskemål omett ökat demokratiskt inflytande inom EU.För en dryg kvart sedan var det en person somockså lyssnade till namnet som angrepmig för att jag ville att vi skulle öka det direktvaldaEuropaparlamentets inflytande. Jag får nöja mig medfrågan: Är det verkligen, trots att de ser någorlundalikadana ut på avstånd i alla fall, samme har uppträtt båda gångerna?Anf. 29 ():Herr talman! begärde enaktuell debatt om den pågående regeringskonferensen.Anledningen var att det irländska ordförandeskapethade lagt fram ett ganska täckandeförslag som gällde hela projektet om att skriva ett nyttfördrag. Vi menade att ett kvalitativt nytt steg hadetagits under regeringskonferensen och att det varviktigt att vi skulle få en debatt kring detta i . De övriga partierna ville inte ansluta sig debatt så snabbt, men vi fick debatten istället som en följd av förslag, och vi fårnöja oss med det.Herr talman! har det hänt nå-gonting betydelsefullt i den svenska EU-debatten. Dethar till slut, sent omsider, blivit uppenbart att EU intehandlar om ett mellanstatligt samarbete - även omGöran Lennmarker vill ha kvar sitt fikonlöv. Den somvill göra anspråk på någon som helst trovärdighet kaninte längre, som man gjorde inför folkomröstningenoch inför EU-valet, pumpa upp sig med indignationoch hävda att vi andra, vi som menar att det pågår ettbygge av en ny federal stat, inte bara har haft fel utanatt vi dessutom bedrivit skräckpropaganda.Det EU som , , , , och mångafler talade om och för är redan överspelat. handlardet om ifall skall vara med i den nya stormak-ten eller om vi skall säga nej och göra vad vi kan föratt hindra en sådan utveckling. Det går inte att smitalängre.I skriver man på le-darplats att EMU förebådar en europeisk federation.Och säger ja, den här utvecklingen ärönskvärd. skall med liv och lust gå in för attstödja det nya statsbygget.I , , skriver man att EMUytterst syftar till att skapa en politisk europeisk unionoch att det hänger ihop med det stora europeiskastatsprojektet. Till skillnad från anser att ett svenskt medlemskap förutsätter ettfolkligt stöd för federalism.Göran sade i går under partiledardebattenatt han, som sitter med vid EU:s statsministermötenoch hör hur man resonerar där, inte kan låta bli att taintryck av att man vill ha både finans- och skattepoli-tiken överstatlig. Han sade också att kommissionenredan har börjat jobba med planerna kring en gemen-sam skattepolitik.Det här är bara några exempel.Man kunde skriva och säga precis samma sakerom regeringskonferensen och revisionen av EU:sgrundlag. Det går inte att skilja mellan de olika delar-na av det här stormaktsbygget. Det är bara olika sidorav samma sak. EMU innebär i praktiken att inte barapenning- och valutapolitiken utan också finans- ochskattepolitiken kommer att bli överstatlig.Under regeringskonferensen förbereds just , helt ienlighet med det här tänkandet, ändringar i fördragetsom gör det möjligt för en fundamentalistisk kärn-trupp bland EU-länderna att bygga upp en gemensamskattepolitik under EU:s paraply. Det kallas flexibili-tet.Men det är bara ett sätt av flera som man använderunder den här regeringskonferensen för att kringgåvetorätten. skall alla länder ansluta sig också tillalla delar av den övergripande visionen om det nyaStoreuropa som tar upp kampen med och Japanom vem som skall leda världen under det tjugoförstaårhundradet.Regeringskonferensen har med tiden kommit attkoncentreras kring två huvudområden. Det första äratt processen mot en ny stormakt och mot en ny ge-mensam statsbildning till varje pris måste fortsätta.Det andra har kommit att handla om att ochFrankrikes ledande ställning ytterligare skall stärkasoch garanteras för framtiden.I det halvtidsdokument som irländarna tog framföre jul, och som har hyllats av och övrigaländer, tas flera avgörande steg. Vetorätten försvinnerinom centrala områden som utrikespolitiken och rätts-frågorna. EU skall överta kompeten-sen som juridisk person, vilket innebär att man kanskriva under internationella avtal utan att den svenskariksdagen och andra parlament kan lägga sig i proces-sen. kopplas bort.Vi är konstitutionsbyggare, på samma sätt som närUSA bildades, sade irländarna på en presskonferens iDublin före jul.Det som jag ser som den kanske allra allvarligasteeffekten av den här utvecklingen är att den innebär ensuccessiv avveckling av demokratin i liksom imånga andra länder. Steg för steg avvecklas ett sys-tem med fungerande demokratiska institutioner ochersätts med institutioner utan ordentlig offentlig insynoch utan att det går att utkräva politiskt ansvar. Avgö-rande samhällsfrågor överlämnas från politiskt valdaförsamlingar till tjänstemän, ibland rent av oavsättli-ga.Det tycks bli så att , det sista decennietunder vårt århundrade - ett århundrade som har kän-netecknats mycket av en kamp för demokrati ochhumanism och då demokrati och humanism har vunnitmånga viktiga segrar - ändå slutar med att mångaländer i tar stora steg tillbaka och attdemokratin rullas tillbaka. Det finns anledning attfundera ordentligt över vilken väg vi har slagit in påoch vilka konsekvenser det här kommer att få i fram-tiden.För första gången får EU nu också en militär ka-pacitet inskriven i fördraget om det irländska förslagetgår igenom. EU-länderna kan med det liggande för-slaget, som inom parentes varit pådrivandeför, ge sig ut med militärmakt för att rädda världen.Det här är en farlig utveckling. Skillnaden mellan attförsöka stoppa en konflikt och att bli deltagare i ettregelrätt krig är ofta mycket liten. Det är något somde gamla stormakterna fått lära sig, och det har blivitdyra läxor. Det finns inte heller i förslaget från irlän-darna någon tydlig hänvisning till att EU-aktionermåste göras under FN-mandat. Det måste till en änd-ring, anser jag.Kraven från EU:s ledarpar och Frankri-ke är mycket stora. De kräver inte bara att alla andraländer skall acceptera att de skall få formulera EU:sframtid och att stormaktsbygget skall forceras, utanockså att de skall få fler röster och på alla sätt merinflytande också inom det redan existerande EU.Frankrike och har de senaste månadernavisat var skåpet skall stå. Vid det senaste utrikesminis-termötet tog man helt sonika över hela föreställningenfrån det holländska ordförandelandet. "Vi utgör EU:standempar, och vi kämpar skuldra vid skuldra för attse till att EU:s integration blir oåterkallelig", förkla-rade utrikesminister på enpresskonferens i i , enligtSvenska i tisdags.Tyskland och sätter press på de små.Och tyvärr dröjde det inte förränden svenska utrikesministern rygg och sade till TT att man var beredd attoffra det svenska kravet på att vetorätten skulle varakvar när det gäller flexibiliteten. Den här gången vardet fråga om på vilka områden som de stora skulle fågå före, på väg mot det gemensamma målet. Om his-torieskrivningen skall vara riktig, sade dag senare att man inte avsåg att släppa veto-rätten.Det här är väldigt intressant. Vem av de två repre-sentanterna från den skall vi lyss-na på? Är det chefsförhandlarens ord vi skall lyssnapå eller utrikesministerns? Normalt bör det vara utri-kesministerns, men jag hoppas den här gången atttjänstemannen har rätt.