prot · GL0917 · 1997-10-22 00:00:00 — På vilket sätt kommerdet att bli till hjälp? Blir det bara en lektor mindre ochen professor mer bland kvinnorna?Jag tror alltså att effekten av en sådan här åtgärdligger på propagandaplanet. Den skakar om universi-teten, och man får föreställningen att här måste detgöras någonting och den här frågan skall uppmärk-sammas. Det är utmärkt. Men risken är att man nöjersig med att göra enbart detta och inte gör alla de and-ra sakerna. Och eftersom det inte finns ett enda annatförslag i den här propositionen om hur jämställdhetenskall gagnas, men väl ett envist fasthållande vid denfemåriga meriteringsgrunden för forskarassistenttjäns-terna, skulle jag vilja ställa frågan: Varför åtminstoneinte ta bort den, så är åtminstone en sak gjord?Anf. 63 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag blev litet konfunderad över vadGunnar egentligen tycker om kraven på ökadjämställdhet. Det här är ett led i en politik som ladesfast i en proposition som antogs av våren1995 och som innehåller en rad olika förslag. Det ärett fullföljande av en konsekvent politik på det härområdet. Det är helt klart, och det tycks tycka vara en bra sak, om jag uppfattade det rätt,att den innehåller förslag som just är avsedda att ruskaom universiteten och högskolorna. Det ärjust den omruskningen som behövs för att bryta detbastanta mansvälde som vi tyvärr fortfarande har idessa institutioner.Rekryteringsmålen är ett led i dessa ansträngning-ar, ingalunda det enda. Det finns en lång rad andrasaker som har beslutats av denna riksdag, som hållerpå att genomföras och som går i rätt riktning. Ochnaturligtvis ingår också att vi får fler kvinnliga forska-re. Det håller redan på att ske. Det ser man om mantittar på rekryteringstalen på nästan alla områden, mednågra få beklagliga undantag. Det är klart att det ock-så kommer att möjliggöra för högskolorna att rekryte-ra fler kvinnliga forskare på höga tjänster. Det ärsjälvklart att det också innefattar dem som harlektorstjänster men befinns vara professorskompeten-ta. Varför skulle de uteslutas från detta?Man får se det här som ett led i en systematiskpolitik. Det leder fram till det vi räknar med som ettrealistiskt mål, att inom kanske en tioårsperiod haåtminstone kvinnliga professorer här i lan-det. Det är fortfarande ingen hög andel - ingen sägeratt det är fantastiskt - men det är oerhört mycketbättre än utgångsläget, som var 7 %.Anf. 64 ():Fru talman! Jag håller fullständigt med om attmålet skall vara ökad jämställdhet. Det kommer sä-kert att leda till att vi får betydligt fler kvinnliga pro-fessorer. Det är alltså medlet som jag ställer mig tvek-sam till.Utbildningsministern talar om det bastanta mans-samhället, och det är intressant att notera att det före-faller vara så bastant. Det är klart att det är det omman vidhåller den här orörligheten. Regeringen haralltså inga åtgärder för att lösa upp den låsta struktu-ren.Vi har föreslagit tidsbegränsade tjänster ochvisstidsförordnande på professurer för att få i gång enrörlighet. Så länge strukturen är låst och man sitterkvar på sina tjänster går det ju inte att få någon för-ändring; förändringsutrymmet är för litet. Det är en-ligt huvudskälet till att det skulle ta 156år. Rörligheten i universiteten är så liten att det tarevigheter att komma fram till jämställdhet om maninte löser upp hela systemet. Det är närmast det somfrågan gäller.Återigen: Varför inte ta bort det femåriga merite-ringskravet för forskarassistenttjänster? Det är enkvinnofälla som är inbyggd i systemet.Anf. 65 Utbildningsminister ():Fru talman! vill jag bara peka på att densvenska högskolan befinner sig i en mycket starkexpansion, som alla vet. Det kommer att ge förutsätt-ningar både för ökad rörlighet och för att just skapadet utrymme som behövs om det skall bli en föränd-ring av tjänstestrukturen inom universitet och högsko-lor. Här kan man verkligen säga att expansion, kvanti-tet och kvalitet går hand i hand.Genom att vi får en mer jämställd högskola, ge-nom att vi får flera kvinnor på olika befattningar inomhögskolan, också när det gäller professorstjänsterna,får vi också en högskola som har högre kvalitet. Detär precis den utvecklingen som vi nu går mot. Jagräknar då, efter det senaste inlägget, in jämställdhetens vänner i det här avseendet.Anf. 66 () replik:Fru talman! Efter att ha målat upp en skiljelinjemellan oss och Socialdemokraterna - en skiljelinjesom jag tycker ibland finns men ibland inte finns -sade utbildningsministern att skillnaderna egentligeninte är så stora. Det är ett riktigt konstaterande vadgäller den här propositionen. Vi kanske låter litetosäkra, men det finns anledning att vara eftertänksamvid dessa förändringar av högskolan. genom-förs det i detta hus alltför snabbt förändringar, intebara inom högskolan utan även inom skolan, som fårkonsekvenser som inte har analyserats på rätt sätt.Varför skall vi alltid ha så bråttom? Om regering-en hade väntat litet grand och tillsatt en parlamenta-risk utredning hade vi kanske haft ett enhälligt betän-kande . Men det fanns tydligen inte utrymme fördet.Sedan kom utbildningsministern in på frågan omfinansieringen. Jag konstaterar då att universitetenoch högskolorna skall finansiera detta inom de ramarsom de har. Även om de nu skulle få ytterligare peng-ar, enligt regeringen, innebär det att de pengarna iregel är låsta, vilket innebär stora problem för deenskilda institutionerna. De professorskompetentalektorerna är ojämnt placerade, och vi har inte fåttnågot besked om hur man skall lösa det.Jag tycker alltså att grundförslaget är bra, men detfinns fortfarande ingen egentlig finansiering av för-slaget. Det är där vi moderater har riktat in vår kritik.Vi tycker att det är olyckligt att det har förts fram pådet här sättet.Anf. 67 Utbildningsminister ():Fru talman! När det gäller vissa huvudfrågor ihögskolepolitiken har vi, som jag sade, onekligendelade meningar. Men det hindrar inte att vi kan ha ettgemensamt synsätt i vissa avseenden. Jag har ocksåen känsla av att egentligen skulle viljastödja de flesta av förslagen i den här strukturpropo-sitionen men tycker att de inte kan stödja förslag frånden socialdemokratiska regeringen. Dessutom har olika konservativa grupper att tänka på. De stårdärför på olika ben.Det är för mig fullständigt obegripligt hur RuneRydén kan påstå att det inte finns någon finansieringav förslagen när universiteten och högskolorna tillförs1 miljard kronor. kan väl inte mena attde pengarna bara försvinner eller att universiteten ochhögskolorna använder dem till snus och brännvin? Jagtror inte att menar det.De här pengarna används för det som är den dy-raste och viktigaste resursen inom högskolorna, näm-ligen just personalen. Då har man möjlighet att finan-siera den uppryckning av högskolan som det här nyatjänstesystemet innebär.Nu tycks vilja att regeringen skallsitta och tala om hur det skall fördelas mellan olikainstitutioner, högskola för högskola, universitet föruniversitet. Är detta moderat avregleringspolitik? Detpåminner för all del om den nya skolpengen som nihar fört fram. Den bygger tydligen också på att enminister skall sitta och detaljstyra, i det fallet tydligennästan varje elev. Men det går inte. Det kan inte varapå det sättet, utan universiteten och högskolorna harsjälva förmåga att klara de här uppgifterna. Vi överföransvaret till dem just därför att vi tror på deras förmå-ga, kapacitet och vilja att utveckla sina högskolor ochockså fatta de beslut som det här systemet innebär.Anf. 68 () replik:Fru talman! Jag vill bara säga till utbildningsmi-nistern att universiteten och högskolorna vid upp-vaktningen i utskottet inte verkade ha den förmåganoch den kunskapen. De var utomordentligt bekymradeför finansieringsfrågan. Det som vi från moderat hållhar efterlyst och som vi inte har sett ett spår av i pro-positionen är en rimlig analys av vad det här kostar.Om detta hade funnits i propositionen kunde vi ha förten annan debatt. Om de socialdemokratiska represen-tanterna i utskottet hade kunnat svara för sig ochlämna några som helst kostnadsförslag på detta kundevi också ha fört en annan debatt. Det är beklagligt från socialdemokratiskt håll försöker skyla överdetta och säga att det skall lösas inom de givna ra-marna.Man kan säga så i vilket fall som helst, men rege-ringen bör veta hur universiteten och högskolornaanvänder pengarna. Det kan inte vara obekant förutbildningsministern att vissa institutioner kommer attha utomordentligt stora ekonomiska problem att ge-nomföra denna förändring, som vi nu har fått ett kost-nadsförslag på vad den innebär, nämligen 87 miljonerkronor.Moderaterna är för sådana här förändringar, menman skall ha riktiga analyser bakom dem och intebara hoppas att de kan lösas på det ena eller andrasättet när de kommer till avgörande ute på institutio-nerna. Det är där vår kritik har varit fast, och den ärfortfarande fast.Anf. 69 Utbildningsminister ():Fru talman! Efter detta senaste inlägg av RuneRydén blir jag en smula bekymrad över vart den mo-derata högskolepolitiken är på väg. Jag trodde att vihade en gemensam uppfattning på en punkt, nämligenatt det är en fördel att universitet och högskolor fårstörre självständighet och kan styra sig själva. Mode-raterna vill ju i vissa avseenden gå oerhört mycketlängre än vad vi vill. Ni ville ju föra bort ansvaret frånriksdag och regering genom att inrätta särskilda s.k.fristående skolor. Det ville inte vi. Om staten läggerned mellan 20 och 30 miljarder på högskolan menarvi att det är riktigt att har ett inflytande överhur pengarna används.Nu säger att universiteten har talatom för utskottet att de inte har förmågan att klara avdet här. Det är en häpnadsväckande synpunkt. Helasystemet bygger ju på att universiteten och högsko-lorna har denna förmåga. Jag som utbildningsministerär övertygad om att de också har den.Sedan säger att man skall analyseraoch frågar varför man alltid skall ha så bråttom. Ja,den här frågan har analyserats . Det har varitolika utredningar, och det har förts många diskussio-ner i den akademiska världen, också mellan departe-mentet och den akademiska världen. Jag skulle nog iRune Rydéns ställe vara litet försiktig med att tala omatt man inte skall ha för bråttom.Hur gick det till när den borgerliga regeringen in-förde de nya forskningsstiftelserna? Gjordes det dåomsorgsfulla analyser av vart detta skulle leda? Fannsdet då parlamentariska utredningar som skulle kommafram till enighet? Förslaget kördes igenommed riksdagsmajoritetens hjälp, och de sista beslutsom fattades när det gäller dessa stiftelser fattades endag före valet av den dåvarande regeringen. Detvar så agerade när det gällde beredningoch hantering av viktiga frågor.Anf. 70 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja lägga till två saker.Carl menar att vi har haft en bra jämställdhets-debatt och att bl.a. jag och har varit dukti-ga och lagt fram konstruktiva förslag. Då tycker jagatt det är märkligt att regeringen lägger fram det för-slag man gör om forskarassistenter.En lösning på de problem som har tagits upp avRune , och andra är att intebegränsa tiden för forskarassistenttjänsterna på detsätt som regeringen föreslår i propositionen. Folkpar-tiet har fört fram detta som en lösning på problemsom kan uppstå när man först doktorerar och sedanskaffar sig barn. Det gäller både män och kvinnor.Man skall ha möjlighet att arbeta deltid.Det viktigaste är inte att tiden begränsas, utan attdet finns en plan för hur det skall ta. Det ärviktigt att man följer den planen. Det kan sedan gällasex eller t.o.m. , dvs. den tid man har ansvar förväxande barn. Det skall gälla både män och kvinnor.Ett annat bra jämställdhetsförslag som jag tyckeratt regeringen skulle ha nappat på är att postdoktoralastipendier även skall få tas ut i . Det är bra förkvinnor och män med doktorsexamen som har ansvarför växande barn. Det är gammal slentrian som gör attde som får postdoktorala stipendier alltid skall ut ivärlden och flaxa. Det är bra, men det kan faktisktäven ge erfarenheter att vara i Sverige.Vi har nödgats reservera oss på dessa två punkter.Jag tycker att vi har bra och kloka förslag som det intehade varit så svårt att ta till sig i arbetet med att stärkajämställdheten.Anf. 71 Utbildningsminister ():Fru talman! De postdoktorala stipendierna är till-komna för att främja forskning vid universitet utanförSverige. Det har inte skett slentrianmässigt, utan dethar funnits vägande skäl för det. Det är en väldigtviktig del av en forskningskarriär.Man kan naturligtvis alltid diskutera om man skallinrätta en annan sorts tjänster av särskild käraktär förverksamheten vid svenska högskolor. Man kan sägaatt forskartjänsterna är en sorts postdoktorala stipen-dier. De är inriktade på forskarkarriären.Jag måste medge att jag tycker att starkt överdriver de nackdelar som man har avdet nuvarande forskarassistentsystemet och av vadsom här föreslås. Det är också en ekonomisk fråga.Det kan vi inte komma ifrån. Vi skulle gärna se flerforskarassitenttjänster och ännu störreresurser till högskolorna. Då skulle vi också kunnautöka det antal år som man kan inneha en forskaras-sistenttjänst. Det gäller både för män och kvinnor. Jagvill påminna om att barn inte bara är en fråga förkvinnorna, vilket väldigt noga brukarunderstryka, utan också för männen.Hur långt man kan gå är en kostnadsfråga. Det ären fråga som man få se på successivt när man i enframtid har möjlighet att tillföra än större resurser tillhögskolorna.Anf. 72 () replik:Fru talman! Jag visade bara på att det finns möj-lighet att göra mer för att de mål som vi alla strävarefter skall kunna nås. Jag svarade på frågorfrån och om de kvinnorsom har barn.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 10 §. )7 § Utbildning i teckenspråk för vissa föräld-rar, m.m.FöredrogsUtbildningsutskottets betänkande 1997/98:UbU4Utbildning i teckenspråk för vissa föräldrar, m.m.(prop. 1996/97:162)Anf. 73 HANS ():Fru talman! Jag skulle först vilja yrka på tillstyr-kan till vår reservation nr 1 under mom. 2 i dettabetänknade.Efter den kritik vi hade att framföra med anled-ning av förra betänkandet är det skönt att diskutera ettbetänkande där vår syn i stort sett överensstämmermed regeringens. Det är en väldigt angelägen propo-sition som betänkandet grundar sig på.De barn och ungdomar som har grova hörselhan-dikapp utgör en handikappgrupp som har varit och ärväldigt utsatt. Man råkar lätt ut för kommunikativainlåsningseffekter om man tillhör denna grupp. Vianser att en utbildning av anhöriga i teckenspråk, idetta fall föräldrar, är en bra sak.Vår kritik, som är mycket begränsad, gäller dennautbildnings målgrupp. Vi anser att målgruppen börutvidgas, så att den även omfattar andra personer. Detär inte alla hörselhandikappade ungdomar och barnsom bara har föräldrar att kommunicera med. Iblandkan syskon vara bättre lämpade. kan det varamorföräldrar eller något liknade. Vi tycker att dettaskulle ha utretts ordentligt innan regeringen lade frampropositionen.Propositionen kom . Redan i sep-tember började man följa upp förslaget. Man utredernu vilken kompetens lärare skall behöva på olikateckenspråksutbildningar för barn, ungdomar ochvuxna. Det är bra. Lärarsituationen är den störstabegränsningen när det gäller utbildningen. Jag hoppasatt man kan lösa de problemen och att de hörselhan-dikappade får en bättre situation vad be-träffar deras eget språk.Anf. 74 ():(Talaren inleder anförandet på teckenspråk. )Fru talman! skall vi debattera ett förslag omutbildning i teckenspråk för föräldrar till döva ochgravt hörselskadade barn. Nyss använde jag barateckenspråket. Det är så det är att växa upp med dövaföräldrar, eller att vara ett dövt barn.Vi har lagt fram ett förslag om att vi också måstege barn som har döva föräldrar deras eget språk. Barntill döva föräldrar får bara lära sig teckenspråk frånföräldrarna. är det inte tillräckligt föratt de skall kunna klara språket.I vanliga fall säger vi att barn som talar ett annatspråk hemma - som har ett annat modersmål - skall fåextra undervisning i skolan. Men barn till döva föräld-rar som har ett annat språk får inte den hjälpen.Jag är själv uppvuxen med döva föräldrar, och jaghar själv känt hur svårt det är att inte ha ett riktigtspråk att prata med mina föräldrar på.I dag säger man att det inte finns tillräckligt medlärare i teckenspråk. Men ett problem är att mångabarn till döva föräldrar, som skulle kunna bli mycketbra teckenspråkslärare, inte har fått lära sig språket påett riktigt sätt. Ett sätt att lösa problemet är att se tillatt vi kommer att ha många bra tecken-språkslärare, som inte bara kan språket utan ocksåkänner till kulturen, förstår de olika delarna och vethur det är att vara döv.Vi i tycker att regeringen nu bordese över frågan om barn till döva föräldrar och derasbehov av att få ett riktigt teckenspråk. Regeringenborde gå vidare i den mycket bra riktningen, att geföräldrar till döva barn ett språk att tala med sina barnoch ge barnen till döva föräldrar ett språk som de kantala med sina föräldrar.Med detta yrkar jag bifall till reservation 2 undermom. 75 ():Fru talman! Betänkandet handlar om utbildning iteckenspråk för föräldrar till döva, hörselskadade ochdövblinda barn.En central utgångspunkt för förslaget är barnetsrätt till sina föräldrar och rätten för barnet att få godomvårdnad, omsorg och stöd för sin utveckling. Den-na grundläggande rätt förutsätter en väl fungerandekommunikation, inte bara för barnet utan också förföräldrarna - detta för att på bästa sätt kunna tillmö-tesgå barnets behov och utgöra ett stöd för barnetunder hela barnets uppväxttid.Språkets betydelse för barns utveckling är välkänd. Det är genom att kunna uttrycka sig själv, ställafrågor och ta in synpunkter och intryck som ett funge-rande samspel med omgivningen utvecklas. Dettasamspel ger förutsättningar för barnets kunskapsin-hämtning och utvecklandet av den egna personlighe-ten och identiteten. Det är viktigt att barnet kan tilläg-na sig ett språk tidigt och att det kan ingå som ennaturlig del av barnets dagliga liv.För döva, hörselskadade och dövblinda barn ärmöjligheterna till en tidigt fungerande kommunikationmed omgivningen lika avgörande för hela utveckling-en som för alla andra barn. Det är därför angeläget attsamhället på olika sätt kan erbjuda föräldrar dettastöd, anpassat efter behov. Det är också angeläget attföräldrar tidigt kan introduceras och erbjudas utbild-ning i teckenspråk. Ett i sak enigt utskott tillstyrkerdärför regeringens förslag om utbildning för föräldrartill barn som är beroende av teckenspråk för kommu-nikation.Teckenspråket är ett ungt och spännande språk,som från att ha varit en icke godkänd form för kom-munikation fick sin officiella status så sent som ibörjan . Det är självklart att alladöva och många hörselskadade behöver teckenspråksom första språk. Jag har lärt mig att synen på inlär-ning av teckenspråk inte är jämförbar med synen påinlärning av ett annat främmande språk. När vi lär osst.ex. engelska utvecklar vi först ett passivt ordförrådoch en förståelse. I nästa steg, ochträning, lär vi oss att uttrycka oss och ta aktiv del i enkonversation. Vi förstår med andra ord vanligtvis merav det nya språket än vad vi lyckas förmedla.När vi som hörande skall lära oss teckenspråketligger den största utmaningen och svårigheten i att tain, tolka och förstå vad den andre förmedlar. Språketär visuellt och består av gester och rörelser med hän-der, ögon, ansikte, mun, huvud och kropp, som vinyss fick se exempel på här. Rent pedagogiskt är deten speciell utmaning att utveckla metoder, hjälpmedeloch tekniker för att kunna förvärva teckenspråkskun-skaperna, speciellt för hörande som inte tidigare un-der sin uppväxttid kommit i kontakt med språket. Detär inte minst spännande i det här sammanhanget att sevad den interaktiva multimediatekniken kan ge förnya möjligheter.Det finns ett klart behov av att satsa på utbildningoch forskning inom detta område. Det är därför ange-läget att denna satsning på utbildning för alla föräld-rar som har behov av teckenspråk för kommunikationinte bara blir en utbyggnad rent kvantitativt till attomfatta alla, utan att det också utvecklas bra utbild-ningar och pedagogiska metoder som är specielltanpassade för denna grupp.Inom ramen för den kursplan och de ekonomiskaförutsättningar som regeringens förslag innebär är detintressant att se hur olika utbildningsanordnare kanutveckla innehåll, uppläggning och metoder för att nåmålet med utbildningen. Det är också angeläget attfölja upp vilka ytterligare behov som kan finnas avpåbyggnadsutbildningar och individuell anpassning.En kontinuerlig uppföljning och utvärdering i syfte attnå önskvärd utveckling av denna utbildning är därförangelägen. Jag ser gärna att detta arbete sker i närasamarbete med de aktuella brukarorganisationerna.Regeringen informerar om att man vill ta ett ini-tiativ till att ett utvecklingsarbete inom det här områ-det kommer i gång och att medel ur Allmänna arvs-fonden kommer att avsättas. Detta är mycket väl-kommet.Fru talman! På kort sikt är det dock, som vi tidiga-re har hört, det akuta behovet av teckenspråksläraresom är mest angeläget. De är en grundförutsättningför att sprida kunskaper och färdigheter i teckenspråk.Men en självklarhet för att man skall kunna försörjautbildningsanordnare med personal som har god pe-dagogisk kompetens är att man också satsar på enutveckling av teckenspråksutbildningarna. Regeringenhar därför uppdragit åt förhandikappfrågor i skolan att i samråd med vid analy-sera vilken kompetens lärare behöver inom olikateckenspråksutbildningar, dels med tanke på under-visning av barn, dels med tanke på undervisning avvuxna.Bristen på teckenspråkslärare gör attdet känns angeläget att i största möjliga mån finnasamordningsmöjligheter mellan utbildningar somvänder sig till olika grupper. Det innebär att man, närdet gäller t.ex. utbildningar som vänder sig till barneller syskon till döva och hörselskadade föräldrar, imöjligaste mån skall försöka samverka i utbildningenför föräldrar kring resurser i form av kompetens,material och personal.Fru talman! Det skall bli intressant att följa ut-vecklingen av denna nya utbildningsform, speciellt dåjag är övertygad om att det finns mycket kunskaper,idéer och entusiasm ute i landet. Därmed vill jagockså yrka bifall till utskottets hemställan i betänkan-det i dess helhet.Anf. 76 () replik:Fru talman! Vi fick inget svar på hur man skall gö-ra med barn till döva föräldrar. Om man nu ser teck-enspråket som ett eget språk, och den statusen har detfått en gång, varför anser man då inte att barnen tilldöva föräldrar skall få teckenspråk somhemspråksundervisning i skolan? Jag kan inte förståvarför man inte svarar på reservationen. Om man nuser teckenspråket som ett språk kan jag inte förståvarför undervisningen inte kan bedrivas somhemspråk i skolan.Jag vet också att det är svårt att få teckenspråkslä-rare. Men om man skall få fram teckenspråkslärare iframtiden, måste man ta till vara de kunskaper somfinns hos de här barnen. Jag själv kan inte kom-ma in på en utbildning för att bli teckenspråkslärare,därför att jag har för svagt teckenspråk. Det beror påatt jag aldrig har fått någon undervisning och aldrignågon hjälp att få teckenspråket som ett riktigt språk.De kunskaper som jag har är bara de som jag fick frånmina föräldrar när jag växte upp. Det finns mångabrister i mitt teckenspråk som gör att det inte är möj-ligt att få ett arbete eller komma in på en utbildning.Jag skulle i så fall vara tvungen att träna mycket mer.Jag vill ha ett svar på varför man inte kan se attdetta är ett eget språk som man skall kunna få lära sigi skolan.Anf. 77 () re-plik:Fru talman! Jag ställer mig i princip positiv till detsom tar upp. Barn till döva och hörsel-skadade har behov av att utveckla sitt teckenspråk. Idagsläget tror jag att vi gagnar frågan bäst genom attsatsa på att få fram fler teckenspråkslärare och utveck-la metodik, pedagogiska modeller och hjälpmedel.För barn till döva och hörselskadade finns oftabehov av stöd i två språk.