prot · GL0917 · 1997-10-22 00:00:00 — Förutsättningarna för en generös flyk-tingpolitik ökar om alla länder ställer upp och delarbördorna.Protokollet om asyl för medborgare i EU:s med-lemsstater är ett exempel på en dålig kompromiss somi onödan väcker ilska och irritation. Den nya artikelnsnävar in möjligheterna att ge asyl för medborgarefrån en annan medlemsstat. Såvitt jag förstår var detett spanskt krav med tydlig adressat . Å enasidan stadgas att artikeln inte upphäver skyldigheternavisavi . Å andra sidan ställerartikeln stränga krav på när en asylansökan får be-handlas. har förklarat att man avser att göraen individuell prövning av varje asylansökan från enmedborgare i en annan medlemsstat. Jag utgår från attSverige - med stöd av - görlikadant. Det vore bra om utrikesministern , här och , deklarerade att så blir fallet, för an-nars kommer denna fråga att bli en följetong fram-över.Fru talman! EU blir ingen försvarsunion genomfördraget. De som ivrat för en fullständig samman-smältning av EU och Västeuropeiska unionen högg isten. Det är egentligen inte så konstigt, eftersom fyraländer är militärt alliansfria. Dessutom står Natomed-lemmen utanför Västeuropeiska unionen,och värnar starkt om den atlantiskalänken.Det är tillfredsställande att regeringskonferensenkunde finna en formel för samarbete mellan EU ochVästeuropeiska unionen som innebär samarbete vidfredsfrämjande insatser utan att organisationerna slåssamman och där militärt alliansfria länder och Na-toländer kan samarbeta med respekt för ländernasolika säkerhetspolitiska vägval.EU:s andra pelare, den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken, kommer också att varaett område där EU:s medlemsländer bedriver ett rentmellanstatligt samarbete. Jag tycker att kompromissenom vetorätten inom den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken är välbalanserad, om än snårig.Vetorätten kvarstår oförändrad i alla militära ellerförsvarsmässiga frågor. Gemensamma strategier antasmed enhällighet. Inom ramen för dessa strategier kandessutom varje medlemsland i enskilda sakfrågor,med hänvisning till "viktiga och uttalade skäl som rörnationell politik", förhindra att beslut fattas. Vetorät-ten behålls således inom EU:s andra pelare, den ge-mensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Vi i tycker att det är bra att antaletbeslutsprocedurer minskas i . Ensådan förändring leder med nödvändighet till att par-lamentet på några områden stärker sin ställning. Mendetta sker, med något undantag, enbart inom den delsom brukar benämnas första pelaren, den överstatligadelen av samarbetet. Det sker på områden där Center-partiet har föreslagit ett förstärkt beslutsfattande inomEU, såsom på miljöområdet samt på socialpolitikens,den sociala trygghetens och jämställdhetens område. Iövrigt gäller det bl.a. öppenheten inom ,motverkande av bedrägerier, samarbete mellantullmyndigheter - dock utan att det berör nationelllagstiftning - det gemensamma biståndet och trans-portfrågorna. Det förefaller fullt rimligt att Europapar-lamentet på dessa områden delar beslutsfattandet medregeringarna.Fru talman! är ett parti med vana avkonstruktivt ansvarstagande och med en insikt om attkompromisser är nödvändiga. Vi känner igen en rim-lig kompromiss när vi ser den!Det är på detta sätt Amsterdamfördraget måstebetraktas. 15 regeringar måste enas om något somman bedömer att alla 15 parlamenten också kan ac-ceptera. Vi kan inte kritisera förhandlare föratt inte ha lyft centerförslag som avslagits redan iriksdagen. Ett sådant exempel är vårt förslag om attinföra en utträdesparagraf i , vilket enklar majoritet i röstade ned och ingen annanregering lyfte. Därmed föll denna fråga.Jag vill avslutningsvis erinra om att regeringsför-handlingarna inte startade från noll. En bedömning avresultatet måste utgå från de förutsättningar som gäl-ler - nämligen de befintliga fördragen, framför alltMaastrichtfördraget och Romfördraget.Innebär Amsterdamfördraget en förbättring, enförsämring eller ingen förändring alls jämfört medtidigare? Tendensen är viktig. Min bedömning är attdet handlar om följande: flera viktiga steg i rätt rikt-ning, på några områden på stället marsch samt ingastora bakslag.Ett klart hyfsat facit av en tuff förhandling!Anf. 4 ():Fru talman! Vi i är, som många vet,mycket positiva till att är med i Europeiskaunionen och till att vi som medlemmar påverkar Eu-ropas framtid. Vi menar att den centrala tanken är hurfred, frihet, demokrati och säkerhet kan garanteras föralla invånare. Medlemskapet i EU ger ossstörre möjligheter att medverka till detta.Medlemskapet ger, enligt vår mening, också störremöjligheter att lösa problem i och att skapaen bättre framtid för hushållen här hemma. Det inne-bär inte att vi tror att EU skall lösa problem.Dessa måste vi själva klara av, men medlemskapet geross bättre förutsättningar. Det innebär inte heller att viokritiskt gillar allting som beslutas i EU-sammanhang.Där finns det förvisso mycket som vi skulle vilja sevar annorlunda. Det gäller också Amsterdamfördra-get, ämnet för dagens debatt.I det stora hela bedömer vi att fördraget för Euro-pas utveckling framåt, men det är en besvikelse att detgår så långsamt och trögt.Regeringskonferensen hade tre huvuduppgifter: attse över maktfördelningen, dvs. förbereda för flermedlemmar genom östutvidgningen, att göra besluts-fattandet mer effektivt och att föra EU närmare med-borgarna, dvs. skapa ett medborgarnas i ställetför ett institutionernas Europa.Det centrala är enligt min uppfattning att EUverkligen effektivt visar att samarbetet kan användasför att lösa några av de problem medborgar-na möter i sin vardag. Fred och demokrati i ett enatEuropa är i den meningen helt centralt. För om vi intelyckas lösa detta kan vi tvista hur mycket som helstom skatter, arbetsrätt och vad det kan vara, och fram-tiden skulle ändå bli sämre. Det här med fred ochdemokrati upplevs inte alltid i som riktigtaktuellt eller viktigt, förmodligen därför att få lyck-ligtvis har erfarenhet av riktiga hot. Men när man välbörjar tänka efter tror jag alla inser att de flesta frågorbleknar vid en allvarlig utrikespolitisk kris. Därför äröstutvidgningen och arbetet för att säkerställa fredoch demokrati i ett enat den allra viktigasteuppgiften för EU enligt lyckades inte lösa denna sinhuvuduppgift, nämligen bestämma hur de egna be-slutsreglerna och de egna institutionerna skall föränd-ras för att skapa en effektiv och handlingskraftig uni-on när många fler medlemmar skall tas in. Resultatetblev en halvmesyr, att beslutsreglerna skall ses överigen när EU får fler än 20 medlemmar. Det är enbesvikelse.Utrikesministern sade att tidningsrapporteringenvar bingo för . Jag undrar vilka tidningar utri-kesministern har läst, för det stämmer inte riktigt medmin upplevelse av rapporteringen här.Följden av att man har misslyckats med huvud-uppgiften är att kommissionen har föreslagit att ut-vidgningsförhandlingarna startas med bara fem ländersamt som har ett gammalt löfte. Det är en storframgång att ett baltiskt land - - har kommitmed i kommissionens förslag till en första förhand-lingsomgång, men anser att det är mycketviktigt med en gemensam förhandlingsstart för allaansökarländer, utom . Det innebär natur-ligtvis inte att alla länder måste bli medlemmar sam-tidigt, eftersom förhandlingarna kan och kommer attske i olika takt och med olika långa övergångstideroch liknande. Men vi anser att det är en väldigt viktigsporre för länderna att skynda på och befästa sin egenpolitiska, demokratiska och ekonomiska utveckling.Det bör t.ex. vara möjligt för ett land som utvecklassnabbare att förhandla klart trots en kanskenågot svagare utgångsposition. Det borde vara fulltmöjligt att genomföra en formellt gemensam förhand-lingsstart med vissa länder i praktiken på något somkan kallas för sparlåga. Att redan från början uteslutaLettland och , som Moderata samlingspartietsledare numera förordar, anser jag vara mycket olyck-ligt gentemot . Jag måste fråga : Hur kan ni försvara detta ställningstagande? Vadsäger ni när nu träffar letter och litauer? Jag skallerkänna att jag tyckte mig uppleva en viss reträtt iLars anförande, och det vore i så fall väl-kommet.Fru talman! Några av resultaten från regeringskon-ferensen är för visso positiva. Det gäller den ökadeöppenheten i beslutsfattande och redovisning av be-slut, det gäller en del sociala frågor, polissamarbeteoch utrikespolitiken. att EU får ökade möjligheter att engagera sig ihumanitära uppgifter, i fredsbevarande uppgifter, ioperativa insatser i samband med krishantering ochfredsfrämjande. På EU-språk är detta sådant somkallas för Petersbergsuppgifter.Jag måste dock erkänna en viss besvikelse även idiskussionen om insatserna för bekämpningen av dengränsöverskridande brottsligheten. Vi vet alla attbovarna är internationella, bovarna samarbetaröver gränserna. För att effektivt kunna bekämpa dengränsöverskridande brottsligheten borde enligt Folk-partiets uppfattning även polissamarbetet blir meragränsöverskridande. Vi ser hellre danska poliser ändanska bovar i . Jag tror att det är en allmänuppfattning. Vi anser dock inte att det hittillsvarandemellanstatliga polissamarbetet är tillräcklig effektivt.Fru talman! Den har hävdat attinförandet av ett sysselsättningskapitel i Amsterdam-fördraget är en stor framgång. Jag menar att det är ettuttryck för ett otrevligt dubbelspel. Först och främstger paragrafer inga nya jobb. Däremot kan paragraferge ett intryck av att det är EU som skall lösa syssel-sättningsproblemet, trots att det mycket tydligt står attansvaret för genomförandet är medlemsländernas. Omregeringen fortsätter att ge intryck av att EU nu tarkrafttag mot arbetslösheten riskerar det - när effek-terna tyvärr uteblir - att skapa besvikelse och befästaen negativ folkopinion till EU. Det andra inslaget iregeringens dubbelspel är att man i , ifördragstexten, har godkänt åtgärder som man hemmai motarbetar. Jag tänker t.ex. på lägre skatt påarbete och åtgärder för att skapa en mer flexibel ar-betsmarknad. Det nya sysselsättningsavsnittet innehål-ler mycket tydliga förord för just sådana åtgärder.Men när sådana förslag läggs fram här hemma av t.ex.Folkpartiet säger regeringen nej. Jag vill fråga utri-kesministern om hon tror att sådant dubbelspel är bra.Vad är det för fel på att driva samma linje i Brysselsom i ?Jag måste också erkänna en besvikelse över att re-geringen inte drivit frågan om en europeisk koldiox-idskatt. Det är naturligtvis inte säkert att det skulle hagått att nå framgång, men gränsöverskridande mil-jöproblem tillhör de områden där EU skulle kunnavara ett mycket effektivt instrument. Regeringen hartill besvikelse valt att inte ens försöka.Jag beklagar verkligen det.I en regeringskonferens måste varje regering haväldigt klart för sig vilka frågor man skall driva hårtoch vilka man kanske tvingas avståfrån att driva. Vad är viktigt och vad är något mindreviktigt? Jag tror att den inte riktigthar gjort detta klart för sig. Jag menar att det skullevara en fördel om regeringen, precis som vi liberalerhar gjort i EU-sammanhang, bestämde sig för någraprinciper för vilken sorts frågor man skall driva föravgörande i EU-samarbetet, för beslut på EU-nivåoch vad EU inte skall lägga sig i. Vi kallar det förkompetenskatalog - ett krångligt och svårbegripligtord, om ni kan hitta på något bättre, så gärna det. Medhjälp av en sådan princip kan man faktiskt tillämpaden närhetsprincip som inte alltid är så lätt annars attförklara, nämligen att lägga beslutsmakten på rättställe. Ett problem som är gränsöverskridande ochviktigt bör EU ha kompetens att besluta om. Om pro-blemet är gränsöverskridande men ganska oviktigtkan man tills vidare lägga det åt sidan. Om problemetär viktigt men inte gränsöverskridande bör man be-stämma sig för att EU där skall hålla fingrarna borta.Då bör beslutet tas i nationen, i riksdag, iregionen eller rent av hemma vid köksbordet utanpolitisk medverkan alls. Regeringen landar alltför oftapå att allt som vi svenskar tycker är viktigt måste varalika för hela och beslutas på EU-nivå. Ta ensådan sak som föräldraförsäkringen. Jag tycker det ärmycket viktigt, och jag är säker på att utrikesministerntycker att det är mycket viktigt. Men frågan är integränsöverskridande, och därför bör beslutet enligt minmening enligt närhetsprincipen fattas i de olika med-lemsländerna. Jag vill inte att andra länder kommeroch dikterar för oss i olika saker som berörproblem som inte gränsöverskridande. Då måste viockså inse att andra länder kanske inte vill ha sammalösningar som vi.Fru talman! : Regeringens agerande iEMU-frågan är det mest sorgliga kapitlet av alla.Detta är ledarskapets lågvattenmärke i . Attsäga nej till deltagande med motiveringen att SIFO-siffrorna är negativa utan att göra minsta lilla an-strängning för att påverka dessa siffror är så dåligtledarskap att man nästan skäms för att vara svensk.När sedan statsministern i intervjuer åberopar heltandra invändningar, som risk för gemensam finans-politik, utan att heller då göra minsta ansträngning föratt bemöta en felaktig argumentation blir det inte barauselt ledarskap utan också dubbelspel. Dubbelspelblir inte bättre av att det sker på hög nivå.Jag vill avsluta med att fråga utrikesministern: hon för sina europeiska kolleger att Sverigeär så passivt och inte ens vill försöka påverka opinio-nen i detta för enande så centrala projekt?Hur förklarar - försvarar kanske - hon att den svens-ka regeringen ger ett budskap hemma och ett annat iBryssel? Och hur vill hon förklara för svenska folketatt hon ger upp svenskt inflytande över östutvidgning-en, över brottsbekämpningen, över miljöpolitikenbara därför att regeringen av feghet inte vågar taställning i EMU-frågan?Anf. 5 ():Fru talman! Det sista som sade varintressant. Hon talade om det dubbelspel som finns,vad som å ena sidan sägs på den nationella arenan ochvad som å andra sidan sägs på den internationellaarenan. Hela EU-problematiken är ett bra exempel påhur detta låter sig göras, dels därför att man inte be-höver ta ansvar för de beslut som fattas bakom låstadörrar, dels därför att man alltid vid presskonferenserkan säga: Vi vann. Vi fick igenom våra krav.Om man lyssnar på ett antal presskonferenser eftersammanträden eller fördragsundertecknanden somolika representanter från olika länder håller förvånasman över att alla har vunnit. Det är ingen som har fåttstryka på foten, utan alla har inhöstat stora segrar.Man kan fråga sig om de har varit på samma ställe,men det har de ju antagligen. Detta dubbelspel är välingenting nytt i det här sammanhanget.Lena ställde ett antal frågor i redo-görelsen. Debattekniken att utmåla oss som motsätteross saker och ting som allmänt gnälliga är litet trist,tycker jag. frågar: Varför vill nisäga nej till förbättringar av EU? Det är klart att viinte säger nej till förbättringar, men vi säger nej tillförsämringar. Det man måste göra är att man måsteföra en saklig diskussion om huruvida det är fråga omförbättringar eller försämringar. På de områden somutrikesministern tar upp - sysselsättningen, miljöom-rådet, öppenheten och jämställdheten - är det inte allsså självklart att detta går att beskriva i termer av för-bättringar, om man granskar fördraget noggrant ochgår till bl.a. traktatstexterna.Jag vill ta upp några exempel. Det första gällersysselsättningen som väl är den fråga som engageraross mest och som engagerar flest medborgare i deneuropeiska unionen. Den är central för att vi skallkomma till rätta med en väldigt massa problem. Detsägs här att införandet av sysselsättningen i traktateninnebär att man har flyttat fram positionerna och attdet nu verkligen skall bli någonting av. Det sägs ock-så vara en stor framgång.I artikel 125 - som det heter enligt det nya fördra-get, tidigare hette artikeln 109 n - står det: Gemen-skapen skall arbeta för att utveckla en samordnadsysselsättningsstrategi och särskilt för att främja enkvalificerad, utbildad och anpassningsbar arbetskraftoch en arbetsmarknad som är mottaglig för ekono-miska förändringar. Detta skall utvecklas i syfte attuppnå de mål som finns i en annan artikel, artikel 2,där det står: Uppgiften är att upprätta en gemensammarknad och en ekonomisk och monetär union ochgenom att fullfölja en gemensam politik. Enligt artik-larna 3 och 4 skall man uppnå en bra ekonomisk poli-tik och förhoppningsvis en god sysselsättning.I artikel 4 punkt 2 sägs det att målet är att paral-lellt och i enlighet med fördraget och tidsplanen skallverksamheten omfatta en oåterkallelig låsning avväxelkurserna som skall leda till att en gemensamvaluta, ecun, införs och till att en gemensam penning-och valutapolitik fastställs och bedrivs; denna politikskall ha som huvudmål att upprätta prisstabilitet.Detta är målet för denna sysselsättningsparagraf.Målet är alltså inte att få ned arbetslösheten, utanmålet är att utveckla den ekonomiska och monetäraunionen som har som målsättning att verka för enekonomisk politik som har som mål att upprätta pris-stabilitet.Man måste ta detta i flera steg om man skall förståden reella innebörden av dessa traktat och paragrafer.Det går inte bara att läsa på en sida. Man får gå tillflera sidor, och man måste rota i texterna. Det är ettstort jobb och ett stort upplysningsarbete, där rege-ringen har ett stort ansvar som den dessutom inte tar,men det skall jag återkomma till senare.Målet är alltså inte att få ned arbetslösheten, utanmålet är att utveckla EMU med alla dess mekanismersom skall leda till prisstabilitet. Vi vet ju att detta görman genom att försvaga fackföreningarnas inflytandeoch genom att införa s.k. flexibla arbetssrättsreglerosv. Det handlar om avreglering rakt upp och ned,och det har man också gjort inom EU under de häråren. Det är detta som har resulterat i de astronomiskaarbetslöshetssiffrorna på ca 18-20 miljoner arbetslösamänniskor. I ligger vi inte heller så dåligt tillnär det gäller arbetslösheten. Eller rättare sagt: Vi görju det. Läget är fruktansvärt och katastrofalt. Det ärjust denna ekonomiska politik som leder till just dettaresultat.Det talas också om att miljön nu äntligen har fåtten framträdande roll och om att miljögarantin harstärkts osv. Visst, det har kommit skrivningar om atthållbar utveckling skall vara vägledande etc. Det ärjättebra att dessa texter åtminstone finns på plats, menom man tittar på vad som står i paragraferna är dettainte en miljögaranti, utan det är en möjlighet för en-skilda länder att i vissa specifika fall söka dispensfrån de regler som gäller i vanliga fall. Detta kan mangöra om man kan påvisa att ett visst ämne - kanske ettkemiskt ämne, som ju är aktuellt - är farligt.Men det skall vara farligt för den egna befolkningen.Då kan man få dispens om man vill avvika från deregler som gäller i de andra länderna. Det skall dess-utom finnas en nationell bärighet i undantaget. Manskall också vetenskapligt kunna bevisa att det är pådetta vis. Det leder till att katastrofen, faran ellerolyckan måste ha inträffat. Annars kan man rimligeninte bevisa det vetenskapligt.Det innebär att det är en omvänd bevisbörda somgäller mot det som vi är vana vid och det innebär attallt prat om miljöfrågor, försiktighetsprinciper o.d. ärsom bortblåst. Sedan tillkommer precis som vanligtatt det kan aldrig medges några dispenser om detskulle innebära att de på något vis stör varornas friarörlighet eller den allmänna konkurrensen och denfria marknadens principer.Den miljögaranti som har funnits i Maastrichtför-draget har ju - och det vet säkert också - tillämpats väldigt sparsamt. Den nya garan-tin kommer väl att tillämpas ännu mera sparsamt. Attleva upp till de motiv och kriterier som krävs för skall få dispens lär inte vara lätt för någon.Så till frågan om öppenheten. Där säger också re-geringen och andra anhängare av denna traktat har haft stora framgångar. Det låter ungefär somatt den offentlighetsprincip som vi har i nukommer att införas i hela EU. Ja, det undrar jag verk-ligen. Och framför allt: Det finns ännu inte ett endakonkret exempel att peka på, . Detfinns en text som säger att öppenhet kanske inte är sådumt, men det finns naturligtvis ingenting infört efter-som det inte är någonting beslutat. Så om detta vet viingenting än så länge.Det vi vet med ganska stor bestämdhet efter alladiskussioner och reaktioner är att den rättighet som vihar i och som benämns meddelarfrihet lär intekomma in i denna traktat. Och vi vet att den öppenhetsom möjligen realiseras och blir verkligheti EU kommer att ligga långt ifrån den offentlighets-princip som vi har i med öppna diarieföringaroch liknande. Så det är inte sant att man har tagit storakliv och att det redan är på gång.Sedan har vi frågan om jämställdhet. Det är denenda fråga där jag tror att vi är överens om att har detgjorts ett framsteg. Här har det införts regler sominnebär att det är möjligt att ha en positiv särbehand-ling, precis så som vi redan har i . Det är braatt den uppfattningen och det mer civiliserade synsät-tet sprider sig också till andra länder. Jag hoppas attvi skall fortsätta att arbeta för en utveckling på det härområdet.Men sammantaget är det inte så mycket beväntmed dessa storstilade framgångar. Därför, , är vi kritiska.Det finns också många diskussioner om att det nuskall bli medborgarnas EU. Men jag tror inte att detfinns en enda rad i det här nya traktatet som visar påatt man förstärker medborgarnas inflytande i termerav att vi flyttar besluten närmare medborgarna ochmöjliggör en större delaktighet, dvs. att vi förstärkerde nationella parlamentens inflytande. Detta sker icke.Det som sker är att man förstärker överstatligheten.Man förstärker kommissionens roll och roll. Det blir alltså en ökad överstatlig-het på en mängd områden.Det gäller som får utökad med-beslutanderätt på 23 nya områden som t.ex. folkhälsa,statistik, yrkesutbildning, forskning, u-landsbiståndosv. Överstatligheten förstärks också genom attkommissionen och domstolen vidgar sina maktsfärer.Majoritetsbeslut i EU:s lagstiftande organ, minister-rådet, ökar. Allt detta ökande inflytande på andra hållinnebär ett minskat inflytande i denna församling ditdet svenska folket kan välja sina företrädare, ha insynoch kontroll och avsätta oss som inte gör det som visäger att vi skall göra. Det är ju detta som demokratiinnebär: Folket, det är vi.Så detta är inte något medborgarnas ellermedborgarnas EU, hur man än försöker få det attframstå som det. Jag tycker att detta behandlas medstörre respekt i andra länder. Det läggs ned mer energipå att faktiskt få en delaktighet i diskussionen och ibeslutsprocessen. Då tänker jag på , som jukommer att ha en folkomröstning om Amsterdamför-draget för att de, i likhet med oss i ,anser att det här är stora förändringar. Det finns en delförändringar som är bra, och de är ganska små. Mendet finns stora förändringar som inskränker beslutan-derätten i de nationella parlamenten.Det finns stora förändringar på områden som jaghar inte har hunnit gå in på här. Det handlar om för-svars-, utrikes- och säkerhetspolitiken. Visserligenblev det inte de långa stegen som om, det blev inte en gemensam försvars- ochutrikespolitik genast, men det ligger inte långt borta.Det framgår med all önskvärd tydlighet i dessa för-dragsskrivningar. sägs det klart utatt EU skall ha en gemensam utrikes- och försvars-politik. Det är inte en fråga om VEU, dvs. den militä-ra delen i EU, skall inkorporeras eller inte, utan det ärmera en fråga om när. Det handlar om tidpunkten. Detblir väl vid nästa fördragsändring. Väldigt många äröverens om att det ser ut på det sättet. Vapenexportenoch samarbetet inom EU:s medlemsländer skall ut-vecklas osv.En fråga som utrikesministern märkligt nog intehar tagit upp alls är införlivande iAmsterdamfördraget. Det är ju en mycket stor fråga.Den ställer dessutom frågan om den nordiska passu-nionen på sin spets. Där blir utgången av folkomröst-ningen i avgörande. Säger nej tillAmsterdamfördraget, säger man också nej till inför-livningen av Schengen i Amsterdamfördraget. Skulledå och säga ja, har vi alltså gränser iförhållande till , vad jag förstår.