prot · GL0930 · 1997-11-19 00:00:00 — Vi måste fak-tiskt handla i den här också, inte bara ägnaoss åt seminarieverksamhet och tycka att en del för-slag är intressanta. Handling , de arbetslösa väntar!Anf. 122 () replik:Fru talman! Ursäkta, , för attjag inte svarade på frågan om skattekvoten. Visst, deskatteförslag socialdemokratin presenterade före valetvar i storleksordningen 30 miljarder. Men vi uttaladeockså att vi ville ha ett öppet mandat för att genomfö-ra åtgärder om det skulle visa sig nödvändigt.Det var utomordentligt nödvändigt beroende på attvar tredje till var fjärde statlig krona faktiskt var lånadnär borgerligheten lämnade över. När budgetunder-skottet var som högst lånade 230 miljarderkronor. Att det då var nödvändigt att höja skatternamed är inte så underligt.Det märkliga och det fantastiska är att socialde-mokratin med mycket hjälp av har lyckats attvända utvecklingen så att vi nu ser en fallande i ställetför en stigande skattekvot. Det beror på att ärstabilt och tryggt för framtiden.Så till tjänstebeskattningen. Visst kan man görasom . Visst kan man åka till , se på ett försök som är intressant och sedansäga: löser vi hela den svenska sysselsättningengenom att ha lägre skattesatser på städjobben i hem-men. Och visst kan det vara en fråga som är med.Men är det inte mycket intressantare när också lyfter fram frågor som beskattningen avpersonal inom kollektivtrafiken, turistnäringen ochandra frågor där det kan finnas intresse av att diskute-ra skattefrågorna? Är det inte mycket intressantare omman kunde diskutera differentierad moms i stället föratt som huvudprofil göra ändringar i arbetsgivaravgif-terna?Vill man någonting för framtiden, MichaelStjernström, vill man påverka arbetsmarknaden lång-siktigt måste man också orka med att se den komp-lexitet som skattepolitiken har. Först då kan det blilångsiktigt bra och inte bara poppiga förslag.ArbetsmarknadsfrågorAnf. 123 PER ():Fru talman! Med rätta har dagens ekonomiskpoli-tiska debatt i hög grad kommit att kretsa kring arbets-lösheten - med rätta därför att arbetslösheten är ettmänskligt och socialt gissel, med rätta därför att ar-betslösheten undergräver våra möjligheter att byggaut välståndet, med rätta också därför att arbetslöshe-ten sakta men säkert underminerar förutsättningarnaför att satsa offentliga medel på det som den offentli-ga sektorn har som sin kärnuppgift.Jag vill gärna innan vi börjar tala arbetsmarknadägna någon liten minut åt detta senare spörsmål. Fåsaker gröper nämligen ur förutsättningarna för vården,omsorgen och skolan så till den grad som regeringensmisslyckande när det gäller att skapa nya jobb. Ing-enting, fru talman, ligger i närheten av att kunna kon-kurrera om att skapa nya resurser för de viktigasteområdena än en politik som gör att människor fårarbete.Många talare har tidigare understrukit regeringensmisslyckande, inte med att trixa till arbetsmarknads-statistiken - där är regeringen enastående - men välmed att ordna de nya jobben. Det manifesteras nu isysselsättningssiffror som väl ingen trodde att viskulle behöva uppleva i början av en högkonjunktur.När regeringen anser sig vara den regering somallra mest slår vakt om det som ligger människornanärmast, nämligen vården av sjuka och gamla, talarregeringen mot bättre vetande. Ingen tvivlar på attregeringen vill slå vakt om villkoren för gamla ochsjuka. Men man gör det inte när man för enpolitik som gör att människor inte får arbete.I ett tidigare replikskifte rök en freudiansk felsäg-ning genom salen från en socialdemokratisk talare,som talade om vad det kostade att ha människor iarbete. Sug på formuleringen: kostnaden för arbete.Arbete kostar inte. Arbete skapar välstånd. Arbetslös-het däremot kostar, och de som får betala är de somhar de minsta resurserna och som är allra mest utsatta.Fru talman! Det dystra facit av regeringens ar-betsmarknadspolitik de gångna tre åren är alltså attjobben nu är färre än tidigare - färre än för ett årsedan, färre än . Läggs dessutom de arbetslö-sa som av regeringen hänvisas till det s.k. kunskaps-lyftet till dem som redovisas som öppet arbetslösaeller arbetslösa i åtgärder är t.o.m. den samlade ar-betslösheten högre än sedan.Det är facit av en regering som lovadeatt sätta arbetslöshetsbekämpningen främst, som harhistoriska traditioner - det skall inte förnekas - närdet gäller att vilja slå vakt om jobben och sysselsätt-ningen.Det är facit av en regering som trodde sig kunnahalvera den öppna arbetslösheten, eller i varje fall fåned den till av sitt regerande.Ytterligare är alltså den verkliga arbets-lösheten högre än när man tog över regeringsansvaret.Domen över en sådan regeringspolitik måste, frutalman, bli hård, inte därför att det är roligt att utdömahårda domar, men väl därför att sant skall vara santför att skapa en utgångspunkt för en annan och bättrepolitik än den regeringen nu för. Allt detta som inträf-far i inträffar dessutom, fru talman, under enperiod då konjunkturen i hela är starkt på väguppåt. De jobb som alltid följer i en sådan konjunk-turuppgång dröjer emellertid längre i än iandra jämförbara länder. Och när de så småningomkommer - för trots socialdemokratisk politik måsteväl ändå högkonjunkturen skapa något litet nytt arbeteockså i vårt land - kommer de att bli färre än i deländer konkurrerar med. släparohjälpligt efter.Att det går så här illa förvånar nog egentligen ing-en som velat se vari problem egentligenligger. Enligt en offentliggjord rapport frånden europeiska unionen är t.ex. vårt land ett av de fåEU-länder som höjt skatten på arbete. Precis somflera talare tidigare påpekat : När arbetet blirdyrare blir det svårare att betala. När det blir svårareatt betala sjunker sysselsättningen. Så gör den alltså iSverige.Detta sker trots att, vilket är intressant att minnas,EU rekommenderade sina medlems-länder att ta beskattningen av arbete på allvar ochsänka skatten på arbete för att göra arbetet billigareoch arbetena flera.Den regering som så ofta talar om betydelsen avatt den europeiska unionen måste ta krafttag för job-ben har alltsedan denna rekommendation börjadelevereras till medlemsländerna sorgfälligt undvikit attgöra någonting åt den eller t.o.m. nonchalant avfärdatden, på temat att det där tänker inte bry sigom. Konsekvensen av detta betalar inte regeringen -den har fortfarande jobben kvar, åtminstone något år- utan alla de människor som, medan regeringenvägrar att lyssna på de EU-råd som den annars sägersig vilja ta till sig, går utan arbete. Skatterna har alltsåtillåtits motverka kampen för arbete åt alla.Detsamma gäller också överregleringen av ar-betsmarknaden. Av interna fackliga hänsyn vägrarsocialdemokraterna att bryta upp de arbetsrättsligaregler som inte minst för småföretag verkar som ettpraktiskt förbud mot nyanställningar.I ett replikskifte hävdades detatt de borgerliga partierna vill försämra arbetsrätten.Nej, alls inte. Vi måste ha en bättre arbetsrätt i vårtland, som gör att företag vågar ta nya medarbetareombord. Försämra arbetsrätten var vad socialdemo-kraterna gjorde . Som ett brev på pos-ten vek också sysselsättningen nedåt.Också på det här området, fru talman, har det varitentydigt vad den europeiska unionen tycker att manskall göra. Lika länge som den europeiska unionensagt att skatterna på arbete bör sänkas har man un-derstrukit behovet av en flexiblare arbetsmarknad,och har den svenska socialdemokratiskaregeringen sagt: Det tänker vi inte bry oss om.För socialdemokraterna har i stället arbetsmark-nadspolitiken i allmänhet och utbildningen i synnerhetupphöjts till ett slags räddningsplanka. På detta områ-de har - det skall gärna medges - regeringens krea-tivitet varit imponerande stor.Fru talman! Regeringens första villa i kampen förflera jobb är vägran att acceptera de drivkrafter somär nödvändiga för att jobben skall bli flera och intebara den statistiska arbetslösheten lägre. De lägreskatterna och den flexiblare arbetsmarknaden kaningen regering som på allvar är engagerad i de nyajobben blunda inför och nonchalera konsekvensernaav.Den första villan leder obönhörligen vidare tillden andra, nämligen den orimliga börda som arbets-marknadspolitiken haft att bära.Denna börda har dessutom blivit ännu tyngre till följdav det statistiska trixandet, tydligast manifesterat imålet att den öppna arbetslösheten, men bara den,skall halveras till . Bördan blir om möjligt ännutyngre genom att regeringen dessutom så uppenbartbedriver ren kvartalspolitik i fråga om arbetsmarknad-såtgärdernas inriktning.I vittnade, som harnämnts tidigare här i debatten, arbetsförmedlare omhur det känns att arbeta under sådana villkor:"Regeringens arbetslöshetsmål - år2000 - pressar nu arbetsförmedlare så hårt att de tartill yrkesinspektionen för att få en bättre arbetssitua-tion. Kravet på att ansa statistiken och föra över öppetarbetslösa till åtgärder stressar arbetsförmedlarna. Detycker att kvantitet ställs före kvalitet.- Vi lurar folk, säger , arbetsförmed-lare i . Vi pressar ut folk i vilka åtgärder somhelst för att leva upp till trycket från AMS och rege-ringen. ""- För att nå volymmålet satsar vi på de billigasteåtgärderna som arbetsplatsintroduktion - - - ocharbetslivsutveckling - - - fast vi vet att det i en be-gynnande konjunkturuppgång som vore mer rätt attge folk yrkesutbildningar, säger ochtillägger att risken är stor att just de billigaste åtgär-derna tränger undan riktiga jobb. ""- Vi känner en åtgärdströtthet, säger på arbetsförmedlingen i . Vi får beröm omvi uppfyller kvoten, men det är som om man glömtbort att meningen är att skaffa riktiga jobb. "Vi brukar i säga att en av de finastesvenska traditionerna är att vi har den mest lojalaämbetsmannakåren i världen. Jag tror att detta ärriktigt. Innan arbetsförmedlare säger detta till en storsvensk rikstidning har det gått långt. Då börjar frust-rationen från människor som de vet skulle kunna fåjobb men som inte får det till följd av de instruktionersom de arbetar under att krypa in på kroppen. Det ärinte deras fel att människor inte kan få arbete utan detberor på de instruktioner som de får från en regeringsom lägger en orimlig börda på deras skuldror.Vart AMS-politiken egentligen leder har letttill en pikant intern socialdemokratisk träta mellanMargareta och om de flaskhal-sar som redan är på väg att uppstå på arbetsmarkna-den. än någonsin i en konjunkturuppgångråder det nu brist på arbetskraft med rätt kompetens.Arbetsmarknadsministern undrar uppbragt i tidning-arna vad AMS egentligen sysslar med. skyller i sin tur på regeringen.Om det inte, fru talman, anses opassande att för enutanförstående lägga sig i detta interna samtal vill jagsäga att det ändå är ofrånkomligt att medge att BosseRingholm har rätt. AMS klarar alltså inte att förbere-da de arbetslösa för de jobb som ändå någon gångborde komma. Många är vi, inte minst i denna kam-mare, som har sagt det förr, men sägs det ocksåfrån . Skälet härtill är det som jag talade omtidigare, nämligen att arbetslöshetsstatistiken haransetts kräva någonting som inte står i överensstäm-melse med god inriktning av arbetet för mera jobb.Praktiskt har det problem som tar upptagit sig uttryck i att AMS haft order om att prioriteravolym före precision och kvalitet. På så sätt kan näm-ligen den öppna arbetslösheten ersättas med arbets-löshet med åtgärder. Regeringens ambitioner handlar,som jag nämnde tidigare, ju bara om delar av arbets-lösheten.Kritiken byggs nu upp mot trixandet. T.o.m. detregeringen närstående börjar se ljuset iänden av den analytiska tunneln när man på ledarsi-dan skriver:"Frågan är om regeringen just med sin målsätt-ning: halverad öppen arbetslöshet till år2000, har gått i sin egen fälla. Målet prioriterar inteökad sysselsättning, utan minskad öppen arbetslös-het. "säger vidare:"Därför måste arbetsmarknadspolitiken läggas omså att den snabbt får fram kvalificerade utbildningarsom bättre leder till nya jobb och en väl fungerandearbetsmarknad. "Precis så här är det, fru talman. Mängder medutbildningar har genomförts men inte till arbeten somfinns i denna världen. Utbildningar inom områdensom erfarenhetsmässigt är attraktiva vid konjunktur-uppgångar har AMS i realiteten förbjudits anordna.Risken med detta är, som så tidigare,att ekonomiska och arbetsmarknadsmässiga flaskhal-sar riskerar att bryta en konjunkturuppgång i förtid.Men det är också så att flashalsarna hotar den lö-nebildning som regeringen själv säger sig sätta allrafrämst i kampen mot arbetslösheten, naturligtvis nästefter AMS-politiken. Det riskerar att bli dubbelfel pådubbelfel när regeringen inte förmår att ge politikenen inriktning mot jobben snarare än mot frisering avarbetslöshetsstatistiken.Fru talman! Det är svårt att komma ifrån intrycketatt regeringen bl.a. mot den bakgrund som jag här harangivit har hamnat i en arbetsmarknadspolitik som ärrent destruktiv. Saken blir knappast bättre av att det ärjust denna politik som tydligen skall exporteras tillhugade spekulanter i den europeiska unionen. Måtte,säger vi som har följt regeringen här hemma, andraländer ta sig att granska vad socialdemokraterna iSverige i verkligheten åstadkommit!Om regeringen är intresserad av ett råd i fråga omdet europeiska förhållningssättet är det att prata mind-re och lyssna mer, för även om en stor del av Europahar likartade arbetslöshetsproblem finns det ändålärorika exempel att ta efter.Det skulle vara välgörande om . kom hem från toppmötet i Lux-emburg om sysselsättningen och meddelade att hanhade lärt sig någonting nytt snarare än att, som nume-ra förefaller vara gängse regeringsjargong, ropa"bingo för " oavsett vad som faktiskt hänt.Fru talman! En politik för fler jobb kräver ensatsning på fler och växande företag. Arbetslöshetensom samhällsproblem måste avvecklas. Det kräver enhalv miljon nya jobb i privata företag. Det är en ut-maning väl i klass med vad vårt land stod inför viddet . Lägre skatter på arbete och enorganisation på arbetsmarknaden som gör att företagvågar anställa fler medarbetare är grundbulten i enpolitik för jobb och välstånd.Men det behövs också en arbetsmarknadspolitiksom hjälper den enskilde till de jobb som företagenerbjuder. Jag sade tidigare att arbetsmarknadspoliti-ken också i den trängre meningen, vad vi åstad-kommit för att hjälpa människor till jobb under desenaste åren, varit ett i praktiken herostratiskt miss-lyckande. Kvartalspolitiken har upphöjts till högstadogm. Vi som haft det tvivelaktiga nöjet att hanteraregeringens förslag i arbetsmarknadsut-skott har tappat räkningen på hur rege-ringen har känt sig föranlåten att rätta sig själv.När vi nu går mot finalen av denna fyraåriga man-datperiod börjar tiden komma att också analysera vadregeringen åstadkommit med ungdomsintroduktioner,API, hundradagarslöften, datortek, ALU, utbild-ningsvikariat, , RAS m.m. - allt det somsinglat ned över som den nya, dynamiskaarbetsmarknadspolitiken.Facit, fru talman, är att nästan ingenting av det re-geringen hoppats, trott och lovat utifrån alla de sing-lande höstlöv av nya arbetsmarknadsinitiativ har kun-nat fullföljas ens i närheten av regeringens egna am-bitioner. Det enda som verkligen överträffar vad re-geringen själv har trott är precis det som arbetsför-medlarna i sade: Det blev ALU för hela slanten!Det skulle bli 10 000 platser, men det blev 50 000.Det är precis den åtgärd som till Arbets-marknadsdepartementet redovisas få de allra värstakonsekvenserna vad gäller undanträngning av riktigaarbeten.Så ser facit ut, fru talman. Det är ett trist och trå-kigt facit, därför att det i grund och botten innebär attmänniskor som skulle ha kunnat arbeta inte får chan-sen att göra det. Och när människor inte får arbetamår de dåligt. välstånd urgröps, och förut-sättningarna för att över statliga och kommunala bud-getar hjälpa dem som skulle behöva vår hjälp blirsämre än de annars skulle ha varit.Anf. 124 ():Fru talman! Det har talats mycket om ekonomi . Vi behöver spara och använda statens knappabudgetmedel bättre. Framför allt behöver vi få entillväxt och ökade inkomster, om de högtidliga målsom både och regeringen har, nämligen attkunna satsa på skola, utbildning, vård och omsorgskall kunna förverkligas. Då behövs det, fru talman,fler nya och riktiga jobb.Grunden är alltså ett arbete med ett mervärde - detmå vara produktion, tjänster, service eller så långtsyftande verksamheter som kvalificerad forskningeller teknisk och medicinsk utveckling. Vi lever i entid som allmänt betecknas som massarbetslöshetenstid, då sysselsättningen är den lägsta sedan 1970-talet.Sysselsättningen har också minskat . Ioktober var enligt SCB:s arbetskraftsundersökning64 000 färre sysselsatta än i oktober 1994.Fjärran ekar det socialdemokratiska vallöftet omatt arbetslösheten efter regerings-skiftet skulle vara lägre än . har det löftetomvandlats till att regeringen skall halvera den öppnaarbetslösheten till hälften, för säkerhets skull med godmarginal bortom nästa års val. Men inte ens i rege-ringens egna skrivningar tror man längre på den möj-ligheten.Ändå är det så, fru talman, att om vi inte kommertill rätta med arbetslösheten och dess problem, såriskerar vi att för mycket fastna i enond cirkel av permanent hög arbetslöshet och en för-sämrad samhällsekonomi.Regeringen har ju litet vanvördigt blivit kallad förarbetslöshetsregering, därför att man i en god kon-junktur inte har förbättrat sysselsättningsläget. Förvarje nytt prognostillfälle har läget påarbetsmarknaden varit dåligt. Den tidpunkt då arbets-lösheten förväntats sjunka har kommit allt senare.Nu säger kanske vän av ordning att den öppna ar-betslösheten ju minskar. Det stämmer, och jag tyckeratt det är bra, ja rent av glädjande. Men ett viktigtobservandum är att detta har åstadkommits genomåtgärder som syftar till att minska utbudet av arbets-kraft. Jag tänker främst på olika slags avgångsersätt-ningar, generationsväxlingar m.m. Men jag tänkerockså på luftiga förslag om att arbetstidsförkortningskall genomföras och att alltfler skallförtidspensioneras. Detta är en ond spiral som ledertill att allt färre skall försörja alltfler.I är vi av den uppfattningen att ar-betsmarknadspolitiken måste läggas om så att flerjobb skapas genom företagande. Det kan ske bl.a.genom att stimulera en sänkning av arbetsgivaravgif-terna. För tjänstesektorn föreslår vi sänkt tjänste-moms. Det är något som även EU är inne på, och somman inom socialdemokratin nu i dessa yttersta tiderhar upptäckt med intresse.Det är viktigt att sätta kampen för fler jobb överstpå dagordningen, liksom kraven på en bra skola ochgod vård och omsorg. Vill vi satsa på en politik förfler jobb är det i grunden den enda riktigt stabilavägen för att få rätsida på problem medekonomin och sysselsättningen. Regeringens ensidigatal om att ha bekämpandet av den öppna arbetslöshe-ten som mål i stället för skapandet av många nya jobbgör att man lätt försöker lösa problemen genom attgömma undan alltfler utanför arbetsmarknaden eller iåtgärder av olika slag.Jag skulle vilja ställa en fråga till arbetsmark-nadsministern, som hedrar kammaren med sin närvarooch som skall debattera med oss . Kunskapslyf-tet har i sig värdefulla inslag och omfattar nu tiotusen-tals människor. Vilka är regeringens planer för hurdessa människor skall komma i fråga för jobb när degått igenom sin kurs eller varit med om "lyftet". Enannan fråga gäller de många deltidsarbetslösa, som nuökar i antal. Ur jämställdhetssynpunkt känns det tungtatt den gruppen som regel innehåller den kvinnligaarbetskraften.I mångt och mycket beror allt detta på att man isocialdemokratisk politik sätter för stor tilltro till attstatliga system och regleringar skall lösa problemenpå arbetsmarknaden. Budgetpropositionen ger inteheller några förhoppningar om att någon förbättringskall ske. De konkreta förslagen om hur arbetslöshe-ten skall bekämpas saknas i hög grad, och det finnsinte mycket av nya, skarpa förslag.Inom arbetsmarknadspolitiken råder nu något somjag brukar kalla för åtgärdsfrossa. Det innebär att detfinns en hel arsenal av åtgärder som den enskilde kansnurra runt i . Från Arbets-marknadsdepartementet har man meddelat att åtgär-derna skall bli färre. Man samordnar, som det såvackert heter. Vid gårdagens utskottssammanträdekunde vi dock räkna ut att det fortfarande finns åt-minstone ett tjugotal åtgärder. Det är rekryteringsstöd,arbetsmarknadsutbildning, generationsväxling, bered-skapsarbete, nya kommunala åtgärder för ungdomar,utvecklingsgarantier, för att inte tala om de mångaförkortningarna: ALU, API, APU, OTA, AMU, OSAoch vad det kan vara.De många åtgärderna gör att inte bara arbetssö-kande, arbetsgivare och fack känner sig villrådiga, föratt inte säga förvirrade. Också många handläggare påarbetsförmedlingarna talar om svårigheterna somligger i mängden av åtgärder. Det nyaste tillskottet attpendla mellan olika kommunala och statliga instanserleder till ett besvärligt tuvhoppande. Att saxa mellankommun och stat - där, 12 månader pånästa instans, tillbaka till 3 nya månader, etc. - göråtgärderna och ansvaret otydligt. Det kan lätt leda tillett dåligt resultat.Inför den här mängden av åtgärder påminns jagom min barndoms åsyn av en tung trettiotalsjärntrak-tor som hade fullt schå att förflytta sig framåt, ochsom knappast var förmögen att dra en enda litenplogbill efter sig.Arbetsmarknadspolitiken har blivit för tung. Denoperativa insatsen blir svag. Från sida harvi sagt att ett antal åtgärder visserligen är nödvändigaoch viktiga men att inriktningen måste vara att deskall leda fram till rejäla chanser att få ett nytt riktigtjobb. Då måste det också finnas utrymme för att skapaen sådan arbetsmarknad att det både är tilltalade attetablera sig som t.ex. småföretagare och att låta sittlilla företag växa. Det går då inte att laborera medåterställare, fördubblade sjuklöneperioder eller hug-skottet om förtida momsinbetalning. Tala om högatrösklar för människor som funderar på att starta eget!Fru talman! linje är alltså att arbets-lösheten bäst, snabbast och sundast bekämpas genomatt det blir fler nya riktiga jobb. Det kräver i sin tur enmindre administration och därmed en lägre kostnadför . Det leder till att vi får flerskattebetalare och färre bidragstagare. Inriktningenmåste tydligt ligga på den potentiella arbetsmarkna-den såsom tjänste- och servicesektorn. Men ocksåregelverket i arbetsrätten behöver ses över. Till denfrågan återkommer vi när vi skall diskutera arbets-marknadspolitikens detaljer.Det är viktigt att ha en principiell hållning till så-dana frågor eftersom det är så avgörande för om detblir nya jobb eller inte. Vad vi behöver komma ifrånär det som har blivit något av en s.k. statistikpolitikoch att komma till rätta med det allvarliga att syssel-sättningen står stilla eller rentav sjunker. Det som ärtragiskt med färre sysselsatta och alltför många arbets-lösa är de långtidsarbetslösa, som för övrigt är dub-belt så många som regeringen i en del prognoser harberäknat, och att de har svårigheter att komma tillba-ka till reguljärt arbete. En hel del, fru talman, kommeraldrig tillbaka, eftersom de råkar ut för någonting somskulle kunna kallas för social deformering.Det värsta är att många - med eller utan arbete -nu börjar acceptera en hög arbetslöshet. Det anförsofta att jobben är slut och att arbetslöshet skulle beropå arbetsbrist. Jag har också i dennakammare påpekat att det egentligen är andra brister.Det är brist på lönsamhet i företagen, det är brist påpengar i offentliga kassor, och det är brist på vårförmåga att organisera arbetslivet. Det är de bristernavi bör angripa. Många arbetsuppgifter ligger ochväntar.I nästan desperation förs nu fram förslag om kor-tare arbetstid, sabbatsår med a-kassa, generationsväx-ling eller andra former av betald ledighet i tron attdetta löser arbetslöshetens problem. Med en sådaninställning angriper man bara det akuta medan ingen-ting görs åt de grundläggande problemen. Antaletsysselsatta är för lågt.