prot · GK0989 · 1997-04-15 00:00:00 — Jag såg också en tidningsintervjumed ordföranden i ert partidistrikt i , somkallade de förslag ni har för stolpskott utan verklig-hetsförankring. Kommunalrådet i , som nusitter med neddragningar, säger i sammaintervju: "Det är oerhört viktigt att vårpropositioneninte bara handlar om arbetsmarknadspolitik. Hittillshar vi över huvud taget inte haft någon offensiv nä-ringspolitik. "Men han och alla andra får vänta förgäves. Ingen-ting sker med sjuklöneperioden. Ingenting sker medde orimliga momsreglerna. Ingenting - nästan - skermed arbetsgivaravgifterna. Den lilla sänkning ni görär bara att ta tillbaka en liten, liten del av den höjningni genomförde i början av mandatperioden. Ingentingsker med arbetsrätten. Nästan ingenting sker meddubbelbeskattningen av investeringar.Ingenting sker med lönebildningen. Den skulle juvara löst , men det visar sig nu vara ettaprilskämt. skall en ny utredning tillsättas. Man häpnar.Ingenting sker med tjänstesektorn. Om viktiga utredning om hushållssektorn får vibara veta att den remissbehandlas.Ni justerar beskattningen av s.k. fåmansbolag. Detär utmärkt, men tyvärr en mycket liten droppe i ettmycket stort hav.Det här är min huvudinvändning: Var är till-växtåtgärderna? Vi kan väl inte pensionera oss urkrisen?Jag åker omkring i och säger att vi intebehöver fler skatter utan fler skattebetalare. Det är såvi får resurser till vård och skola. Då nickar männi-skor instämmande. Men er politik går ut på att få ännufärre skattebetalare än vi redan har i massarbetslöshe-tens . Äldre i arbetslivet skall få känna att deär oönskade därför att de tar upp en plats som enyngre skulle ha. I tabellerna ser man tydligt hur deresultat i fråga om minskad arbetslöshet som ni till-skriver er helt enkelt beror på att färre skall bry sigom att söka arbete. Kampen mot arbetslösheten harblivit en kamp mot arbetskraften.En nyckelfråga är då naturligtvis: Hur trovärdig ärden siffra ni anger i en tabell om öppen arbets-löshet ? Svaret är: tyvärr inte särskilt trovär-dig.För så här är det: är det 1997, och är arbets-lösheten högre än vad ni spådde för två årsedan. Det motsvarar nästan 100 000 människor. Nupåstår ni att arbetslösheten om skall vara2 % lägre än vad förutspår. Slut-satsen av den prognos , som då varstatssekreterare i finansen, skrev in i vårpropositionenför är väl inte att den killen brukar ligga2 % för högt. är han chef för ,men det är just det ni säger. Skulle det inträffa attSvante den här gången har rätt faller inte baraert arbetslöshetsmål utan också målet om budgetöver-skottet.Det är naturligtvis positivt att statsfinanserna är påväg att komma i balans. Att vi skulle beta av budge-tunderskottet när den akuta konjunkturkrisen var övervar nödvändigt, och så skulle naturligtvis ha skettockså med en borgerlig regering. Men för att ni också skall kunna visa upp detdär åtråvärda överskottet, som ni tror att ni behöverför att vinna valet , har ni tagit till en metod somjag tycker är tveksam. Som påpekadebokför ni mina, och alla andras indivi-duella pensionsinbetalningar - dessa ägervi ju själva individuellt, och vi kan få veta på kronannär hur mycket vi har att fordra av staten - som lö-pande statsinkomster. Så gjordes inte i , men det hade ändrats tillmarsrapporten. Regeringen har samma bokföring.Nu råkar det vara så att inbetalningarna är så storaatt de nästan motsvarar det budgetöverskott som nianser uppstår budget. yttradesig om det här i en TV-kommentar - ipolemik mot mig - och gav då intrycket att det jaghade sagt på något sätt var fel. Därför skulle jag upp-skatta om finansministern kan bekräfta att det jag harsagt är rätt. Det står uttryckligen i propositionen, menalla har ju inte tillgång till den. Har jag rätt eller felnär jag säger att premiereserverna inräknas på budge-tens inkomstsida 1998?I försök att vinna poäng på denna vårbudget haren socialdemokrat kallat den för en vårdbudget. Medtanke på att ni lägger beslag på pensionsspararnaspengar och sätter sprätt på dem tycker jag att so-lochvårbudget ligger närmare till hands.Om regeringen hade varit handlingskraftig hadeden kunnat omprioritera inom de drygt 700 miljardersom redan finns innan det eventuella budgetöverskot-tet uppstår. Det går t.ex. att skära i företagssubventio-ner och få loss pengar till angelägnare ändamål. fortsätter att öka subventionerna. blir det ännumer pengar till jordbrukssubventioner och miljardertill genom en vettlös energipolitik. Där finnspengar att ta till vården.Några få omprioriteringar orkar faktiskt regering-en med. var inne på en. En annan ochnäraliggande är att man gör ytterligare nedskärningaroch försämringar i handikappreformen. Jag tycker attdet är fullkomligt häpnadsväckande att regeringen i ensituation då den skryter med budgetöverskott gårvidare med en besparing riktad mot några av de mestutsatta i vårt samhälle.Fru talman! har sagt att särskilt vi iFolkpartiet skulle vrida oss som maskar när vi settden fina vårbudget med dess satsning på vården somskulle presenteras.Om jag vrider mig efter att ha läst detta aktstyckeär det i förtvivlan över att inte mer händer för att dethär landet skall lyfta. Ni hade chansen i vårbudgeten,men ni tog den inte.(Applåder)Anf. 6 ():Fru talman! Jag vill i första hand vända mig till ersom lyssnar eller tittar på denna debatt och som villha ett arbete men som inte kan få det och säga: Bliinte bittra. Var inte tysta. Gör politikav era erfarenheter.Sverige är rikare än någonsin förut i histori-en. Men pengarna är orimligt fel fördelade. Kräv attmakten och rikedomen fördelas om så att hela folketkommer i arbete. 1990 var 600 000 fler i reguljärtarbete jämfört med . Det är möjligt att kommatillbaka till den nivån och överträffa den. Gå ut förstamaj och skriv på plakaten: Jobbet åter till 1990 årsnivå absolut !Jag kan också förstå er om ni tänker: Den här de-batten rör inte mig, den är för abstrakt.Ni har hört en finansminister som har sagtmånga bra saker. Det som han sade är till stora delarsådant som vi vänsterpartister har sagt ochsom han då kallade för populism och överbudspolitik.Ni har också hört en gnällig högeropposition utanalternativ och vars politik skulle ha lett till ännu störreklassklyftor. Men finansministern måste bli mer kon-kret. Hur är det, ? Har vi råd att arbeta,vilket hans en gång frå-gade, eller är kraven på låg inflation och överskott istatsbudgeten hinder för att vi skall kunna återvändatill den fulla sysselsättningen?Vi i säger att det är tvärtom. Medfull sysselsättning blir statsfinanserna ännu starkare.Men ett helt folk i arbete kan inte åstadkommas av sigsjälvt. Det krävs tre kraftfulla förändringar av detekonomiska systemet.För det första måste arbetstiderna fördelas jämna-re inom ramen för en totalt växande mängd arbete.Under fyra år har antalet arbetade timmar ökat såmycket att om det hade tagits ut genom fler människori arbete i stället för genom ökad genomsnittlig arbets-tid hade en kvarts miljon fler människor varit i arbetei dag.Det är bra att också statsministern nu har sagt attnågot skall göras i arbetstidsfrågan. Men regeringenmåste komma med något konkret. I och påmånga andra ställen har man tagit saken i egna hän-der. Men det behövs stöd från oss i form av bidrag tillförsöksverksamhet med sextimmarsdagen och lag-stiftning om kortare normalarbetstid.För det andra måste få en ny och kraftfullnäringspolitik som flyttar resurser från lata kapitalis-ter till flitiga företagare och som sätter de nya pro-duktiva krafterna i hela samhällets tjänst.Överenskommelsen mellan ,och om att stänga Barsebäckoch inleda energiomställningen är en första start påden mycket större uppgiften att omvandla Sverigesekonomi så att den anpassas till det ekologiska krets-loppet.De satsningar som görs i vårbudgeten på Agen-da 21 i kommunerna ser vi som en fortsättning på denmiljöfond som regeringen gjorde upp med oss omhösten 1994. Men det behövs mycket mer.För det tredje krävs ett kunskapslyft i hela utbild-ningssystemet. Allra viktigast är , vux-enutbildningen och folkbildningen. Jämförelser mel-lan olika länder visar att den grundläggande utbild-ningens nivå är det långsiktigt viktigaste för ett landsekonomiska framgångar.Kortsiktigt lägger regeringen fram ett fem-punktsprogram för att minska arbetslösheten fram . Till stora delar stämmer detta programoch kostar ungefär lika mycket som det program somvi lade fram . Jag skall ge ett exempel.När vi sade att skola, vård och omsorg borde ha 5miljarder mer , alltså 1997, sade man att det varomöjligt. skjuter regeringen till 4 miljarder . Ärdet denna miljard som skiljer överbudspolitik frånrealism?Vi gjorde också en mer realistisk budgetprognosän regeringen . Om man hade antagitvåra förslag då hade flera tiotusental människor varit iarbete . Det är de som har anledning att beklagaatt vi inte fick igenom våra förslag då. Själva säger vibara: Bättre sent än aldrig.Vi har också stark kritik att rikta mot några av re-geringens förslag. Den gäller att regeringen tar pengarfrån de arbetslösa som är utanför a-kassan och läggeren del av dem i en påse som skall disponeras för olikaprojekt som skall omvandla a-kassepengar till olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder.Jag har varit mycket ute i olika kommuner därman i och för sig är positiv till att få omvandla passivtarbetslöshetsstöd till lön för arbete. Men jag har ocksåhört många som säger att de är trötta på alla dessaprojekt. De vill ha mer resurser till ordinarie arbeten,och de vill veta hur mycket pengar de har på längresikt. Vi är därför inte beredda att ge regeringen detöppna mandat som den begär när det gäller dessapengar.Den största svagheten med regeringspolitiken nuoch tidigare är fördelningspolitiken. En kraftfull me-tod att få fram mer arbete är att omfördela från demsom lägger pengar på hög eller som spekulerar meddem till dem som använder dem till investering ochefterfrågan.Enligt regeringens egen fördelningsanalys har denövre medelklassen fått avstå en mindre procentandelav sin disponibla inkomst än de lågavlönade LO-grupperna genom den hittillsvarande budgetsanering-en. Och kvinnor har fått avstå procentuellt sett mer änmän. Kom inte och säg att det inte hade gått att förde-la bördorna på ett annat sätt!Nu måste vi få en kraftfull röd skatteväxling,sänkta skatter på låginkomsttagare och flitiga företa-gare och högre skatter på lata kapitalister.De som har allra störst behov av ökad köpkraft ärmänniskor för vilka det inte räcker med att ändra påskattesystemet. Bostadsbidragen måste höjas rejält.Regeringens föreslagna återställare är helt otillräcklig.Låginkomstpensionärerna måste också få höjda bo-stadsbidrag. Konstruktionen för sjuklöneperiodenmåste lindras för småföretag på det sätt som Vänster-partiet har föreslagit. Den orimliga besparingen påänkepensionerna bör rivas upp. Vi måste garanteranivån på anslagen till de personliga assistenterna förhandikappade.Också internationellt är fördelningspolitikenorättvis. Vi pumpar in ungefär lika mycket ijordbruksstöd i EU:s orimliga system som vi ger ibistånd till jordens fattigaste länder. När, , skall vi uppnå enprocentsmålet?Vi är överens med regeringen om att det är bra omparterna på arbetsmarknaden tar ansvar för lönebild-ningen. Den nuvarande uppdelningen av ekonominmed extremt lönsamma exportföretag och hemma-marknadsföretag och kommuner med finansiella pro-blem försvårar för en solidarisk lönepolitik. Men företag som gör rekordutdelningar till sinaaktieägare tar inget som helst ansvar. Det är orimligtatt kräva av lågavlönade att de skall ta ett ansvar omman inte begär något ansvarstagande från de direktö-rer och aktieägare som beviljar sig själva re-kordlöner och rekordutdelningar.Vi har länge föreslagit en framtidsfond där devinstrika företagen får avsätta pengar till att höjakunskapsnivån för de anställda efter överenskommel-ser med facket.Ericssons agerande i har satt demo-kratins problem i blixtbelysning. De stora kapital-ägarna kräver att samhället skall ta ansvar för all dengrundläggande servicen - skolan, vården och kom-munikationerna. Och sedan när det passar anser mansig ha rätt att flytta produktionen till de platser därman kan göra större vinster.Erik talade här om att vi inte skall bli be-roende av utländska bankirer. Men statsministern har ju tidigare,som motivering till budgetsaneringen, sagt att han intevill att skall bli beroende av flinande 25-åringar på Wall Street.För ett tag sedan satt en leende 41-åring i morgon-TV och sade att marknaden alltid har rätt. Det är visom är marknaden, sade han. Han sade också: Detbehövs fler familjer av vår typ för att skapa stabilitet iSverige. Han som sade detta har makten över mångaav de stora företag som valde att låta exportinkoms-terna ligga kvar på utlandskonton när statsministernhade fräckheten att säga att nu skulle det åter förassocialdemokratisk politik.Jag vill fråga , inte i egenskap av fi-nansminister utan i egenskap av socialdemokratiskpolitiker: det bra att en leende 41-åring har såmycket ärvd makt i Sverige?T.o.m. storföretagarnas eget husorgan Dagens In-dustri har en ledare där man varnar för makt-koncentrationen i näringslivet och påminner om 70-talets löntagarfondsdebatt. Man säger att denna makt-koncentration kan tvinga fram en ny löntagarfondsde-batt.Regeringen vill fortsätta att sälja ut statliga företagför att anpassa till EMU:s krav. I finanspla-nen talas det om att föra över pengar från det offentli-ga till det privata. Innebär inte detta, , enrisk för ytterligare maktkoncentration till de storakapitalägarna? De här stora företagen investerar juinte , utan de lägger pengarna på högoch spekulerar. Det måste nu bli ett slut på undfallen-heten. Det är nu dags för arbetarrörelsen nationelltoch internationellt att på allvar diskutera hur demo-kratin skall stärkas på kapitalmarknadens bekostnad. (Applåder)I detta anförande instämde ().Anf. 7 ():Fru talman! Det är med största intresse som vi iMiljöpartiet de gröna tar del av regeringens ekono-miska vårproposition. Det är ju sista chansen förregeringen att lägga fram en ny politik, som införvalet kan medföra en minskad arbetslöshet,en större social rättvisa, en miljöanpassning värdnamnet och en bättre och mera hållbar ekonomiskutveckling. Skall regeringen ta till sig kritiken? Skallregeringen inse att det krävs mera långsiktiga, varak-tiga och mera grundläggande förändringar? Skallsocialdemokratin lyckas bryta sig ur förlegade före-ställningar och inleda en verklig förnyelse av svenskpolitik?Efter att ha lyssnat på debatten och ha tittat ige-nom regeringens förslag måste jag, tyvärr, säga attkräftgången för regeringen och stöd-partiet fortsätter även när det gäller den eko-nomiska politiken, alltså inte bara när det gäller opi-nionen. Det handlar väldigt mycket om en lappa-och-laga-politik utan någon helhetssyn eller något sam-manhållande ideologiskt kitt. Det handlar om de yvigagesternas politik, som mer avser att dölja problem änatt varaktigt lösa dem. Det handlar om en motsägelse-full politik med inslag av kreativ bokföring, t.ex. dettamed premiereserven - i bästa EU-anda uppenbarligenavsedd för att tillgodose opinioner, men utan kraft ochtrovärdighet.Fru talman! Låt mig ta några exempel.För det första erkänner regeringen, låt vara undergalgen, att tillväxten inte ger nämnvärt många nyajobb. Därifrån och fram till insikten om att arbetstidenmåste förkortas för att arbetslösheten skall minskas ärsträckan inte lång. Ändå har regeringen gått vilse ochkommer med förslag som går ut på att människoröver helt skall sluta arbeta - som om de litetäldre skulle vara mindre värda eller behöva merafritid, som om de mest erfarna inte skulle behövas iarbetslivet, som om småbarnsföräldrar, som i dagjobbar hårt och som halvt sliter ihjäl sig och inte hin-ner med barnen, inte skulle behöva förkortad arbetstidoch som om det vore en naturlag att arbeta just40 timmar eller ingenting alls.Naturligtvis vore det mycket bättre om Miljöpar-tiets förslag om att sänka arbetstiden för alla i ställetgenomfördes. Då skulle 200 000 nya jobb tillskapasfram . Det skulle bekostas av en ökadproduktivitet och minskade kostnader för arbetslöshe-ten och genom att tillväxten tas ut i lägre arbetstid föralla i stället för i högre lön till dem som redan harjobb.Med förslag om sänkt normalarbets-tid till skulle beskatt-ningen av arbete minskas med 20 miljarder, i förstahand genom sänkta egenavgifter och genom lägreinkomstskatt för heltidsarbetande låginkomsttagare.Det skulle innebära att de lågavlönade fick mera än dehögavlönade. Det skulle bli en mera rättvis fördel-ning. Detta innebär också att kostnaden för arbetelångsiktigt sänks. Därmed blir det fler jobb i framti-den. Dagens höga, och ökande, skatter på arbetetvingar fram en ökad arbetslöshet.Således ger ni i regeringen i och för sig oss i Mil-jöpartiet rätt när vi säger att arbetstiden ändå på någotsätt måste justeras ned för att arbetslösheten varaktigtskall kunna minskas. Men ni gör det på ett bakväntsätt, nämligen genom att tvinga en del av befolkning-en att jobba stenhårt och betala skyhöga skatter för attden andra delen av befolkningen inte alls skall jobba.I stället för att föreslå kortare arbetstid för alla, så attfler kan orka arbeta vidare fram till pensionsdagen,sitter ni fast i föreställningen att 40 timmars arbets-vecka är en obönhörlig naturlag. Ni har inte ens vågater på att föreslå ett friår, dvs. att vi som har jobb skallkunna ta ledigt för studier med a-kassa underförutsättning att någon arbetslös får jobbet undertiden.Och inte nog med det! Regeringen tänker sig attefter valet inträffar en förhållandevis blygsamekonomisk tillväxt som ger fler jobb än den högatillväxt gett som vi har haft . Därförkommer arbetslösheten enligt regeringen att minskasnabbt. 150 000 nya jobb kommer enligt regeringenatt skapas genom denna begränsade tillväxt. Men attsambandet mellan tillväxt och arbete skulle förändrasjust på det viset är naturligtvis en osedvanligt fagerförhoppning. Det framstår, i jämförelse med andraprognoser och analyser från t.ex. ,som rosenröda drömmar från ett politiskt pressatRosenbad - en verklighetsflykt bekvämt förlagd tillnästa mandatperiod. Trots denna uppenbart orealistis-ka bedömning hamnar regeringen på öppenarbetslöshet . Att drömmakarna på Rosenbadändå valt en siffra på är måhända ett teckenpå en förträngd insikt om att detta är orealistiskt, mendet är den politiken.Fru talman! För det andra erkänner regeringen,återigen under galgen, att miljösatsningar och miljö-anpassning är ekonomiskt bra. Framför allt är dettahelt nödvändigt för att få en hållbar ekonomi i framti-den. I ord låter det, , nästan som om nivar miljöpartister. Det räcker dock inte med ord, utandet krävs också en konkret och trovärdig politik somgör det lätt och lönsamt att vara miljövänlig ochenergisnål. De förslag som regeringen nu lägger framändrar dess värre inte på det faktum att det ärlönsamt och lätt att förstöra miljön och utarma natur-kapitalet. Regeringens ekonomiska politik på miljö-området är splittrad och motsägelsefull och riskerardärför att bidra till en ökad miljöförstöring och tillutarmning.Å ena sidan genomförs drastiska besparingar påNaturvårdsverket och länsstyrelsernas naturvårdsen-heter osv, vilket naturligtvis slår sönder en stor del avdet ordinarie och grundläggande miljöarbetet i landet.Å andra sidan pytsas nya bidrag ut för diverse mil-jöprojekt, vilket ytligt sett kan verka vara bra. Det härär något av en medieanpassad miljöpolitik, skulle jagvilja säga. Resultatet är ju att det blir en lukrativmarknad för projekt och konsulter, som detgrundläggande miljöarbetet och kompetensen får tastryk. Regeringen ägnar sig åt en bidragspolitik somär sådan att det saknas förutsättningar att uppnå be-stående och verkningsfulla förbättringar för miljön.Miljöanpassningen av samhället kräver en långsiktig-het och en genomtänkt politik. Regeringen står snara-re för en ökad kortsiktighet och tilltagande inkonsek-venser.Det vore naturligtvis mycket bättre om Miljöpar-tiets förslag om skatteväxling, till förmån för miljön,genomfördes. Genom att sänka skatterna på arbeteoch i stället lägga skatterna på energianvändning ochutsläpp blir det både lönsamt och lätt att minska mil-jöproblemen och miljökostnaderna. En sådan skatte-reform är en nödvändig grundförutsättning för attmiljöarbetet verkligen skall lyckas. På en delhåll i regeringens skrivningar verkar man ha insettdetta, men förslagen lyser med sin frånvaro. så att en del förslag försämrar miljön. Blandregeringens miljösatsningar återfinns mer pengar tillvägbyggen som försämrar miljön, t.ex. motorvägarrunt , mindre skatt på miljöstörande ochenergislösande industri och ökande bidrag till jord-bruk, men inte höjda avgifter på kemikalier ochkonstgödning för att finansiera detta, vilket naturligt-vis vore det rimliga. Uppenbarligen är inte samarbetetmed någon framgång för miljön.För det tredje erkänner regeringen, under galgen,att den statliga besparings- och skattehöjarpolitikenhar slagit hårt mot välfärdens kärna ute i kommuneroch landsting; mot vården, omsorgen och skolan. Nuhörsammas krav på att pengar måsteskickas tillbaka, och det är ! Men samtidigtfortsätter regeringen att höja egenavgifterna, vilketinnebär att en betydande del av pengarna tas tillbakafrån kommunerna. Det hade varit bättre om egenavgif-terna i stället sänktes. Då skulle kommuner ochlandsting få större egna skatteintäkter, och dessutomskulle det ge mer till låginkomsttagarna.För det fjärde erkänner regeringen, under galgen,att företagen måste få bättre villkor för att ekonominskall kunna bli starkare och fler skall kunna få jobb.Men de konkreta förslagen är som vanligt alltförmagra och tvehågsna för att kunna ge någon påtagligeffekt. Det vore bättre att, som vi i före-slår, sänka arbetsgivaravgifterna rejält och rakt avinom ramen för en skatteväxling.För det femte erkänner regeringen däremot inte attdet skulle vara något fördelningspolitiskt fel på derasekonomiska politik. Tvärtom hävdar de motsatsen,alla fördelningspolitiska analyser till trots. Det är somom ökningen av socialbidragskostnaderna och denökade utslagningen inte finns i regeringens verklig-hetsbild. Tvärtom hävdar regeringen att inkomstklyf-torna nu minskar och att tidigare rapporter om ökadeinkomstskillnader bara berodde på att många hushållsålde aktier och andra värdepapper och gjorde storavinster på detta under 1994.Fru talman, jag har en stark föraning om att rege-ringens glättade bild om påstådda minskade inkomst-klyftor är felaktig. Jag skulle inte bli förvånad omdenna övning i propositionen tas sompedagogiskt exempel på hur man kan ljuga med sta-tistik. I alla händelser motiverar detta regeringen tillatt inte föreslå en mer radikal fördelningspolitik.Regeringen säger alltså nej till krav påatt höja barnbidragen till och in-komstbeskatta dem. Det skulle betyda höjda barnbi-drag för de mycket hårt pressade barnfamiljerna. Menregeringen tiger om barnfamiljernas situation. Genomstatistiska räkneövningar har man osynliggjort effek-terna av sänkta barnbidrag och borttagna flerbarn-stillägg. För dem som drabbas, , är dettaett eländigt svek.Fru talman! För att få upp tillväxtsiffrorna och nedarbetslösheten i sina beräkningar har regeringen tänktsig att hushållen plötsligt och radikalt skall gripas avköplust. Vi förväntas minska vårt sparande, köpa nyabilar och kylskåp, sluta amortera av på våra lån ochtvärtom ta upp ett och annat nytt lån för att öka vårkonsumtion. Vi förväntas känna oss så trygga medregeringens handfasta välfärds- och trygghetspolitikatt vi nu inte längre behöver spara för att ha en bufferttill hands. Tja, jag vill inte förvägra er i regeringen attdagdrömma, men detta duger naturligtvis inte i enekonomisk proposition. Tror ni socialdemokraterverkligen, på fullaste allvar, att alla åtstramningar iekonomin lockar folk till att spendera mer pengar?Fru talman! Det behövs en ny politik, en grönpolitik som tar större socialt ansvar och som verkligensatsar på en hållbar framtid.