prot · GK09112 · 1997-06-02 00:00:00 — Vi moderatermenar att vad som saknas är en grundläggande insiktom att socialtjänstlagen är, och måste vara, ett kom-plement till de naturliga nätverk som familj, släkting-ar, vänner, grannar och arbetskamrater utgör för varjemänniska. Detta är naturliga nätverk, och de kan inteersättas av lagstiftning. syn på social-tjänstlagstiftningen är att den, om den utformas rätt,kan vara ett stöd och ett komplement till enskildamänniskors naturliga och självklara ansvar för ochrättighet att forma sina liv.Samtidigt måste förstås de som av olika orsakerinte kan försörja sig eller som behöver stöd och hjälpav andra orsaker tillförsäkras detta. Men då måstestatens grundläggande ansvar också handla om attförsäkra sig om att de som behöver stödet blir så fåsom möjligt. Om det blir en för stor grupp är riskenatt de som verkligen behöver stödet blir utan.Regeringen har efter många års väntan presen-terat förslag till förändringar i socialtjänstlagen. Vimoderater ser det som en stor brist att regeringen trotsdenna långbänk inte har kunnat presentera en översynav hela socialtjänstlagen. I stället väljer regeringen atttillsätta ytterligare en utredning kring väsentliga delarav lagen. Vi kan dock konstatera att regeringen trotsallt har lyssnat på en del av den kritik som förts frammot den nuvarande socialtjänstlagen. Därför kan mani propositionen se en hel del förbättringar som vimoderater gärna ställer upp på, då de ligger i linjemed vad vi har pläderat för . Ett exem-pel på en sådan förbättring är att äldre och handikap-pade i behov av vård nu får en lagstadgad rätt attflytta mellan kommuner.I propositionen tog regeringen också ett litet steg irätt riktning och föreslog att familjehemsplacering avbarn skall ske så att den främjar kontakten med anhö-riga. Vi moderater tyckte inte att detta var att gå bar-nen och deras släktingar tillräckligt till mötes ochföreslog att man skulle ta in en bestämmelse i 22 §socialtjänstlagen om att man alltid i första hand böröverväga om barnet kan tas om hand av anhöriga ellernärstående. Det är mycket glädjande att ett enigt ut-skott bestämt sig för att göra just en sådan förändringoch därmed skärpa de anhörigas ställning gentemothur det såg ut i regeringens förslag.Det kan knappast ha undgått någon som har följtdebatten att den främsta anledningen till att regering-en dröjde så med att få fram den propositionsom vi behandlar var regeringspartiets interna oenig-het huruvida regering och riksdag skall fastställa enför hela riket gällande socialbidragsnorm. Eftermycken vånda har regeringen nu lyckats ena sig omen kompromiss där en del av socialbidraget blir före-mål för norm och annan inte.Vår inställning till riksnorm har varitklar. Redan i socialtjänstkommittén markerade denmoderata representanten mycket tydligt att vi aldrigskulle kunna acceptera någon form av riksnorm. Videlar fortfarande den här inställningen med huvudde-len av landets aktiva kommunala socialpolitiker oav-sett politisk färg. Och varför gör vi det?Vi anser helt enkelt att socialbidragets storlek na-turligen skall avgöras av de enskilda kommunerna. Igrunden handlar det om man har tilltro till den kom-munala självstyrelsen eller inte. Det är en viktig prin-cip att den nivå som har betalningsansvaret ocksåskall ha rätt att bestämma över t.ex. hur stort ett bi-drag eller stöd skall vara. Tyvärr andas förslaget omriksnorm en inställning som går ut på att vi som ärpolitiker på riksnivå skulle ha större förmåga att taansvar och göra riktiga bedömningar än de politikersom agerar på den lokala nivån och som ju faktiskt ärnära den sociala verksamheten. Men så är det förståsinte.När det gäller innehållet i försörjningsstödet tyck-er vi att det är oskäligt att stöd skall utgå för med-lemsavgift till fackförening. Det finns ingen annanintresseorganisation som får sina medlemsavgifterbekostade av skattemedel.Något som däremot är i högsta grad skäligt och enhelt riktig prioritering av offentliga resurser är t.ex. attge ett stöd som underlättar för dem som vårdar anhö-riga som är funktionshindrade eller långvarigt sjuka.För familjer som har funktionshindrade barn är kom-munernas bistånd i form av avlösning så viktigt att detofta är själva förutsättningen för att dessa barn skallkunna bo kvar hemma hos sina föräldrar. Därför me-nar vi i vår reservation att den här formen av stöd böringå i rätten till annat bistånd i socialtjänstlagens § 6 foch alltså inte, så som föreslås, enbart vara enrekommendation till kommunerna.Vi har ett annat förslag som också handlar omnärståendevård, nämligen att regeringen bör ta initia-tiv till överläggningar med kommunerna för att se hurett utökat stöd skall kunna ges till dem som vårdarnärstående. Man bör t.ex. se över möjligheterna tillfortsatt utbyggnad av avlastning och växelvård, hurman kan förbättra kommunernas regler för hem-vårdsbidrag och hur man kan öka möjligheterna attanställa anhöriga. Man skulle kunna utvidga den kretssom har rätt att vara närståendevårdare med ersättningfrån och titta på om man kan för-länga ledigheten för dem som vårdar.Anledningen till att vi tror att detta är så oerhörtviktigt är att förbättrade förhållanden för dem somönskar vårda anhöriga framför allt kommer att innebä-ra oerhörda humanitära vinster, men även ekonomiskavinster för samhället.Eftersom det här betänkandet är så stort och vitt-omfattande blir det lätt att man hoppar mellan olikaområden. skall jag gå till ett gammalt krav från ossmoderater. Det är att vi skulle vilja att de socialamyndigheterna får en annan möjlighet att stötta t.ex.missbrukarfamiljer där barn riskerar att råka illa ut. Vivill därför återinföra 26 § i den gamla barnavårdsla-gen. Den var konstruerad så att man stegvis kundesätta in hjälp och även ställa krav på en enskild familj.Vi menar att detta sätt att arbeta visar respekt förfamiljen. Det har som mål att familjen själv skallkunna förbättra sin situation. Men skallföräldrarna bli medvetna om att olika åtgärder kankomma att vidtas om det inte blir bättre och om deinte själva tar ansvar för situationen.När det gäller vård av missbrukare är problemendelvis likartade. Erfarenheter visar att nuvarandeLVM inte ger tillräckliga möjligheter att ingripa på etttidigt stadium. Även här borde insatser mer kunnainriktas på dem som är i början av sitt missbruk. Manbör ha möjlighet att ta till vissa former av tvångsåt-gärder ganska tidigt för att det inte skall bli för omfat-tande och förvånande effekter i ett senare skede.Jag kommer inte att hinna presentera samtliga våraförslag. Men jag vill avsluta med en viktig reservationsom handlar om tillsynen över enskild verksamhet.Enligt regeringens förslag skall enskild verksamhetsom bedrivs som alternativ till den kommunala ståunder löpande tillsyn av socialnämnden i respektivekommun. Vi tycker att det är otillfredsställande. Detär i princip alltid så att när en verksamhet står somalternativ till den kommunala kan man inte säga attsocialnämnden är neutral gentemot den alternativaverksamheten. Vi anser därför att måsteanses som mer neutral i detta sammanhang och därförborde vara mer lämplig att sköta tillsynen.Fru talman! I vår reservation nr 1 förklarar vinärmare hur vår grundläggande syn på socialtjänstenser ut. För tids vinnande yrkar jag bifall endast till denreservationen, men vi står givetvis bakom samtligavåra reservationer.Anf. 69 ():Fru talman! En av huvuduppgifterär att utifrån det individuella behovet ge människorstöd och bistånd så att de kan försörja sig och leva ettså gott liv som möjligt. roll är medandra ord att täcka in det behov av socialt stöd sominte kan tillgodoses inom ramen för den generellavälfärden.En förutsättning för att skall kunnauppfylla denna roll är att de generella systemen irealiteten också är generella.Så är det inte . Stora grupper i samhället stårutanför den sociala och ekonomiska trygghet som degenerella trygghetssystemen erbjuder. Med de kvalifi-ceringsregler som gäller för KAS och a-kassa ochmed inkomstbortfallsprincipen som grund är det väl-digt många, framför allt ungdomar, som faller utanför.Det innebär också att man faller utanför rätten tillersättning från socialförsäkringen.Detta är ett grundläggande fel med vårt generellatrygghetssystem. Man måste ha haft arbete och in-komst för att ha någon ekonomisk trygghet.Med det läge vi har haft på arbetsmarknaden desenaste åren innebär det bl.a. att ungefär 50 000 av deca 100 000 ungdomar mellan som ärarbetslösa inte har rätt till varken KAS eller a-kassa.En av åtta av dessa arbetslösa ungdomar levde un-der året på socialbidrag. av alla ungdomar ficksocialbidrag . Fyra av tiolevde på mindre inkomster än det som brukar beteck-nas som skälig levnadsnivå. ökade antaletsocialbidragstagare bland ungdomar med200 %.Många kvinnor tillhör också av olika anledningarden stora grupp som står utanför de generella trygg-hetssystemen.Konsekvensen har blivit att kommunerna, utöverde stora besparingar som man på grund av minskadeskatteintäkter och den ekonomiska saneringen tving-ats göra, också har fått bära en allt högre kostnad föratt genom socialbidragen kompensera ett dåligt funge-rande generellt trygghetssystem.I stället för att angripa problemet genom att repa-rera bristerna med generella åtgärder väljer nu rege-ringen att fortsätta med sitt lappverk. Genom att lag-stifta om en riksnorm för socialbidragen lastar man avsig på kommunerna.Ett system där riksdag och regering fattar beslutoch kommunen står för kostnaderna strider både motsocialtjänstens syfte och mot den kommunala själv-bestämmanderätten. Att den som fattar besluten ocksåskall svara för finansieringen är i detta avseende engrundläggande princip. Därför borde staten i detta fallockså ha svarat för kostnaderna.Dessbättre tycks regeringen själv ha insett brist-fälligheten i det man presterat eftersom man redan närman lägger fram sitt förslag föreslår en ny utredningdär man vill koppla socialbidragens roll till andrasystem. Att man trots detta nu ändå lägger fram ettförslag till lagändring beror på att man har hamnat ien kniptång mellan å ena sidan de stora bristerna i degenerella ersättningssystemen, å andra sidan trycketfrån kommunerna som upplever att socialbidragskost-naderna håller på att växa dem över huvudet.Från sida tycker vi att det är bra med enny utredning, men menar att en sådan måste få ettuppdrag som också rymmer en total översyn av heladet ekonomiska skyddsnätet och också inkluderaCenterns förslag till en s.k. arbetslivsförsäkring.Från sida föreslår vi en helt ny modellför de generella ersättningssystemen som bygger pågrundtrygghetsprincipen. Vårt förslag innebär attsocialförsäkringen, a-kassan och KAS slås sammantill en gemensam försäkring, en arbetslivsförsäkring.Kvalifikationskravet till denna försäkring är att manstår till arbetsmarknadens förfogande.Försäkringen är uppbyggd i tre nivåer. Det är engrundnivå som utgår lika för alla och som finansierashelt över statsbudgeten. Det är en inkomstrelateradnivå som över grundnivån utgår av dentidigare inkomsten upp till en normal lönenivå på180 . Denna nivå finansieras medavgifter till en obligatorisk allmän försäkring utanförstatsbudgeten, som tas ut efter inkomst. Ovanpå dennainkomstrelaterade obligatoriska nivå vill vi skapafrivilliga privata försäkringar som gör det möjligt förden som har höga inkomster att gardera sig mot in-komstbortfall även för inkomster över den obligato-riska nivån.Jag vill att ni observerar att inkomstbortfallsprin-cipen alltså fortfarande gäller för alla som har haftinkomster som ligger över grundnivån, men att detbygger på ett försäkringssystem.Det är mot denna bakgrund som alterna-tiv i fråga om ändringen av socialtjänstlagen skall ses.Med arbetslivsförsäkring skulle socialtjäns-ten få den roll som ursprungligen varit avsikten ochkunna ägna sig mer åt sina många andra viktiga upp-gifter. Att ge ekonomiskt bistånd skulle bara behövabli aktuellt som en del av ett socialt behandlingsarbe-te.Vi delar regeringens uppfattning att det är önsk-värt med en större likformighet vad gäller det eko-nomiska biståndets innehåll. Vi ställer oss därförbakom förslaget i fråga om de olika kostnadspostersom skall rymmas inom en socialbidragsnorm. Menmed hänsyn till de variationer som finns, både beträf-fande kostnadsläget och vad som är normala inkoms-ter mellan olika kommuner, anser vi att det är kom-munerna och inte regeringen som skall besluta ombeloppens storlek.Vi har mycket svårt att förstå varför kommunpoli-tikerna, med sitt omfattande ansvar för vård, omsorgoch utbildning inte också skall kunna betros medansvar även för det ekonomiska biståndets storlek.Denna misstro mot de kommunala beslutsfattarna ärfrämmande för oss i Centern.Dessutom är rättstryggheten större om kommun-fullmäktige fattar besluten än om regeringen gör det.Ett regeringsbeslut går inte att överklaga. Det gårdäremot med ett fullmäktigebeslut.Om det beslut om storlek som fattas avkommunen inte uppfyller kravet på skälig levnadsnivåeller som vi föredrar att formulera det, social grund-trygghet, kan vilken kommuninnevånare som helstöverklaga beslutet med kommunalbesvär, och få detupphävt av domstol.I övrigt har ett kommunalt beslut i det enskildafallet i stort sett samma rättsverkan som ett regerings-beslut när det väl har vunnit laga kraft. Så länge denenskilde får ekonomiskt bistånd enligt den norm somfastställts gör det ur rättssynpunkt således ingen skill-nad vem som fattat beslutet i det enskilda fallet.Ett stort problem i kommunernas hantering av so-cialbidragen har varit de många ärenden som överkla-gats. Domstolarna har dessutom ofta ändrat kommu-nernas beslut. I praktiken har det successivt inneburitatt det politiska ansvaret har urholkats. Ett av de upp-drag som socialtjänstkommittén fick var att kommamed förslag som återställde balansen mellan politi-kernas och domstolarnas ansvar.När domstolarna ändrat kommunernas beslut hardet ofta varit grundat på begreppet skälig levnadsnivåsom finns i lagtexten. På det viset har begreppetkommit att få en innebörd som, om inte lagtextenförändras, riskerar att bli normgivande även sedanlagen i övrigt nu justerats. Vi tycker dessutom attformuleringen utifrån förslag till grund-trygghetssystem har dålig träffsäkerhet och föreslårdärför i stället begreppet social grundtrygghet.En av de frågor som ofta tagits upp i anslutningtill diskussionen om socialbidragen är om socialtjäns-ten skall få ställa villkor på den enskilde för att haneller hon skall få ekonomiskt bistånd.Från vår sida har vi ofta frågat oss vad det är förtyp av villkor som avses och på vilka bidragstagaredessa villkor skall ställas.I det betänkande vi nu har att ta ställning till före-slås att ungdomar för att få ekonomisktbistånd skall delta i praktik och kompetenshöjandeverksamhet. Enligt vår uppfattning täcks därmed detbehov som eventuellt kan finnas när det gäller att pånågot sätt utforma villkor.Även om det ekonomiska biståndet inom social-tjänstlagen är en viktig del i det betänkande vi nubehandlar föreslås där flera förändringar av lagen påandra områden.En positiv sådan förändring är att barnperspektivetnu förs in i lagtexten. Det ligger i linje med Centernsställningstagande i fråga om att överföra till svensk lagstiftning. Ett enigt utskotthar även i förhållande till propositionen gjort enmycket viktig förändring av förslaget till lagtext vadgäller placering av barn utanför det egna hemmet.Det har ofta påtalats att socialnämnderna, trots attdet finns intresserade och lämpliga anhöriga som ärberedda att ställa upp som fosterföräldrar, väljer and-ra placeringar av barnet.Enligt vår uppfattning mår barn oftast bäst av attfå finnas kvar hos någon anhörig eller närståendeinom det naturliga nätverk man är van vid. Det ärdärför ett mycket bra förslag som utskottet nu läggerfram.Att få välja på vilket sätt man skall få den vårdoch omsorg man är berättigad till borde vara ensjälvklarhet. Tyvärr har inte heller det fått utrymme iden nya lagtexten när det gäller äldrevård och om-sorg.Fru talman! Slutligen vill jag, när nu socialminis-tern har kommit hit, passa på att ställa en liten frågamed anslutning till lagförslaget. Det är viktigt attsocialtjänstens roll klarläggs i samhällsplaneringen,framför allt när det gäller vilken roll den skall ha iförhållande till annan lagtext och till andra myndighe-ters, utöver de socialas, agerande. När socialministernmycket vällovligt aviserar sin avsikt att ta krafttagmot den brant stigande försäljningen och konsumtio-nen av alkoläsk, och när våra EU-parlamentarikeragerar för att få EU att förbjuda alkoläsken, då bevil-jar bidrag till det enda företag i somtillverkar sådan alkoläsk. Det är uppenbart att rege-ringen och behöver hävda soci-altjänstens roll inom den egna sfären för att hindradenna typ av övertramp. Jag skulle vilja passa på attfråga vilka åtgärder socialministern har för avsikt attvidta för att få bukt med denna bristande respekt försocialtjänstens intentioner.Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 5 menstår naturligtvis bakom samtliga reservationer därCentern finns med som undertecknare. Av tidsskälnöjer jag mig med bifallsyrkande på de här två.Anf. 70 ():Fru talman! Ramlagar, som den lag vi nu bitvisskall ändra, har ju den fördelen att de tar avstånd fråndet förmynderi som fanns i gammaldags lagstiftning,som den vi hade inom fram till börjanav 80-talet. Men de har också nackdelar. En sådan äratt de ger utrymme för olika tolkningar i myndigheteroch i domstolar. Det är inte alltid man som lagstiftarekänner igen sig när man ser deras beslut och känneratt det var så man menade när man fattade riksdags-beslutet.För en f.d. socialstyrelsebyråkrat som jag, somlevt med bekymren att det har varit domstolarna somfastställt ersättningsnivån - med de långdragna ocharbetskrävande processer det inneburit för såväl denenskilde som tjänstemännen - är det tillfredsställandeatt det nu i socialtjänstlagen införs en precisering avrätten till försörjningsstöd med införande av enriksnorm genom ändringen av 6 § socialtjänstlagen.Vi i liberalerna tycker dock inte att nam-net är det bästa utan hade velat använda begreppet"miniminivå" i stället. Vi skulle också ha velat ha enkorttidsnorm för personer som harbehov av socialbidrag, t.ex. studerande under somrar-na.Det som är allvarligt i den här propositionen är attdet är otydligt preciserat i §§ och 6 h vad somskall ingå. I inräknas under begreppet "annatbistånd" rätten till färdtjänst, hjälp i hemmet ochsärskilt boende. Det här är insatser som är av ytterstavikt för många äldre och för personer med funktions-hinder. Syftet är ju att underlätta den dagliga livsfö-ringen och i många fall möjliggöra kvarboende i detegna hemmet.I propositionen räknar man upp vilka behov somskall tillgodoses men inte hur det skall ske. inte om "hjälp i hemmet" omfattar ledsagningoch nattpatrull. Man vet inte heller om här inräknasavlösning och tillgång till kontaktfamilj, eller omdetta inräknas i 6 h, "bistånd i andra fall", vilket intekan överklagas genom förvaltningsbesvär.Den oklart formulerade lagtexten i propositioneninnebär att utsatta människor, t.ex. personer medfunktionshinder och många äldre, kan mista sina möj-ligheter att påverka och bestämma över sin egen si-tuation. Detta står inte i samklang med portalparagra-fen, där det står att social verksamhet skall bygga pårespekt för människors självbestämmande och integri-tet.Vi i liberalerna anser därför att rege-ringen bör återkomma med tydligare lagtext när detgäller §§ och 6 h, så att rättssäkerheten är garante-rad för utsatta grupper som funktionshindrade ochäldre, vilka är beroende av en fungerande socialtjänst.Med det yrkar jag bifall till reservation 19 undermom. 11.Vi är också kritiska mot att regeringen inte läggerfram en mer heltäckande förändring av socialtjänstla-gen. under ledning av , som var statssekreterare i när detta leddes av , presenterade ettförslag till ny socialtjänstlag som var mycket merheltäckande än det vi ser på bord i dag.En rad områden vill regeringen nu utreda vidare.Min fråga, eftersom socialministern är här, är: Får viverkligen svar på de här frågorna 1998? Det är viktigafrågor för att det hela skall fungera väl.De frågor det gäller är först och främst belysningav förändringarna i transfereringssystemen och deraspåverkan på socialtjänstsystemen. Vi har ju problemmed att få skattemedlen att fungera effektivt eftersomdet finns spärrar av olika slag mot ett effektivt utnytt-jande. Vidare skall socialtjänstlagens struktur ochkonstruktion ges en översyn. Avgränsningarna mellanrättighets- och skyldighetslagstiftning är en svår frågamen viktig att komma till rätta med. Gränssnittet motarbetsförberedande verksamhet samt tillsynen avsocialtjänstens verksamhet är också viktiga gräns-dragningsfrågor. Viktigt är naturligtvis också social-tjänstens finansiering i av svag ekonomi.Här är inte tid att ta upp alla reservationer somFolkpartiet liberalerna står bakom, men jag vill ta upptre punkter.Den första är att vi anser att det är bra att kommu-nen får rätt att begära att den som är ochuppbär försörjningsstöd skall delta i sådan verksam-het som möjliggör för den enskilde att i framtidenförsörja sig själv - men varför denna åldersdiskrimi-nering? Kan vi få en förklaring på detta? Vi tycker attdet bör gälla alla åldersgrupper. Givetvis är det viktigtatt utvecklingen av den enskilde används på rätt sätt,så att man inte lägger in uppgifter som direkt motver-kar den enskildes sökande efter jobb.Det andra jag vill understryka är att jag, i likhetmed tidigare talare här i talarstolen, är väldigt gladöver att ett enigt utskott har ställt sig bakom att det iportalparagrafen nu sägs att det vid åtgärder som rörbarn särskilt skall beaktas vad hänsynen till barnetsbästa kräver. Jag känner glädje över att far- och mor-föräldrar och andra släktingar nu äntligen blivit myn-digförklarade när det gäller fosterhemsplaceringar.Jag vet minst ett morföräldrapar som serfram emot vårt tillkännagivande till regeringen omlydelsen i 22 § socialtjänstlagen, där det står: "Vidplacering av barn bör i första hand övervägas ombarnet kan tas emot av någon anhörig eller annannärstående. Enligt 1 § skall dock barnets bästa alltidbeaktas." Jag har nämligen här ett brev från en mor-mor, som kom till mig . Hon skriver såhär:"Jag vädjar till dig om hjälp som mormor till ettlitet barn . Min familj önskar ingetannat än att han ska få bo hos oss hansmamma inte orkar och klarar av att ha hand om ho-nom. Enligt socialförvaltningen så får han det bättrehos en främmande familj. Det har vi mycket svårt attförstå. Han har varit placerad hos oss ochnu ska han tas härifrån. Vad ska det bli av honom?Hur mycket skada tar han av det här? Hur mycketförstår han? Vad får han för men i vuxenlivet? Vadtänker och känner han när morfar, mormor, moster,gammelmormor och 'gammelmorfar' inte längre finnsdär för att trösta, 'gosa', leka eller busa? "Och hon fortsätter litet längre fram:"Vi i familjen upplever det som att hans mammatappat en bit av sin motivation till att komma tillbakatill livet nu när hennes son ska till en främmandefamilj.Detta lilla barn är en länk i en kedja. Om länkentas bort blir det ett tomrum som hans mor faller ner i.Jag vädjar: Hjälp oss, hjälp hans mamma, hjälposs!!! "Jag ringde upp mormodern, då var det en tonårs-moster som svarade. När jag sade vem jag var blevutropet: "Får stanna hos oss? Det får hanväl, kan du ordna det? "Det kunde jag ju inte lova honom. Men det jag lo-vade familjen var att skicka dagens betänkande ochdet här debattprotokollet. hoppas jag på en om-prövning av det här omplaceringsbeslutet för Sebasti-an, som har tillbringat halva sitt liv, som är en lång tidi en bebis liv, hos mormor och morfar och alla deandra. Det man nu måste göra är att se till Sebastiansbästa. Vi vet av forskning från adoptionsområdetvilka allvarliga följder det kan bli för ett barn som itidig ålder separeras från sina närstående.