prot · GK09113 · 1997-06-03 00:00:00 — När man får rapporter omundersökningar som visar att var femte 16-åring -motsvarande ca 20 000 elever ur en årskull - inteklarar av att läsa och förstå en enklare text, så är detnaturligtvis en oerhört viktig signal till politikerna.Att kunna erbjuda en bra kvalitet i skolan är fak-tiskt en av våra största frihetsfrågor och en av vårastörsta jämlikhetsfrågor. Den människa som kan bärapå kunskap, som har kunskap och som känner att manhar fått en bra utbildning är också en människa somhar en bättre självkänsla och ett bättre självförtroende.Den människan har lättare att förstå sin omvärld ochatt kritiskt granska den. Allt sådant blir mer och merviktigt i det komplicerade samhälle som vi lever i.En skola med kvalitet är också en av våra viktigas-te jämlikhetsfrågor. Vi föds alla med olika begåvningoch vi har olika stöd hemifrån. Vissa kommer frånfattiga förhållanden och andra från rikare förhållan-den. En del kommer från familjer där man har brastudietradition medan andra inte gör det. Skolan ärdet verktyg vi har i samhället för att kunna ge allamänniskor - trots våra olika förutsättningar - någor-lunda lika chanser här i livet. Skolan är vårt viktigasteverktyg för att vi skall kunna uppnå jämlikhet i vårtsamhälle.Och vad får vi för samhälle - om jag nu knyter antill de rapporter som jag valde att ta upp - när detvisar sig att var fjärde elev i gymnasiet eller inomyrkesprogrammen inte får godkänt i svenska och attvar femte 16-åring inte klarar av att läsa och förstå enenklare text? Hur går det med demokratin i ett sådantsamhälle? Kommer det att vara en elit som får föradebatt och diskutera med varandra medan en femtedeleller mer av befolkningen är utestängd? Hur går detmed jobb? Vilka möjligheter har dessa ungdomar ivuxenlivet att komma ut på arbetsmarknaden när deenkla jobben inte finns? Detta är oerhört allvarligt.Jag vill också knyta till en debatt som har förtsoch som har initierats av på DN De-batt. Han säger litet förenklat att ungefär en fjärdedelav de barn som föds har inte den förmåga som krävsför att leva upp till de utbildningssatsningar som vibeslutar om. Detta är ett resonemang som vi i Folk-partiet inte på något sätt kan ställa oss bakom. För ossstrider detta helt mot den bildningstanke som vi tyck-er är bärande. Man kan inte reducera utbildningssys-temet till att vara någonting som i första hand baraskall se till att vi kan hävda oss i konkurrens medandra länder. Vi kan inte ha ett samhälle där man barasatsar på en elit som är mest produktiv.Bildning har ett helt annat värde. Mycket av detsom vi satsar på i utbildningssystemet kan inte mätas.Detta kanske inte alls är värdefullt för vår förmåga attskapa välstånd och annat, men det kan ha andra kvali-teter. Det kan vara fråga om självkänsla för att mankan läsa. Att kunna läsa en saga för sina barn, attkunna läsa en tidning eller att kunna föra en enklarekonversation med en person från ett annat land har ettvärde som inte kan mätas i pengar, men det är precislika viktigt ändå.Dessutom är det alldeles fel tänkt. Vi har i daginte någon optimal utbildningspolitik. Det tydligasteexemplet är ju rekryteringen till högre utbildning därdet är en överrepresentation av ungdomaroch barn till akademiker. Det kan inte vara så, att deav någon biologisk anledning skulle vara mycket merbegåvade än barn till arbetare.Det som är vägledande i utbildnings-politik och det som går som en röd tråd genom vårafunderingar är detta med lusten att lära. Den lustenhar alla barn när de kommer till förskolan och skolan- några kanske tappar den på vägen. Men det är lustenatt lära som måste vårdas och som måste finnas medhela livet. Lusten är en förutsättning för inlärning. Detgår inte att tvinga på någon människa kunskap. Detgår inte att bestämma över någon annan och säga atthan eller hon skall lära sig det ena eller det andra. Ominte lusten finns går det aldrig att få någon riktig kun-skap.Vi tycker att man skall börja mycket tidigare änvad man gör . Vi vet ju att barn redan är som mest receptiva. talar om detta med hjärnans engångschans. Viär aldrig så smarta som vi är i den be-märkelsen att det är då som vi kan ta till oss mestkunskap. Därför bör man se till att det finns bra barn-omsorg åt alla, att alla får plats och att verksamheten iförskolan kan ligga på en sådan pedagogisk nivå attfler barn får möjlighet att ta vara på sin lust att lärasig mer när de vill det.Vi tycker också att skolstarten skall ske redan vidsex års ålder. Jag håller med om attdet är rätt oförklarligt att vi inte har fått ett förslag påriksdagens bord från regeringen, där man faktisktsäger att skolan nu skall börja , attgrundskolan är tioårig. Det vore en bra satsning somvore mycket värd, inte minst för de elever som behö-ver mer tid och som har det svårt i skolan i dag.Skolan måste också förändras på många sätt.Delvis kan man ju kanske komma till rätta med den iutredningen om lärarutbildningen. Vi måste få betyd-ligt mer jämställdhet i skolan. Barnen måste också fålära sig att ta med jämställdhetsperspektivet i alladelar av undervisningen. Där fyller lärarna en oerhörtviktig funktion. Här har vi en lång väg att gå i dag.Fortfarande upprepas och förstärks gamla fördomarom vad tjejer respektive killar är bra på.Det andra är frågan om IT. IT har ju nästan bliviten klyscha att använda i debatten. Alla säger att viskall satsa på IT. undrar man om de riktigt vetvad de menar när de säger det. Jag är förresten intesäker på att jag själv vet det heller. Men det som ärdet viktigaste är naturligtvis den enorma informa-tionsmängd som blir tillgänglig och de krav som ställspå lärare att fungera som vägledare för att söka in-formation. Informationsmängden är ju enorm. Mendet kan också innebära, och innebär redan, att datornanvänds som ett pedagogiskt verktyg och att det växerfram nya program och mjukvaror som kan hjälpabarnen att lära sig själva.När det gäller läs- och skrivsvårigheter har rege-ringen tillsatt en utredning. Jag skulle bara kort viljata upp två saker som jag tror är särskilt viktiga i sam-manhanget.Det ena är speciallärarfunktionen. Man blir juskrämd när man ute i kommunerna ser effekter-na av sparivern. Jag tycker att skulleta kommunpolitikerna och deras kolleger i kommu-nerna i örat och verkligen understryka att utarmningenav speciallärarfunktioner och de diagnos- och stöd-funktioner som borde finnas inte får fortsätta. Skälentill detta är flera, därför att om de här barnen skall haen rimlig chans när de kommer upp i skolsystemetoch går vidare till gymnasium och högre utbildningmåste hjälpen sättas in tidigt.Det andra är detta med ordning i skolan. Disciplinhar nästan blivit ett fult ord. Många av oss lägger ibegreppet in tankar på ett gammalt auktoritärt skolsys-tem. Men att få en rimlig arbetsordning i skolan ochrimliga regler för hur man samtalar och umgås medvarandra är faktiskt viktigt, därför att bristen på di-sciplin är de svagas stora fiende. Det är de svagaeleverna, de som redan har det kämpigt, som lider närdet inte är ordning i skolan. Inte minst ur den aspek-ten är ordningen eller disciplinen, om man nu villkalla det så, oerhört viktig.Gymnasiet har genomgått enorma förändringar.Kanske skulle man kunna säga att det vore märkligtom det inte fanns problem på gymnasiet i och med deförändringar som har skett. Det går att tala mycket omdet. Men jag vill bara ta upp de slutsatser som vi ifolkpartiet har dragit, nämligen att vi måste ge gym-nasieeleverna mycket större frihet att själva utformasina studieprogram, sina studier och val av ämnen.För att knyta an till det som jag talade om tidigaremåste lusten att lära finnas kvar också i gymnasiet.Det går inte att tvinga på ungdomar kunskaper som desjälva inte är intresserade av.Vår slutsats är att kärnämnena förmodligen måstebli färre och att gymnasieskolan måste bli flexiblare.Vi kan inte tro att alla elever klarar att läsa in ungefärsamma kunskaper . Om man användertiden mer, tror vi att betydligt fler kommer att klarakraven i ämnena svenska, engelska och matematik,som är så viktiga.Jag tycker att lärarna ibland får ta mycket kritik.De problem som finns i skolan är inte i förstahand lärarnas fel. Lärarna har en enorm arbetsbörda.De borde få stöd i det förändringsarbetesom ligger framför dem. Många har börjat, och detfinns goda exempel. Men det finns mycket kvar attgöra. Jag tycker att vi skall ställa upp på lärarna, er-känna och inse att de har en väldigt jobbig arbetssi-tuation med sparkrav, med förändringar ochframför allt med en gymnasieskola som så gott somsamtliga elever går vidare till efter . Detär en helt annan situation än för bara fem sedan.Avslutningsvis skall jag säga att jag nu har be-skrivit många problem. Men det är klart att det ocksåsker mycket positivt i skolan . Tyvärr är det intedetta som det skrivs om i tidningar och annat, utan detär konfrontationen och problemen som tas upp. Detpågår ett förändrings- och förnyelsearbete som påmånga håll är imponerande och fantastiskt. Det kom-mer att leda till någonting bra.Vi fick i går en rapport från Socialdepartementetdär man konstaterar att de allra flesta barn är tryggabarn, som har goda sociala förhållanden hemma ochmår ganska bra, i alla fall jämfört med många andrabarn i världen.I och för sig är det inte vår uppgift som politikeroch riksdagsledamöter att slå oss själva för bröstetoch säga att vi är så duktiga och att allting är så bra iskolan. Vår uppgift är naturligtvis att inrikta oss på attförbättra det som är dåligt. Men jag tycker ändå attdet tål att sägas att det är mycket som är bra i skolanoch att det är mycket som har blivit bättre på väldigtkort tid.Med detta vill jag avslutningsvis yrka bifall tillfolkpartiets reservation nr 3 i mom. 1.Anf. 57 ():Herr talman! I den skrivelse som vi skall be-handla redogör regeringen för sina planer när detgäller utveckling av förskola, skola och vuxenutbild-ning. Jag tycker att det är en väldigt bra ambition attsocialdemokraterna på det här sättet anger den framti-da inriktningen av sin utbildningspolitik. Jag har lästskrivelsen med stort intresse.Man använder sig av två nyckelbegrepp: kvalitetoch likvärdighet. Vi har redan hört här i debatten attde flesta politiska partier använder sig av dessa be-grepp. Men frågan är vad vi menar med likvärdighetoch kvalitet och hur dessa storheter inbördes förhållersig till varandra. Är de två likvärdiga och ömsesidigtberoende storheter?För är likvärdighetsbegreppet avoerhört central betydelse. Det är grundbulten i vårutbildningspolitik. Med likvärdighet menar vi allabarns möjligheter till likvärdiga livschanser och ettgott liv. Det är alltså en viktig jämlikhets- och jäm-ställdhetsfråga - en fråga som rör både klasstillhörig-het och kön.När jag tittar tillbaka i tiden på socialdemokratiskutbildningspolitik tycker jag, utan att jag vetenskap-ligt kan belägga det, att det har skett en förskjutningöver tid när det gäller innehållet i begreppet likvär-dighet. Från att ha betonat likvärdigheten betonar mannu kvalitetsaspekten alltmer. Frågan är vad det bety-der när man skall ta ställning till konkreta problem.Det här är nämligen inte så okomplicerat som detibland låter när vi talar om det. Hur förhåller sig be-greppet likvärdighet och sådana saker som central-styrning och reglering från statens sida kontra decent-ralisering? Det tycker jag är ett centralt och ganskaklassiskt dilemma att fundera över.Någon av de tidigare talarna tog upp detta medvalfriheten och mångfalden, och det är oerhört posi-tivt. Men hur förhåller sig valfriheten och mångfaldentill likvärdigheten och hur påverkas likvärdigheten närvi förespråkar långtgående valfrihet och också långtdriven individualisering?Vi har också tagit upp ytterligare ett begrepp. Föross är fortfarande likvärdigheten grundbulten, men vihar också talat om tillgänglighet i vår motion när vihar svarat på regeringens skrivelse. Med tillgänglighethar vi menat att det måste finnas reella möjligheter förmänniskor. Vi har t.ex. tagit upp det här med att deltai utbildningsaktiviteter och få tillgång till utbildning.Vi har som exempel tagit vuxna korttidsutbildadesmöjligheter att finansiera kompletterande studier.Där vill jag som en parentes säga att jag själv ochandra i mitt parti är oroade över att regeringen tydli-gen inte ämnar utöka det särskilda utbildningsbidra-get. Det är endast möjligt att få detta att utgå undertvå terminer. Min egen och andras erfarenhet säger attdet är en alldeles för korttidsutbildade,studieovana vuxna att nå den här kompetensnivån.Det skulle jag gärna vilja skicka med när det gällerlikvärdigheten. Vad ger vi de vuxna korttidsutbilda-de? Ger vi dem likvärdiga chanser som andra, likvär-diga livschanser? Det tror inte jag.Med tillgänglighet menar vi också att skolan skallvara öppen mot omvärlden. Den skall ha många kon-taktytor. Skolan skall vara en plats för goda mötenbland människor. Det gäller föräldrarna. Det gällerfolkrörelserna, som vi tycker att man sällan talar omnu för tiden i förhållande till skolan. Det gäller givet-vis arbetslivet, och det gäller också den högre utbild-ningen.Häromdagen satt jag och bläddrade i maktutred-ningen, slutrapporten . Då jag läste den,tänkte jag att det är faktiskt inte ,men det har hänt oerhört mycket. Samhället har ge-nomgått stora förändringar. Jag tycker att vindkant-ringen mot ett alltmer individualiserat och mark-nadsliberalt samhälle har blivit allt tydligare.Olof , utredaren, sade ju i slutbetänkan-det 1990 att han tyckte att det var ganska svårt atturskilja olika grupper, alltså svaga och starka grupperi samhället. Men då tog han ju inte med det som vi nuhar upplevt, nämligen av rekordhög arbetslös-het. Arbetslösheten förefaller att bita sig fast på enhög nivå. Bilden har alltså förändrats. skulle detförmodligen vara mycket lättare att definiera ochurskilja vilka som är svaga och vilka som är starka isamhället.Skolan är en del av samhället. Hur bra eller dåligtskolan fungerar, avspeglar hur väl eller ofullständigtsamhället i övrigt fungerar. Jag frågar mig gång pågång: Är det längre möjligt att åstadkomma verkligtradikala förändringar genom politiska beslut somenbart rör skolan? Det tror vi skolpolitiker gärna.Men problemen är ju inte alltid av varken administra-tiv eller pedagogisk art. Man måste se dem utifrån etthelhetsperspektiv. Själv är jag väldigt oroad överboendesegregationen - framför allt i våra storstads-områden. Den tror jag har ett oerhört negativt infly-tande över vad som händer i skolan . Den ärockså definitivt ett aktivt hot mot den grundläggandeprincip om en likvärdig skola för alla barn som, detvill jag säga till socialdemokraterna, alltid har varitgrundbulten för den samlade vänsterns utbildnings-politik.Jag tror inte längre att staten, regeringen, kan ga-rantera att alla barn oavsett klasstillhörighet, kön,etniskt ursprung eller bostadsort får en likvärdig skol-gång. Vi ser dag för dag att skillnaderna mellan olikaskolor och olika kommuner är alldeles för stora ochmycket uppenbara. Vi vet också att många barn mårdirekt dåligt i dagens skola. Olikheterna när det gällerbarns hälsa och utveckling i olika socioekonomiskagrupper tenderar att öka.I utvecklingsplanen presenterar regeringen, mereller mindre utförligt vill jag säga, en rad åtgärdersom man ämnar vidta för att utveckla skolan. Iblandnär jag har läst det här, och tänkt och funderat, hartanken slagit mig att vi kanske tenderar att angripadagens problem utifrån gårdagens verklighet. Ut-vecklingen går oerhört snabbt. Det var också vadMaktutredningen faktiskt sade, det var en av de för-tjänstfulla delarna. Man talade om samhällets efter-släpande självförståelse. För det finns saker som jagsaknar i den här skrivelsen. Jag saknar en djupareanalys av bl.a. den framtida arbetsmarknaden, menockså av vad som krävs av unga människor i dagenssamhälle, ett samhälle som blir alltmer komplext. Jagtycker också att utvecklingsplanen, om jag skall läm-na en övergripande, mer generell kritik, ger uttryckför en väldigt pragmatisk och nyttoorienterad syn påkunskap. Jag hade gärna sett mer av att folkbild-ningsidealet hade genomsyrat den här utvecklingspla-nen.Vi har föreslagit, inte i den här motionen utan ti-digare, att man skall försöka ta det här helhetsgreppetoch kanske tillsätta en ny utredning. Det låter enkeltmen jag tror att det , efter den förra, faktisktär viktigt att göra det. Då skulle man titta på bl.a.segregationen och också på hur demokratin har ut-vecklats, eller inte utvecklats, . skulle kunna få i uppdrag att summeragammal och ny forskning, men också göra de politis-ka värderingarna av maktutredningen, det tycker jagglömdes bort 1990, och dra slutsatser av ett antalnyligen framlagda utredningar. Den skulle ocksåkunna lägga fram förslag för att motverka de härtendenserna i samhället.Jag tror nämligen inte på det som många av de ti-digare talarna har tagit upp. Jag tror att något om den socialdemokratiska kollekti-vismen. Det är, tror jag, ett föråldrat sätt att se pådagens samhälle. Den liberala, marknadsanpassadeindividualismen praktiseras, och har praktiserats, idagens samhälle men vi vet väldigt litet om vilkakonsekvenser den har fått. Vi ser målstyrnigen. Vilkakonsekvenser har den fått? Vilka konsekvenser harbolagiseringen i kommunerna fått - bl.a. för skolanoch utbildningen?Vad kan man då göra, för att snabbt komma nedtill det konkreta? Vad kan man vidta för konkretaåtgärder för att snabbt motverka de här negativa ten-denserna med ökade klyftor i samhället? En funge-rande barnomsorg är viktig, det vet vi, för barns hälsaoch utveckling. Vi har föreslagit att det som egentli-gen är barnomsorgslagens intentioner skall fullföljasoch att kommunernas skyldighet att tillgodose ävenarbetslösa föräldrars behov av barnomsorg måstetydliggöras. Vi har föreslagit att man skall kvalitets-säkra skolhälsovården på olika sätt.Vi har också pekat på ett annat hinder när detgäller den utveckling av arbetssätt och arbetsformersom är nödvändig för att få en öppnare skola, en skolasom tillgodoser barnens olika behov. Det handlar ombetygen. Det är ett stort hinder. Jag skulle vilja frågaAndreas : Är inte det också något som un-derstryker barnens, elevernas, känsla av att varamisslyckade i skolan, det ständiga misslyckandet? Detfärgar verkligen deras självbild. Betyget premierarockså ytinlärning och hindrar det kritiska förhåll-ningssätt som jag tror är oerhört viktigt för att ungamänniskor skall kunna orientera sig och fungera i ettsamhälle som ständigt förändras.En annan sak som jag saknade, och som vi harmarkerat i vår motion, är förekomsten av sexuellatrakasserier. Detta existerar i skolan men det sägerinte regeringen något om i utvecklingsplanen. Jag troratt det är viktigt att vi uppmärksammar det här, sär-skilt med tanke på de mycket tragiska händelser somnyligen har inträffat i vårt samhälle.Därmed ser jag att min tid är ute. Jag vill yrka bi-fall till reservation nr 4 och till denreservation som vi har gemensamt med ,reservation nr 8.Anf. 58 () replik:Herr talman! Jag lyfte litet på ögonbrynen närBritt-Marie underförstått ondgjor-de sig över liberaliseringen av samhället. Det är klartatt man som folkpartist kan tycka att det är konstigtatt någon kan tycka att det är ett problem. Jag har enenkel fråga: Är föreller emot individualiserad undervisning?Anf. 59 () replik:Herr talman! När man talar om individualiseradundervisning kan man mena flera olika saker. Jag troralltså på sammanhållna klasser. Jag tror inte på entidig differentiering av elever. Jag tror inte på ni-vågruppering av olika ämnen. Det är viktigt att ele-verna får möta varandra i heterogena grupper. Dettror jag har en stor fostrande betydelse. Men jag trorpå individualisering på det sättet att man måste mötavarje elev där han eller hon befinner sig och mötaelevens individuella behov. Men det är inte riktigtsamma sak för mig.Anf. 60 () replik:Herr talman! Jag är inte riktigt säker på att jagförstod det där svaret. Men jag kan ändå konstatera attdet som vi menar med individualiserad utbildning,nämligen precis det som avslutade med, är att man försöker mötavarje elev på den nivå han eller hon befinner sig ochatt det ställs rimliga krav på varje elev utifrån varsoch ens förutsättningar. Det måste i grunden vara enoerhört positiv utveckling.Jag tycker inte att det är särskilt lämpligt att ståoch ondgöra sig över en sådan utveckling i talarsto-len. Men vi kanske är på samma spår trots allt.Anf. 61 () replik:Herr talman! Det är mycket möjligt att vi menarsamma sak, och det är glädjande om vi har en likartaduppfattning i dessa frågor.Jag har litet svårt att få detta att gå ihop medFolkpartiets utbildningspolitik som jag i många falltycker är mycket konservativ och föråldrad.Gubbstrutten i skrev en litensentens om skola. Och skolaär den som jag själv gick i . I den tra-ditionella meningen, där man tidigt delade upp ele-verna, ställer jag mig inte bakom individualisering.Anf. 62 ():Herr talman! Det är glädjande att konstatera attstora delar av innehållet i utvecklingsplanen går väl ilinje med de motioner som har väckt iriksdagen . Det gäller de ökaderesurserna till kommunerna för att motverka effekter-na av de senare årens nedskärningar. Det gäller avise-rade insatser mot mobbning, förbättrad lärarutbild-ning, skärpning av det kommunala ansvaret för sko-lan, ökade ansvarstagande, början till enlärlingsutbildning, utveckling av en pedagogisk planför förskolan och integrering av förskola och grund-skola, för att nämna några exempel. kandärför stå bakom många av detaljförslagen i utveck-lingsplanen. Vi anser också att mycket av det somregeringen i utvecklingsplanen anför om skolans måloch inriktning är bra.Jag tänkte i mitt anförande uppehålla mig litetgrand vid sådant som vi inte tycker är fullt så bra.I regeringsförklaringen sattes arbetslösheten i fo-kus: "Hela måste mobiliseras för att betvingaarbetslösheten." Det var ord. En om-fattande satsning på utbildningen skulle ingå som ettled i kampen mot arbetslösheten.Detta genomsyrar också den nya utvecklingspla-nen. Skolans ställning är klar - den skall bevaka ochutveckla lönearbetarens framtida möjligheter. I ut-vecklingsplanen sägs: "För den som är ung och förförsta gången söker sig ut på arbetsmarknaden gällerdet att ha en utbildning som gör att man är efterfrå-gad, att man är anställningsbar." Det handlar alltså omgymnasieutbildning som grundkrav för anställning,och det handlar om att ha goda betyg.Den beskrivning av dagens och framtidens sam-hälle som ligger till grund för utvecklingsplanenkänns en smula gammalmodig. Den har kvar fotfästeti industrialismens tankestruktur och ser framtiden somett samhälle där arbete i produktionen står i centrum.Produktion av information och kunskap tar visserligenen allt större del av den plats som varuproduktionenhar tagit, men det är ett samhälle som för övrigt är sigganska likt. Den bild som man målar upp i utveck-lingsplanen är just bilden av en skola som ger ökademöjligheter till att bli anställd.Mycket talar emellertid för att denna bild av ettförvuxet industrisamhälle inte är någon rimlig fram-tidsbeskrivning och att arbetslösheten inte går attutbilda bort. Den tekniska utvecklingen har nått sålångt att en mindre mängd arbete behöver utföras ivaruproduktion för att konsumtionsbehovet skalltäckas. Det gäller industri såväl som jordbruk ochskogsbruk. Inom andra sektorer, främst den offentligasektorn, finns utrymme för ökade arbetsinsatser. Mentotalt är dock behovet av lönearbete mindre änför bara något decennium sedan och kommer sanno-likt att minska framöver.Att omfördela det totala arbetet över invånarna ären viktig uppgift. En rejäl minskning av normalar-betstiden för lönearbete måste genomföras snarastmöjligt. Och trygghetssystemen bör kopplas fria frånlönearbetet. När väl arbetsfördelningen blivit någor-lunda rättvis genom arbetstidsförkortning och periodi-sering ser vi ett samhälle där människorna har betyd-ligt större möjligheter till ett rikt liv med hög liv-skvalitet - vi delar på jobben och får ökad fritid.