prot · GK0954 · 1997-01-23 00:00:00 — Det har till-satts en utredning som skall se över hur man kanutöka olika frivilliga samarbetsprojekt med bönderna.Vår bedömning är nog att vi kanske inte kommer såoerhört mycket längre med generella regler, utan att vinu måste titta lokalt på de olika förutsättningarna ochforma olika lokala projekt.Inom vårt miljöstödsprogram finns redan mångaolika delprogram som är tillämpbara just i detta arbe-te. Men vi arbetar alltså vidare, och jag är övertygadom att vi kommer att nå ett ännu bättre resultat.Den privata tjänstesektornAnf. 202 ():Fru talman! Jag skulle vilja rikta en fråga tillstatsministern om den privata tjänstesektorn.Vi har sett hur många länder omkring oss, Belgi-en, , , , m.fl, har införtolika system för att stimulera den privata tjänstesek-torn. senast har vi fått höra att den finska rege-ringen har fattat beslut i samma riktning.Statsministern har i en intervju i Veckans affärerför sedan svarat att det vore idiotiskt att avfärdadiskussioner om den privata tjänstesektorn. Jag skullevilja be statsministern att utveckla sin syn på dettanågot. Jag vet att han kan avfärda frågan med hän-visning till den utredning som pågår, men med ettsådant svar skulle vi kunna avfärda i stort sett allafrågor som ställs här i kammaren.Jag undrar om statsministern med några ord skullevilja utveckla sin syn på den privata tjänstesektornoch möjligheten till nya jobb där i framtiden.Anf. 203 Statsminister ():Fru talman! Det är något försåtligt från Hägglundssida att säga att man kan avfärda alla frågor medhänvisningar till sittande utredningar. Å andra sidan -om en statsminister skall lägga ut texten om det somden utredningen sysslar med, kan man avvisa allasittande utredningar. Jag föredrar nog trots allt atthålla mig till standardsvaret. utreder,och vi kommer tillbaka i sommar.Anf. 204 ():Fru talman! Då finner jag att det vi till dess har attluta oss mot är en formulering i samma intervju somlyder så här: Jag har definitivt satt ned foten i denmeningen att vi faktiskt inte skall släppa denna fråga.Det här finns med i propositionen - statsministernmenar sysselsättningspropositionen - precis som nipåpekar. Vad det sedan skall ta sig uttryck i är litetsvårt att säga.Beskedet är något dunkelt. Mot bakgrund mot demålsättningar vi har när det gäller arbetslöshetenskulle jag skulle önska att statsministern ändå villeutveckla denna fråga något litet.Anf. 205 Statsminister ():Fru talman! Det är ingen tvekan om att vi prövardenna möjlighet. Det är därför vi har en utredning.Samtidigt vet vi om att exempelvis en reduktion avarbetsgivaravgiften kostar ohyggligt mycket pengar,och det är inte alls säkert att det ger några nya jobb.Det kan ju bli så att man sänker arbetsgivaravgiftenför arbete som redan finns och att det marginellatillskott som blir följden därmed kommer att kostaväldigt mycket.Det kan också vara så att det bästa som kan händaför tjänstesektorn kanske är att efterfrågan ökar, atthushållen lägger om beteende och sparar mindre ochkonsumerar mer. Det bästa som kan hända för tjänste-sektorn är kanske att lönebildningen fungerar ordent-ligt. Man skall nog vara ödmjuk inför vilken tåt manskall rycka i. Därför har jag inte avvisat de här frå-gorna, definitivt inte. Jag tror att de nya jobben i storutsträckning kommer i denna sektor.Men frågan är om detta skall skattefinansieras,som och jag faktiskt nu utlovaråtskilliga fler miljarder i utgifter till offentlig sektor.Vi är tydligen överens om den saken. Skall vi dess-utom lova ut skattesänkningar? Det är frågan, och därär jag väldigt och avvaktar utred-ning.Anf. 206 ():Fru talman! Jag konstaterar att man i det beslutsom den finska regeringen har fattat räknarmed att kunna skapa ungefär 10 000 nya arbetstillfäl-len. Detta är naturligtvis svårt att tacka nej till i ensituation med en sådan arbetslöshet som vi har. Jagvet att detta skall vägas mot andra åtgärder, men re-geringen har ju en historia på detta område som intevarit lyckosam i alla delar. Jag tänker på projekt somRAS eller 55-plus. Varför inte pröva också den härmöjligheten?Anf. 207 Statsminister ():Fru talman! Vi skall studera noga och sevilken prislappen är på förväntade 10 000 arbetstill-fällen. Vi har en del saker inom arbetsmarknadspoliti-ken som det också finns anledning att utvärdera nogaoch kanske säga att priset var högt för de insatser somså småningom kom att bli utförda. Men som jag sadeförut avvaktar vi utredningen. Vi stänger inga dörrar,och vi är noga med att de kronor vi nu lägger ut ocksåger nya jobb. Hellre en ny sjuksköterska för de pengarvi har gemensamt än att pengar vi lägger ut träffardem som redan har jobb.7 § (forts. från 5 §) Allmänpolitisk debattEn hållbar samhällsutveckling på (forts.från 5 §)Anf. 208 ():Fru talman! När man vill hitta en definition på vadman kan mena med begreppet "framtid" i forsknings-sammanhang finns säkert ett antal olika varianter. Entilltalande variant har fastnat i mitt minne, och denlyder så här: Framtid är mängden ej förverkligademöjligheter som existerar i nuet.Ni hörde alldeles rätt. Möjligheter som existerarjust . Det är allas vår uppgift att locka fram ochförverkliga alla dessa möjligheter.Som landsortsbo med många års boende i stor-stadsmiljö kan jag naturligtvis inte låta bli att någon-ting beröra landsbygdens roll och möjligheter förframtiden och för en hållbar utveckling på lång sikt.Vi tänker oss gärna att det alltid är i staden, i denstora tätorten, som nya idéer och verksamheterblomstrar. Som motbild fungerar ofta landsbygden, ivåra sinnen ofta präglad av stillestånd eller långsamtillbakagång.Naturligtvis behövde det framväxande industri-samhället städerna. Här fanns de nya jobben och denya idéerna. Så är det också i viss mån . Men detär dumt att den föreställningen håller greppet så hårt,trots att många landsbygdsområden präglas av högaktivitet, gryende förnyelse och tillväxt.I dag är det många som tror att vi står inför en nybrytningstid med snabba förändringar och att vi är påväg att lämna industrisamhället, som huvudsakligenhaft sin bas i de stora tätorterna, i städerna. Om det ärsant måste vi fråga vad som kommer efter industri-samhället. Kanske är det ändå landsbygden som denhär gången återigen kan bli den goda miljön för nyaidéer och verksamheter?Att lämna en trygg stadsmiljö kan ibland krävamöda och kanske betyda lägre materiell standard. Enviktig fråga för en bärkraftig utveckling blir då hur viser på levnadsstandard och livskvalitet. Ger högrelevnadsstandard alltid högre livskvalitet? Kan vi bytamateriell standard mot livskvalitet? Visst är vi i dagsmärtsamt medvetna om många människors bistravardag och om orättvisorna både i vår närhet och ute ivärlden.Att leva över våra tillgångar, förskingra lagraderesurser och således tära på naturens kapital i ställetför att leva på räntan, leder förr eller senare till eko-nomiska problem, arbetslöshet och andra socialaproblem. Det är vår egen erfarenhet.De globala orättvisefrågorna ligger också som entung börda över oss. Att de fattiga folkmassornaskulle ha rätt till en större andel har sagts så mångagånger. Men den politik som vi i och i helavästvärlden driver gör att gapet mellan rika och fattigaökar i stället för att minska. Inte ens vårt eget enpro-centsmål inom biståndet förmår vi upprätthålla. Inteundra på att tänkande människor mår dåligt!Människor söker mer och mer efter en förändradlivsstil, en livskvalitet som inte ger samvetskval. Manvill leva utifrån naturens egna möjligheter och utifrånen mer rättvis fördelning av våra resurser.Därmed återvänder vi till vår egen landsbygd. 90-talet har ju varit byarörelsens tid. Tillväxten har visatsig vara allt starkare. finns det 3 000-4 000utvecklingsgrupper, byalag, sockenråd, samfällighets-föreningar och framtidsföreningar i vårt land. Ca70 000-75 000 personer är nu aktiva i byarörelsen.Man kan med andra ord tala om en framväxandefolkrörelse på landsbygden. De flesta aktiviteterna ärinriktade på att skapa gemenskap och samarbete,bättre service, bostäder och jobb. Gemenskap är oftaförsta steget för att skapa lokal bärkraft.Snabbare utbyggnad av informationstekniken ocheffektiv teknik av alla slag behövs i ett bärkraftigtsamhälle med landsbygden som bas. Det handlar omsmåskalig teknik i jord- och skogsbruk och i det loka-la fisket. Vi behöver små, effektiva och trivsammasågar, snickerier, slakterier, mejerier, kvarnar ochbagerier. En lokal och mindre räntetyngd kapitalför-sörjning är också viktig med lokala sparkassor ochnya lånesystem. kan resultaten mätas i mins-kad tillförsel av material och energi utifrån, minskadarbetslöshet, bättre hälsa, bättre ekonomi och ökadlivskvalitet med en känsla av gemenskap, mål ochmening i livet och med framtidstro.Vi måste på något sätt också hitta möjligheter ny egnahemsrörelse på landsbygden.Tätorten behöver t.o.m. glesbygden - en glesbygddär människor bygger sin existens på mångfald ochmångsyssleri, genom att t.ex. förse tätortsbefolkning-en med upplevelser i alla dess former, från traditionellturism till att man kanske tillhandahåller plats ochtillfälle för tystnad. Tjänstesamhället måste få blomst-ra, inte minst på landsbygden och i glesbygd.Det är hög tid att accelerera omställningen i rikt-ning mot ett ekologiskt uthålligt samhälle - en pro-cess som kan komma att stärka landsbygdensposition i den framtida ekonomin.I mitt eget hemlän finns några högaktuellaprojekt som visar på framtidssatsningar med nödvän-digt stöd från riksdag och regering. Det handlar omatt rusta upp och bygga ut Västerdalsbanan fram tillSälenfjällen, största vintersportområde medmer än 50 000 turistbäddar. Det handlar om ett lång-siktigt beslut om framtid. Den handlarom den biologiska mångfalden och om att därmedrädda den sista spillran av den så vilda Österdalälvengenom att säga nej till utbyggnaden av Brunnsbergskraftverk. Ärendet ligger nu på regeringens bord.Och varför inte göra en seriöst menad utredningav ?Det här, fru talman, var några spridda tankar kringlandsbygdens och glesbygdens möjligheter till enuthållig samhällsutveckling på lång sikt - möjlighetersom faktiskt existerar i nuet.Anf. 209 ():Fru talman! En hållbar samhällsutveckling pålängre sikt handlar i mycket stor utsträckning om hurvi kan klara den biologiska mångfalden, inte för attden har ett egenvärde utan för att den är en förutsätt-ning för att vi skall kunna leva i samklang med natu-ren. I den biologiska mångfalden har vi en stor bankdär vi kan hämta lösningar på många av de problemsom vi har och som vi kommer att möta. I den kan vifinna lösningen på livsmedelsförsörjningen i världen.Debatten om hur vi skall bevara den biologiskamångfalden har i stor utsträckning handlat om attskydda vissa områden i landet från mänskligt brukan-de. Det har gjorts till en ägarfråga. Om staten köper inmark och gör naturskyddsområden och reservat avden skulle problemen vara lösta.Jag tycker att det är ett mycket förenklat och rentav naivt synsätt. Ett av de största hoten mot den bio-logiska mångfalden är luftföroreningar, försurandenedfall och klimatförändrande s.k. växthusgaser.Dessa hot bryr sig inte ett dugg om vem som ägermarken eller vad vi får eller inte får göra i dessa om-råden. Nej, dessa nedfall lägger sig som ett täcke överallt.Vår möjlighet att skapa en hållbar utveckling lig-ger i att på teknisk och biologisk väg omvandla sam-hället så att vi kan leva i samklang med de naturligaresurserna. Detta innebär inte att vi skall stoppa dentekniska utvecklingen, tvärt om. Vi skall utnyttja denför att klara både miljön och välfärden. Detta är engrundsyn i den socialdemokratiska miljöpolitiken, ochmycket har gjorts. Vi är stolta över detta, och vi harockså förmågan att gå vidare på ett sätt som har enbred förankring hos befolkningen.Själv kommer jag från i . Detär den del av som är värst drabbad av försu-rande nedfall. Vi ser effekterna genom ökade skogs-skador, ett stort näringsläckage från den försurademarken och ett som är övergött, med syre-brist och bottendöd som följd. dör, men endel hålls vid liv genom att vi medicinerar dem medkalk. Vi ser hur svampar försvinner och hur markve-getationen ändrar karaktär.När vi ser hoten mot den biologiska mångfalden ärdet naturligtvis ingen skillnad om marken ägs avsamhället eller är privat. Det finns ett mycket brettfolkligt stöd för åtgärder som kan begränsa försur-ningen, därför att vi med blotta ögat redan ser börjanav vad som komma skall om vi inte kommer tillrättamed orsakerna till försurningen. Det visar inte minstden våldsamma debatt vi hade om anslagentill kalkningsverksamheten där en del företrädare idenna kammare såg spöken mitt och försök-te utnyttja oron för egen politisk vinning.Fru talman! Vi har kommit en bra bit på väg föratt begränsa våra egna försurande utsläpp. Svavelned-fallet har minskat kraftigt på grund av en klok politiksom har minskat förbränningen av fossila bränslen,och teknisk utrustning har också varit till en storhjälp.Svårare är det med kvävenedfallet där trafiken ären stor källa. Jag tror inte alls på att begränsa utsläp-pen från trafiken genom att bygga färre vägar ellergenom att begränsa framkomstmöjligheterna, som endel förespråkar. Det är en felsyn som aldrig kommeratt få en djup folklig förankring och som heller intekommer att ge något positivt resultat, för trafikköer ärsannerligen ingen god miljöåtgärd.Det finns däremot stora möjligheter genom enövergång till biologiska bränslen. Det är fullt möjligtatt successivt införa och tillverka dessa i . Detskulle ge arbetstillfällen, ett minskat oljeberoende ochframför allt ett trafiksystem som fungerar i ett natur-ligt kretslopp.Det är några av de nationella åtgärder som vi sersom möjliga att genomföra. Men av försur-ningen har sitt ursprung i andra länder. Genom ettsvenskt initiativ har försurningsfrågorna kommitupp på EU:s dagordning. Miljöministern har fått ge-hör för problemen, och principen att den som släpperut föroreningarna också skall ta ansvaret för den ska-da de förorsakar har slagits fast.Detta är en bit på väg. Jag är övertygad om att detär genom EU vi kan komma tillrätta med de storaproblemen. Vi har en försurningskänsligare natur änvad de flesta andra EU-länderna har. Därför måste vifortsätta att vara de som driver denna fråga, som visarvägen, som visar att det går att lösa problemen genomtekniska lösningar och genom övergång till naturensegna bränslen.Anf. 210 ():Fru talman! Vår miljö här på jorden förändras påett snabbt och oförutsägbart och ovän-tat sätt. Befolkningen ökar som natur ochmiljö förstörs och naturresurserna krymper. Vi får alltstarkare belägg för att våra efterkommande står införsnabba och ödesdigra klimatförändringar, som i sintur delvis orsakats av att vi utsätter skogar, markom-råden och kustzoner för allt större slitage i kampen föratt överleva. Dagens energiförsörjning spelar en do-minerande roll för balansen i det globala klimatet.Sverige är medlem i och blir isommar, , ordförande i rådet. Från miljöpar-tiets sida har vi hävdat sedan inträdet att detär dags att ta in miljöfrågorna på säkerhetsrådetsdagordning med speciell fokusering på den globalavattentillgången och vattenförsörjningen. Miljöpartietmenar att måste prioritera detta i sitt arbete isäkerhetsrådet och se till att vattnet blir en permanentpunkt på säkerhetsrådets dagordning.I går lyftes vattenfrågorna fram av två talare, KiaAndreasson och . Jag håller med de bådatalarna. Vatten är människans viktigaste livsmedeloch vi börjar få ont om detta livsmedel.Det har alltmer gått upp för oss nu att med det slö-seri som förekommer överallt, från våra hygiensystemtill våra bevattningssystem, börjar vattnet bli en brist-vara. Vi hörde i debatten i går hur dricksvatten för-orenas i vårt eget land av såväl nitrat som bekämp-ningsmedel. Det är ett problem vi delar med mångaindustriländer och jordbruksländer. Vi har ett tungtansvar att se till att inte kopierar vår livs-stil.Dålig eller ingen avloppsrening förorenar sjöar,floder och hav ofta till den grad att fiskbeståndet dörut. Satsningar på att rena sjöar och floder, där ju för-ändringarna relativt snabbt blir både märkbara ochmätbara lönar sig emellertid. Bättre rening av avlopptill sjöar och floder får fisken tillbaka. Detta brukarske utan hjälp av inplanteringar.En värld eller en civilisation som inte förmårstoppa en tilltagande nedsmutsning av sitt vatten är encivilisation utan framtid.Brist på vatten betyder brist på mat i de flesta de-lar av världen. Det är redan nu vattenbrist i 20 länder.Det är intressant att se hur mycket vatten som går åtför vår naturliga matproduktion. Det är viktigt att viblir medvetna om hur mycket vatten som behövs tillvåra grödor. Det är dags att börja spara på det dagligavattnet såväl i i-länder som i . är dags för ett systemskifte vad gäller vatten-konsumtionen i hushållen. Tänk globalt, handla lokalt.Låt de lokala idéerna tas in i Agenda 21.En gröda som är s.k. vattenekonomisk är hirs. Detär ett sädesslag som man känner sedan förhistorisk tidfrån , och Ostindien. Hirs behöver 225liter vatten för att bli ett kilo hirs. vete behö-ver vatten, ett kilo potatis vattenoch ett kilo ris mellan 1 500 och vatten.När vi sedan dricker mjölk och äter kött behövs ytter-ligare vatten för att producera en liter mjölk eller ettkilo kött. Det kanske mest drastiska exemplet är att enbrödskiva för sin tillblivelse kräver vatten.Måste det nu betyda att vi har ont om vatten? Vihar ju ständigt förnyande källor till vårt färskvatten,som regn och snö. Man kan inte pumpa upp mer änvad som fylls på på ett naturligt sätt. Gör man detändå måste man borra brunnarna allt djupare.Jag talade förut om att 20 länder i världen harvattenbrist. Men många länder och viktiga livsme-delsproducerande områden i världen ligger redan iriskzonen för vattenbrist utan att man har märkt attvattenuttaget är för stort och att en uttömning hållerpå att ske av vattenbärande lager. Brist på vatten och iförlängningen brist på livsmedel är ett hot mot stabili-teten i ett land likaväl som i ett internationellt per-spektiv. Det är ganska klart. Det är en säkerhetspoli-tisk fråga.Konkurrens om vatten är också ett konflikthot.Strid om vattentäkter på landsbygden har mångagånger varit mål i vårt eget lands domstolar förr itiden. Ser vi oss om i världen så visar historien attvattnet kan vara orsak till konflikter. Det finns en radexempel på detta: områden som t.ex. floden bifloder, som flyter genom både och Pa-kistan, som bevattnar ,och , och för att nunämna några i raden.Floder som rinner genom mer än ett land ger lan-det som ligger uppströms en stark position. leda bort en del av floden för bevattningsända-mål om man utvidgar sin odlingsareal, eller behövervatten till sin boskap om man utökar hjordarna.1990 års beräkningar av jordens grundvattenuttagvisar överuttag och sänkning av grundvattennivån iKalifornien, sydvästra , , Arabiska halv-ön, , norra och . I tarvi ut mer vatten än vad vi egentligen harråd med.Jordens vattentillgångar måste bli en permanentpunkt på säkerhetsrådets dagordning för säkerhetenoch stabiliteten i världen, för fredens och naturligtvisockså för vårt dagliga bröds skull.Anf. 211 ():Fru talman! I går var det en historisk dag i riksda-gen. Jo, vi invigde vårt nya gym. Det ärväldigt stiligt, i gamla teknisk service.Bakom beslutet att satsa på detta låg naturligtvisen rad tankar, som att vi som arbetar i skallmå bättre, fungera bättre och fatta bättre beslut. Mensjälvklart fanns också tankarna om att vi skall varamindre sjuka, undvika att vara borta från riksdagen.Vi skall undvika ohälsa.Hälsa är faktiskt en viktig fråga. Om man frågarsvenska folket - det spelar ingen roll om det är ung-domar eller äldre - vad som är det viktigaste för dem,svarar alla att det är hälsan. Jag vill då ställa frågan:Vad gör vi här i för att svenskarna skallkunna nå detta som de själva tycker är det allra vikti-gaste? Hur tänker vi och hur arbetar vi med de härfrågorna?Jag tycker att vi tänker och arbetar för litet medoch talar för litet om de här frågorna. Det kan bero påatt vi är ointresserade eller okunniga. Men jag tror attdet framför allt beror på att vi har fokuserat fel. Vitalar mycket om pengar till vård, dvs. vi talar om vadvi skall göra när människor redan har blivit sjuka. Vitalar alltså om att reda upp det som gått feli stället för att ha fokus på hälsan. I ett land som vårtborde vi tala om att vi kan minska sjukvårdskostna-derna därför att människor har blivit såmycket friskare.Den typ av sjukdomar som tidigare gjorde attmänniskor inte levde så länge som vi gör nu är fak-tiskt över. beror de flesta sjukdomar som vilider av och dör av i på vilken livsstil vi har.De beror alltså på hur vi själva fattar beslut om att vivill leva, under vilken livssituation vi lever.När det gäller landets finanser har detta ganska storakonsekvenser. lägger vi ned ungefär 110 miljar-der kronor på att vara sjuka. Kostnaden för långtids-sjukvård, långtidssjukskrivning, förtidspensioneringoch arbetsskador är ungefär 70 miljarder. Detta blirtillsammans uppåt . En ändringav denna makromodell, om vi kunde åstadkomma det,skulle vara väldigt viktig.Jag vill dock gå tillbaka till individnivån och sägaatt jag tror att det är oerhört viktigt att se på vad somhänder med den enskilda människan. Vilka beslutfattar hon? Vilka möjligheter ger vi människor attfokusera på sin hälsa i stället för att ge dem hjälp förstnär de har blivit sjuka? Det handlar om vilket intresseför detta vi har här i och hur vi talar omfrågor om hälsa och sjukdom.Vi som är intresserade av hälsofrågor får iblandhöra att fysisk träning och livsstil inte är så mycket attprata om - sådant är vars och ens ensak - men jag villlyfta fram detta och främst ta upp frågan om fysiskaktivitet och hälsa.För närvarande beror hälften av alla dödsfall sominträffar på hjärt- och kärlsjukdomar, för vilka fysiskträning är en viktig faktor. För människor över 40 årär rörelseorganens sjukdomar de allra svåraste. I enundersökning som heter Liv 90 har man studerat hurden träningsvåg som många tror nu har gripit tag iSverige egentligen ser ut. Den visar att hälften av allaunga, en tredjedel av alla medelålders och avde äldre motionerar regelbundet ungefär två gånger iveckan. Mer är det alltså inte.Av denna utredning drar man också den slutsatsenatt merparten av vuxna svenskar får för litet av fysiskträning. Det handlar då inte bara om konditionsträningutan lika mycket om styrketräning för att förebyggat.ex. Människan av ut ser utsom hon gjorde , men hennes liv harblivit ganska annorlunda. Behovet av att röra sig harbestått, men i vår nuvarande kultur är det inte natur-ligt inbyggt, och vi måste därför tillgodose det på ettannat sätt än tidigare.Fru talman! Det är många som anser att fy-sisk träning inte är så viktig. Vi har minskat antalettimmar för gymnastik i skolan, och det finns ingenmotsvarande verksamhet för dem som studerar viduniversiteten. Över huvud taget minskar möjligheter-na till fysisk träning. Därför är det bra att vi har fåttvårt gym här på riksdagen.Vad jag skulle vilja att skulle göra påmakroplanet är att ta fram en sådan rapport som våren1996 presenterades av the Surgeon General i USAinför olympiaden. Den heter Pysical Activity andHealth. I den fastslår man att regelbunden fysiskaktivitet förebygger sjukdomar. Man har gjort enfullständig genomgång av vilka sjukdomar som kanförebyggas. Jag tycker att det skulle vara värt attockså svenska läkare och svensk expertis fick taställning till denna katalog. Än så länge har man intekommit så långt att man tror på att fysisk träning enorma påverkan som den faktiskt har på männi-skor när det gäller både hälsa och sjukdom.Det är faktiskt så att de som utövar regelbundenmotion inte bara anser sig må bra, utan de har ocksåfärre medicinska riskfaktorer. Jag tycker att det skullevara viktigt att undersöka både den enskilda männi-skans och vårt eget förhållningssätt här i tillfysisk träning. Hur ser vi på hälsa?