prot · GK0956 · 1997-01-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1996/97:56Onsdagen den 29 januariKl. 9.00 - 10.27Det justerade protokollet beräknas utkomma -------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 23 januari.2 § Svar på interpellation 1996/97:53 om Af-ghanistanAnf. 1 Statsrådet ():Herr talman! har frågat utrikesmi-nistern hur regeringen avser agera inom FN och EUvad avser , om katastrofhjälp och omafghanska flyktingar. Interpellationen har överlämnatstill mig för besvarande.Tragedin i , ett av världens absolutfattigaste länder, fortsätter ännu efter densovjetiska utmarschen. Utdragna interna stridigheterhar som bekant medfört ett oerhört lidande för storadelar av civilbefolkningen. Talibanrörelsens utbred-ning i landet, dess snabba och överraskande erövringav och har betytt ytterligare umbä-randen inte minst för kvinnor och flickor vars mins-kade möjligheter att aktivt delta i det afghanska sam-hället drabbar detta i sin helhet.Händelseutvecklingen har också framkallat stororo bland grannar. Den interna konflik-ten med sina många parter skapar regional instabilitet.Det går inte heller att ta miste på grannländernas viljaatt påverka skeendet i på ett sätt somfrämjar de egna intressena.Utrikesministern uttryckte strax efter talibanernaserövring av oro över den intolerans och re-pression man visat prov på och pekade på den särbe-handling den kvinnliga befolkningen utsattes för.Inom ramen för FN sker följande:FN:s avdelning för humanitära frågor (DHA) organi-serade i ett möte i i Turkme-nistan. Syftet med mötet var att diskutera strategierför fortsatt bistånd till . I mötet deltogrepresentanter för givarländerna, däribland ,internationella organisationer, Internationella rödakorset och afghaner engagerade i återuppbyggnadenav landet. Från svensk sida välkomnade vi dennamöjlighet att inom givarsamfundet verka för störstamöjliga samsyn kring biståndet. Det är viktigt atteffektiva insatser kan göras för att lindra den utsattabefolkningens lidanden, som det tydliggörsför lokala och centrala beslutsfattare i Afghanistanvilka principer som måste gälla för ett fortsatt hu-manitärt och återuppbyggnadsinriktat bistånd.Sverige stöder FN:s särskilda mission för Afgha-nistan med i spetsen i dess intensivaansträngningar att föra de stridande fraktionerna tillförhandlingsbordet och nå en fredlig och varaktiglösning på konflikten.I höstas tog EU i ett särskilt anförande i FN:s sä-kerhetsråds öppna debatt upp situationen i Afghani-stan. Ett särskilt uttalande av EU i samma ämne gjor-des också. EU har manat parterna i konflikten attupphöra med fientligheterna och förhandla. Man harunderstrukit nödvändigheten av att mänskliga rättig-heter respekteras, varvid särskilt kvinnors och flickorssituation i samhället uppmärksammats. Oro uttrycktesmed anledning av begränsningar i deras tillgång tillundervisning och arbete. Man har också i andra sam-manhang framfört stark kritik. FN:s generalförsamlingantog också en resolution som bl.a. lyfte fram denhårda kritik särskilde rapportörframfört avseende situationen i Afghanistan.Svenskt humanitärt bistånd till har ut-gått . Under budgetåren 1982/83-1995/96har ca utbetalats för insatser iAfghanistan eller för afghanska flyktingar i Pakistanoch . Av detta har hälften gått genom och resten genom olika FN-organ. Svenska Afghanistankommitténs insatser harrört utbildning, hälso- och sjukvård samt jordbruksut-veckling. En viktig del av dessa insatser har varitsärskilda åtgärder för kvinnor.Biståndet till har sedan budgetåret1992/93 legat runt . Detsvenska biståndet lär utgöra av dettotala biståndsflödet till landet.Eva har frågat vad den svenska rege-ringen avser att göra för att undvika att afghaner iSverige utvisas till Pakistan.Jag vill i detta sammanhang först säga att jag somstatsråd, vilket säkert känner till, avförfattningsenliga skäl är förhindrad att kommenterade enskilda ärenden som hon framför i sin fråga.Enligt gällande lagstiftning avgörs en asylansökanindividuellt och utifrån det skyddsbehov som kanföreligga i det enskilda fallet. Såväl den svenska re-geringen som de myndigheter som har att handläggaasylärenden är väl medvetna om situationen i Afgha-nistan och i regionen. Detta är naturligtvis en förut-sättning för beslut i asylfrågor. Det var brist på godinformation om läget som gjorde att Invandrarverketunder 1995 avvaktade med beslut vad gällde Afgha-nistan. När behövlig information införskaffats beslu-tade att besluts-fattande i afghanska ärenden skulle återupptas.Invandrarverket har inte fattat något beslut om attutvisa människor till . Däremot har beslutfattats om att återsända personer till . EnligtFN:s flyktingkommissarie, , är ettsäkert första asylland, trots att inte anslutitsig till flyktingkonventionen. Denna bedömning blevbekräftad i samband med besök som gjorde på platsen . Det varockså en fråga som diskuterades på mötet i Turkme-nistan.Mot bakgrund av vad jag nu har sagt finner jag detför dagen inte påkallat att vidta några åtgärder.Anf. 2 ():Herr talman! Jag vill först tacka statsrådet för svaret på interpellationen och konstatera attvi är överens om verklighetsbeskrivningen. Det är enbra början när man skall diskutera åtgärder.Situationen i är synnerligen allvarlig.Vi har alla klart för oss att är ett av värl-dens fattigaste länder. Förhoppningarna om att Af-ghanistan efter den ryska ockupationen skulle kunnautvecklas i fredlig riktning och att man skulle kunnabygga upp sitt land har helt kommit på skam, specielltefter talibanernas återtagande av . Man kan seatt speciellt kvinnorna har råkat illa ut. De utsätts försystematiskt förtryck och har fråntagits sina rättighe-ter. Därför är det av sådan enorm betydelse att världs-samfundet, inklusive , agerar, både inom deinternationella forumen och inom ramen för bilateralakontakter.En sak som jag inte tog upp i interpellationen,men som är oerhört allvarlig, är att trots att det inter-nationella samfundet i form av FN, EU och andraorganisationer agerar på ett positivt sätt för att försökastoppa den diskriminering som pågår i ärett flertal stormakter inblandade i en avancerad va-penförsäljning av stora mått. Jag vill citera vad ErikSolheim, partiledare i , skrev i Arbeiderbladetnu :"- Vær så snill! Få utlandet til å våpen-strømmen til krigsherrene! Folktok oss i armen på gata i og stotret på hjel-peløst engelsk fram sine bønner: - Vi støtter ingen avpartene, vi ber bare om fred. Hvis stormaktene slutterå forsyne de ulike partene med våpen, vil krigen tørkeinn. "Det var ett citat ur den artikel han skrev efter enresa i . Vi kan se hur ,, , m.fl. länder på ett mycket aktivtsätt understöder konflikten. Där vill jag ställa ytterli-gare en fråga till : Vad gör föratt påverka dessa stormakter att inte underblåsa bra-san så att den brinner ännu kraftigare än den redangör? Utan nya vapen blir det åtminstone svårare attförtrycka den egna befolkningen.När det gäller det bistånd som har givit,och som redogör för, är jag väldigt nöjdmed den andel som har gått till . Jag harett intryck av att detta bistånd har gjort väldigt stornytta. har därspelat en viktig roll. Också det sätt på vilket biståndethar bedrivits har gjort nytta, då man har inriktat sig påsjukvård, hälsovård och framför allt utbildning. Jagtror att det kanske är det effektivaste sättet att nåkvinnorna i , för att därigenom i någonmån begränsa den diskriminering som pågår genomatt se till att just kvinnorna och flickorna får tillgångtill utbildning. Jag tror alltså att det är en helt riktigväg.Däremot vill jag upprepa frågan om flyktingar.Jag har ingen som helst tanke på att kommentera enskilda fall, men jag ville nämnadem som exempel. Jag är överraskad över den tilltrosom har till som ett tillförlitligtasylland. är ett land där man förtrycker sinegen befolkning, där de egna minoriteterna inte kanleva i fred och utan oro för repressalier, där hundra-tals människor mördas av politiska skäl etc.Hur kan då flyktingar från riskfritt utvi-sas till ? Jag är väldigt förundrad över detta.Jag skulle vilja fråga om den nämn-da rapporten från : Vilka var detsom gjorde den resan, och håller verkligen den be-dömningen fortfarande?Anf. 3 ():Herr talman och statsrådet ! Mångaav oss har undrande ställt oss frågan:Vad beror det på att stormakterna så gärna engagerarsig i äventyr som resten av världen ogillar - jag tänkerpå exempel som och - medansamma stormakter är så ovilliga att engagera sig iåtaganden som resten av världen vill att de skall ta deli? Det kan vara olika FN-operationer eller projekt iCentralafrika, och det gäller också i högsta grad detland som är föremål för den här viktiga interpellatio-nen, . Dessa och andra utländska äventyrhar varit och förblir politiska återvändsgränder ochäventyr.Trots att det finns många övertygande argument -hur många som helst - för positivt internationelltsamarbete och internationell samverkan väljer t.ex.USA att bedriva ett spel, med afghanernasliv och vardag som insats. Och kvinnorna drabbasvärst. Vi ser ett kvinnoförtryck av apartheidformat. Ja,vilka ord finns som räcker till för att beskriva detförtryck som sker av kvinnorna? Jag har ställt enskriftlig fråga, som inte är besvarad , till utrikes-minister , så jag kanske skallspara den debatten.Men jag vill tydligt understryka att det som nusker med grannstaters och inte minst stödmåste synliggöras. Dessa länder har haft allde-les för lätt att gömma sina avsikter och ränker bakomtalibanernas framfart.Sommaren 1994: En pakistansk handelskonvoj ärpå väg mot och . Den stoppas avbanditer utanför . Konvojens ägare, inflytel-serika affärsmän, vädjar till den pakistanska regering-en om hjälp. Ett öppet pakistanskt ingripande äromöjligt. Afghanska studenter vid organiserasav det fundamentalistiska partiet Jama'at ul UlemaIslami i och uppmuntras att agera, och snartbeger sig en styrka av ca 2 000 religiösa studenter -talibaner - från koranskolor till Kandaharprovinsenoch fritar den stoppade konvojen. Sedan fortsätterderas sponsrade marsch fram genom landet.Dessa framryckningar rapporterades länge till ossi notisform, för att senare, , sändachockvågor över världen vid intåget i Kabul.Rapporterna duggar tätt om kvinnoförtryck ochreligiös fanatism, brott mot grundläggande mänskligarättigheter och medeltida rättskipning. En orolig af-ghan uttryckte det: "De, talibanerna, tänker binda fastoss vid svansen på åsnan och släpa landet 700 årbakåt i tiden".Få av talibanerna och dess anhängare är bekantamed FN och dess deklarationer. Ännu färre förstårvilka regler bidragsgivarna har att följa och de hu-manitära principer som är grunden för bidragsgivar-nas engagemang. Men sällan har behovet av stöd tillAfghanistan varit så stort som just , och i vilkenmån hjälporganisationerna kan fortsätta sitt arbeteskiftar. I många småstäder har hjälparbetarna lirkatfram attitydförändringar så att t.ex. utbildning avflickor kan fortsätta. I däremot har mångatvingats sluta.Milisen, kärnan i talibanrörelsen - i huvudsakpashtuner - har uppfostrats i ultrakonservativa ko-ranskolor i västra , isolerade från omvärlden.De har insupit värderingar som inte är representativaför afghanerna i stort. Vilken roll kan dessa, av mul-lorna uppeldade religiösa robotar, få ?Det är viktigt att se tillbaka i tiden för att vi skallförstå vad som händer . Vi får då inte bara fokuseradenna fråga på just talibanerna. Vi måste vidga den såatt vi ser vad det är för krafter som gömmer sig bak-om talibanerna och så att vi ser roll. Jag tyckeratt det skulle vara pinsamt för nya kvinnligautrikesminister, , om hon skulle gåtill historien som den utrikesminister som har gåtthand i hand med talibanerna.Anf. 4 ():Herr talman! När jag har hört de två föregåendetalarna här är nästan det mest chockerande att det hargått sedan jag i säkerhetsrådet hörde viceutrikesminister tala och beskriva situatio-nen i . Den har tydligen inte ändrats ettenda dugg. Han talade bl.a. om hur regeringen hadefått fly. hade varit utan regering i tiodagar när han ändå fick lov att tala i säkerhetsrådet.I debatten i säkerhetsrådet deltog 30 länder. Detvå länder som så att säga stod mot varandra i debat-ten var , som stödde , och Pakis-tan, och vi vet ju alla att indirekt har stöttattalibanerna.Jag har två frågor som jag skulle vilja ställa. NärKabul invaderades hade den vice expresidenten tagitskydd i FN-missionen i . Han släpades ut avstyrkorna och avrättades. står det särskilt i svaretatt stöder FN:s särskilda mission som harfungerat . Jag undrar: Fungerar den fortfa-rande i , och är den ett så pass säkert ställe kan utgå från att de fredsansträngningar som görsdär verkligen fungerar?Min andra fråga gäller biståndet till Afghanistan.Talibanerna har ju tagit en stor del - mer än två tred-jedelar - av , och jag undrar: Hur kommerbiståndet över huvud taget fram till de ockuperadedelarna? Det kan ju inte vara särskilt lätt att få framdet.Jag vill också nämna en sak som gjorde ett fruk-tansvärt intryck på mig när Ghafoorzai talade i säker-hetsrådet. Han talade väldigt lidelsefritt, vilket i siggjorde ett oerhört starkt intryck, men han berättadeockså hur man röjde upp i minfälten i Afghanistan.När man skulle röja minfälten för att armén skullekunna tåga norrut från samlade man ihop tusencivilpersoner och drev dem framför armén. Det var etteffektivt sätt att få en bred och lämplig gång genomminfälten.Det är alltså dessa två frågor, som jag inte tyckeratt jag har fått svar på, som jag gärna skulle vilja fåsvar på.Anf. 5 ():Herr talman! har i sin interpella-tion, och biståndsministern har i sitt svar, speglat denverklighet som många afghaner lever i . Demånga brotten mot mänskliga rättigheter, diskrimine-ringen och förtrycket av kvinnorna kan vi naturligtvisinte stå likgiltiga för. Detta måste vi alltid reagera mot- starkt. Det har gjort i vissa sammanhang,men vi måste upprepa det. Vi får aldrig ge upp.Jag skulle vilja skildra en annan verklighet, förden finns, även i . Denna verklighet ska-par inga stora rubriker, men den finns där trots allt.Detta handlar om ett ställe som heter , somligger i en av provinserna i Afghanistan.När talibanerna övertog kontrollen av den härprovinsen plus sex provinser däromkring, så tidigtsom och början av 1995, stängdes allaskolor, både pojk- och flickskolor. Så småningomåtergick dock livet till det normala. Detta är renlandsbygd. I dagens läge har alla skolor öppnat igen,även flickskolorna.Dessa skolor drivs enbart av ut-ländska organisationer, t.ex. enskilda organisationersom . Detta visar att iett land som saknar en fungerande centralmakt spelarde enskilda organisationerna en väldigt stor och viktigroll, dels genom sitt stöd till skolor och hälsoprogram,dels också som en stabiliserande faktor.Med de pengar som har givit och med depengar som även EU har bidragit med har alltsåSvenska , i ett land som egent-ligen är i rent kaos, drivit mer än 600 skolor på lands-bygden. 150 000 elever har fått sin ut-bildning på det här sättet, och av dem är flickor.Det är inte ett särskilt högt procenttal, men trots allt ärdetta en stor framgång, i ett land där flickor inte allshar fått tillgång till utbildning på samma sätt sompojkar.Jag vill med detta exempel betona vikten av attSverige fortsätter det här stödet, att också iinternationella organisationer trycker på, därför att detgår att hjälpa det afghanska folket även i dagens läge.Jag hoppas att biståndsministern är beredd att med-verka till detta även när det gäller svenska bistånds-medel.Anf. 6 Statsrådet ():Herr talman! Det gläder mig, mitt i eländet, attriksdagen uppmärksammar det glömda kriget i Af-ghanistan. Det verkar som om kriget försvinner frånmediernas intresse när supermakterna är borta.Det här är ett fruktansvärt krig, och det är ett arvsom lämnades från tidigare konflikter, som drabbarframför allt kvinnor och barn. Man måste fortsätta attengagera sig här, stödja offren och verka diploma-tiskt.Därför kan jag säga till att de enormainsatser som har gjorts från svenska frivilligorganisa-tioner och enskilda människor har varit banbrytandeoch unika. Vad det anbelangar kommer vi i regering-en att fortsätta att arbeta med dem och ge fortsatt stöd.Så sent som i går diskuterade säkerhetsrådet frå-gan om . Sekretariatet hade en briefingom situationen, och det var en följd av den diskussionsom nämnde. deltogockså där och framförde synpunkter i samma andasom jag har framfört här.Omvärlden har naturligtvis ett mycket stort ansvar,särskilt de som levererade vapen och fortsätter attleverera vapen till området, för det fortsatta lidandet,som tog upp. Vi kommer ihåg detaktiva stöd som gavs från den ena supermakten motden andra supermakten i , där Afghani-stan blev ett slagfält mellan och Sovjetunionen.Vi fördömde från början invasionoch bekämpade den på alla sätt vi kunde, politiskt ochdiplomatiskt, som det gick ett stort humani-tärt bistånd till området. å sin sida stödde fri-hetskämparna. Problemet är att dessa frihetskämpar imångt och mycket är dagens terrorister. Vi kan t.ex.se att det har gått ett band från i Afghani-stan till i dag.Det är ett nästan oöverskådligt lidande som pågår,och omvärldens ansvar finns fortfarande kvar.Sverige stöder naturligtvis ett vapenembargo förAfghanistan, och vi vill inte heller att grannländernaskall blanda sig i situationen internt i Afghanistanutan att de i stället skall jobba med FN och den spe-ciella missionen. Den är inte fast - det vill jag gärnasäga till - utan den är rörlig.Den finns i , och den har dragit erfarenheter avden hemska incident som ägde rum när man inte kun-de erbjuda skydd. Men den fungerar i fortsättningen.EU har också tagit beslut om vapenembargo ochuppmanat grannländerna att inte blanda sig i situatio-nen. Det är alltså också linje.När det gäller biståndets fortsättning kan man intege ett entydigt svar på frågan hur våra projekt hante-ras i de områden som talibanerna har lagt under sig.Men man kan exempelvis konstatera att antalet flickori Svenska Afghanistankommitténs skolor har sjunkitfrån . Man räknar med att det är en kon-sekvens av talibanernas inflytande. kanhandikapprojekten fortsätta, och ökar vi insatsernaför minröjning, dock på mekanisk väg, inte påmänsklig väg.Mötet i gick ut på att lägga fast entreårig strategi för det fortsatta biståndet. Det är det viverkar i. Vi kommer alltså att vara en stor aktör fram-över också.Anf. 7 ():Herr talman! Det är glädjande att vi är överens ombiståndets betydelse och att regeringen inte har någrasom helst planer på att minska det utan tvärtom, omjag förstår rätt, gärna ökar på det, sär-skilt när vi ser att de kanaler som finns fungerar bra.Jag säger det även om jag också är medveten omatt andelen flickor har sjunkit från en relativt låg an-del. Men som jag ser det finns det inga andra vägar.Det är ändå genom utbildningen som vi kan nå flick-or - de finns åtminstone där. Det är , och vimåste göra allt som går för att öka den andelen.Vad gäller frågan om stormakternas inblandning,som flera av oss har varit inne på, är det självfallet braatt verkar för ett vapenembargo både inomEU och inom världssamfundet.Samtidigt fick jag inget svar av påfrågan vad gör bilateralt för att påverka ,som inte bara har velat erkänna talibanernas regim iAfghanistan utan också aktivt förser dem medvapen. Vad gör i förhållande till i bilate-rala samtal? Vad gör i förhållande till Pakis-tan när vi träffar makthavare därifrån för att försökafå ett stopp på vapenförsäljningen till ?Jag tror att det är en oerhört central fråga. Det räckerinte med att vi antar resolutioner och försöker verkaför detta. Vi har ju inte uppnått ett vapenembargo.Jag vill också återigen ta upp frågan om flykting-arnas situation. Jag fick inget svar av ,och jag förstår att tiden kanske inte räckte till i denförsta omgången. Men jag hävdar att det är av väldigtstor betydelse att se vart det är säkert att utvisa flyk-tingar från som finns i . Jag me-nar att de, med tanke på situationen i deras hemland,självfallet borde ha rätt till asyl, om det inte finnsnågonting i de individuella fallen som pekar på någothelt annat. Det har jag ingen uppfattning om. Det gårinte att utvisa någon till Afghanistan.Pakistan kan inte heller betraktas som lämpligt.Jag vill därför gärna veta mera om vilka från som har gjort denna resa. Jag vet attnågra ledamöter gjorde en resa i september 1996.Situationen har inte blivit bättre, utan den har snarareförsämrats. Är de försäkringar som kanha fått verkligen giltiga ?Anf. 8 ():Herr talman! sade att de afghanskafrihetshjältarna hade blivit grunden för internationellterrorism. Det är någonting som vi har kunnat följaoch se belägg för i aktioner från olika delar av värl-den. Det är någonting som inte heller biståndsgivarnakan frita sig från ett ansvar för.Vi vet att när islamisterna flydde till Pakistan1975 skapade de en fungerande partiorganisation iflyktinglägren. De utnyttjade snabbt den stora flyk-tingvågen i samband med invasionen till att organise-ra de inkomna flyktingarna. Dessutom skapade parti-erna kanaler till de internationella biståndsorganen.Härigenom kunde de, på samma sätt som vi har kun-nat se i , rekrytera nya soldater genom atthålla kontroll över flyktingarna i flyktinglägren. Dekunde binda flyktingar till sig genom att de vartvungna att tillhöra en partiorganisation för att fåtillgång till utländsk hjälp. På det sättet marginalise-rade man också de traditionella ledarna. Man byggdepå det som afghanerna har gemensamt - det enda somde har gemensamt, nämligen religionen islam. Islamhar av tradition utnyttjats i . När det bliren kupp och en ny regim brukar man tala om att manskall värna om kvinnan som man just dåförtrycker kvinnan värre än någonsin, men det brukarmattas av. Men här är det styrkt utifrån på ett annatsätt, och biståndsorganisationerna internationellt harinte uppmärksammat vilken makt de här fundamenta-listiska islamisterna har kunnat bygga upp genombiståndsorganisationerna. Detta tycker jag är en storfara, om vi inte lär oss av misstagen och ser upp meddetta.Anf. 9 ():Herr talman! Jag skulle vilja ta upp frågan om ettvapenembargo, som jag tycker att det verkar som omFN numera förespråkar.I den debatt som jag talade om kom också försla-get om vapenembargo upp. Den afghanske vice utri-kesministern protesterade mycket häftigt mot det ochmenade att det enbart skulle gynna talibanerna, efter-som talibanerna redan hade tagit en så stor del avAfghanistan och gränsen är mycket lång, går genomoerhört besvärlig terräng och är mycket svårbevakad.Det är då fritt fram för just den sidan att föra övervapen till Afghanistan.Det andra jag vill påpeka gäller det faktum attUSA stödde frihetskampen. Väldigt många av demuslimer som bor i stödde också frihetskampen,men det dröjde inte många veckor förrän man frånmuslimskt håll protesterade oerhört starkt mot taliba-nerna. I ett mycket uppmärksammat utspel sade che-fen för islams center i södra : Det är nu-mera tydligen inte bara västvärldens journalister somvi behöver undervisa om vad islam egentligen är, utandet är även islam själv, dvs. Med en radcitat visade han sedan att har en helt annaninställning till kvinnan och anförde flera exempel påjämställdhet mellan man och kvinna.Vad jag är mest intresserad av att höra är om va-penembargot verkligen är vad vill.Anf. 10 ():Herr talman! Tack, biståndsministern, för löftet attSverige även fortsättningsvis skall bidra till att lindranöden i , i avvaktan på en politisk lös-ning. Situationen i är svår och komplice-rad och har så varit . Men detta måste juändå få sin lösning, och här spelar stormakterna enviktig roll. har genom sitt medlemskap iFN:s säkerhetsråd möjlighet att spela en roll.Biståndsministern tog också upp att andelen flick-or i skolorna har minskat. Det är riktigt - det har dengjort. På vissa ställen på landsbygden har man kunnatöka den, men i är fortfarande alla flickskolorstängda. Detta kan vi inte göra någon-ting åt. Vi får hoppas att man ändå i slutändan kangöra någonting åt det, men i dagens läge är det hopp-löst.Minproblemet tog upp litet i skym-undan.