prot · GK0994 · 1997-04-23 00:00:00 — Den dominerande trenden bland våraungdomar är fortfarande, dess bättre, en restriktiv ochavvisande hållning till narkotikan.Det måste också vara en av huvuduppgifterna förnarkotikapolitiken att få varje generation unga att taavstånd från bruket av narkotika och andra droger.Genom en kombination av förebyggande insatser ochtidiga och kraftfulla åtgärder i form av vård och be-handling för dem som redan råkat illa ut måste måletvara ett narkotikafritt samhälle. Detta måste ocksåvara vägledande för arbete och engagemangpå det internationella planet, inte minst inom ramenför det europeiska samarbetet.Det är därför, fru talman, utomordentligt tillfreds-ställande att vi på det här sättet i och med vårt betän-kande kan manifestera den stora politiska enighet ochden nationella uppslutning som finns bakom svensknarkotikapolitik.Sveriges politik mot narkotika och andra drogerhar i ett internationellt perspektiv varit, och är fortfa-rande, mycket framgångsrik. Det är säkert också endel av förklaringen till att vi i i så hög gradhar förskonats från de narkotikaliberala tendenser somgjort sig hörda på många håll i Europa.Genom att i verkligheten visa att det går att be-kämpa narkotikamissbruket har vi lyckats undvikaden defaitistiska hållning till problemet ur vilken denarkotikaliberala krafterna på olika håll i världen harvuxit fram.För som nation måste det inom ramen fördet europeiska samarbetet vara ett oeftergivligt kravatt få fortsätta att driva den narkotikapolitik som, somvi har visat, ger ett gott resultat. Det är därför, frutalman, angeläget att resultatet av vår narkotikapolitikställs mot resultatet av den liberala lagstiftning somtillämpas i vissa av EU:s medlemsländer. Vid ensådan jämförelse skulle det, det är jag övertygad om,framgå att den svenska narkotikapolitiken är en bättregrund att bygga på jämfört med de narkotikaliberalaexperiment i olika former som prövats här och var iEuropa.Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till hem-ställan i socialutskottets betänkande.Anf. 12 ():Fru talman! Dagens svenska narkotikapolitik fylleri år . tog beslut omlagstiftning och regler för användning av narkotikaoch om straffregler för illegal handel. Det var i detsammanhanget som man i vaknade upp ochinsåg att en generös legal förskrivning av narkotikatill missbrukare i syfte att få bort handeln från gatanfick katastrofala följdverkningar. Det var alltså ettbistert uppvaknande, men det var en oerhört viktigutgångspunkt för utvecklingen av situationen i Sveri-ge.Jag vill påstå att det är den narkotikapolitik som vii då lade grunden till och som vi också harfört internationellt, bl.a. genom den tidigare general-direktören i , som har gjortatt vi inte har fått samma omfattande narkotikamiss-bruk som en del andra länder - , ochvissa delar av - har fått möta.Vad vi nu ser är emellertid illa nog. De signalersom nu finns - att missbruket åter ökar bland ungaoch att vi får in nya droger - är mycket illavarslande,liksom de liberaliseringstendenser som finns ute ivärlden och som, som jag ser saken, är resultatet delsav en annan syn på narkotikan, dels av en uppgiven-het inför problemens storleksordning.Därför ser jag med tillfredsställelse att vi här kanbehandla ett betänkande där ett enigt utskott står bak-om bedömningen att narkotikasituationen inger starkafarhågor, där, som tidigare talare har utvecklat,ett enigt utskott står bakom målet om ett narkotikafrittsamhälle och där ett enigt utskott är överens om attvägen till målet bygger på en kombination av före-byggande insatser, ett varierat utbud av vård ochbehandling samt fortlöpande kontrollinsatser. Det ärinsatser som skall göras lokalt, regionalt och natio-nellt, men också, vilket är väldigt viktigt, internatio-nellt. Därmed är också yrkandena i libera-lernas partimotion om narkotika tillgodosedda i dedelar som behandlas i det här betänkandet.Den här debatten i kammaren är annorlunda ge-nom att vi är överens. Annars brukar ju olika åsikterbrytas mot varandra. Här är vi alltså eniga, och viförutsätter att regeringen och de som företräder oss iEU och internationellt nu gör verklighet av de insatsersom förespråkas i det här betänkandet och naturligtvisockså nationellt. Det vore värdefullt om denna enighetäven återspeglades i medierna, som ju helst skriverom konflikter.I det här sammanhanget skulle jag vilja ta upp tvåböcker som jag hoppas att ni hinner läsa innan vi gårvidare med socialtjänstpropositionen. Den förstaboken är bok , en dokumentärom en flickas väg från en trygg tillvaro till narkomani,prostitution och aids. Den andra boken heter dödsdans till liv på övertid. Den senare bokenhar skrivit tillsammans med sindotter här böckerna om skildrar en begåvadflickas väg från ett tryggt familjeliv till knarkarnasdestruktiva skuggtillvaro. Det börjar med vanlig rök-ning och alkohol och går vidare till hasch och däreftertill heroin. tvingas till prostitution och smittas avhiv och är snart en av välfärdssamhällets mest utsattapersoner. Men böckerna om är också en skild-ring av föräldrars desperata kamp för att hjälpa sittbarn, den vanmakt de känner när de vandrar mellanmyndigheter, poliser, jurister och läkare, hur utfrusenman som förälder blir när man har ett barn som ärmissbrukare.Sara, som heter något annat i verkligheten, är ty-värr död i aids. Men har skrivit ner en rad syn-punkter, 33 stycken, på hur vården borde förändras.Där tar hon upp hur viktigt det är med en grundlig ochseriös utbildning av personal, inga okunniga vikarier.Hon tar upp att de intagna skall beredas möjlighet tillmeningsfull sysselsättning utan deltagartvång. Honstryker under behovet av individuell vård. Det endanarkomanerna har gemensamt är knarket. Hon tar uppatt man inte skall blanda narkomaner och alkoholister,och många andra ting.Vad vill jag säga med det här? Jo, för att målet -ett narkotikafritt samhälle - skall uppnås måste vilyssna på målgrupperna hur vi skall tackla problemen.Sara beskriver vad man skall göra för att rehabiliteraen narkoman. För att förebygga att nya ungdomar blirnarkomaner måste vi ta med ungdomarna i det före-byggande arbetet. De signaler som vi har fått frånsocialministern är att hon vill engagera ungdomarväldigt intensivt i det arbetet. Jag hoppas att hon i detarbetet också tar vara på missbrukarnas erfarenheteroch inte minst personalgruppernas och föräldrarnas.Föräldrarna, de anhöriga är ofta en grupp man glöm-mer bort. Det handlar om hur föräldrar, syskon, mor-och farföräldrar ser på en missbrukare. De behöverhjälp.Slutligen, fru talman! Jag mötte en 75-årig mam-ma som vigt sitt liv åt att försöka hjälpa sin 42-årigeson som missbrukat . orkade hon intelängre. Vi måste i riksdag se till att männi-skor inte hamnar i en sådan situation.Därmed yrkar jag bifall till ett enigt utskotts hem-ställan.Anf. 13 ():Fru talman! För att bekräfta enigheten i utskottetoch kanske spara litet av kammarens tid vill jag barainstämma i samtliga föregående talares argumentationoch inlägg. Jag har inga avvikande meningar.Narkotikan och narkotikaproblemet är naturligtvisett gissel i hela världen. Erfarenheten från flera årskamp mot narkotikan från flera länder har visat någrasaker. För det första kan inte narkotikaproblemetdefinieras bort. Man kan inte stoppa huvudet i sanden.För det andra kan inte narkotikaproblemet enbartförebyggas bort. För det tredje kan narkotikaproble-met inte heller straffas bort, och narkotikaproblemetkan inte vårdas bort. Däremot kan man hålla narkoti-kaproblemet i schack om man har en helhetssyn påproblemet och en bestämd vilja från samhällets sidaatt bekämpa narkotikan.Därför tycker jag att det vi gör här är bra, attett enigt utskott fastslår målet ett narkotikafritt sam-hälle. Det är en bra svensk paroll som vi gärna kanföra ut i och världen. I normala fall är jagmotståndare mot missionering och framhävande avsig själv, men jag tycker att vi har en bra svensk nar-kotikapolitik som vi skall föra fram med kraft nu närvi är med i EU-sammanhang osv.Jag yrkar bifall till det eniga utskottets hemställan.Anf. 14 ():Fru talman! För oss i känns detmycket tillfredsställande att vi har kunnat enas i denhär viktiga frågan, att vi alla vill arbeta för ett narko-tikafritt samhälle, att vi alla tillsammans vill motarbe-ta de krafter som talar för legalisering av narkotikaoch för en liberalare narkotikapolitik.På det här området måste vi arbeta tillsammans.Jag hoppas att det här betänkandet kan vara ett start-skott för ett utvidgat samarbete.Fru talman! Även om de flesta aldrig använt nar-kotika eller aldrig skulle kunna tänka sig att pröva,finns det all anledning att känna stor oro inför ut-vecklingen och över de rapporter som talar om attpriserna sjunker därför att tillgången på narkotika ärså stor. Även om vi aldrig kan hindra inflödet övergränserna måste vi ändå göra vad vi kan för att brom-sa inflödet.Det känns skrämmande att läsa de rapporter somberättar att många ungdomar trots allt har narkotikaer-farenhet. Högsta siffran hittar vi i , där iårskurs 9 har sådana erfarenheter. När det gäller nar-kotikaerfarenheter bland mönstrade ligger även därMalmö i topp. Av kontrollgruppen har använtnarkotika . Det är en stor fara att så mångaprovar. Vad som för mig är uppseendeväckande är attså många av de mönstrade har erbjudits narkotika.Hela 59 % har erbjudits narkotika.När jag ser de här siffrorna är jag övertygad omatt vi måste öka informationsinsatserna. Vi måsteskapa en attitydförändring så att narkotikaförsäljning,överlåtelse av narkotika och narkotikainnehav uppfat-tas som ett allvarligt brott. Ett allvarligt brott anmälsju. Förmodligen är det så att det inte uppfattassom ett allvarligt brott. Det gör att narkotikaförsäljar-na kan känna sig rätt trygga när de bjuder ut sinavaror. Det är en viktig sak att ändra på.Fru talman! Vi måste också vara lyhörda för deförändringar som sker inom narkotikaområdet ochfatta snabba beslut om det behövs för att hindraeventuellt negativ utveckling när det gäller narkoti-kaspridningen. Jag är rädd att vi många gångerhar för låg beredskap och att åtgärderna kommersakta. De första varningssignalerna om rökheroin kom1989 från svenska agenter i . De kändesig upprörda, för de sade att politikerna i intetar varningarna på allvar. har vi en sådan utveck-ling av rökheroinet som vi fickvarningssignaler om.För sedan fick några av oss riksdagsle-damöter information om ett nytt sätt att sälja partyd-roger till ungdomar i . Man säljer ett kuvertinnehållande ecstasy och rökheroin. Eftersom manblir mycket uppskruvad av ecstasy använder mansedan rökheroinet för att få en dämpande effekt. I detsammanhanget ges också ett sken av att rökheroinet ärmindre farligt än att injicera - många tar ju väldigtstarkt avstånd från att injicera.Vi måste se till att det finns bra information för attmotverka nyetablering av narkomaner. Men vi måsteockså se till att ge dem som vill ta sig ur narkotikabe-roendet en chans. träffade jag en kvinna som sitter i häktet för narkoti-kabrott. Hon ville ta sig ur narkotikaberoende menberättade att det var väldigt svårt. När man släpps utfrån fängelse går man ofta ut med en kasse med sinatillhörigheter och några hundralappar i fickan. Då ärinte chanserna så stora. Då vänder man oftast tillbakatill de gamla kamraterna, till det gamla gänget. Därkan man få mat och husrum. Då finns det inte mycketatt välja på.Det finns också många som får hjälp. I måndagsbesökte jag ett projekt i där man gav me-ningsfullt arbete åt många som var missbrukare ochsom i vissa fall kom från fängelsemiljö. Vi måstehjälpas åt för att bli bättre på det här området.Fru talman! deltar gärna i ett samar-bete över alla partigränser när det gäller att agera motnarkotikan. Med detta yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 15 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Jag har varit i . Ensituation som den är väldigt nära det som jag harlängtat efter , nämligen att som sistatalare i en kontroversiell fråga som brådskar och harlivsviktig betydelse för alla inblandade kunna säga attjag instämmer reservationslöst med alla föregåendetalare från samtliga partier. Det kännsoerhört tillfredsställande.Fru talman! Vad är en nyhet, enligt definitionenhos dem som uppmärksamt lyssnar på det som härsägs? En nyhet är det som plötsligt händer, det som äroväntat och som berör många. I så fall har Sverigejust nu varit med om en stor nyhet. Inom loppet av enmycket har samtliga partier plöts-ligt deklarerat som sin gemensamma hållning att deinte tolererar narkotika. Det är i allra högsta gradoväntat, åtminstone om man ser på oss som politiker.Politiker har en benägenhet att försöka att profilerasig och driva någon fråga inför ett annalkande val.Men här är alla totalt eniga. Vi har valt att inte hittanågon nisch där vi kan profilera oss som att vi kanoch vill litet mera än alla andra.Detta berör många. Det berör hela . Somföregående talare sade berör det också vårt arbete iEuropa och därmed i hela världen. Vem, fru talman,vinner en sådan debatt som den vi nu har lyssnat till?Alla är eniga. Ingen försöker att ta hem några politis-ka poänger. Jo, vinner ungdomar. I dagräddar vi långsiktigt livet på ungdomar som annarsriskerar att gå under, kanske våra egna barn och barn-barn. Vi har vunnit en av de största segrar som politi-ker. Vi har vunnit över olika partimeningar och slutitupp sida vid sida för en oerhört viktig sak. Det kangott, representanter för medierna, jämföras med ensamlingsregering inför ett annalkande krigshot. Sveri-ge hade en sådan samlingsregering under kriget.Fru talman! Jag vill också yrka bifall till hemstäl-lan i betänkandet och slå fast att inget svenskt partiaccepterar narkotika av något slag. Vi är fast beslutnaatt arbeta för ett helt narkotikafritt samhälle. Det finnsi inget gehör för knarkliberaler. Vi är eniga ivårt avståndstagande mot all form av legalisering avall narkotika i och utomlands. Och, som sagt,det berör inte bara oss i . Vi kommer tillsam-mans enigt och uthålligt att kämpa för att de som intetänker som vi i - i Öst- och -får en ändrad uppfattning.Fru talman! Detta är en stor dag som innebär ennyhet för svensk politik.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 9 §. )6 § Internationella adoptionsfrågorFöredrogsSocialutskottets betänkande 1996/97:SoU15Internationella adoptionsfrågor (prop. 1996/97:91)Anf. 16 ():Fru talman! I socialutskottets betänkande nr 15behandlas frågan om internationella adoptioner. Bak-grunden är att vid konferensen för internatio-nell privaträtt i har deltagit i utarbetandet av enkonvention med regler för hanteringen av internatio-nella adoptioner. Resultatet blev konventionom skydd för barn och samarbete vid internationellaadoptioner, benämnd . Så långtbakgrunden.Utskottet tillstyrker regeringens förslag att riksda-gen skall godkänna , och detanser jag också att vi skall göra. Här finns alltså ingadelade meningar. Dessvärre innehåller regeringensförslag flera förslag, och då blir det genast merkomplicerat. Det gäller tolkningar och tillämpningarav konventionen. Jag vill främst uppehålla mig vidsamtycke enligt artikel 17 c i konventionen.I artikeln står det: "Ett beslut i ursprungsstaten omatt ett barn skall överlämnas för vård hos tilltänktaadoptivföräldrar får endast fattas om centralmyndig-heterna i båda staterna har samtyckt till att adoptions-förfarandet får fortskrida". Det handlar alltså om enandra kontroll och om en andra prövning. Detta ärnågonting nytt och något som ytterligare kan fördröjaadoptionsprocessen, och den är inte kort.Jag har fått mångabrev från oroliga blivande adoptivföräldrar som vitt-nat om hur seg processen kan vara. motsätter vimoderater oss inte en andra prövning, men dessvärrehar utkskottsmajoriteten inte precis valt den smidigas-te vägen. Man anser att det är socialnämnderna somskall göra denna andra prövning. Vi tycker att denskall göras av de auktoriserade adoptionsorganisatio-nerna. Och det finns många skäl till att vi tycker så.De svenska adoptionsorganisationerna har ettmycket gott rykte internationellt. De är seriösa ochhar en genomtänkt policy i adoptionsfrågor. Mansätter barnet i centrum och man ser till barnets bästa.Det finns också en mycket stor kompetens. Detta harlett till att dessa organisationer i väsentliga delar bi-dragit till innehållet i . Man hardeltagit i beredningsarbetet inför konventionens till-komst. Man har också varit förebild för konventio-nens vision om en god adoptionsverksamhet. Man harskapat bilden av ett respektfullt internationellt samar-bete.Fru talman! Vi moderater vill framför allt inteförlänga processen. Det är inte att se till barns bästa.Det gäller att till varje pris minska den tid som barnenbehöver vara omhändertagna i avvaktan på adoption.Man skall också ha klart för sig att är mångabarn som blir föremål för adoption i mycket dåligkondition och lever ofta under fullständigt oacceptab-la förhållanden. Därför är varje dags fördröjningolycklig. Vi anser att det finns en uppenbar risk förväsentliga fördröjningar i processen, om ansvaret förden andra prövningen läggs på socialnämnderna.Kompetensen finns i första hand hos adoptionsor-ganisationerna. Dessa organisationer sysslar endastmed adoptioner, så de är alltså experter på adoptioner.Vad som åvilar socialnämnderna är väl ingenomedveten om, inte heller den stora belastning somfinns på grund av bl.a. arbetslösheten i ochvidhängande problem som det inte är så ovanligt attjust socialnämnderna får ta hand om.Jag tror faktiskt inte att just adoptionsärenden förnärvarande är de mest prioriterade i socialnämndernai dag. Därför misstänker jag på starka grunder att detfinns risk för fördröjningar, och det kan jag inte ac-ceptera. Som jag ser det finns det inte heller någralagliga hinder för att låta de auktoriserade adoption-sorganisationerna sköta den här saken. Att man nufrån regeringen och utskottsmajoriteten valde justsocialnämnderna betraktar jag närmast som ett hug-skott - om än ett olyckligt sådant - som i praktikenkan få oönskade effekter.Fru talman! Jag vill också nämna att det i rege-ringens förslag om internationell adoptionsförmed-ling, som också utskottsmajoriteten har ställt sig bak-om, sägs i 4 §: "Den eller de som vill adoptera ettbarn från utlandet skall anlita en sammanslutning somavses i 3 §." auktoriserade organisationer.Detta förslag innebär att det i praktiken blir omöjligtatt adoptera enskilt. Detta anser vi mycket olyckligt.Vi har därför reserverat oss mot det.Vi har också reserverat oss mot förslaget att i laginföra krav på att de tilltänkta föräldrarna skall hatillfredsställande kunskaper om barn. Det torde varafå föräldrar som är så motiverade att tillägna sig kun-skaper om barn och barns behov som dem som beslu-tat sig för att adoptera ett barn. Det är dessutomolyckligt, som jag ser det, att lyfta ut en grupp föräld-rar som skulle vara i särskilt behov av föräldrautbild-ning. Detta förslag är nog dessvärre inte särskilt ge-nomtänkt.Flera blivande adoptivföräldrar har, som jag harnämnt, skrivit både till mig och till övriga riksdagsle-damöter i den här frågan. De är oroliga. Någon ut-tryckte det som att regeringens förslag till nya lagarkom som en kalldusch. ställdes frågan:Varför göra byråkratin krångligare och förlänga vän-tetiden för föräldrar och barn? En annan familj skri-ver: Har man en gång malts genom de kommunalakvarnarna, fått alla godkännanden, stämplar och intygpå att man nog duger som förälder, lockar ingen nygranskning. Hur länge måste man då längta efter sittbarn? , en månad eller ? Hurmycket missar man inte av ett barns utveckling undernågra månader? Vad kommer vi att förlora i kontakt?Fru talman! Oron är stor och frågorna är mångabland blivande adoptivföräldrar. Den oron skall vi tapå allvar. Vi politiker skall hjälpa och inte stjälpabåde blivande föräldrar och barn. Jag har också enfråga till utskottsmajoriteten. Av vilket skäl valde niatt lägga ansvaret på socialnämnderna i stället för påde auktoriserade adoptionsbyråerna? Det är nog intebara jag som skulle vara tacksam för det svaret. Detvill nog alla blivande adoptivföräldrar också veta.Finns det någon tanke bakom detta, eller är det etthugskott?Fru talman! Avslutningsvis står vi självklart bak-om alla våra reservationer, men för tids vinnande ikammaren yrkar jag bifall till reservationen 1 undermom. 17 ():Fru talman! Man kan förstå all den glädje ochlycka och de förväntningar som adoptivföräldrarmåste känna då äntligen ett visst barn har blivit före-slagit för adoption. Det ögonblicket har ofta föregåttsav år av försök att skaffa egna barn, av år med slit-ningar mellan hopp och förtvivlan innan de till sistbestämt sig för adoption. Därefter har ytterligarenågot eller kanske gått, och äntligen ärstunden inne. De har blivit utsedda som föräldrar tillett litet övergivet barn. Nog är det skäligt att det bli-vande föräldrarna när processen är så långt framskri-den så snabbt som det över huvud taget är möjligt fårhämta barnet hem till sig.Fru talman! Ändå viktigare är - det viktigaste avallt - att det måste ligga i barnets intresse att så snabbtsom det tänkas kan får komma till sina nya föräldrar.Varje fördröjning av deras förening står i strid medomsorgen om barnet. Ändå är det precis vad Social-demokraterna, nu tän-ker ställa till med.I betänkandet som vi debatterar föreslås attSverige skall ratificera den s.k. Haagkonventionen.Konventionen innehåller riktlinjer för att arbetet medinternationella adoptioner sker så att inga oegentlighe-ter skall förekomma. har deltagit vid utarbe-tandet av konventionen, och det är helt naturligt ochfullt riktigt att vi nu ratificerar den. Det är ytterstviktigt att så långt det är möjligt säkerställa att inter-nationella adoptioner genomförs med beaktande avbarns bästa. Att barn t.ex. blir bortförda eller sålda isyfte att adopteras bort måste på alla sätt motarbetas.Då ett visst barn föreslagits till vissa sökande imottagarlandet och dessa samtyckt skall enligt kon-ventionens artikel 17 c respektive land också sam-tycka till att adoptionsförfarandet får fortskrida. Re-geringen har i propositionen Internationella adop-tionsfrågor föreslagit att beslutet om detta samtyckeskall fattas av socialnämnderna med möjlighet attdelegera det till enskild tjänsteman. Som vi alla vethar detta förorsakat en väldig debatt.Det kan jag förstå av den enkla anledningen att dethur man än vrider och vänder på detta kommer attskapa ett merarbete för sociala tjänstemän, som idessa dagar sannerligen har tillräckligt att göra ändå.Framför allt förlänger det barnets och adoptivföräld-rarnas väntetid, vilket vi i anser full-ständigt oacceptabelt.I denna debatt hade det också varit en fördel omalla inom regeringen och åtmins-tone hade varit överens om vad regeringens förslaggick ut på. I regeringens proposition står följande:"Förutom att prövningen i de berörda staterna avseren bedömning av de sökandes behörighet och lämp-lighet att adoptera det föreslagna barnet är det väsent-ligen fråga om en rättslig kontroll av att det inte finnssådan bristande överensstämmelse mellan de berördastaternas lagar som kan utgöra hinder för adoptionensgenomförande." Det är alltså väsentligen en fråga omde legala hindren.Följaktligen blir man mycket förvånad över biträ-dande socialminister , som i endebattartikel framhåller att: "i praktiken kommersocialnämndens prövning endast att bestå i en kontrollav att inget väsentligt har förändrats sedan nämndensförra beslut". Hon syftar då på det medgivande tilladoption som nämnden redan tidigare beslutat om.Det som det väsentligen är fråga om enligt regering-ens proposition och även enligt ,nämligen kontrollen av de berörda staternas lagar,viftar hon bort med orden: "Skulle det någon gånguppstå en juridisk tveksamhet" - min kommentar tilldetta är: Hur nu den kan uppstå, kan man ju undra, dåsocialnämnden endast skall pröva medgivandet! -"torde detta bero på bister i den föregående förmed-lingen, vilket det ju ligger i ansvarsfull adoptionsor-ganisations intresse att undvika.