prot · GK0974 · 1997-03-06 00:00:00 — I HSL föreskrivs att man skall ha lika behand-ling, och där ingår sådana rättviseaspekter som att denskall vara rimligt lika även vid olika bostadsort. Nugick det så dök det upp i och för sig välbehjärtansvärda förslag om fria mediciner till psykisktsjuka i olika landsting.Herr talman! Jag ber att få återkomma till den de-len senare.Anf. 18 Socialminister ():Herr talman! Jag skall först hålla med . Vi tycker också att det här har gått för fort. Vihade önskat att vi hade kunnat dra ut på den här pro-cessen. Men det blir väl så här i ett läge när man haren så tuff budgetsanering som vi har haft och när manunder stor brådska tar fram förslag som också kaninnebära lättnader i en svår ekonomisk situation. Vihade önskat för detta. Därför kanjag hålla med om att det har funnits informations-problem.Men jag måste också säga att jag är djupt impone-rad av det sätt på vilket Apoteksbolaget och desspersonal har hanterat den svåra situation som de harhaft. Beslutet och informationen kom ju så sent. Dehar gjort detta på allra bästa sätt.En hamstring var att vänta. Det har alltid blivit så.Det har alltid varit hamstring i samband med att manhar förändrat i läkemedelsförmånen eller i reglerna.Det var väntat att det skulle kunna inträffa. Vi hade enarbetsgrupp som följde detta , och somockså övervägde om man skulle gå in på något sär-skilt sätt. måste det föreligga mycket starkaskäl för att man skall gå in och ändra på förskrivarrät-ten. kan vi se att de mediciner som hamstratsfaktiskt används. Jag tror inte att hela besparingen harätits upp på grund av hamstringen. Riktigt så illakommer det inte att bli. Men det är naturligtvis aldrigbra att det blir en hamstring. Vi bedömde dock att denåtgärd som man hade behövt sätta in var så passomfattande att det inte heller var realistiskt.Jag tycker att den debatt som har varit i massme-dierna har byggt på väldigt många felaktigheter ochmissuppfattningar. Det är viktigt att den här informa-tionen kommer ut. Lagen reglerar ju hur ett receptre-gister får föras hos Apoteksbolaget. Lagen är tillåtan-de. Den säger att ett receptregister får inrättas, inte attdet måste inrättas. är ju tanken att man skall kon-struera förutsättningarna och successivtinrätta detta.Jag kommer att göra det i samråd med berördaparter så att det skall fungera så väl som möjligt närdetta definitivt träder i kraft. Det är också viktigt föratt Apoteksbolaget skall kunna debitera rättlandsting för kundernas förmånskostnader. Man skallkomma ihåg att apotekpersonalen, liksom all annanhälso- och sjukvårdspersonal, har tystnadsplikt. Lagensäger dessutom att apoteken inte får använda infor-mation från recept för andra ändamål än de som ut-tryckligen bestäms i lagen.Patientens personnummer får registreras för treangivna ändamål. Två av dem är helt frivilliga förpatienten, ett är obligatoriskt. Detta är viktigt att på-minna om. De uppgifter som får knytas till person-nummer i samband med debiteringen är endast in-köpsdag, läkemedelskostnad och kostnadsreducering.Vilket läkemedel och vilken förskrivare det rör sig omfår inte registreras för delbetalningsfunktionen.Landstingen kommer inte att få kontrollera vilka lä-kemedel som förskrivs med stöd av delbetalningsruti-nen. För de två frivilliga ändamålen krävs patientenssamtycke. Om inte patienten ger sitt samtycke till attinformationen förs vidare, stannar uppgifterna påapoteken . Därefter gallras de, såatt de inte kan hänföras till en enskild patient ellerenskild förskrivare. Man skall också komma ihåg attmed tillgången till ett bra register kan vi i fortsätt-ningen förhindra katastrofer av typen neurosedynka-tastrofen. Det tycker jag är ett argument som är nog såstarkt.Anf. 19 ():Herr talman! Det är bra att statsrådet ser proble-men med den korta tiden, för den var inte bra. Mansatte faktiskt såväl personal som myndigheter litetoffside. påverkades den effekt på bespa-ringen som man hade tänkt sig att nå.Vad gäller registren tror jag att man måste haväldigt klart för sig att recept kopplat till diagnos,dvs. att man kan identifiera patienten, är oerhörtkänsligt. Det är ju ofta så att t.ex. hemtjänstpersonalgår med recepten till apoteken åt de äldre. Att dettainte är en särskilt sekretesstät hantering måste manförstå. Det kan rubba förhållandet mellan läkare ochpatient på ett olyckligt sätt. Därför är det i och för sigbra att registerdelen är frivillig. Men gör detatt det bra registret, som ministern efterfrågar, inte harså stora möjligheter att etableras, eftersom ett registerdå kommer att vara väldigt skakigt.Jag vill återgå till det som jag tycker är viktigast,nämligen den tredje frågan om de olika sjukvårdsför-månerna. Som jag sade talar HSN om någorlunda likabehandling och möjligheter oberoende av bostadsort.Nu tog det väldigt tills det, som jag sade, dökupp behjärtansvärda förslag om att psykiskt sjukaskulle få gratis medicin i olika landsting. Det bolladesmed olika tekniska lösningar på detta. Statsrådet re-dogjorde här för det antagligen slutliga förslaget, menglömde bort att säga att det är landstingen själva somfår välja om de vill erbjuda fria mediciner till patien-ter utan sjukdomsinsikt.Jag tycker att det är absurt att det som borde varaen nationell förmån nu blir en regional förmån, bero-ende av det egna ekonomi och godtycke.Det gamla systemet med kostnadsfria läkemedel varorättvist, inkonsekvent och ledde till att obsoletabehandlingsmetoder konserverades. Men det var docken nationell förmån.Nu riskerar man att få olika behandlingar, inte pågrund av olika svåra sjukdomar utan på var man råkarbo. Statsrådet tycks numera själv förorda rätt till frimedicin oberoende av bostadsort.I ett svar till sadestatsrådet: "Om en sjukvårdshuvudman gör en sådanbedömning och anser att det är befogat att ge vissapatienter fria läkemedel redan innan de uppnått hög-kostnadsskyddet har jag inga invändningar mot detta.Det måste vara sjukvårdshuvudmännen som självastyr resursanvändningen och gör sina prioriteringarför en bra resursanvändning och en bra vård för be-folkningen. "Står statsrådet kvar vid detta? Visst finns det vissasaker som utmärkt väl varierar med lokala förhållan-den, såsom kostnadsläget i den egna kommunen m.m.Men vissa saker måste rimligen vara nationellt regle-rade, och dit hör enligt min mening kostnaden förmediciner för sjukdom.Jag är rädd att vi här ser början på en djupt olyck-lig utveckling, där service och vårdutbud kommer attvara beroende av var man bor. Vi kan inte begära attfolk ständigt skall flytta runt, beroende på om de blirsjuka eller inte.Anf. 20 Socialminister ():Herr talman! Såvitt jag vet är detta en nationellordning, eftersom samtliga landsting har anslutit sigtill överenskommelsen. Det innebär att samma reglertillämpas i alla landsting. Det tycker jag naturligtvis ärviktigt, för jag har samma utgångspunkt som LeifCarlson. skall man komma ihåg att manmåste utgå från den medicinska bedömningen. Ompatienten inte har sjukdomsinsikt och behöver hamedicin för sitt tillfrisknande är detta viktigt. Be-dömningarna måste ske på individuella grunder.Detta är ju inget nytt problem, utan redan utred-ningen om reform för recept uppmärksammade att detär ett speciellt bekymmer. Jag tycker att det har bliviten bra lösning. Vad vi ville åstadkomma var just ensammanvägning i landstingen och att landstingenskall ta på sig detta ansvar.Anf. 21 ():Herr talman! Det kan bli så, som statsrådet säger,att alla landsting enas i just denna fråga. Men det ärdå en tillfällighet. Vi kan inte låta vården bli beroendeav tillfälligheter, utan den måste bli lika för alla med-borgare. Det är riktigt att det sker en medicinsk be-dömning, men samma medicinska bedömning kom-mer ju då att ge upphov till olika kostnader beroendepå var man bor. Eftersom det finns så många sjuk-vårdshuvudmän med olika ekonomiskt tryck på sig,blir det ofrånkomligt att kostnaden som de tar utkommer att reglera budgeten. Kostnaden blir alltsåolika beroende på var man bor.Jag skrev i en reservation till utredningen att detfanns en uppenbar risk för detta. Men jag tänkte migatt det skulle ta ett eller innan landstingenskulle börja spreta isär åt alla håll. tog det 14dagar tills det ena efter det andra dök uppmed olika förslag. tycks det som om man så små-ningom kommer att samla sig i just den här frågan,men risken är ju uppenbar att detta blir ett återkom-mande problem. Det som borde vara en nationellförmån, nämligen att priset för läkemedel är lika ihela landet, kommer att variera. Det tycker jag ärhögst otillfredsställande.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1996/97:157 om häl-so- och sjukvårdenAnf. 22 Socialminister ():Herr talman! har frågatmig vilka åtgärder jag avser att vidta för att garanterapatienten en obruten vårdkedja inom sjukvården ochpå vilket sätt regeringen avser verka för att minska deallt längre köerna inom hälso- och sjukvården.När vårdgarantin infördes var det för att lösaköproblemen inom vården i när det fortfarandefanns outnyttjad kapacitet på flera håll. De extra me-del som staten lämnade och strukturellaförändringar inom vården, bl.a. Ädelreformen, bidrogtill att syftet med garantin nåddes. Köerna kortades.Efter klarade nästan alla kliniker ga-rantin. Men effekten var kortvarig. Detta framgår avde uppföljningar och utvärderingar som har gjorts.När vårdgarantin trädde i kraft den 1 januari 1992fanns drygt 52 000 patienter på väntelistorna. var motsvarande antal 67 700.Det fanns också många, såväl patienter som hoshälso- och sjukvårdspersonal, som ifrågasatte att justde åtgärder som ingick i den dåvarande vårdgarantinskulle prioriteras. Den omfattade huvudsakligen ki-rurgiska ingrepp medan rehabilitering och andra me-dicinska åtgärder inte omfattades av garantin. Detfanns också de som undrade om en sådan garanti överhuvud stod i överensstämmelse med hälso- och sjuk-vårdslagens (1982:763) intentioner. Denna kritikförstärktes i samband med att Prioriteringsutredning-en redovisade sitt slutbetänkande (SOU 1995:5) Vår-dens svåra val.Ett tredje inslag i kritiken var att den ursprungligavårdgarantin saknade just den vårdkedjeinriktningsom efterlyser. Det svårasteär inte alltid att vänta på ett ingrepp, t.ex. en opera-tion, när man vet vad man lider av och har fått beskedom vad som kan göras och inom vilken tid. Väl såpåfrestande kan det vara att få vänta på tid för läkar-besök i primärvården, tid för ytterligare utredning hosspecialist innan man, när så är möjligt, får besked omdiagnos och vad som kan göras.I den sammanfattande rapporten från uppföljning-en av vårdgaranti konstateras att garantinökat patienternas inflytande och valfrihet. Detta ärpositivt och viktigt att utveckla. I den nya vårdgaran-tin, där regeringen och sjukvårdshuvudmännens före-trädare noga övervägt kritiken mot den tidigare ga-rantin, är därför utvecklad patientinformation ochökat patientinflytande centrala inslag tillsammans medtillgänglighets- och vårdkedjeaspekter. Adekvatabehandlingsinsatser skall påbörjas utan dröjsmålenligt vägledande principer för prioriteringar ochurval. Ytterst är det de inom hälso- och sjukvårdenprofessionellt verksamma som måste avgöra hur skil-da medicinska behov skall prioriteras.Detta innebär bl.a. att vården av de kroniskt sjukakan vägas in och prioriteras på ett bättre sätt. Men jagvill understryka att inriktningen är tydlig - vårdköernaskall kortas generellt. Det direkta ansvaret för att dettasker åvilar sjukvårdshuvudmännen.Staten har ett övergripande ansvar för att den of-fentliga verksamheten i vid mening utvecklas på ettsätt som är förenligt med kravet på samhällsekono-misk balans. Staten styr kommunsektorn främst ge-nom nivån på statsbidragen och genom lagstiftningsom reglerar den kommunala verksamheten. Statenhar också ett ansvar för att kommuner och landstingges likvärdiga förutsättningar att bedriva sin verk-samhet.I rapporten om uppföljningen av vårdga-ranti anges vissa faktorer som bidragit till att köernainom hälso- och sjukvården ökade under åren 1994och 1995. Bland dessa nämns minskade resurser ikombination med oförändrad eller ökad efterfrågan,minskat utrymme för rationaliseringar, vårdkonflikteni slutet av och försvagade incitament i kom-bination med prioriteringsdiskussioner.Att klara resursbehoven inom hälso- och sjukvår-den är ett av de viktigaste samhällsåtagandena fram-över. Att nästan 68 000 människor står i kö för att blibehandlade och att 13 200 väntat mer än tre månaderär oacceptabelt. Den utveckling som består i att köer-na ökar får inte fortsätta.Som följd av Kommitténs om hälso- och sjukvår-dens finansiering och organisation (HSU 2000) delbe-tänkande (SOU 1996:163) Behov och resurser i vår-den - en analys ägde en hearing rum i den12 . Vad som där diskuterades skallsammanställas och utgöra ett av underlagen för rege-ringens fortsatta överväganden och kommande förslagtill riksdagen.Sammanfattningsvis vill jag som svar på Margare-ta E frågor framhålla följande: Att garan-tera patienten en obruten vårdkedja är, med den an-svarsfördelning som råder mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen, en uppgift för sjukvårdshu-vudmännen. Regeringen träffade enöverenskommelse med företrädare för sjukvårdshu-vudmännen om en ny och utvecklad vårdgaranti, därvårdkedjeaspekten är en viktig grund. Det är ännu förtidigt att säga något om vilka effekter denna överens-kommelse kan ha haft eller kommer att få. Men jagkommer självfallet att noga följa utvecklingen.I överenskommelsen ingår också att vårdköernaskall minska. Det är sjukvårdshuvudmännens ansvaratt göra de nödvändiga resursavvägningarna för attdetta skall kunna ske. Regeringen avser dock att isamband med den ekonomiska vårpropositionen åter-komma till med förslag inom ramen förstatens övergripande ansvar för den offentliga verk-samhetens utveckling.Anf. 23 ():Herr talman! Jag vill börja med att tacka social-ministern för svaret. Jag inser att vi kanske har olikauppfattningar om hur man uppnår en fungerandevårdkedja och om hur man bäst skall använda resur-serna i vården.Min interpellation bygger på att regeringen och ensocialdemokratisk majoritet i Landstingsförbundetkommit överens om att införa en besöksgaranti, somskall ersätta den borgerliga vårdgaranti som innebaratt sjuka patienter garanterades operation inom tremånader. Detta innebär i själva verket att resurser försöver från specialist- och sjukhusvård till primärvård. Ipraktiken innebär det att man för över resurser frånsjukare patienter till friskare patienter.Som socialministern nämnde stod ca 50 000 pati-enter i kö när vårdgarantin infördes . Inom tvåår, , hade köerna näst intill försvunnit,för att öka efter valet . Vi vet att det ärknappt 70 000 patienter i kö, varav en femtedel harväntat mer än tre månader.Vad var det som hände? Var det det planekono-miska tänkandet i vården som tog överhanden? Varförbörjade köerna växa igen? Jag tror inte att förstärk-ningen av monopol genom inkorporeringav den privata vården ökade förtroendet inom sjuk-vården, och det ökade inte vårdens effektivitet. Detvar inte heller en signal att det skall löna sig att pres-tera sjukvård.Medan köerna nu växer och alltfler patienter fårvänta på vård fortsätter vi att käbbla. Vi harkäbblat här , och jag får varje gånghöra hänvisningar till HSU 2000. Vi är ense om attpatienterna skall prioriteras, men det är oacceptabeltatt ingenting görs. Man tar nu bort en fungerandevårdgaranti. Jag håller med socialministern om att denbehöver utökas och att det behöver göras mer för attfå en hållbar vårdkedja, men att man sätter in en be-söksgaranti förstår jag faktiskt inte.Syftet med husläkarreformen var just att få en be-söksgaranti, och husläkarreformen innebar att patien-terna kunde komma till sin doktor inom några dagar.Besöksgarantin innebär att man får komma inom åttadagar, och det kan väl mycket väl räcka, men detbehöver göras betydligt mer. Man har avskaffat hus-läkarsystemet, tagit bort ersättningsetableringarna ochhar inte förlängt vårdavtal för mer än 300 privatläkarefrån årsskiftet.Jag skall återkomma till den proposition som ärframlagd, där man kan finna en del som är positivt.I och med detta har man naturligtvis ökat köerna ivården, och det är klart att det då kan behövas enbesöksgaranti. Men att man genomför en sådan påbekostnad av vårdgarantin kan jag inte förstå.Att vi har köer beror kanske i mycket på att resur-serna i landstingen och i sjukvården inte hamnar därde borde hamna. Det behöver göras en ompriorite-ring. Man måste skala bort det som går till onödigverksamhet, till onödig politisk och administrativöverbyggnad. Det måste göras, om vi skall få någonsom helst förbättring av sjukvården. Det kommer inteatt räcka med att lägga till några miljarder, utan dethandlar om att ändra den struktur och det system somsjukvården är uppbyggd på. Man måste organiserasjukvården utifrån patienternas behov.Jag har tidigare ställt frågan vad so-cialministern tänker föreslå i vårpropositionen för attvi äntligen skall kunna ta itu med köerna och ge allapatienter den vård som de behöver.Anf. 24 Socialminister ():Herr talman! Det går att svara kort: De skall fåmer pengar. Det skall bli mer pengar till vård ochomsorg i vårpropositionen, och det har vi uttalatmycket tydligt från regeringens sida.Men att säga att ingenting görs är helt fel. Om ettland som betalar lika mycket i ränta påstatsskulden som till hela hälso- och sjukvården, be-griper i alla fall en socialdemokratisk regering attnågonting måste göras, så att resurserna i stället kananvändas till mänskliga behov. Vi har därför saneratstatens ekonomi och ser till att det nu faktiskt finns ettutrymme att fördela till dessa angelägna behov.Under de tidigare tre borgerliga åren skedde istället en mycket stor försämring av statens finanser,och det gjorde inte hälso- och sjukvården tryggareoch bättre. Det parti som föreslår i själva verket mycket stora skatte-sänkningar. Jag undrar återigen hur detta skall kunnaförbättra hälso- och sjukvården. Kommer det att göradet lättare för kommuner och landsting att sköta om-sorgen om de äldre och om de sjuka? Jag tillåter migatt ställa den frågan.Jag tycker också att det är viktigt att peka på devårdprogram som vi nu är i full färd med. Det förstanationella vårdprogrammet avser diabetes, och detspeglar uppfattningen att man måste ha en hel vård-kedja och att det måste finnas en helhetssyn på patien-ten.Jag har varit ute mycket och träffat professionensföreträdare. Mitt intryck är entydigt och bestämt: Deallra flesta säger att vårdgarantin blev obsolet, dvs.föråldrad. Den stämde inte överens med den verklig-het som vi har att arbeta i och inte heller med . De allra flesta ställer sig bakomPrioriteringsutredningen. Man tycker att resurserna iförsta hand måste gå till svårt sjuka och kroniskt sju-ka, till de gamla och till dem som är döende.De diagnoser som fanns i vårdgarantin gällde pla-nerade kirurgiska ingrepp. Frågan är: Skall statensignalera att det i första hand är detta som skall priori-teras? Då uppstår förstås en konflikt för dem somskall jobba i vårdens verklighet och vardag. Jag me-nar därför att förändringen av Dagmaröverenskom-melsen är riktig.Vi måste signalera mycket tydligt attingen av parterna vill ha ökade köer. Man måste an-stränga sig ännu mer för att komma till rätta medköerna. Det behövs naturligtvis både organisatoriskainsatser för större effektivitet och ett resurstillskott föratt klara detta. Men effekten var kortvarig, om änviktig. Framför allt var vinsten den att man stärktepatienten, och det arbetet måste vi fortsätta med.Vi skall nu underlätta genom att tillföra pengar tillvård och omsorg, och det kommer vi att göra i vår-propositionen.Anf. 25 ():Herr talman! Jag skall inte frånta regeringen ochsocialministern förmåga att sanera statens ekonomi,även om det har skett på bekostnad av tillväxten iSverige. Den effekten kommer . Varför intesanera landstingens ekonomi när ni ändå håller på ochse efter var pengarna går? Går pengarna i landstingentill sjukvård? Det är det jag ifrågasätter.Det hjälper inte om regeringen tillför mer pengartill sjukvården om pengarna inte går till sjukvård. Det har jag sagt förut. Bara iStockholms län går mer än 1 miljard av landstingetspengar, av de ca 16-18 miljarder som går till sjuk-vård, till annat än sjukvård. Det går väldigt lätt attomfördela pengar så att vi får mer sjukvård.Om det nu är de sjukaste som skall prioriteras,varför skär Socialdemokraterna ned på akutsjukvår-den? Det frågan skulle jag vilja ha ett svar på. läste jag , där Bo Könbergtar upp problemet med de växande vårdköerna. Enmycket duktig ortoped, , meddelar: Nuavgår jag. Jag lämnar ortopedkliniken. Det fungerarinte längre. Eftersom man har stängt ortopedavdel-ningar kan jag inte länge ta ansvar för de växandeköer som är resultatet av detta.Någonstans förstår jag inte. Det haltar i logikenhär. När vi talar om vårdkedjan måste vi tala om helavårdkedjan. Patienten skall inte behöva vänta på be-sök hos doktorn. Patienten skall inte behöva vänta påutredning. Vårdkedjan består av diagnos, behandlingoch eftervård. Vårdgarantin och husläkarsystemetklarade av de första två delarna, dvs. Vi hann inte att ta itu med rehabilitering-en. Där brast den vårdkedja som vi jobbade med. Menvi hade förslag på gång hur vi skulle klara det genomatt ändra DRG-ersättningen så att den också skulleomfatta eftervården. Tyvärr har Socialdemokraternatagit ett steg tillbaka.Det jag kan konstatera är att man nu låter vårdkö-erna växa. Vi vet att det är mångamånaders köer på . Det är än sålänge litet bättre på . Men Huddingesjukhus har mindre kapacitet och skall eventuelltläggas ned. På står 500 patien-ter i kö. Av ekonomiska skäl, för att man skall klarakliniken, måste man ta emot betalande patienter frånlandstingsområden.Jag skulle vilja veta vad somsocialdemokrat tycker om detta. Tycker MargotWallström att skall ta emotbetalande patienter som går före i kön, dvs. mindresjuka hjärtpatienter opereras före de patienter somstår i den 500 patienter långa kö som finns på Sahl-grenska? Köerna till kvinnliga operationer, t.ex. köer-na till prolaps- och inkontinensoperationer, ökar kraf-tigt och har blivit klart . Nogfinns det väldigt mycket att göra.Socialministern tar i svaret upp den nya utveckla-de vårdgarantin och menar på att den skall klara avdetta. Vad består den nya vårdgarantin av? Hur funge-rar den? Vad finns det för resultat ? har jagställt många frågor. Den viktigaste är nog ändå: Var-för skär Socialdemokraterna på akutsjukvården närman säger att man prioriterar de svårast sjuka?Anf. 26 Socialminister ():Herr talman! Det är ändå viktigt att säga att Sveri-ge är ett av de länder som har den lägsta kostnadenför överbyggnad, dvs. det som är administrationskost-nader. Jag hade så sent som för några veckor sedanbesök av några konsulter med i spetsen.De kunde visa att det inte var det stora bekymret försvensk hälso- och sjukvård. Det är inte så. Vi liggerfaktiskt väldigt lågt, förvånande lågt säger många, närdet gäller kostnaderna för överbyggnad. Däremot kandet se olika ut från landsting till landsting när detgäller vad lanstinget sköter.Här i t.ex. ligger trafiken på landsting-et. Om den inte låg där skulle den förmodligen liggapå kommunerna i stället och bli en kostnad där. Mankan alltid diskutera hur den fördelningen skall se ut.Men i de allra flesta landsting går den riktigt storadelen av pengarna till hälso- och sjukvård. Jag tänkerinte förledas till att diskutera enskilda landsting ochderas fördelning av resurserna, hur frestande det änskulle vara att kommentera både det ena och det and-ra. Det tänker jag inte göra.Jag menar att man måste se att det finns en viljaockså från landstingspolitikerna i hela landet att se tillatt lösa den svåra ekvation man har med ökade behov,åldrande befolkning och minskade resurser.