prot · GL0912 · 1997-10-08 00:00:00 — 21 (dagen-efter-piller)1. utskottet2. 26 (v)Votering:289 för utskottet18 för res. 261 avstod41 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet: 146 s, 72 m, 24 c, 20 fp, 14 mp, 13 kdFör res. 26: 17 v, 1 mpAvstod: 1 mpFrånvarande: 15 s, 8 m, 3 c, 6 fp, 5 v, 2 mp, 2 kdMom. 23 (genteknik)1. utskottet2. 28 (mp)Votering:290 för utskottet18 för res. 2841 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet: 146 s, 72 m, 24 c, 20 fp, 15 v, 13 kdFör res. 28: 2 v, 16 mpFrånvarande: 15 s, 8 m, 3 c, 6 fp, 5 v, 2 mp, 2 kdÖvriga momentKammaren biföll utskottets hemställan.SoU3 Redovisning för fördelningen av medel frånAllmänna arvsfonden under /96Kammaren biföll utskottets hemställan.SoU4 Vissa frågor om personlig assistansMom. 1 (avslag på propositionen m.m.)1. utskottet2. 1 (m, fp, v, mp, kd)Votering:166 för utskottet140 för res. 143 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet: 145 s, 21 cFör res. 1: 72 m, 2 c, 20 fp, 17 v, 16 mp, 13 kdFrånvarande: 16 s, 8 m, 4 c, 6 fp, 5 v, 2 mp, 2 kdMom. 3 (schabloniseringen av assistansersättningen)1. utskottet2. 3 (v, mp)Votering:179 för utskottet33 för res. 396 avstod41 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet: 146 s, 24 c, 9 fpFör res. 3: 17 v, 16 mpAvstod: 72 m, 11 fp, 13 kdFrånvarande: 15 s, 8 m, 3 c, 6 fp, 5 v, 2 mp, 2 kdÖvriga momentKammaren biföll utskottets hemställan.Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av tredje vice talmannen medgav kam-maren att återstående ärenden på dagens föredrag-ningslista fick avgöras i ett sammanhang vid morgon-dagens arbetsplenum.10 § Avveckling av specialsjukhus och vård-hemFöredrogsSocialutskottets betänkande 1997/98:SoU5Avveckling av specialsjukhus och vårdhem (prop.1996/97:156)Anf. 108 ():Herr talman! Vi är alla beroende av hur vi bor.Det är oerhört viktigt, och det är kanske ännu viktiga-re för dem som inte själva kan bemästra sin situationfullt ut utan behöver hjälp. Det var anledningen till attvi vid tidigare behandling om nedläggning av vård-hem lade fast att de som erbjöd en bättre boendeformoch hjälpform än vad landstingen då kunde erbjudaskulle få finnas kvar om man plötsligt tvingades tillnedläggningar. Det för oss viktiga var att man erbjödden behövande något bättre - inte bara ett eget boen-de utan också kvalitet. Det gäller fortfarande. Förvis-so var alltför många vårdhem alltför stora och hadeför dålig standard. Att dessa har ersatts är bra. Av-vecklingen av specialsjukhus och vårdhem bör ocksåfortsätta. Men något slutgiltigt datum för avvecklingkan av naturliga skäl inte fastställas om man skallkunna garantera ett bättre alternativ. Det är viktigt. Det är den enskildes be-hov som skall tillgodoses och inte myndigheters ochpolitikers behov av enhetliga lösningar.Herr talman! Det är av avgörande betydelse attavveckling kan ske på ett sådant sätt att samtliga somär intagna får det bättre efter utskrivningen från insti-tutionerna. Varje enskild individ måste erbjudas ettfullgott alternativ till institutionsboendet. I det nyaboendet måste den sociala kontakten och den gemen-skap som funnits inom den gamla omsorgsformenbibehållas. För många människor är ett litet vårdhemdär de har bott ett hem. Där är de trygga.Där har de sociala relationer. Man måste ta hänsyn tilldetta och inte forcera fram nedläggningar och flytt-ningar.I i Sverige1995 uppges att bristen på olika vårdformer inom denoffentliga vården är ett problem. Det gäller rimligeninte bara de äldre. Detsamma gäller givetvis också omman tvingas att placera utvecklingsstörda i vårdfor-mer som i brist på individuellt anpassade alternativinte kan anses som fullgoda. Det har varit och är enekonomisk fråga hur snabbt alternativa vårdformerkan skapas. Men det är också en fråga om organisa-tion och vilja att tillvarata privata alternativ som kanerbjuda individuella lösningar. Det anförs också iSocialstyrelsens rapport att problemen kan minska omman i högre grad utnyttjar olika typer av vårdorgani-sationer och en väl utbyggd hemvård anpassad tillindividuella behov. Det anser jag självklart ocksåmåste gälla den utvecklingsstördes situation i framti-den.Socialstyrelsen har också konstaterat att det finnsen risk för att de nya boendeformer som kommunernaskapar för dem som funnits på institutioner alltförmycket påminner om den traditionella ordningeninom psykiatrin. Därför är enligt min mening fortfa-rande små, väl fungerande vårdhem - oftast i privatregi - ett alternativ. De minskar problemet med bris-ten på olika vårdformer, och de bör behållas till dessatt bättre, eller åtminstone likvärdiga, alternativ kanerbjudas. När detta kan ske fullt ut kan man inteavgöra.Det är få som det inte är planerat för, bara ettpar hundra. Men för dem är framtiden oviss om manhetsar fram en avveckling. påpekarockså att takten är låg när det gäller att skapa ett gottboende för dem som bor på institutioner och att re-spekten för integriteten kan brista. Allt det här sam-mantaget gör att vi anser att det är högst olämpligt attnu fastställa en tidpunkt då avvecklingen av special-sjukhus och vårdhem skall vara slutförd.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationen in-nebärande avslag på propositionen.Anf. 109 ():Herr talman! delar uppfattningen att despecialsjukhus och vårdhem som fortfarande finnskvar för utvecklingsstörda skall avvecklas. Vi har intelämnat den grunduppfattningen utan står kvar vid den.De här institutionerna är föråldrade. De fyller ofta intemoderna kvalitetskrav, och de har dessutom inte dekvaliteter som man kan kräva av ett modernt boendepå många sätt.Samtidigt finns det ofta, som sade,små privata vårdhem som fungerar bra. De har dekvaliteter som ett enskilt boende har. har delitet mer av den ombonade trygghet som trots allt ivissa fall har funnits i institutionerna. Det har varitmånga människor som har skrivits ut från dessa somhar hamnat i en sådan situation att de varit ensamma,övergivna och mått dåligt i största allmänhet. Det ärinte bra. Det är inte bra att det inte har funnits möjlig-heter att möta den här utskrivningen med andra insat-ser. Därför är det bra om man inte går för snabbt framnär det gäller att nu komma vidare.De människor som på det här sättet kommer utoch får en otryggare tillvaro än den de har haft tidiga-re, har ju rätt att få inte bara självständighet utanockså trygghet. Det måste också vara det som är ut-gångspunkten för utvecklingsarbetet. Trygghet måsteingå som en överordnad del i den här planeringen. Jagtycker också att tryggheten måste vara överordnad ettabsolut slutdatum för att avvecklingen skall vara klar.Det måste vara viktigare att man har lyckats uppnå dekvaliteter i alternativen som man har rätt att krävainnan alla skrivs ut från institutionerna. Därför yrkarjag bifall till reservation 1 som innebär ett avslag påpropositionen.Anf. 110 ():Herr talman! I delar vi åsikten att dehär specialsjukhusen och vårdhemmen måste avskaf-fas. Det tillhör en förgången tid att ha kvar den härformen av anstaltsvård för utvecklingsstörda. Vi vetatt det här är ett önskemål från handikapporganisatio-ner och att det länge har funnits på dagordningen.Ändå deltar vi i avslagsyrkandet. Vi tycker att det idet här fallet är olämpligt att spika en tidpunkt föravvecklingen. Det viktiga är ju att den här gruppenhandikappade får ett bättre boende och ett bättre liv.Att sätta ett datum för detta är olyckligt. Det kan fåtill effekt att man kan avvakta utsatt datum eller skyndar på och tvingar fram ett boende somingen önskar.För att ingen skall hamna mellan stolarna anser viockså att skall ges ett särskilt uppdragatt anordna den här avvecklingen för att möjliggöra enså smärtfri och bra avveckling av specialsjukhus ochvårdhem som möjligt.Jag yrkar bifall till reservation 1.Anf. 111 HANS ():Herr talman! I socialutskottets betänkande SoU5behandlas regeringens proposition om avveckling avspecialsjukhus och vårdhem. Fram till den 1 juli1986, då lagen om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda trädde i kraft, var boende på vård-hem och specialsjukhus en betydande del av insatser-na för utvecklingsstörda personer. Den 1 januari 1994ersattes omsorgslagen av LSS lagen om stöd ochservice till vissa funktionshindrade. Människor medutvecklingsstörning blev nu äntligen jämställda med-borgare. Stödet till människor med funktionshinderskulle fortsättningsvis ges av kommunerna och inte avlandstingen.I den lag som stipulerade införandet av LSS slogsfast att vårdhemmen och specialsjukhusen skulleavvecklas. Landsting och kommuner fick i uppdrag atttill lämna in en avvecklingsplan senasti december 1994.Det vi nu har att besluta om är att fullfölja det somtidigare avsetts och angetts i riksdagsbeslut och upp-drag till . Det är viktigt att nu fullföljadet som sagts i detta avseende. Det steg somvi nu tar är ett fullföljande av den utveckling i norma-liserande riktning som tidigare tagit ställ-ning till. Alla funktionshindrade skall utifrån sinaförutsättningar bli delaktiga i samhället.Herr talman! Jag har stor respekt för den oro somibland kommer till uttryck i samband med diskussio-ner om avveckling av institutioner. Det är inte utankomplikationer, och det måste vi alla vara medvetnaom. Men om samhället hade varit räddhågset helatiden, hade många funktionshindrade bott kvar i dessainstitutioner där utvecklingsmöjligheter och männi-skovärde har sina klara begränsningar. Jag tycker attde nödvändiga öppningar i lagstiftningen som kanbegäras också finns där. Det är möjligt att ta hänsyntill enskilda människors situation utan att göra avstegfrån tidigare beslut. Alla tidigare erfarenheter visar attdet är viktigt att fastställa ett datum när avvecklingenskall vara genomförd. Det blir inte bättre för att viavstår från att fatta detta beslut.Herr talman! Min uppgift är att argumentera förutskottsmajoritetens ställningstagande. Jag skall fort-sätta den argumentationen genom att läsa ett stycke urÅkes Bok. Det handlar om , sommånga av oss har träffat. Många av oss har också lästboken. Men det som där sägs tål att upprepas. Detinnehåller en dimension som vi inte alltid kommerihåg när vi skall ta ställning i viktiga frågor - männi-skan som berörs av besluten.Det avsnitt jag skall läsa ur heter Sinnesslöanstal-ten. "Det finns resor man aldrig glömmer. Den här re-san till som jag just nu gör, den kanske jagglömmer . I varje fall kommer detaljerna attsuddas ut. Men den där resan från barnsanatoriet tillHeberg, en resa på en mil ungefär, den var den svåras-te resan i hela mitt liv. Jag minns varenda detalj. Sys-ter hårda grepp om min näve, knastret av grusunder skorna på väg till bilen. Att få åka bil kunde välvara roligt för en nioårig statarunge, men var det inte.Klumpen i halsen, var kom den ifrån? Varför brändedet så i ögonen, varför bankade hjärtat så hårt?Evighetsresa. Jag reste bort ifrån min underbaramamma, hon med de mjuka varma händerna, hon somav ingenting såg till att vi hade vad vi behövde! Ochpappa, som alltid hade något roligt att berätta, helstom hästar, som han älskade allra mest. Och som lätoss skolbarn åka efter hästen när han hade mjölkrun-dan och vi inte orkade gå hela den långa skolvägen!Flickorna, mina systrar! Det här måste vara en onddröm. Jag har ju redan skolkamrater, har ju gått iförsta och andra klass, även om jag fick börja ett årsenare än mina jämngamla. Jag hade ju så eländigtsvårt för att gå, och skolvägen var lång, fyra kilometeri vardera riktningen. Jag skulle vänta till jag var åttaår för att systern skulle börja då. Vi skulle hasällskap till skolan, hon skulle hjälpa mig om jag fickproblem.Jag vill ju tillbaka till min egen skola, börja i treannu när jag är frisk från min tbc, som inte var så all-varlig. Men syster pratar om ett skolhem, ettställe där jag ska bo och alla nätter, långthemifrån och tillsammans med andra skolhemsbarnsom jag inte känner.Gode , varför hjälper du mig inte ut ur dennaonda dröm! Jag vill inte, vill inte, vill inte, INTEINTE INTE! !Så är vi där. Sinnesslöanstalten Hallagården stårdet med stora bokstäver över huvudingången, men jagser det inte denna första svåra dag. Jag ser ingenting,för ögonen är alldeles fulla av våta stora heta tårar.Men jag gör så de inte trillar ut ur ögonen, de liggerdärinnanför och bränner, bränner.- Välkommen, , säger en iskall röst och enännu iskallare hand griper hårt om min.Sedan hör jag bara hur dörren slås igen och låsesbakom mig. "Med dessa rader ur vill jag yrka bifalltill hemställan i sin helhet och avslag på reservatio-nerna.Anf. 112 ():Herr talman! Det är litet svårt att komma efterHans Karlsson. griper verkligen tag i en.När jag på detta papper ser vad jag har skrivit att jagskall säga, är det nästan litet av karbonpapper mellandet har sagt och det jag kommer attsäga. Men jag kommer att säga det ändå.Vi i välkomnar nu att regeringen före-lagt denna proposition om en avveckling avspecialsjukhus och vårdhem. Redan i samband medinförandet av LSS under förra regeringen, med BengtWesterberg som socialminister, beslöt attvårdhemmen och specialsjukhusen skulle avvecklas.Men man avstod då från att ange ett datum. Man villeinte förorsaka problem för de boende att det inteskulle finnas bra alternativ. Vi hade ju sett i andrasammanhang, t.ex. förändringarna inom psykiatrin,vad som kan hända om marken inte har förberetts.Man gav i stället ett uppdrag till att seöver området och avge en rapport till regeringen omen slutlig tidpunkt för avvecklingen.Som sade har nugjort det och föreslagit att det är dags att avvecklainstitutionerna. Skälen är att det är nu få personer dethandlar om. Hemmen har rent allmänt en låg stan-dard. Man satte slutdatum till , menatt inskrivningen skall sluta i samband med dennamånads utgång. Det kvarvarande sjukhuset har endastdetta år på sig.Det är klart att detta inte är helt problemfritt. Menjag tycker att den proposition som har lagts frampekar på vad man skall tänka på och vad som skallgälla för dem som kommer ifråga för ett förändratboende.Man skriver om möjligheterna att få stanna i eninvand miljö. När det gäller de äldre kan man "döpaom" boendet till särskilt boende för äldre. Det skrivsom hur angeläget det är att utflyttningen sker varsamt,att det skall tas hänsyn till den enskildes medbestäm-mande om var denne vill bo i landet, om han vill bokvar i den kommun där han har bott , ellerflytta någon annanstans där det finns anhöriga. Härkan det kostnadsutjämningssystem som skall införasbidra till att underlätta för dem som skall flytta.Sedan understryks också viktigaroll när det gäller att följa förändringsarbetet. Vi iFolkpartiet liberalerna är de första att känna starkt föratt man måste följa hur det går. har ettansvar att larma om några problem skulle dyka upp.Jag tycker med det är dags för det beslut vi harframför oss här. Det är ett mänskligt beslut som tarhänsyn till individerna det gäller. Beslutet är försettmed både hängslen, svångrem och säkerhetsnålar,varför liberalerna yrkar bifall till hemstäl-lan i betänkandet.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )11 § betänkande 1997/98:SoU6Handikappolitik (skr. 1996/97:120)Anf. 113 ():Herr talman! betänkande nr 6handlar om handikappolitik. Bakgrunden är den skri-velse som kom från regeringen, 41 motionsyrkandensom har väckts i anledning av skrivelsen och dess-utom elva motionsyrkanden från allmänna motionsti-den om olika handikappfrågor. Till betänkandetär fogat 20 reservationer. Vi moderater står bakomelva av de reservationerna.Om jag för , herr talman, skall återgåtill regeringens skrivelse kan jag säga att regeringendär redogör för de försämringar - dock inte alla - somman har genomfört , men också förvilka försämringar som man har för avsikt att genom-föra.Som jag nämnde har skrivelsen föranlett 41 mo-tionsyrkanden, men det har dessvärre inte gjort någrastörre intryck på majoriteten i utskottet. Alla motion-syrkanden avstyrks. Man har heller inte funnit anled-ning att ta några initiativ med anledning av yrkande-na.Jag vill också nämna att den socialdemokratiskaregeringen i skrivelsen konstaterar följande: "Detfinns ett starkt stöd för de övergripande målen ochden allmänna inriktningen av handikappolitiken". Jagvill göra kammarens ledamöter uppmärksamma påden debatt vi har haft i kammaren . Jagoch mitt parti kan inte, herr talman, dela den uppfatt-ningen när vi nu ser resultaten av den förda politiken.Vi tror inte heller att det skulle finnas något starktstöd för den allmänna inriktningen i handikappoliti-ken.Det är inte med glädje jag konstaterar detta i dag.Tidigare har vi nämligen haft en bred uppslutningkring handikappfrågorna, men tyvärr finns den intekvar. Det är mycket synd. Jag är den första att beklagaatt det är på detta sätt.För oss moderater är det faktiskt obegripligt med öppna ögon från regeringens sida föreslårförsämringar för de människor som kanske allra mestbehöver samhällets stöd. Det är därför vi avvisar allade försämringar som den socialdemokratiska rege-ringen föreslagit och drivit igenom och som drabbatde handikappade sedan hösten 1994.Människor som har funktionshinder av olika slagskall enligt vår mening även i tider av ekonomisk krisgaranteras trygghet och välfärd. Detta kan faktisktåstadkommas genom att man gör åtstramningar iandra sektorer. Vi har anvisat vägar. Vi har talat omkarensdagar och en vettig procentnivå i sjukförsäk-ringen som skall kombineras med skattesänkningarriktade särskilt mot låg- och medelinkomsttagare. Pådetta sätt skapar vi ett utrymme för att garantera får en handikappreform värd namnet.Vi anser att funktionshindrade människor precissom andra människor skall ha möjlighet att påverkasin egen situation, t.ex. när det gäller att välja vård-personal och omsorgsform. Kommunaliseringen ellerdet kommunala betalningsansvaret motverkar tyvärrdetta. Det har debatterats . Vi har fått detbelyst.Det kan finnas - jag säger inte att det är någotönskemål - en risk att vi går tillbaka till den tid dåantalet personer hos den funktionshindrade kundevara upp till så många som 30 under en mycket kortperiod. Alla dessa människor handhar det mest privataoch det mest intima som rör den funktionshindrade.Vi moderater tycker att detta är ovärdigt. Jag säger attdet kan bli så här, men jag hoppas att det inte blir så.Riksdagen har dessvärre givit kommunerna verktygetför att eventuellt återgå till denna ordning. Det är jagden första att beklaga.Ta inte ifrån handikappade människor deras fram-tidsvision - den framtidsvision de fick under den bor-gerliga regeringsperioden då ett antal kloka åtgärdervidtogs för att mildra effekterna av ett funktionshinderi det vardagliga livet. Om någon behöver framtidsvi-sioner är det just denna grupp.Jag har också fått brev från funktionshindrade. Jagskall citera några rader ur ett brev från en rullstolsbu-ren kvinna som beskriver sin reaktion i samband medatt vi fattade beslut om assistansersättningen i Sveri-ges riksdag. Hon skriver: "Att ni har sett vår belägen-het och sett till vår situation gjorde mig jättelättad.Efter att länge ha levt på sparlåga och fått rätta migefter kommunens äldreomsorgsregler och oskrivnaordningar bland personal så skulle jag nu själv hamöjlighet att påverka min situation och vem somskulle hjälpa mig. "Jag hoppas att denna framtidsvision kvarstår förden 41-åriga kvinna det rör sig om även efter vårabeslut i dag.Nog är det litet märkligt, herr talman, att regering-en i sin skrivelse om handikappolitik inte med ettenda ord berör t.ex. försämringarna i LSS och LASSoch nedskärningarna i stimulansbidragen till lands-tingen. Tvärtom skriver regeringen följande: "Dehandikappolitiska reformer som har genomförts underde senare åren har i hög grad inriktats på att förbättradet individuella stödet till personer med funktionshin-der".Herr talman! Det var en moderatledd regering sominledde de reformer som beskrivs i regeringens skri-velse. Det är den nuvarande socialdemokratiska rege-ringen som försämrar dem. Så ser verkligheten ut. Jagär inte glad att behöva konstatera det. Tvärtom är jagdjupt bekymrad över denna verklighet. Då har jagändå två än så länge friska ben att stå på. Jag klararmitt dagliga liv utan större inblandning av andramänniskor. Jag har ett uppdrag att sköta. Jag har enhygglig lön. Jag kan ta mig av och på tåg och flyg-plan, tunnelbana och buss utan att behöva hjälp. Jagkan tala, se och höra och förhoppningsvis också bliförstådd. Jag kan äta och dricka själv, gå på toalettensjälv, sköta min hygien själv - ja, i stort sett leva ettvanligt liv, om man nu kan tala om att leva ett vanligtliv när man är ledamot av riksdag.Ja, jag ärdjupt bekymrad för de människor som inte har denförmånen som jag har.Men var så säker, många funktionshindrade är djupt oroliga och bekymrade. Finns det utrymmeför en framtidsvision och en framtidstro på ett bättreliv i när socialdemokraterna med en mycketkonsekvent politik, steg för steg försämrat situationenför hundratusentals människor i detta land? Och dettahar man gjort mot en grupp i samhället som kanskeallra mest just behöver samhällets stöd.Moderata samlingspartiet har - vid det här lagetborde det vara allmänt känt - avvisat samtliga deförsämringar som den socialdemokratiska regeringenföreslagit och drivit igenom och som drabbat defunktionshindrade . Vi har försvaratde funktionshindrades situation även i tider av mycketansträngd ekonomi. Vi har i praktisk handling menatatt vi menar allvar när vi säger att människor sombehöver det offentligas stöd och omsorg alltid skallgaranteras detta.Herr talman! Det finns flera skäl till detta. Ävenom behovet att sanera och finansiera statsfinansernafortfarande är stort kan vi aldrig acceptera att de per-soner som har störst behov av den offentliga sektornalltid skall ta det största ansvaret. Till skillnad frånsocialdemokraterna anser vi att det är människor somhar haft turen och förmånen, om man så vill, att intedrabbas av ett funktionshinder som skall ta ett störrepersonligt ansvar. Jag upprepar att vi kan göra detgenom bl.a. karensdagar och bibehållen 75-procentigersättningsnivå i sjukförsäkringen, kombinerat medskattesänkningar riktade särskilt mot låg- och medel-inkomsttagare. Då skapar vi ett ekonomiskt utrymmeför att gå in och stötta den här gruppen. Då värnar viockså omsorgen om framför allt våra funktionshind-rade. Den uppfattning som jag gör mig till tolk för nuhar dessutom, såvitt jag har kunnat förstå, en djupförankring ute i samhället.Herr talman! Jag vill bara nämna ytterligare tvåviktiga frågor som tas upp i betänkandet, nämligenden yrkesinriktade rehabiliteringen och möjlighetenatt få ett särskilt ekonomiskt stöd i boendet.När det gäller rehabiliteringen vill vi framhålla attdet är mycket viktigt att man inte överger arbetslinjenför personer med funktionshinder. Regeringen hardessvärre dragit ned anslagen yrkesinriktad rehabilitering, och en utebliven re-habilitering kan snabbt leda till ett permanent funk-tionshinder som kostar såväl mänskligt lidande somekonomiska resurser i socialförsäkringen.Över huvud taget anser jag att man ganska snartmåste klargöra hur en arbetsmarknad skall se ut för depersoner som av olika skäl inte kan beredas arbeteinom den ordinarie arbetsmarknaden. Det brådskardärför att andelen personer med funktionshinder somstår utanför arbetsmarknaden ökar mycket kraftigt,och samhället har icke resurser att erbjuda demett arbete.Till sist, herr talman, har vi det särskilda ekono-miska stödet i boendet. Bostadstilläggen måste kon-strueras så att ingen funktionshindrad person skallbehöva leva med den ständiga oron och pressen attvara utlämnad till socialbidrag för att klara att betalasin hyra. I det här fallet måste man ta hänsyn till den-na grupps speciella behov och ingenting annat.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall till reserva-tion 1 under mom. 1.Anf. 114 ():Herr talman! Inledningsvis vill jag säga att Folk-partiet anser att regeringens skrivelse om handikap-politiken är ett mycket tunt dokument.