prot · GK09102 · 1997-05-14 00:00:00 — Jagvill understryka att minröjning också har en positivinnebörd för , med tanke på att vår svenskaförsvarsindustri i stället för att tillverka vapen ochminor nu i alla högsta grad bör inrikta sig på verktygför att röja minor. De behövs i både stor och litenskala, och därvidlag har väldigt stora möjlig-heter att komma ut och att visa att vi menar allvarmed att stoppa minor och över huvud taget verka förnedrustning i världen.Anf. 163 ():Fru talman! är extra hemska vapen, efter-som de när som helst kan slå till mot vem som helst,långt efter det att vi har glömt vilka krig som fördes,varför krigen fördes och vem som förde dem motvem. I fattiga länder - här har redan nämnts Afghani-stan, och - där de minor manhittills lyckats röja utgör en bråkdel av vad som fort-farande finns nedlagt i jorden är det extra svårt att blidrabbad av en mina och att bli handikappad. Somvuxen saknar man för det mesta hjälp från samhälletoch möjligheter att försörja sig själv. Vi har mångagånger i pressen sett fruktansvärda bilder på hur spe-ciellt barn drabbas - också nämndedetta - när de leker i markerna och hittar eller tramparpå minor som ingen visst fanns just där.Protokollet är en klar förbättring och en förstärk-ning av konventionen . Den omfattar nume-ra även interna konflikter i ett land. Det krävs bl.a. attavståndsutlagda truppminor skall vara självförstöran-de eller självdesaktiverande, att minfält måste inhäg-nas, att man skall upprätta protokoll och kartor överminfälten och att varje part i stridigheterna efter detatt fred inträtt skall röja minfälten.Tyvärr finns det i protokollet undantag som ärsvåra att acceptera. Det finns minor som inte omfattasav konventionens och tilläggsprotokollets bestämmel-ser, och enligt betänkandet är det då fråga om"varianter av minor och försåt, där det inte är klart omammunitionen är att betrakta som en mina eller vapen,t.ex. s.k. Claymorevapen".Exempel på minor som klassas som vapen ärClaymoreminorna och boforsminan FFV 013. Vi iMiljöpartiet anser att också de bör förbjudas. Bo-forsminan anses vara en fordonsmina och är därmedett vapen. Den skall inte lämnas obevakad, och denutlöses via tändkabel. Men den kan också förses medsnubbeltrådsutlösning. Den kan alltså fungera som enantipersonell mina eller truppmina, dvs. en mina somanvänds direkt mot människor.Claymoreminorna förutsätter liksom boforsminanen kontinuerlig övervakning av militär personal. Detstår också i betänkandet "att dessa minor är avseddaatt komma till användning i anslutning till regelrättastridshandlingar mellan stridande förband".Den tredje mina som jag vill ta upp i samman-hanget går under beteckningen fordonsmina och ärförsedd med röjningsskydd. Minan utlöses då enperson försöker röja den.Vi i anser att om den militära perso-nal som skall övervaka minorna - och som har deprotokoll och kartor där minorna är utmärkta - inteöverlevt stridshandlingarna, är de här minorna en likastor risk som de personminor protokollet gäller ochsom nu blir förbjudna.Miljöpartiets slutsats är liksom Vänsterns den attom en mina exploderar genom en persons närvaroeller agerande, är det en antipersonell mina, även omden i huvudsak brukar användas mot fordon. Därförmenar vi att , som har inställningen att minorskall totalförbjudas, dels borde ha reagerat mot un-dantag av detta slag, dels borde haft med detta i till-kännagivandena vid ratificeringen av tilläggsprotokol-let.Det fanns en del länder som var missnöjda medminprotokollet, och utrikesminister startadedärför den s.k. Ottawaprocessen med syftet att utarbe-ta en ny konvention, som totalförbjuder antipersonellaminor. Ett femtiotal stater står bakom denna. Utkastettill konventionen stöds bl.a. av , och den internationellaNGO-kampanjen mot minor.Rädda Barnen uttalade på sitt minseminarium fören månad sedan sin besvikelse över att för-hållit sig passivt och tveksamt till Ottawainitiativet. Idet betänkande som vi nu behandlar står det dock attutskottet förutsätter att regeringen på lämpligt sättstödjer Ottawaprocessen. utgår från attSverige aktivt deltar dels i Ottawaprocessens förmöte,som är planerat att äga rum i om ett parveckor, dels i de förhandlingar som kommer att ägarum i Oslo.Det protokoll som vi beslutar om är ett oer-hört viktigt steg i nedrustningsarbetet mot vad somförhoppningsvis en gång blir en vapenfri eller kanskeen vapenfriare värld. Många länders missnöje medprotokollet gav upphov till Ottawaprocessen, och detär inte något negativt. Tvärtom är det ett ytterligaresteg mot en värld utan vapen, och det är fantastiskt attså många länder redan vill gå längre i sina strävandenmot en vapenfri värld.Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 3 och 4.Anf. 164 ():Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 2, somhandlar om gränsdragningen mellan truppminor ochandra minor.Jag skall inte trötta åhörarna med alltför mångafakta om minor, eftersom de föregående talarna redanhar redovisat många siffror om detta. Det rör sig dockom otroliga siffror, och jag skall bara nämna ett parav dem.Man räknar med att 110 miljoner aktiva minorfinns utplacerade, och det har varit en mycket påtagligökning . Man räknar medatt av dem som skadas och dödas av minor är det bara13 % som är aktiva soldater. Deras liv är naturligtvislika mycket värda, men är man i aktiv strid ingår det iförutsättningarna att man utsätter sig för stor risk. Deandra minorna drabbar civilbefolkning, och det rör sigi stor utsträckning om barn.Det är också en otrolig sifferuppgift som lämnasom hur det skulle ta att röja alla dessa minorunder nuvarande förutsättningar. Vi får naturligtvishoppas att förutsättningarna skall för-bättras, men det är ändå väldigt svårt att komma åt deenskilda minorna. På många ställen där de är utplace-rade är terrängen av sådan art att det inte går att an-vända särskilt tidsbesparande anordningar för attkomma åt dem.Under utrikesutskottets resa i hade vi till-fälle att följa minröjning, och vi fick se hur man fickarbeta sig fram . Det togmycket för en person att klara av en kvadrat-meter.Den tid som man har talat om för att bli av medminorna är faktiskt 1 . Det är naturligtvis ettstort framsteg när man nu talar om att minorna skallvara självdestruerande, och det har gjorts framsteggenom minprotokollet. Vi är självfallet mycket tack-samma för att så har skett, men det finns fortfarandebrister. Den stora bristen är naturligtvis att det, trotsatt 40 länder skrivit på, återstår en lång rad länder.Jag skulle därför också vilja påpeka betydelsen avOttawaprocessen. Givetvis är det som sker i FN:s regimycket bra, men det skall ibland till extraordinäraåtgärder. Det har visat sig att en del frågor med fram-gång kan drivas utanför de officiella systemen.Därför förväntar jag mig att regeringen kommeratt vilja delta aktivt i processen, både i förkonferensenoch sedan vid den egentliga konferensen. Vi hoppasatt kommer att vara pådrivande i processen.Vi vet att om det skall till ytterligare en översyn avden konvention som har setts över kommer det attta betydligt längre tid.Jag skall nämna några ord om betydelsen av attkonventioner är tydliga och klara. Det gäller denreservation som vi kristdemokrater har ställt oss bak-om. Vi menar att det är en försämring att ordet pri-marily - i första hand - har lagts till, dvs. säger att en truppmina är en mina som i förstahand är konstruerad att explodera genom en personsnärvaro, närhet eller kontakt och som försätter en ellerflera personer ur stridbart skick och skadar eller dödardessa.Detta ger möjligheter till undantag och tolkningar.Redan det är en försämring. Där skulle vi vilja se attSverige verkar för att så fort som möjligt få till stånden förändring.Jag yrkar bifall till reservation 2, och i övrigt stäl-ler vi upp på hemställan i betänkandet.Anf. 165 ():Fru talman! står utrikesutskottets betänkande1996/97:UU8, med den långa titeln proto-koll om förbud mot eller restriktioner i användningenav minor, försåt och andra anordningar på dagord-ningen.Fru talman! Jag vill inleda mitt anförande med attyrka bifall till hemställan i utrikesutskottets betänkan-de och avslag på samtliga reservationer.I råder generellt exportförbudför all krigsmateriel, vilken inkluderar alla typer avminor. har vi också ettefterlängtat försvarsbeslut som behandlar minornainhemskt i Sverige.Sverige var det första land som började driva kra-vet på ett internationellt förbud mot truppminor. Vivar ledande i arbetet på att stärka de folkrättsligareglerna om användning av minor, något som starktbidragit till att också minprotokollet kom att omfattainterna konflikter, inte bara som tidigare mellanstatli-ga konflikter. Det är en oerhört viktig framgång motbakgrund av att de konflikter som pågår runt om ivärlden nästan uteslutande är interna konflikter.Konferensen om inhumana vapen enades fredagenden om ett nytt reviderat protokoll omminor. Att det reviderade protokollet inte kom attinnehålla ett totalförbud mot minor stod klart långtdessförinnan. Men det reviderade protokollet skärperreglerna om användningen av minor på de flestapunkter, som jag för enkelhetens skull väljer att näm-na mycket kortfattat.Protokollet skall, som jag redan har varit inne på,gälla även i interna konflikter. Det är förstärkta re-striktioner för användning av de olika mintyperna.Förbud mot minor som inte kan upptäckas med me-talldetektorer. Förbud mot detekteringsskydd. Förbudmot användning av minor utanför minfält om de inteär självförstörande. Begränsning av handel med mi-nor. Uppföljning av efterlevnaden av protokollet, bl.a.vid årliga möten. Straffrättsligt ansvar för personersom bryter mot protokollets regler. Skyddet förstärksför humanitära organisationer och fredsbevarandestyrkor.Vi har både velat och kunnat följa hur protokolletunder svenskt ordförandeskap har växt fram medutgångspunkt i fakta, olika ställningstaganden -ibland avvaktande, andra gånger ett stopptecken frånolika länder. När FN:s dåvarande generalsekreterareBoutros kom med enträgna vädjandentill konferensens parter, underströks också svårighe-terna med att nå ett tillfredsställande resultat.Det står utom allt tvivel att det i utrikesutskottetoch i denna kammare finns ett starkt engagemang iminproblemen. Det är något som även denna debattunderstryker. Det står också utom allt tvivel att vi ärmånga som önskat en mer långtgående överenskom-melse. Men det var hit vi kom, om det inte skulle blialltför glest på vagnen. Det hade i sig inneburit attprotokollet fått en magrare omslutning. När vi läserde motionsyrkanden som har skrivits med utgångs-punkt i propositionen, mynnar de främst ut i en öns-kan att mer skall göras framöver. Javisst, mycket merkan göras framöver i denna fråga.Nu har vi i och med protokollet fått en stadigareoch bredare grund att stå på i det framtida arbetet.Alla vet att det krävs ytterligare internationellt arbeteinnan minfrågan kan avfärdas från dagordningen ellerens kan tillåtas flyttas nedåt på densamma. Än skapastomma skor.När den talande aktionen Tomma skor mottrampminor pågick i såväl som i svenskastäder för att driva på i konferensens slutskede, sadejag att tyvärr skulle denna kampanj behöva upprepas.Det är något som jag fortfarande står för.Fru talman! Det har varit mycket arbete sedanförsta internationella konferensen sammankalladesredan år 1949 för att komma dit vi är konven-tionsmässigt.När jag kom i så var minfrågan på olikaplan det första jag kastade mig in i. Snabbt upptäcktejag också att det behövdes en bättre samordning avvåra nationella resurser, inte minst för att kunna varaen bättre resurs utåt. behövde helt enkeltsamordna sina resurser till en geografisk plats - Ek-sjö. finns, helt i linje med den motion jag väckte,ett sådant beslut. startar Totalförsva-rets ammunitions- och minröjningscentrum sin verk-samhet i . Tanken är att all svensk kompetensinom minröjning, såväl humanitär som militär, samlasunder ett tak. Vid centrumet kommer utbildning ochannan verksamhet att bedrivas för Försvarsmakten,, , Sida m.fl. myn-digheter. Även utländska organisationer skall kunnautnyttja den kompetens och kunskap som samlas iminröjningscentrumet, som också skall utgöra bas förforskning och utveckling inom området. Nog behövsdet kunskap för att klara skiftande naturförhållandensom t.ex. Sinais öken och ochrisfält.I undersöker man nu också hur det kan skeen samordning. Så sent som hölls ett nor-diskt minröjningsseminarium. Vid seminariet före-slogs att varje nordiskt land utser en koordinator meduppgift att samordna och övervaka utvecklingen in-ternationellt, redovisa behov samt försöka realisera deförslag som läggs fram i minröjningsfrågor. Beslutetatt utse koordinatorer fattades sedan av försvarsmi-nistrarna vid ett möte på i månadsskiftetmars-april. skall sammankalla till det förstamötet. Men väntar vi på vem som skall bli svenskkoordinator.FN:s generalförsamling antog den 1 december1996 en resolution om att börja förhandla om ett avtalsom förbjuder användning, produktion och lagring avsamt handel med minor.Åsikterna om vilket som är rätt forum går än isär.Inom själva FN finns två institutioner som be-handlar minfrågor. En inom avdelningen för fredsbe-varande operationer, och en inom avdelningen förhumanitära frågor. Dessutom pågår verksamhet kringminröjning inom , UNDP.Detta återspeglar skiljelinjerna mellan humanitär ochmilitär minröjning, men också uppsplittringen av FN:sresurser. Även här behövs en bättre samordning. Menjag är inte säker på att just formen, ett internationelltmincentrum, är nödvändig. Min förhoppning är att detnyligen beslutade ammunitions- och minröjningscent-rumet i inte bara skall spela en tydligare rollnationellt och i utan också kunna vara enresurs internationellt.Ottawaprocessen, som många har berört här, ärviktig. Det är viktigt att vi i fortsättningen stöder ochföljer vad som händer. Jag tror att jag var den förstasom tog upp denna fråga i kammaren.En uppföljning av kommer attske i . Då har vi möjlighet att se vadsom händer.Det finns en annan konferens som stöderekonomiskt - Östeuropakonferensen.Den 28 februari hölls i det hårt mindrabbadelandet , i huvudstaden , en konfe-rens. Det var den fjärde internationella om landminor, organiserad av ICBL.Denna paraplyorganisation består av inte mindre än650 fristående organisationer spridd över sex konti-nenter. Diplomater, och delegaterfrån ett sextiotal länder deltog i konferensen. Bl.a. enrad afrikanska stater utlovade lagstiftning för förbudav truppminor. planeras en ny min-konferens i . skall den vara i , i . Anordnare är denafrikanska enhetsorganisationen . Problemen iAfrika är stora. Enligt grova skattningar finns det 18-30 miljoner minor i 18 . Moçam-bique, , , och räknastill de värst drabbade.Fru talman! finns i alla världsdelar. I Mel-lanöstern finns det största minproblemet i . 7miljoner minor lades ut under , och ungefärhälften av dessa är nu röjda. Miljontals minor finnsutlagda längs gränsen efter kriget mellandessa länder. har även lagt ut ett stort antal minori kurdiska områden. Det finns minor i , Israeloch Libanon.Få länder har drabbats så hårt av minor som Kam-bodja. har använts i offensivt syfte, och sprid-ningen är mycket omfattande. har det hög-sta antalet amputerade i världen, 30 000. Vietnammen även och har stora problem medutlagda minor. gräns mot ochBurma samt gränsen mot och är kraftigtminerade.Under den ryska invasionen i spredryska trupper miljontals minor från luften. Men ävenden afghanska regeringen och motståndsrörelsenspred minor. Enligt en skattning av FN har 200 000människor dödats och 400 000 skadats av minor iAfghanistan. finns också längs gränserna mel-lan och , och , ochKashmir och är också drabbade.I är minproblemet ett stort problem if.d. Det är ett problem som även drabbatde fredsframtvingande och senare också de fredsbeva-rande styrkorna. Minproblemet är stort i , och . I Latinamerikahar och ett stort antal minorutlagda.Enligt en grov uppskattning finns mellan 300 000och 1 miljon minor i åtta länder. Sammantaget görsgällande att det finns 65-100 miljoner minor utströd-da och minst 100 miljoner lagda i vapenförråd överhela världen. Det finns inga säkra uppgifter på hurmånga som har dödats, men FN skattar att fler än 800människor dödas av minor. I det perspek-tivet bör man av barmhärtighetsskäl helst förbigåVänsterns krav om en namnändring. Vilken minahade inte blivit utlagd om den hade döpts om?Fru talman! Mot slutet av mitt anförande vill jagän en gång peka på det breda positiva engagemangsom finns inte bara i den här kammaren utan runt om ivärlden för att hjälpa till att utrota de djävulska mi-norna och att det också går framåt. Över 50 länder harförbjudit export av truppminor. 15 länder har påbörjateller slutfört förstöringen av sina lager. Minst 30länder har helt eller tillfälligt förbjudit användning. 20länder har tillkännagett att de helt stoppat tillverk-ningen.För att få bort minorna handlar det om att jobba påväldigt många olika plan. Det gäller att jobba politiskti frivilligorganisationer men också att sätta tummen iögat på t.ex. bolag som amerikanska Alliant Techno-systems, detta bolag som hadekontrakt på minor för , enligtHuman Rights Watch.Trots en större medvetenhet grävs ändå de djä-vulska minorna ned om och om igen för att tyst liggadär och vänta på ytterligare offer.Anf. 166 () replik:Fru talman! Jag nämnde i mitt anförande att detborde funnits med i tillkännagivandet vid ratificering-en av tilläggsprotokollet, de tillkännagivanden somSverige har gjort och som också taladeom, att vi har ett totalförbud mot antipersonella mi-nor. Det beslöts /94 i utskottet att isamband med översynskonferensen skulle klargöra attvi vill ha ett totalförbud. Jag undrar vad det finns förmotivering till att det inte finns med som den fjärdepunkten. tog inte upp den frågan.Anf. 167 () replik:Fru talman! Det är som jag tidigare sade. Manskulle ha kunnat komma längre med konferensen omalla hade varit överens. Men tyvärr ställde inte allaländer upp ett totalförbud mot minor. Det ledde ocksåtill att vi i kände att vi nu måste fatta ett egetnationellt beslut.Vi kom inte längre i konferensen. Vi kan ju inteblanda ihop vad vi har fattat beslut om nationellt ochöverenskommelsen. Vi hade kunnat få en överens-kommelse som gått längre. Men då hade konventio-nen omfattat väldigt få länder. Det i sig hade inneburitatt konventionen inte hade varit så mycket värd.Sedan ser vi att det efter konferensen pågår oer-hört mycket positivt. Vi har nämnt Ottawakonferen-sen. Men vi har även sett andra effekter där man för-söker driva dessa frågor i annan ordning. Konferensenhar en väldigt positivt bieffekt. Det får vi heller integlömma.Anf. 168 () replik:Fru talman! Såvitt jag förstår gäller detta ett till-kännagivande när man ratificerar protokollet. Det äringenting som man ställer som villkor på något sättunder själva förhandlingarna. avser ju atttillämpa protokollet i fredstid. Man har lagt till dettamed "i första hand", och man talar om skyldigheterför fördragsslutande parter, osv. Det är här jag menaratt man skulle lägga till detta som ett fjärde tillkän-nagivande.Anf. 169 () replik:Fru talman! Jag vill än en gång understryka att jaginte upplever det som att det är några otydligheter omvad har för hållning i den här frågan. Jag kaninte se något behov av det härefterlyser. har en mycket klar och tydlig linjei den här frågan. Vi kommer att fortsätta att driva denhär frågan. Vi hoppas allihop tillsammans att man kanta ytterligare steg vid en kommande uppföljning. Mennu är det här vi är.Anf. 170 () replik:Fru talman! Först kan vi konstatera att förutan detenorma tryck som har rått i den här frågan runt om ivårt land från många enskilda människor, Rädda Bar-nen, Röda korset och alla andra engagerade frivilligaorganisationer tror jag inte att vi hade stått här i dagmed ett svenskt förbud att använda minor i det svens-ka försvaret.Vi är alltså överens, och alla ställer sig bakompropositionen och vill få fram en ratificering av pro-tokollet. Det är inte så, precis som var inne på, att vi som har avgett reservatio-ner har ställt våra reservationer mot ratificering. Vadvi menar är att måste gå vidare och i förhand-lingarna kräva att man går därutöver.Jag tycker inte att har svarat på dereservationer som vi har avgett. Varför inte användaordet personmina i stället för truppmina? Det är merkänt internationellt. Det blir mycket tydligare om mangör det. Varför göra begränsningen med "i förstahand", som vi också har varit inne på? Varför inteinkludera Claymoreminor?Till slut till frågan om den svenska lagstiftningen,som över huvud taget inte berörde. Jagoch hävdar att det skulle vara betydligtstörre tryck i frågan om vi dessutom kunde visa uppen svensk lagstiftning där dessa frågor var helt klara.Anf. 171 () replik:Fru talman! Jag vill börja med det sista som EvaZetterberg sade om svensk lagstiftning. Jag hade detmed i mitt inledningsanförande. Jag talade om att vihade en lagstiftning som innebär förbud mot militärvapenexport men att man kan göra undantag från den.Men när det gäller just minor har vi ett absolut ex-portförbud. Jag har berört den delen.Vi har en lagstiftning som även täcker detta fall.Att ha en dubbel lagstiftning stärker ingenting. Denlag vi har fyller det behov vi allihop i denna kammareönskar att den skall fylla.När det gäller texterna och om det finns tveksam-heter i hur de har översatts mellan engelska ochsvenska är det i slutändan alltid den engelska orginal-varianten som gäller.Truppminor är en militär term från början.Truppminor var tänkta att användas i militärt syfte.Sedan har det visat sig att de mer hardrabbat den civila befolkningen än den militära deleni strid. Det ser inte jag som något skäl till att manskall använda en annan terminologi. har man des-sa texter. De är väl förankrade i konventionstexter ochi inhemsk lagstiftningstext.Det råder ingen tvekan om vad dessa minor har förverkan på dem som blir utsatta för dem. Jag kan intepå något sätt se att om man skulle kalla truppminorför trampminor eller någonting annat skulle det väckamindre engagemang hos alla dem som har hjälpt tillatt arbeta aktivt för den här frågan.Anf. 172 () replik:Fru talman! Jag noterade visst att ha-de med frågan om lagstiftning. Men det var utifrånvår generella lagstiftning, som innebär förbud motexport av krigsmateriel. Jag menar att den lagstift-ningen har visat sig vara helt otillräck-lig. Det vet precis lika bra som jag hurmånga undantag som har gjorts från den lagstiftning-en. Den är inte särskilt tillförlitlig, om man nu vill haett absolut förbud. Just därför skulle det ha varit braatt markera beslutsamhet att ställa sig bakomett förbud på detta område.Att man kallar det för truppmina, trampmina ellerpersonmina räddar inte liv. För den som har blivitoffer spelar det naturligtvis ingen roll vad man kallardet. Men jag tror att det har betydelse i det internatio-nella förhandlingsarbetet.Vi använder ju den engelska termen primarily,och det innebär en alltför stor begränsning. Vi är heltöverens om hur bra det är att har ratificeratprotokollet som har kommit, och vi skall accepteradet. Men vi kan väl också ställa krav på att den svens-ka regeringen skall driva frågor hårdare? Vi behöverinte bara säga ja och ingenting mer. Där borde utskot-tet kunna agera mer kraftfullt, anser jag.Anf. 173 () replik:Fru talman! Det positiva med den här debatten äratt den visar att det finns ett starkt engagemang ikammaren även efter försvarsbeslutet som fattadesden . Den visar också att det finns enambition att driva frågorna vidare, inte bara nationelltutan även internationellt. Det vore tomt om det intevore så, om det inte förts någon debatt här i kamma-ren och om det inte hade funnits människor här somvill mer än vad kommissionstexten ger uttryck för.Som jag sade var det många av oss som innerligtönskade att man hade kommit fram till ett totalförbud.Nu var det inte så, men det innebär bara att vi måstearbeta vidare. Engagemanget för frågan får inte av-stanna på något sätt - det är inte det jag menar.