prot · GK0970 · 1997-02-27 00:00:00 — Jag drarockså den slutsatsen att utrikesministern är beredd attpröva andra vägar för att nå ett resultat, och det tyckerjag är positivt.I det här sammanhanget finns det också anledningatt nämna en annan person som man nu trappar uppförföljelserna mot. Vi kundeför konstatera att en statsun-derstödd religiös stiftelse i nu höjt priset på Sal-man huvud. Det tar naturligtvis i vanligordning de officiella talesmännen för regimen avståndfrån. Men vi vet ju att det finns ett sådant samband,och fatwan existerar precis lika levande nu som denhar gjort . Det är också synnerligen allvarligt.Jag vill avsluta med att citera vad i en artikel i för sedan.Han vänder sig till och säger: "Jag berhonom att förläna kampen mot och dennesförsök att röva bort våra fri- och rättigheter ett nyttallvar, och att därigenom visa det nya labours enga-gemang för den sanna Europaandan - inte bara för enekonomisk gemenskap, eller för en monetär union,utan för själva den europeiska civilisationen. "Detta tror jag också både en svensk regering ochen svensk riksdag kan ställa sig bakom.Anf. 10 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp):Herr talman! Kritisk dialog är inget hokuspokus,sade utrikesministern. Nej, förhoppningsvis är det intedet. Från vår sida är det definitivt inte det. Men manundrar ibland om det inte ändå är litet hokuspokusfrån sida. Dialog är, precis som var inne på, okej, men kritisk dialog? Frågan ärom de inte använder den som någon sorts förhalnings-taktik, eftersom den, precis som också utrikesminis-tern sade, inte ger resultat. Det är det vi upplever ,utrikesministern och vi andra som studerar detta. Detblir inga resultat. Vi har på något sätt gått i väggennär det gäller den kritiska dialogen. Det kan manbeklaga, men det ser så ut.Utrikesministern säger att det inte är uteslutet attvi får pröva nya metoder. Då är man ute på nästatrappsteg, vad kan dessa nya metoder vara för någon-ting? Sanktioner har vi prövat i andra sammanhang.Det är ett tveeggat svärd, det vet vi. Men varför integöra en sådan markering som var innepå, att t.ex. avbryta flyglinjen ?Det är ett sätt att ge en signal om att vi menar allvar.I svaret säger också utrikesministern att EU:ssamlade tyngd utgör ett potentiellt kraftfullt instru-ment för att påverka . Ja, det är ett potentielltsådant, men frågan är om det utnyttjas effektivt i dag.Kanske man kan göra mer på den punkten.Det finns regimkritiker i exil här i . Jagskulle slutligen vilja fråga utrikesministern: den källan? En dialog med dem somlevt under förtryck och som lever i exil i ärockså en kunskapskälla.Anf. 11 SKÅNBERG (kd):Herr talman! Jag välkomnade liksom de övrigadebattörerna utrikesministerns svar, att hon inte ute-sluter nya metoder som är effektiva. Det är mycketviktigt när man underkänner de metoder vi har förnärvarande, åtminstone resultaten av dem, att nu gåvidare och intensifiera ansträngningarna att göra Iranhelt och hållet på det klara med att vi inte kan accep-tera ett land som kränker sina egna medborgares rät-tigheter och utgör en destabiliserande fara för helaMellersta Östern.Jag har tidigare ställt frågor till utrikesministernom statsterrorism, och vi har berört det i den härinterpellationsdebatten. Jag skulle gärna se att utri-kesministern upprepade något av vår gemensammaavsky i för statsterrorism och landetsönskan att exportera revolutionen till närområdet.Anf. 12 (m):Herr talman! Jag konstaterar efter att ha lyssnat påutrikesministern att hon för sin del är beredd att aktivtvidta de nödvändiga åtgärder som kan behövas bådenationellt och internationellt för att sätta ökad presspå den iranska regimen. Jag utgår från att utrikesmi-nistern visar konkreta bevis påatt hon också har uppfattat hur allvarligt vi i övrigapartier här i ser på problemet med ochförföljelsen av oliktänkande.Anf. 13 Utrikesminister ():Herr talman! Självfallet tar vi del av vad exilirani-er säger. Jag träffar dem i politiska sammanhang. Vihar också tagit emot dem på UD på tjänstemannanivå.Den diskussionen tar vi del av, och den kontaktenfinns.Det verkade nästan på som om viinte tar emot flyktingar från . Hon hade någonsläng om att vi inte hade varit så bra på det. Vi harväldigt många som faktiskt har asyl i vårt land därföratt de har tvingats fly från . Jag kan aldrig i förvägsäga någonting om ett enskilt asylärende, som t.ex.Faraj Sarkhooi. Men det är klart att just den typen avbakgrund som han har gör ett bifall i asylsammanhangganska naturligt.Det handlar nu inte bara om mänskliga rättigheter,utan det är precis som flera här har tagit upp ocksåfråga om terrorism. I EU:s kritiska dialog med Iranhar också den frågan uppmärksammats mycket. Nufår jag som regeringsledamot vara något försiktigare ikopplingen.Vi är medvetna om att det förekommer uppgifterom samband mellan och specifika terroraktionersom har nämnts här, men de är inte så belagda somuppgifter på MR-sidan. Det finns här utrymme för enviss osäkerhet. Ändå är det väldigt viktigt att vi i vårkritiska dialog med får att både i ord ochhandling ta avstånd från all typ av statsterrorism ochnaturligtvis annan form av terrorism.Som jag har sagt menar jag att vi får se på denkritiska dialogen på ett självkritiskt sätt. Finns det andra metoder som är bättre? Jagutesluter inte några av de andra metoder som harnämnts här, men när vi sedan kommer till skott ochskall åstadkomma förändringar måste metodernafungera så att de faktiskt ger resultat. Det är ändåresultat som det iranska folket behöver. De behöverinte bara demonstrationspolitik från vår sida.Anf. 14 ():Herr talman! Jag är väldigt nöjd med den debatt vihar haft här. Den har visat att vi från samtliga partierär väldigt engagerade och tillsammans med regering-en vill försöka påverka och få en förändring tillstånd. Däri ingår omprövning av den kritiska dialo-gen.Jag vill bara, herr talman, avsluta med några raderur ett brev som skickade ut då han ändå var fri. Han skriver så här: Ge-orge 1984 tycks tam jämfört med min histo-ria. Jag vet inte vad mer jag skall skriva. Kommer någon någonsin att få det här brevet?Kommer någon någonsin att få reda på sanningen omoffret?Jag vill understryka följande: Hans brev, hanshandling och hans liv ger oss all anledning att följavad som händer honom som person, för han är viktigför många människor, men också att se till att han kanbli frigiven och att många andra - intellektuella ochalla andra människor i - som inte harmänskliga rättigheter får det. Det är nödvändigt attSverige ställer upp och spelar en viktig roll för attfrämja mänskliga rättigheter i för den stora be-folkningen och för var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1996/97:182 om veto-rätten i den gemensamma utrikes- och säkerhets-politikenAnf. 15 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat mig om jag iEU:s regeringskonferens är beredd att förorda om-röstning med kvalificerad majoritet för beslut omgemensam åtgärd, samt argumentera för att vetorättenskall kunna utnyttjas enbart när "vitala nationellaintressen" berörs.Regeringens utgångspunkt har vid regeringskonfe-rensen varit att vi från svensk sida bör eftersträvaökad effektivitet och beslutsförmåga i den gemen-samma utrikes- och säkerhetspolitiken. Även dennafråga måste sättas in i ett utvidgningsperspektiv. I ensituation med 20 eller fler medlemmar någon gångefter skulle unionens beslutsförmågapåverkas negativt av en stelbent tillämpning av enhäl-lighetsprincipen.Vi anser alltså inte att huvudproblemet i den ge-mensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är att detskulle vara svårt att motsätta sig beslut som Sverigeogillar. Problemet är det motsatta: att få till ståndpositiva beslut och ge EU tillräcklig slagkraft i hante-ringen av de utrikespolitiska problem unionen stårinför. Under våra två första år i EU har vi inte någongång haft anledning att ens överväga ett veto.Den svenska linjen i regeringskonferensen harvarit att visa öppenhet för beslutsfattande med kvali-ficerad majoritet, dock med ovillkorlig rätt att använ-da vetot som en sista utväg. Beträffande frågor somberör försvarsdimensionen måste enhällighet fortsattgälla fullt ut.Jag kan konstatera att vi fått stort gehör förvåra synpunkter i denna fråga. Det irländska ordför-andeskapets förslag vid idecember 1996 återspeglar i sina huvuddrag densvenska linjen.Några smärre skillnader finns dock mellan våraegna utgångspunkter och det irländska textförslaget.Det gäller bl.a. den formulering som i sin fråga, att vetot skulle kunna utnyttjas avskäl som rör "nationell politik". Denna formuleringkan synas ge något större utrymme än den svenska -"vitalt nationellt intresse" - för användning av veto-rätten.Jag vill dock påminna om att det irländska försla-get sammantaget syftar till att höja det politiska prisetför utnyttjandet av vetot. Således föreslås att med-lemsstaterna med kvalificerad majoritet kan bestäm-ma att föra upp en blockerad fråga till prövning påstats- och regeringschefsnivå.Den kommer i de fortsatta dis-kussionerna att vidhålla sin uppfattning att vetorättenendast bör utnyttjas som en sista utväg. Det talar fören snävare avgränsning av möjligheten att utnyttjavetot än den som det irländska ordförandeskapetföreslagit. Diskussionen i denna fråga får nu fortsättavid regeringskonferensen.Anf. 16 ():Herr talman! Först vill jag tacka utrikesministernför svaret på min interpellation.Regeringen talade i skrivelsen till införEU:s regeringskonferens om att i frågor av begränsadräckvidd kunna acceptera majoritetsbeslut inom justden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Regeringens dåvarande hållning gällande vetorätteninnebar att EU:s handlingsförmåga kunde riskera attförlamas just i de situationer där den som bäst behöv-des. tillika med hade sagtlitet annorlunda: I frågor som inte är av vitalt intresseför ett medlemsland skulle beslut kunna fattas medhög grad av kvalificerad majoritet. Det var med andraord en mycket mer långtgående formulering.Regeringen delar uppenbarligen nu min uppfatt-ning att "vitalt nationellt intresse" är en tydligare ochsnävare grund för att stoppa omröstning än skäl somrör "nationell politik". Det är en lika betydande somglädjande positionsförändring från regeringens sida.Man ansluter numera till uppfattning i densaken.Utrikesministern svarar dock inte alls på fråganom bevarad vetorätt för gemensamma åtgärder. Mankan om man funderar litet grand närmast tolka svaretsom att hon egentligen kanske skulle vilja ta bort den,men endast om något annat land driver frågan. Jagmenar att skall driva frågan och att den för-bättrade beslutskraft som förändringen skulle innebä-ra ligger entydigt i nationella intresse. Pas-sivitet däremot ligger då rakt inte i vårt intresse.Jag tror, herr talman, att genom övergång till kva-lificerad majoritet i beslutsfattandet, även vad gälleråtgärder, skulle kraven på flexibel integration inomden andra pelaren, dvs. GUSP, kunna undvikas. Detär en diskussion som just nu pågår under regerings-konferensen. Flexibilitet och flexibel integration är junämligen mest relevant när beslutsfattandet kräverenhällighet och när beslut därmed kan blockeras. Jumer vi i drar benen efter oss, desto större ärrisken att mer integrationsvänliga länder begär attsjälva få gå vidare utan att får så värst mycketinflytande över det.Beslut med kvalificerad majoritet är att föredraframför att vissa länder går vidare på egen hand inomden andra pelaren, exempelvis vad gäller vissa delarinom försvarsfrågorna, enligt min uppfattning. Dettaborde också ligga i den intresse.Jag skulle vilja fråga utrikesministern om man harövervägt effekterna av vetorätten i förhållande tillflexibel integration.Herr talman! är mer beroende av en ef-fektiv beslutsordning inom GUSP och en väl funge-rande utrikespolitik inom EU än många andra EU-länder. Detta har naturligtvis delvis geografiska skäl -vi befinner oss mycket närmare ett ännu inte stabilise-rat OSS-område än vad t.ex. och Frankrikegör - men det finns också säkerhetspolitiska ochstrukturella skäl. Vi står vid sidan av medlemskap i envital del av den europeiska säkerhetsstrukturen, näm-ligen NATO.Hävdandet av den nationella vetorätten har tyvärri blivit något av ett axiom i debatten. Framförallt var det så i folkomröstningen. Socialdemokraternavar länge hårdnackade motståndare till en justering avvetorätten i den andra pelaren. Men ligger verkligenden nationella vetorätten i intresse? Jagtycker att det finns skäl att ifrågasätta det.Sveriges agerande i regeringskonferensen måstebygga på en analys av vad som är grundläggandesvenska nationella intressen i Europasamarbetet.Vi behöver en debatt just om detta för att uppdate-ra bilden av roll i det nya Europa.Jag tror också, herr talman, att det är omöjligt attförankra en framtidsinriktad svensk utrikes- och sä-kerhetspolitik utan att vi får den här debatten. Sålänge en gammal världsbild lever kvar, så länge engammal intresseanalys lever kvar, kommer det attvara svårt att få folklig förankring för effektivisering-ar. Och effektiviseringar ligger, som jag nämndetidigare, renodlat i vårt nationella intresse.Anf. 17 Utrikesminister ():Herr talman! För min del måste jag säga att jaghar haft samma åsikt precis vad gäller justmöjligheten att också inom andra pelaren, som detheter på EU-språk, dvs. det utrikes- och säkerhetspo-litiska samarbetet, öppna för viss användning av kva-lificerad majoritet.Jag kan erinra om att jag i höllett anförande om detta som väckte väldigt mycketuppmärksamhet. Jag kommer ihåg att jag blev KU-anmäld därför att jag hade en åsikt i denna fråga, avpartier som inte ville att man skulle få tala om detöver huvud taget. För min del är det alltså sammalinje som har gällt hela tiden.Man kan uttrycka det så här: Låt oss överväga ochvara öppna för detta i frågor som utrikespolitiskt harbegränsad räckvidd. Med det menar jag att frågor justsom har vitalt nationellt intresse, framför allt säker-hetsintresse, inte passar i den här grupperingen där vikan använda kvalificerad majoritet.Interpellanten frågar om det verkligen kan vara iSveriges intresse att ha vetorätten kvar. Ja, det tror jagabsolut att det är. EU-samarbetet är ändå ett i grundenmellanstatligt samarbete, och då kan man inte accep-tera att köras över av andra länder i just en fråga somför ett land är av mycket stor betydelse, som är ettvitalt nationellt säkerhetsintresse.Att vi över huvud taget har öppnat den här möjlig-heten och har övervägt den i den här diskussionenberor på att det finns en risk för passivitet om manhela tiden måste vara totalt enhällig. Då är möjlighe-ten till ett konstruktivt avstående en väg att gå, menkvalificerad majoritet är också en väg.En annan lösning är naturligtvis att göra särarran-gemang, det som kallas flexibel integration. Det inne-bär att bara länder som kan samarbeta inom det sjoketär med och gör det. Jag tycker alltid att det är en säm-re lösning. Jag vill hålla samman unionen och seflexibel integration som bara någonting som skall tastill som ett undantag.Alla dessa sätt att gå fram i beslutsfattandet för attundvika passivitet hör samman. Jag tror att den härdiskussionen har särskilt stor bäring på utrikes- ochsäkerhetspolitiken men kanske ännu större bäring pådet rättsliga samarbetet och asylsamarbetet inomtredje pelaren.Anf. 18 ():Herr talman! Utrikesministern säger att hon föregen del har haft samma uppfattning . Men det har inte varit alldeles enkelt att vetavad som har varit regeringen uppfattning i alla delarnär det gäller de säkerhetspolitiska frågorna. Det finnsmånga exempel på detta. Det är en litet väl vågadkrumbukt att påstå att det man menar samma sak närman nu säger att man vill ha formuleringen "vitaltnationellt intresse" som grund för att stoppa en om-röstning, som när man tidigare sade att bara i frågorav begränsad räckvidd kunde man tänka sig att övergevetorätten. Det är med förlov sagt en ganska betydan-de positionsförändring, som jag i och för sig välkom-nar. Jag tycker i stället att utrikesministern möjligenkunde sträcka på sig i den delen, om hon nu har fåttregeringen med sig på detta som hon alltid har tyckt.Trots detta ligger regeringen anmärkningsvärt lågti de här frågorna vad gäller beslutssystemet ochGUSP. I utrikesdeklarationen nämndes inte fråganom beslutssystemet över huvud taget, trots att mankonstaterade att regeringskonferensen nu går in i ettavgörande skede. Vad är då det avgörande skedet? Ja,just nu handlar det mycket om flexibilitet, och detkommer att handla om vetorätten. Det kunde kanskeha varit på sin plats att ta upp de här frågorna.Jag vill inte att man överger vetorätten helt ochhållet. Det framgår om man läser interpellationen.Min kritik har gällt att man behåller vetorätten på degemensamma åtgärderna. Jag tycker att man skall haen sista nödutgång kvar i form av hänvisningen till"vitalt nationellt intresse". Jag tycker också att beslutsom har försvarsimplikationer, den militära delen,också kan vara kvar. Det är också så i det irländskaordförandeskapets förslag.Frågan borde handla om detta: Är det rimligt attett EU med ett stort antal nya medlemsländer behållerett självdefinierat nationellt veto gällande beslut omkonkreta gemensamma aktioner för freden? Skall ettenda land kunna stoppa 17 eller 20 övriga från attagera för freden? Ett land kan faktiskt ha inrikespoli-tiska intressen som avviker från den övriga gemen-skapen. När EU utvidgas kommer etniska, kulturellaoch historiska konflikter potentiellt att finnas i EU:sdirekta närområde. Dessutom kommer minoritets-problem, t.ex. att folkgrupper kluvits på ömse sidorom en gräns, att komma närmare. Det kan t.o.m. bli såatt något land eller några länder är direkt berörda avminoritetsproblem.Detta är inte ett argument mot utvidgning, men detär inte heller ett argument för översyn av beslutssys-temet inom GUSP. hanterar nämligen EUinom ramen för GUSP frågor som gäller nationellaminoriteter. I just sådana frågor måste EU kunnaagera utan hinder, som man visar rimligrespekt för medlemsländernas individuella intressen.Med en fortsatt vetorätt också för gemensammaåtgärder och gemensamma aktioner skulle den ge-mensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kunnariskera att förlamas i just de situationer när den allrabäst behövs, dvs. i situationer när det samlade Europatidigt och tydligt behöver sätta upp en kall hand motkonflikthärdar och säga "hit men inte längre". Ger vimöjlighet att förskjuta den kalla handen för att stoppakonflikterna bäddar vi dessvärre för nya Jugoslavien.Herr talman! Det är också ett politiskt faktum attmöjligheten för en majoritet EU-länder att köra överett enda enskilt land alltid kommer att utnyttjas medutomordentligt stor restriktivitet och enbart när det ärav allra största betydelse för fred och stabilitet. Alltannat vore nämligen direkt kontraproduktivt. Om manbörjade köra över enskilda länder nu och då på lösagrunder skulle hela basen, hela fundamentet, förGUSP erodera och försvinna. Det har ingen intresseav.Sanningen är att de allra flesta beslut inom GUSPkommer att fattas i samförstånd nu och i framtiden.Det vore viktigt om vi, med regeringens hjälp ochmed allas vår hjälp, fick en aktiv och framtidsinriktadsäkerhetspolitisk debatt i , där vi försöktekonkretisera vad vi menar med skapande av en alleu-ropeisk säkerhetsordning, som de allra flesta i dagbekänner sig till, och vilka krav det ställer på ,på organisationerna men också på Sverige.Anf. 19 Utrikesminister ():Herr talman! Det utrikes- och säkerhetspolitiskasamarbetet är till sin karaktär mellanstatligt. Det ledertill att man i huvudsak måste använda sig av enhälligabeslut. Min erfarenhet är att det här fungerar bra. Manlär sig lyssna på varandra, lär sig hitta det som är detgemensamma. Det är inte alls oangenäma övningar.Jag tror att det i utrikespolitiken kan vara väldigtnyttigt att vi vet att det är det här som ligger som ettparaply över oss, att vi måste arbeta oss fram tillenighet.Man kan ibland känna frustration, när det är frågorsom inte kan vara så viktiga för ett land men som manav något skäl, kanske ett inrikespolitiskt skäl, inte villsläppa fram. Det är i den typen av frågor som det vorebra om det fanns möjlighet att ta beslut med kvalifice-rad majoritet.Jag tror inte att det kommer att röra sig om andratyper av frågor än de som har en begränsad utrikes-politisk räckvidd. Spegelbilden av det är, om manuttrycker det på ett annat sätt, allt det som har natio-nellt vitalt säkerhetsintresse. Där kan inget land ac-ceptera att köras över, så det måste undantas frånkvalificerad majoritet.Jag ser inte så väldigt stor skillnad på de här tvåuttrycken, därför att det är den ena och den andrasidan av myntet.Jag tror inte heller att man skall överdriva den härfrågan. Jag tror inte att utrikes- och säkerhetspolitikenbara genom ett ändrat beslutsfattande blir mer effektivinom EU, utan den blir mer effektiv genom att viskaffar oss en gemensam analysverksamhet liksomgenom det finsk-svenska förslaget om större fokus påkonflikthantering och fredsbevarande verksamhet,som vi har fått in på ett väldigt bra sätt under rege-ringskonferensen. Man kan också överväga om viskall ha någon särskild talesman i utrikespolitiskafrågor. Men man skall inte tro att det bara är genomett förändrat beslutsfattande i vissa frågekomplexinom utrikes- och säkerhetspolitiken som vi uppnår enstörre effektivitet. Detta kan ändå vara ett bra sättibland - dock aldrig när något land själv betecknar enfråga som så viktig att den går på tvärs med nationellavitala säkerhetsintressen.Anf. 20 ():Fru talman! Utrikesministern och jag är helt över-ens om att de allra flesta besluten, nu och ,har fattats och kommer att fattas i samförstånd. Det ärgrunden för en gemensam utrikes- och säkerhetspoli-tik. Det är tillika väldigt viktigt att vi får en gemen-sam analysenhet, som kan bidra till att ta fram fakta,early warning och kanske t.o.m. vara av betydelse ien del policyfrågor. Det kommer också att läggagrunden för ett ännu bättre samarbete framöver.Samtidigt kan det bli aktuellt med fler och kanskenya typer av problem i samband med utvidgningen.Återigen: Detta är inget argument mot utvidgningen,utan det är ett argument för att förbättra beslutssyste-met. Vi kan spekulera i att det också kan bli så attenskilda länder vill köras över därför att man villkunna visa en hemmaopinion att man har stått emotEU-trycket utan att för den skull stoppa övriga unio-nen från att gå vidare och verka för freden i Europa.Så nog rör det sig till viss del om en förändring. Sam-tidigt är vi överens om mycket.Jag tycker personligen att det irländska ordföran-deskapets utkast, som ligger till grund för fortsattadiskussioner, är bra. Men det finns i det samman-hanget två saker som jag skulle vilja förändra.Det gäller för det första den nationella vetorättenvad avser åtgärderna. För det andra gäller det föränd-ringar. Vi är på den punkten uppenbarligen överensom att det som heter "skäl som rör nationellpolitik" förändras till en hänvisning till "vitalt natio-nellt intresse". Det finns nämligen ett problem medformuleringen "skäl som rör nationell politik". Det ärju per definition det enskilda landet som avgör närsådana skäl föreligger, och definitionen är ocksåmycket vid. Så vi kan ha ett gemensamt intresse av attvara litet tydligare, att höja ribban för dem som villstoppa en omröstning och hänvisa en fråga till Euro-peiska rådet.Jag välkomnar ändå att regeringen nu är öppnareän och att man nu är tydligare med attvi faktiskt som land har nytta av den europeiska integ-rationen och det gemensamma fredssamarbetet, attdetta inte är ett hot för utan tvärtom enmycket stor möjlighet för och Europa.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1996/97:138 om riks-dagens tillgång till ett stabilt beslutsunderlagAnf. 21 Statsrådet ():Fru talman!