prot · GK0985 · 1997-04-08 00:00:00 — Därför tycker jag att detär mycket viktigt att man får ta ordentliga grepp ,som socialministern säger, och djuploda litet och tittapå vad de olika utövarna sysslar med, vad är det förtyp av behandlingar de ger, vad det har gett för resul-tat osv.Sedan tar upp att man kan få bötereller kanske fängelsestraff. Det är ju så att kvacksal-verilagen inte faller under tillsyn. Dåfinns det ingen annan möjlighet utan det blir dessamedel man tar till när det gäller den rättsliga proces-sen.Anf. 12 Socialminister ():Herr talman! Det verkar som om vi är ganskaöverens i våra utgångspunkter. Jag hoppas att få åter-komma. Jag är öppen för att vi skall resonera omformerna för att fortsätta arbetet med att hitta en rim-ligt förhållningssätt i de här frågorna. Om vi då behö-ver kartlägga bättre, om vi skall ha en utredare ellervilken form det blir får vi återkomma till. Men vi skallfortfarande ha barnens bästa för ögonen.Jag ville också markera detta, eftersom det blev ensådan uppståndelse i medierna. Jag vet att kommitténinte på något sätt hade detta som huvuduppgift. Detblev en liten del i det stora hela. Man hade förmodli-gen inte heller möjlighet att göra den mer djuplodan-de analys som hade krävts för att komma till ett så-dant här ställningstagande. Om föräldrar runt om ilandet tror att de kan hamna i fängelse om de erbjuderakupunktur till sitt barn, är det viktigt att markera attså kommer det inte att bli.Jag är inte heller för dagen intresserad av att infö-ra någon annan åldersgräns än den nu gällande. Vi fåråterkomma med formerna för att se över frågan.Anf. 13 vice talman ():Herr talman! Jag tror faktiskt att föräldrar går tillskolmedicinarna först. När vi väntar barn går vi försttill mödravårdscentralerna. Vi går till barnavårdscent-ralerna med våra barn. Vi har skolläkare och skolskö-terskor. Vi har alltså ett system där vi möter skolme-dicinarna, och vi har vant oss vid att gå dit och fråga.Det gör vi naturligtvis med förtroende. Men om detinte hjälper är det klart att man söker sig något annat.Sedan kan det finnas de som har mer kunskap omdetta än vad vanliga föräldrar har. De vet att dettahjälper mot just det som deras barn har. Därför väljerde detta på en gång, och det fungerar.Jag tycker att vi skall vara på det klara med att närdet t.ex. gäller allergier är homeopatisk medicinmånga gånger mycket bättre än den medicin somskolmedicinen använder. Det har jag egen erfarenhetav. Jag har haft barn som har fått skolmedicin. Derasfunktioner har blivit nedsatta. Det har varit svårt att gåi skolan. De har haft dålig reaktionsförmåga, vilketmedför att trafiken blir en mycket större fara. Sedanhar jag prövat homeopatmedicin, och då har de blivithjälpta mot sin allergi som annars har varit ganskasvår. Det är beprövad erfarenhet, och många ser attdet är på det här sättet. Dessutom finns det månganaturläkare som har den basmedicinska kunskapen.Jag tycker att det är bra att vi har fått till stånd denhär debatten. Man måste också på något sätt avdra-matisera detta. Det blir en konflikt, och då går det lättprestige i det hela och alla känner sig påhoppade. Jagtror att det skulle gynna alla om man tog till sig merav den här kunskapen i utbildningen i skolmedicin . Då tror jag att man dessutom skulle slippa denhär konfliktsituationen.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1996/97:247 om ab-orterAnf. 14 Socialminister ():Herr talman! har, med anledningav den ökning av antalet aborter som konstateratsmellan och , frågat mig vilka resultatsom har framkommit av den kartläggning av orsakertill abort som och Socialstyrelsenenligt socialutskottet betänkande 1993/94:SoU2 bor-de göra. har också frågat mig om jagavser att vidta åtgärder för att antalet aborter skallminska och om jag avser att vidta åtgärder för att fåsamhället mer barnvänligt.Antalet aborter har stadigt minskat,inte minst bland tonåringar. var det totalaantalet aborter drygt 37 000 medan motsvarande siffraför 1995 var 31 000. Vi kan emellertid nu konstateraatt antalet aborter ökade med totaltdrygt 700 och att den ökningen framför allt gälldekvinnor i yngre åldersgrupper.Att det är angeläget att försöka hålla nere antaletaborter så mycket som möjligt är någonting vi allakan vara överens om. Jag känner naturligtvis oro infördet ökande antalet aborter. Eftersom antalet aborterstadigt har sjunkit är det naturligt attställa sig frågan vad orsaken kan vara till en plötsliguppgång, även om den inte kan betraktas som särskiltstor.Den svenska abortlagstiftningen ger som bekantkvinnan rätt att själv inom vissa tidsgränser avgöraom hon vill få abort utförd. Kvinnan behöver inteange orsaken till att hon vill ha abort. Därför är detsvårt att säga något bestämt om orsakerna till att vi nuser en viss ökning av aborttalet.Min företrädare, , beskrev i ett svarpå en fråga från i februari 1996ingående hur abortregistret är uppbyggt. I detta regis-ter finns, av integritetsskäl, inga uppgifter om kvin-nans identitet, och det finns därmed inga möjligheteratt göra samkörningar med andra register och på såvis få uppgifter om exempelvis utbildning, samboen-deförhållanden och yrke.Epidemiologiskt Centrum vid pla-nerar emellertid att i samarbete med Folkhälsoinstitu-tet utföra en studie som kan ge ökad kunskap omvilka faktorer som leder till att en kvinna väljer abort.En förutsättning för en sådan studie är dock att ettregister baserat på personnummer får läggas uppunder en begränsad period. För detta fordras tillståndfrån Datainspektionen som ännu inte fattat någotbeslut i frågan.Det skulle kunna finnas flera förklaringar till denökning av aborttalet vi nu kan konstatera. Något ellernågra landsting kan ha förändrat subventionerna av p-piller. Några sådana förändringar har emellertid inteskett . Färre ungdomsmot-tagningar skulle också kunna tänkas resultera i fleroönskade graviditeter och därmed fler aborter. Menantalet ungdomsmottagningar har inte minskat underperioden, så inte heller det är någon förklaring.Vad som däremot inträffade var att detutfärdades varningar för att användning av vissa p-piller skulle kunna innebära ökad risk för blodpropp.Dessa larmrapporter avsåg den typ av p-piller sommånga unga kvinnor använder. En trolig förklaring tillden nu konstaterade uppgången i antalet aborter kansåledes vara att många kvinnor abrupt slutade ta sinap-piller.Detta är ett mönster vi upplevt tidigare. I börjanpå 70-talet kom de första larmrapporterna om riskermed p-piller, och dessa följdes senare av ett ökat antalaborter. Samma sak upplevde vi igen 1985 när dettalades om att användning av p-piller innebar en ökadrisk för bröstcancer.Någon annan rimlig förklaring står inte att finnatill den måttliga ökning av aborttalen vi nu ser. Vi vetockså att vi vid tidigare tillfällen upplevt samma sam-band.Det finns således skäl att tro att detta är en tillfäl-lig ökning. Jag är övertygad om att de olika insatsersom vidtas lokalt i form av ungdomsmottagningar ocholika system för subventionering av p-piller liksom deabortförebyggande insatserna från Folkhälsoinstitutetssida har stor betydelse för att hålla nere aborttalen.Anf. 15 ():Herr talman! Först vill jag tacka socialministernför svaret. Jag tycker kanske inte att jag har fått svarpå alla mina frågor, men jag har möjlighet att ställadem här.Denna fråga är utomordentligt svår och känslig.Vi måste ändå våga lyfta fram den om vi ser tendenseråt något håll som vi inte är nöjda med. Jag vill, somjag har gjort i min interpellation, läsa vad socialut-skottet skrev i sitt betänkande 1993/94:SoU2: Utskot-tet anser det mycket angeläget att antalet aborterminskar. Utskottet konstaterar med tillfredsställelseatt aborterna fortsatte attminska och att minskningen var särskilt markantbland de yngre kvinnorna, där antalet aborter tidigarevar högst. bör enligt utskottet isamråd med epidemiologiska cent-rum analysera förändringarna i olika delar av landet.Sambandet mellan förändringarna i aborttal och deförebyggande insatserna bör också närmare studeras.En kartläggning bör ske för att närmare ta reda påorsaken till varför kvinnor väljer att göra abort.Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets ytt-rande. Jag måste ställa frågan till socialministern: socialministern att vi kan få allt detta? Jag förstår att det finns svårigheter isjälva processen med registren och liknande. Men jagundrar om socialministern vet när det kommer att ske.Jag vill också påminna om den utredning somgjordes 1989, Den gravida kvinnan och fostret - tvåindivider. Där skriver man: Man måste också utgåfrån att modern och det blivande barnet är två indivi-der som båda är skyddsvärda. Det spirande männi-skolivet har i sig ett stort värde. Det kan inte ses en-bart som en del av kvinnans kropp.Man är överens om det. inser man detetiska dilemmat när det finns två liv som är värda attskyddas. Det är väldigt lätt att utgångspunkten i alltförhög grad blir utifrån kvinnans situation, som jag trorofta är mycket kaotisk och krisartad. Jag vill absolutinte på något sätt bagatellisera den. Den är säkertutomordentligt svår. Men vi drar inte riktigt slutsat-serna av den gemensamma synen på fostret och kvin-nan som två skyddsvärda individer.Jag tror också att man kan ställa sig frågan: Vad ärdet för fel på ett samhälle där det görs över 30 000aborter? Är barnperspektivet inte riktigt tillgodosett?Finns det delar i de allmänna lagar, principer ochattityder vi har som gör att kvinnan och mannen intekänner att de kan fullfölja graviditeten? Det är därförsom jag har tagit upp barnperspektivet. Vi kan inteenbart isolera frågan till att belasta kvinnan för detta.Det finns så mycket mer att se över.Jag har också ställt en fråga till socialministern ombarnperspektivet, som jag menar borde genomsyramycket mer av vår lagstiftning. Då kanske det gingelättare att fullfölja en graviditet. Det borde vara detnormala alternativet när man blir gravid att man full-följer graviditeten.Anf. 16 Socialminister ():Herr talman! Det är naturligtvis så att politikersroll är att visa på problem och diskutera vad vi skallgöra för att lösa dem, . Vi är på någotsätt ständigt missnöjda, eller vi ser i varje fall ständigtbrister som vi vill rätta till. Ändå kan vi konstatera attSverige i ett internationellt perspektiv är ett mycketbarnvänligt land, även om vi skulle vilja göra mycketmer. Bekymmer med en hög arbetslöshet och socialaklyftor påverkar och slår förstås hårdast mot barnen.Det är de som hamnar i fronten i alla svåra ekonomis-ka situationer som ett land har.Det är självklart att detta påverkar. Det påverkarvuxna människors inställning till att bilda familj. Detkan vi se. Det påverkar också nativiteten. harunder kommit näst efter när detgäller nativitet. kan vi se att också dessa siffrornår ned. Det har säkert att göra med att vihar befunnit oss i en mycket djup och svår ekonomisksvacka också i . Självfallet är mitt svar påfrågan om jag vill verka för ett barnvänligt samhälleja. Det är utgångspunkten för allt vi skall göra.Chatrine kunde själv beskriva hur svårtdet är att tala om vad förändringarna i aborttalenberor på. Jag kan inte säga det, om vi inte menar skall sätta i gång en jättestor utredning. Vi har ettskydd för de enskilda kvinnorna att vi inte kan följaupp det på ett rimligt sätt så att det forskningsmässigtblir helt okej, annat än om man får tillstånd att göraundersökningar som den jag nämnde. Där har maninte fått tillstånd från Datainspektionen.Det kan vara värt att säga att det finns regionalaskillnader som man tittat på. och Jämtlandsvarar för de största ökningarna. Om man ser tillpressens uppföljning av larmrapporterna hade t.ex.lokalpressen i ovanligt många artiklar på dettemat. Då presenterade man också ett antal flickorsom drabbats av blodpropp. Jag tror att det är sådantsom kan ge utslag i p-piller användningen.Jag tycker också att det kan vara värt att nämnaFolkhälsoinstitutets förebyggande insatser. Man harunder 1996 gjort besök i samtliga landsting för attkartlägga hur det abortförebyggande arbetet bedrivs.Där lyfter man fram goda exempel. Man har anordnatutbildningar, och man redovisar en natio-nell befolkningsbaserad studie där kunskap ställssamman som är nödvändigt för att det långsiktigtpreventiva arbetet skall kunna stå på säker vetenskap-lig grund.Här pågår en hel del arbete. Men det är inbyggt ettproblem med att få fram säkra data så länge man villskydda integriteten för kvinnorna, som själva kanvälja om de vill göra abort eller inte.Anf. 17 ():Herr talman! Anledningen till kartläggningen äratt vi bättre skall kunna arbeta preventivt. Det är intepå något sätt att man är nyfiken. Man vill veta: Hurkan vi arbeta bättre?Jag känner mig inte nöjd. Jag tycker att det är förmånga aborter. Jag ser det som ett dilemma och ensvårighet. Vi vet att väldigt många föräldrar, specielltkvinnan, mår ganska dåligt efter en abort. Det finnshemskt många faktorer som man måste ta hänsyn tillför att kunna göra det bästa av problemen. Om mantycker att det är för många aborter, även om antaletlyckligtvis har gått ned, måste man försöka att hittanågon möjlig väg att bringa ned dem. Det är anled-ningen till kartläggningen.Min fråga till socialministern är: Har socialminis-tern något annat förslag än det som redan är på gång?Om vi tiger still och inte vidtar någon mer åtgärdfinns risken att det fortsätter. Jag tycker att man bordeforska litet grand och göra en uppföljning av hur dekvinnor mår som har gjort abort för att kunna få yt-terligare kunskap om hur man kan värna dem allrabäst.Jag är också orolig över ungdomsmottagningarna.De är åtminstone hotade på många ställen. Under denhär perioden har de inte minskat, säger socialminis-tern, men på många ställen vet vi att de är hotade.Likaså finns det skäl att tro att en del landsting interiktigt vågar ha subventionerade p-piller - av eko-nomiska skäl. Jag tycker att det är ett utmärkt förslagom man får en möjlighet att ge unga tjejer p-piller.Men det vet vi ingenting om, utan på något sätt måsteman hitta lösningar för att också attitydmässigt vågadiskutera att både fostret och kvinnan har ettskyddsvärde. Här gäller det att skydda liv, som jagbrukar säga, alltifrån första stunden till sista stunden ilivet. Jag säger inte att frågan är enkel. Jag säger inteatt det finns enkla förslag att framföra. Men jag sägeratt vi måste ha det här för ögonen, så att viinte accepterar att aborttalet stiger.Låt mig då fråga igen: Har nå-got konkret att föreslå när det gäller hur man skallråda bot på det här problemet , förutom det sompågår? Och har någon möjlighetatt säga när kartläggningen kommer? De beslut vifattar här i måste ju fullföljas på något sätt.Anf. 18 Socialminister ():Herr talman! Vad jag kan säga om kartläggningenär att den faktiskt beror på Datainspektionen och påhuruvida vi får möjlighet att göra en sådan direktuppföljning.När det gäller åtgärder måste jag ändå säga att detpågår en hel del. Jag vet att uppmärksamheten på denhär frågan är väldigt stor. Det här följs upp och gåsigenom i varje landsting. Jag har följt det i mitt hem-landsting, och där vet jag att man har tagit upp det,tittat på hur siffrorna ser ut och sett om det finns nå-got man kan göra.Om man skall gissa sig till orsakerna beror det härinte på att regeringen skulle ha gjort någonting somhar försämrat utgångsläget. Jag tror att man seriöst tarsig an det här. Det vi kan göra är att via Folkhälsoin-stitutet fortsätta med det förebyggande arbetet. Dettapågår också för fullt. Det finns inga tecken på att detskulle avmattas på något sätt, utan det här är en viktigverksamhet.Det handlar om en måttlig uppgång, men det ärhelt riktigt att vi alltid skall se till att det inte behöverkomma till aborter. De innebär förstås ett lidande ochett misslyckande för alla parter.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1996/97:248 om lä-kares arbetsuppgifterAnf. 19 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att initiera en översyn av hur mycket avläkarnas tid som går till direkt patientrelaterat arbete iförhållande till administrativa uppgifter och om jagavser se över de lagar som finns i syfte att användaläkarnas resurser på bästa möjliga sätt för den enskil-de patienten.Inledningsvis vill jag säga att jag delar ChatrinePålssons uppfattning att vi måste se vården som enhelhet och ta till vara alla personalkategoriers kompe-tens och resurser i syfte att ge den enskilde patientenbästa möjliga vård. Jag ser också stora fördelar i attvården organiseras utifrån patientens behov ochönskningar och att de olika personalkategoriernaarbetar tillsammans i s.k. team.Hälso- och sjukvården kännetecknas av att den ärmycket kunskapsintensiv och av att utbildningsnivåninom vården är hög i förhållande till samhället i öv-rigt. Av den landstingsanställda personalen har exem-pelvis högskoleutbildning. Motsvarandesiffra för befolkningen i dess helhet är drygt 23 %.Hälso- och sjukvården har ock-så kännetecknats av ett omfattande förändringsarbetevad gäller såväl övergripande struktur som organisa-tionsformer och medicinsk praxis. Modern informa-tionsteknik används alltmer både i det direkta vårdar-betet och i de administrativa stödfunktionerna. Ökadekrav ställs också på att vården och dess resultat do-kumenteras för att säkerställa en hög kvalitet.I syfte att öka såväl patient- som personaltill-fredsställelsen pågår ett omfattande arbete hossjukvårdshuvudmännen för att utveckla ledning ochorganisation. En viktig del av detta arbete är att stude-ra hur olika personalkategorier använder sin tid ochom en förändrad arbetsfördelning skulle effektiviseravården. Då vårdens organisation skiljer sig mellanolika delar av landet liksom förhållandena mellanexempelvis primärvården och den högspecialiseradevården anser jag dock att detta arbete bäst sker lokalt.Förutsättningarna för att åstadkomma förändringarblir också bäst om de som direkt berörs på olika sättinvolveras i hela processen.Staten kan dock på olika sätt stödja denna utveck-ling. Inom ramen för den s.k. Dagmar-överenskommelsen för avsattes 15 miljonerkronor för verksamhetsutveckling på nationell nivåoch för utvecklingsarbete påregional nivå. Jag ser det också som oerhört viktigt attde erfarenheter och lärdomar som det här arbetet gertas till vara och får en bred spridning.I detta sammanhang vill jag också peka på viktenav internationella jämförelser. Som ett exempel kanjag nämna de jämförelser som gjorts mellan hurmånga operationer engelska respektive svenska kirur-ger utför, där de engelska kirurgerna i genomsnittopererar fler patienter än de svenska. Den här typenav jämförelser ger upphov till en mängd frågor ochkan också tjäna som underlag och inspiration till enförändrad arbetsorganisation.Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansie-ring och organisation har bl.a. till uppgift att så långtmöjligt göra en bedömning av erfarenheterna av denya former för styrning och organisation som tilläm-pas i den svenska hälso- och sjukvården. Kommitténskall också göra en samlad bedömning av vilka kravsom utvecklingen kan komma att ställa på den statligastyrningen inom sektorn liksom av vilkaåtgärder som behöver vidtas för att stärka patientensställning. Jag är i avvaktan på detta arbete inte bereddatt initiera någon ytterligare översyn av lagstiftningenmed den inriktning som för fram isin interpellation.Anf. 20 ():Herr talman! Jag vill tacka förännu ett svar. Jag har vid det här laget ställt mångainterpellationer och även frågor. Jag tycker dock attdet är lika roligt varje gång, så den här lär inte bli densista, hoppas jag.Anledningen till min interpellation är att när detfinns problem i sjukvården är det lätt att glömma vissaområden medan man dammsuger andra. Hela sjuk-vårdsapparaten, både när det gäller kommunerna ochlandstingen, har ju utsatts för väldigt stora besparing-ar och förändringar . Det har inte baravarit på ont, utan det har kommit fram mycket braförslag och effektiviseringar. Vi skall ju inte ha gamlaorganisationer som inte är bra för människor, så dethar säkert haft fördelar också.Men på något sätt känns det att det finns områdensom vi inte har vågat röra vid - inte jag heller. Jagtror därför att det är viktigt att även våga ta upp deolika arbetsuppgifterna - egentligen inom alla kate-gorier, men eftersom jag vet att det finns oerhörtmånga människor som står i vårdköer, många äldremänniskor som behöver mer vård av läkare osv., blevdet just läkarna jag frågade om.Jag har haft förmånen att jobba hela mitt liv inomsjukvården och har också sett de förändringar som harskett. Givetvis, som jag skrivit i min interpellation,kan man inte renodla och ta bort allt, men det kanfinnas skäl att våga titta över om det inte är onödigtmycket administration som ligger på läkarna. För denenskilda människa som står och väntar i en kö är deten föga bra tröst att doktorn är på möte och inte kanoperera. Jag tyckte det var bra att upp jämförelser med osv. när det gälleroperationer. Det är väldigt bra.Samtidigt undrar jag: Det här handlar ju litet omen attitydförändring. Skall man kunna vända denutveckling vi nu har kommit in i måste man från någotcentralt håll våga ta tag i tömmarna. Man kan natur-ligtvis vänta på lokala genomgångar av verksamhets-redovisning; det tycker jag också är bra. Men självaåtgärden måste ju vidtas. Hälso- och sjukvårdsutred-ningen har förstås den möjligheten, men jag tror ock-så att har ett ansvar när det gäller attse till att det verkligen är effektivt. haren större roll , och jag kan ju inte ställa sådana härfrågor till och utanfår ställa dem till kan i alla fall se av interpellationssvaret attsocialministern och känner attdet här är viktiga frågor för framtiden och vill inväntamer information.Jag vill avsluta med att säga att även sjukskö-terskeyrket har förändrats ganska mycket de senaste20 åren. Väldigt många sjuksköterskor är data-kunniga, väldigt datakunniga, och sitter och sköterväntelistor osv. inne på vårdavdelningarna. Det ärnaturligtvis väldigt bra. Problemet är att man kanskeinte ger till vården. På något sättflyttar man över sjuksköterskan till litet av en sekrete-rarfunktion. Väldigt många läkarsekreterare har ocksåfått lämna sina jobb, likaväl som många andra.Jag tror att det här är väldigt viktigt med hänsyntill teamarbetskänslan, och det förstår jag att ocksåsocialministern tycker.Var och en har faktiskt sitt att bidra med. Det ärmycket viktigt att vi också vågar säga attom helheten skall fungera skall den ena och den andradelen också fungera.Anf. 21 Socialminister ():Herr talman! Det är definitivt en angelägen fråga.Man måste komma ihåg vad vi lägger på läkarkåren,och för den delen även sjuksköterskorna, . Viställer allt högre krav och ofta med patientsäkerhetensom utgångspunkt. En hel del av i varje fall läkarnasadministrativa uppgifter har med patientsäkerheten attgöra, t.ex. signering av patientjournaler. Vi kräver attläkarna skall vidareutbilda sig, de skall forska, och demåste gå på en del möten för att hålla sig a jour medallt det nya som har hänt. Och just nu pågår förstås endiskussion om vårdprioriteringar. Läkarna påverkarockså enskilda människors liv och ekonomi på ettmycket genomgripande sätt. De skall utfärda intyg försjukskrivning eller förtidspension, vilket tar sin tidoch kräver noggranna överväganden. De skall ävenbidra till kvalitetssäkring och utvecklingsarbete. Dethandlar om allt från kvalitetsregister till anmälningar.Vi ställer alltså allt högre och mer specificeradekrav. är det svårt att backa från det. Nugäller det att man hittar formerna för detta. Jag villändå säga att det pågår otroligt mycket runt om ilandstingen för att utveckla arbetsformerna. Även omjag har varit och är mycket kritisk när jag är ute ochtalar och säger att det är märkligt att vi på mångaställen fortfarande har en sådan pyramidal och gam-malmodig vårdorganisation. Det är en hierarkiskmodell. Den är egentligen baserad på gamla akade-miska gränsdragningar. Detta måste man bryta uppoch försöka hitta nya och mer demokratiska arbets-sätt.