prot · GL0925 · 1997-11-05 00:00:00 — Detta sjukhem bedrivs i privat regi avett företag som ägs av . Det fungerar alldelesutmärkt, och jag kan omvittna att det är precis lika brasom den kommunalt drivna vården och i vissa avse-enden bättre. Och om det på något ställe inte skullefungera bra fritar det inte på något sätt kommunernafrån deras ansvar. Vad gäller ansvaret för innehåll ochkvalitet i äldrevården är det nämligen principiellt settingen skillnad mellan privat och offentligt drivenverksamhet. Så länge verksamhet bedrivs med offent-liga medel har kommunen lika stort ansvar oaktat detsker inom den egna organisationen eller genom ent-reprenad. Det är kommunernas självklara skyldighetatt se till att vårdtagarna får den omvårdnad vårdgi-varna har förbundit sig att ge.Fru talman! Sammanfattningsvis kan man ändåkonstatera att mycket inom äldrevården fungerar bra,men att det fortfarande finns ett antal allvarliga bris-ter. En del av dessa är organisatoriska, men i de flestafallen handlar det om resursbrist. Genom att Centerntillsammans med olika regeringar vågat fatta de svårabeslut som den ekonomiska saneringen krävt har vi nuskapat förutsättningar för det tillskott till vård ochomsorg som föreslås i budgeten. Därmed har ocksåförutsättningar skapats för kommunerna att successivtarbeta bort de brister som fortfarande finns kvar.Anf. 6 ():Fru talman! Bristerna i äldrevården borde egentli-gen inte ha varit en nyhet för någon. Larmklockornahar ju ringt . Men på något sätt har det i vissapolitiska sammanhang varit precis som i sjukhem-skorridorerna - larmen har fått ringa och ringa meningen har haft tid att bry sig.Man kan beklaga att massmediernas egen logikfungerar så att det är först när man kan visa närbilderpå liggsår och fötter med kallbrand som man får tidför inslag i de stora nyhetssändningarna. Det är förstnär man kan sätta rubriken "vanvård" som detta blirförstasidesstoff. Under dessa uppenbara skräckexem-pel finns nämligen en stor vardagsverklighet där vår-den under flera års tid har försämrats, även om maninte nått de problemnivåer som visas i de skakandereportagen.Men det positiva med de senaste veckornas upp-märksamhet är att det är möjligt för någonatt sopa problemen under mattan. Det är t.ex. bra attnu även socialministern äntligen reagerar. Jag tyckeratt hon har varit för osynlig i debatten under lång tid.Hon talar nu om att det finns resurser och hon betonaratt de resurserna skall användas för kompetensut-veckling bland personalen. Det är mycket bra. Dettaär ett mycket viktigt reformområde. Men vilket ansvartar socialministern i övrigt för krissituationen? Det ärfaktiskt under den nuvarande regeringens tid sombesparingarna på allvar börjat gå ut över den egentli-ga vården.Nu strömmar välviljan mot de gamla som vårdas iäldrevården, och det är precis vad man kan vänta sig.Det är ju självklart att ingen går upp i talarstolen ochsäger: "Litet liggsår får man väl acceptera. De skallvara glada att de i alla fall får duscha var fjortondedag." Självfallet säger ingen på det sättet.Men det gäller att i denna välvilja ändå urskilja depolitiska mönster och de politiska skillnader somfinns. Jag vill beröra några sådana punkter. Social-ministern talade om en nationell handlingsplan föräldreomsorgen. Men jag noterade att hon inte nämndede 13 000 gamla människor som fortfarande tvingasdela rum med någon som de inte själva har valt. Etteget rum är ett av många - kanske inte ens det vikti-gaste men ändå ett av många - kvalitetsinslag i äldre-omsorgen. Jag kan inte förstå hur man kan göra ennationell plan på området utan att ta upp denna up-penbara och skriande brist. Det förekommer massorav tvåbäddsrum och faktiskt fortfarande en hel delflerbäddsrum inom äldrevården.Vårdköerna fortsätter att växa. Socialdemokrater-na vill ju i alla sammanhang framställa situationen ivårt land så att vi har haft problem, men att vi nu harlagt dem bakom oss. Men verkligheten för de männi-skor som sitter i dagrummen på hundratals sjuk-hem och runt om i det här landet är attproblemen inte ligger bakom dem. Problemen finns , och de får besked om att problemen kanskekommer att växa. Det är fortfarande så att personalsägs upp och att vårdköerna växer. Senast häromda-gen kom det ny statistik. Jag följer detta mycket noga.Den statistik jag såg berörde situationen idet landsting där vi är just , lands-ting. Där växer vårdköerna. När det gäller kvinno-sjukdomar är väntetiderna , dvs. Inte en enda av kliniker inom kvinno-sjukvården klarar den gamla vårdgarantins tidsgränspå tre månader.Bristerna i växer också. Det kom enintressant nordisk jämförelse som visa-de att nu har den sämst fungerande hemtjäns-ten i . Jag noterade att iförbigående sade att Dagens Nyheters chefredaktör ären klok man. Men lyssna då på hans idéer om attförbättra , t.ex. genom att göra det möjligtför pensionärer att köpa städhjälp till priser som dehar möjlighet att betala! Den chansen finns ju tyvärrinte för så många hushåll i dag.Sedan har vi personalbristen. Det var ju faktisktså, jag har sagt det förut från den här talarstolen, attlöftet om ett stopp för uppsägningar av personal inomvården var ett av de viktigaste vallöftena som social-demokraterna ställde ut före valet . Sedan desshar tiotusentals människor fått sluta i vården, och detfortsätter. Det sägs upp personer . Varje veckakommer det nya varsel om uppsägningar.Margot talar om de anhöriga. Det är ettmycket viktigt område. På samma sätt som personalenverkligen är hjältarna i äldrevården, gör ju ocksåmånga anhöriga fantastiska insatser. De behöver litetavlastning. De behöver någon vecka ibland när de kanfå in sina sjuka anhöriga på ett sjukhem så att de kanfå göra någonting annat. Men vad jag vet har det intehänt något på det här området sedan varsjukvårdsminister i en tidigare regering. Det jag kän-ner till är att vi motionerar, och kanske också andra,om detta här i , men våra förslag har avsla-gits.Sedan har vi detta med det fortfarande ganska lil-la, men dock existerande, inslag av enskild vård, dettamed att en engagerad sjuksköterska själv har tagitöver ett vårdhem. Jag var själv och såg ett lysandeexempel på detta . Vi har också fått in endel större företag på det här området. De flesta somkan den här sektorn är överens om att detta har varitett mycket hälsosamt tillskott. Det har faktiskt bidragittill att göra problemen mindre än de annars skulle havarit.Men då är det tyvärr så att i kommentarerna de se-naste dagarna, bl.a. från statsminister ,har det funnits en tendens att säga att dessa problemnog har att göra med att vi har fått ett privat inslagoch en större valfrihet i vården. Jag skulle önska -och flera andra har redan tagit upp detta - att social-ministern var tydlig på en punkt: Mångfalden inomäldreomsorgen har kommit för att stanna. Det är ettvärdefullt steg framåt, men självfallet skall all verk-samhet, både och privat, vara underkastaden ordentlig kvalitetskontroll.Jag har ännu en punkt som jag tänkte ta upp innanmin tid är ute för den här gången. Vi har en idé om attdet i varje kommun borde finnas en äldreombudsman.Självfallet behövs det inspektörer och kommunalatjänstemän som åker runt och tittar och inspekterar iden rollen, men vi vet att många gamla människorsom är sjuka har svårt att hävda sin rätt. De kanskesaknar anhöriga. Då behöver de någon som står påderas sida när vården försämras eller när de får orim-liga avgifter. Det är ju sådant som vi vet tyvärr före-kommer alltför ofta.Vad säger socialministern om det konkreta försla-get?Socialministern hade observerat att vi har gått utmed annonser. Det gläder mig. Att vi gör det är ettuttryck för att för oss är det här en av de absolutstörsta politiska frågorna. Som jag sade, om Sverigeskall vara ett civiliserat land, måste vi kunna ta handom våra äldsta på ett varmt, kärleksfullt och värdigtsätt.Anf. 7 ():Fru talman! Min mamma föddes i år1900. Hon har levt ett rikt liv, men när hon ärgammal får hon varken den vård eller omsorg honbehöver och far mycket illa. Skall hon också dö i ettFattigsverige som inte har råd att ge de gamla enanständig vård?Ungefär så här beskrev en förtvivlad dotter situa-tionen för sin mamma i ett radioinlägg häromdagen.Missförhållanden och vanvård inom äldreomsor-gen har upprört oss . Jag vill genastklarlägga att jag tror att alla partier har tagit åt sig denkritik och de problem som finns och har en uppriktigvilja att göra något åt saken. Sedan har vi olika receptpå hur vi skall göra detta.Att gamla avlider och får kroppsdelar amputeradepå grund av vanvård är en skam för vårt samhälle.Även om det inte kommer fram lika mycket i mass-medierna, som andra påpekat, vill jag understryka attden brist på tid, omsorg och kärlek som många gamlamöter är minst lika allvarlig som de kroppsligaproblemen.Många av de politiska frågor som vi diskuterar häri har vi personliga erfarenheter av. Mångaav oss har egna barn och barn i vår närhet. Det finnsockså en hel del politiska frågor som vi kan undgåoch som vi inte tar till oss, där vi säger att det är deandra i vår riksdagsgrupp som tar hand om det. Mennär det gäller vården av äldre kan faktiskt ingen avoss komma undan och säga att det är andras problem.Var och en av oss har en anhörig, en gammal förälder,släkting eller närstående. Var och en av oss måste pånära håll ha sett hur många gamla har det i vårt sam-hälle. Om vi ändå har lyckats undvika detta, vet vi jualla att vi blir äldre och av rent egenintresse också börse till att vi har en anständig vård och äldreomsorg ivårt land.Men problemen är stora, eftersom vi vet att ande-len äldre ökar och kommer att öka mycket kraftigt,särskilt i gruppen , och det är där de störstavårdbehoven finns.Man kan undra om de missförhållanden som nuhar kommit bara är toppen av ett ochom det finns rader av annan dokumenterad vanvårdrunt om i vårt land som vi ännu inte riktigt vet om.Man kan se , i . som tecken på den vanvård som finns.Den väldigt starka reaktion som vi har mött utebland människor har bl.a. lett till att ,som var den som slog larm på , harblivit nominerad som årets svensk.Det talar ett mycket tydligt språk. Det svenskafolket har talat om att de inte accepterar dåliga villkorför de äldre.Men om vi alla har en god vilja och vill att våraäldre skall ha det bra måste man fråga sig: Varför hardet blivit på det här viset?Det finns många förklaringar. Jag vill understrykaatt jag tror att den viktigaste orsaken är kommunernasdåliga ekonomi och de nedskärningar som skett. Vianslår faktiskt inte tillräckligt med pengar till äldre-omsorgen. Det finns många andra problem, attityder,sättet att se på äldre, som naturligtvis har betydelse.Men vi måste ändå komma tillbaka till att pengarnahar en avgörande betydelse.Jag tror också att vi inte skall blunda för att dis-kussionen om vård som en vara som alla andra varor isamhället också har betydelse. Jag vet att det finnsprivat vård som är bra och att det finns mycket enga-gerad personal som gör sitt bästa för att se till att degamla får en bra vård. kan vi inte bortsefrån att det är det privata vinstmotivet som ofta harlett fram till de privata alternativen. Vad skall mangöra vinst på? Jag har svårt att se hur det skall kunnabli någon ekonomisk vinst om man ser tillatt det blir en riktigt bra vård.Talet om köp-och-sälj-system och konkurrensut-sättning har fått mycket negativa effekter för äldreom-sorgen i vårt land. Jag tror att exemplet med Pol-hemsgården visar på att kommunen har bitit sig själv isvansen genom att köpa det billigaste alternativet. Jagkan också nämna exemplet här i Stockholmslän. Där är redan av äldreomsorgen privat, menman vill att det skall vara . De kommunaltanställdas alternativ till omsorg beaktas inte ens. Därkan vi se att konkurrensutsättningen inte fungerar. Avideologiska skäl väljer man det privata alternativet.Det är viktigt att se att det finns goda insatser. Vivet att vi på många håll i vårt land har en bra äldre-omsorg som fungerar. Allt är inte vanvård. Men vi vetockså att villkoren skiljer sig otroligt mycket mellanolika grupper av gamla. Också ålderdomen är enklassfråga. De som har god ekonomi klarar sig natur-ligtvis bättre än andra. Vi vet också att kvinnor somblir äldre ofta har sämre tillgång till bra vård.Jag tror att vi också bör se till de brister somfunnits vad gäller personal och personalens möjlighe-ter att fungera på ett bra sätt. varinne på utbildningsinsatser, och det är väldigt väsent-ligt. Jag tror att alla har sett exempel på en engageradpersonal. Men de börjar att bli oerhörtslitna och orkar inte med att fortsätta sitt engageradearbete. Många av dem uppfattar också att deras pro-tester, deras krav till politikerna, inte möts med någotstörre intresse.Jag vill också som hastigast, fru talman, nämnanågra andra faktorer som är viktiga på det här områ-det. Vi har ett orättvist avgiftssystem. Jag vill gärnahöra hur socialministern mer konkret tänker lösa denfrågan. Det är inte rimligt att det kan skilja iavgift mellan kommuner. Vi har läkemedlen. Vi vetatt många äldre inte har råd att ta ut sin medicin elleratt betala den tandvård de behöver. villavsätta mer pengar, 465 miljoner i kommande årsbudget, för att låginkomsttagare skall få tillgång till friläkarvård.Ädelreformen har haft stora fördelar, men ocksåvarit negativ. Sättet att se på färdigbehandlade patien-ter lämnar mycket övrigt att önska. Man skickar hempatienter som är döende.Jag vill också nämna den särskilda situationen föräldre invandrare, som inte har varit omhändertagna påett särskilt bra sätt. börjar det finnas alternativ.Det finns vissa avdelningar för finsktalande, och iStockholm planeras i en särskild avdelningför turkisktalande. Det är oerhört väsentligt att kom-ma i gång med detta.Situationen för de anhöriga har nämnts tidigare.Jag vill understryka hur viktigt det är med avlast-ningsplatser för att de anhöriga skall kunna samlakrafter. Här i planeras ett korttidsboende,men det är långt ifrån tillräckligt.Fru talman! Jag tog upp frågan om pengar. Vikommer inte ifrån den saken. Det gäller ju inte baraattityder. Jag vet att även s.k. rika kommuner har detsvårt. I , som anses vara en sådan rik kom-mun, har jag min svärmor. Där har man på grund av personalbrist inte haft möjlighet att taut henne och de andra gamla utanför huset. Man harinte heller haft möjlighet att låta henne göra en audio-logisk undersökning. När den kom till stånd visadedet sig att hon faktiskt kunde höra när hon fick ade-kvat hjälp. Då hade hon gått med dessaproblem.Regeringen avsätter mer pengar och1999. Det är oerhört väsentligt. Vi vet att HSU 2000har pekat på att för att hålla nuvarande standard krävsdet 15, 16 miljarder fram . Vänsterpar-tiet vill att vi satsar medel utöver det. Vi har i vårbudget föreslagit 5 miljarder extra till kommuner ochlandsting just för att garantera en bättre skola, vårdoch omsorg.Fru talman! Det är väsentligt att vi inte ställergrupper mot varandra, att vi inte ställer barn ellerhandikappade mot äldre. Vi skall leva i ett civiliseratsamhälle som flera av oss sade. Det är viktigt att vipolitiker, när vi talar om etik och moral, inte inskrän-ker oss till att tala om eventuellt fiffel som någraägnar sig åt. Det är viktigt att vi i stället talar om denetik och moral som skall styra. Det är de som har deminsta resurserna, de sämsta möjligheterna att klarasig själva, som skall ha vår hjälp.Jag vill avsluta med att säga något om den förtviv-lade dotter som jag inledde med att referera till. Jaghoppas att hennes ord om att hennes mamma inteskall behöva dö i ett Fattigsverige skall bliinfriade. Vår uppgift och vårt ansvar är att se till attdet finns resurser för en bra omsorg för både barn,handikappade och gamla.Anf. 8 ():Fru talman! Jag skulle önska att vi hade sluppit attha dagens debatt i den här kammaren. De gamlassituation har vi nu tydligt fått se i skrämmande bilder.Det är vanvård av gamla. Det är gamla människormed trycksår. Det är människor som inte får matenfördelad under dygnets timmar på ett ur näringssyn-punkt rätt sätt. De får den i stället , därför att man inte har tid. Det är gamla sominte har någon som har tid att tala med dem, som intehar någon som har tid att ta ut dem.En del av det här hade vi naturligtvis kunnat und-vika om vi hade prioriterat annorlunda från början.Jag tror att vi alla känner upprördhet, ilska och för-tvivlan över att gamla människor skall behöva ha detså.Varför blev det då så? I kommunerna säger manatt man var tvungen att spara. Och visst blev mantvungen till det. Det skulle vara balans i ekonomin.Regeringen införde skattestopp. är det såatt skulle man i kommunen vilja prioritera de gamlagenom att höja skatten så tar staten tillbaka pengarna.De kan inte gå till de gamla. Det gör naturligtvis attsituationen på nivå blir mycket svår.Vi kan också, när vi har sparat, fundera över om vihar sparat på rätt sätt. Har det verkligen varit rätt att idessa tider av arbetslöshet minska personalen inomkommuner och landsting med 140 000 personer?Jag anser inte att det är rätt besparingspolitik. Jaghar ställt frågan till stats-ministern och till finansministern om hur man ser påproblemet med att vi med våra gemensammapengar betalar duktig personal för att ingenting göra,som vi inte har tid med vare sig våra gamlaeller våra barn. Vi motiverar det här genom att sägaatt vi har ekonomiska skäl.Men det är ju samma pengar. Det är våra gemen-samma skattepengar. Med dem betalar vi männi-skor för att ingenting göra, som vi inte hartid med våra gamla.Samhällsekonomiskt kan jag inte få detta att gåihop. Vi måste naturligtvis använda människor till detsom de är bra på. I första hand skall vi använda våragemensamma resurser till att se till att våra gamla fården vård och omsorg som de behöver. Det är nog såbra att socialministern kommer med ett åtgärdspaketmed vidareutbildning för personal osv. Många behö-ver det, men det stora behovet handlar om tiden, omatt någon har tid. Var man än möter gamlamänniskor i vården så är det första de säger: Tänk omnågon hade tid med mig! Tänk om någon hade tid atttala med mig!I dessa arbetslöshetens tider har vi inte tid med vå-ra gamla. För mig är det skrämmande och upprörande.Vi har inte tid för våra gamla, säger vi. Ändå är detuppemot en miljon människor som inget hellre skulleönska än att få ett jobb. Samhällsekonomiskt går detinte att försvara den prioritering som har gjorts i sam-hällsekonomin. Det är en felprioritering. De viktigafrågorna - jag tror att alla skattebetalare är villiga attbetala till dessa områden - har varit de delar där manhar skurit ned så kraftfullt att kvaliteten inte längrehålls uppe. Vi har heller inte några bra instrument föratt mäta kvaliteten. Det är kanske därför som det ärförst när TV-kamerorna kommer in som man får bil-der på hur det ser ut.Vi skulle behöva kvalitetskontroller som fungerarsom mätinstrument när det gäller de delar som vitycker är kärnverksamheten i framför allt kommuneroch landsting. har vi nästan bara ekonomiskakontroller. Det får naturligtvis den effekt som vi nuhar sett, nämligen att kvaliteten inte kan hållas uppe.Nedskärningarna har drabbat dem som skulle få vårdoch omsorg. Vi skulle dock ha kunnat se signalernatidigare. Det finns ju personal som har talat om hurdet är. har i en rapport frågat personal hur detser ut på den egna arbetsplatsen. Åtta av tio anser attde har fått en ökad arbetsbelastning. har fåttarbeta mer övertid. Det har blivit ett ökat antal vård-tagare per anställd. Arbetsområdena har ökat. Be-manningen har minskat. Stressen har ökat. avpersonalen anser att kvaliteten i arbetet har försäm-rats. Särskilt nämns omvårdnadsområdena.Det är klart att sådant här måste ge oss som jobbarmed prioriteringar inom politiken de signaler som vibehöver för att inse att vi måste satsa på omvårdna-den. Vi måste satsa för våra gamla och vimåste se till det finns personalresurser så att manhinner med.Jag tror inte att det handlar om en utbildningsfrå-ga. Det är bra med utbildning. Den har man alltidnytta och glädje av, men det är tiden som avgör hurmånga gånger man hinner vända en gammal människasom är sängliggande, hur man hinnermassera för att undvika trycksår osv. Det är otroligtviktigt att vi får just tid.Jag skulle ha haft förståelse för de hårda ned-dragningarna på personalsidan om det hade varit ontom personal i , om det hade varit ont ommänniskor, om arbetskraft. Men när det finns ett stortöverskott av människor kan jag inte förstå gjordaprioritering. Borde det inte vara självklart att i förstahand använda våra gemensamma pengar till att betalapersonal som gör de jobb som vi vill ha gjorda, intetill att betala människor för att ingenting göra, vilketvi gör?Jag skulle önska att vi mera tittade på detta i etthelhetsperspektiv, där vi i större utsträckning kundesammanföra kassorna. Vad kommunerna spararblir ju kostnader som skickas över till staten genomatt staten tar ansvar för de arbetslösa. Det vore fak-tiskt bättre att göra tvärtom när man vet att det behövsresurser för personal inom vård och omsorg.Jag är heller inte säker på att de miljarder som re-geringen nu skickar till kommunerna löser problemetmed personalen. De signaler som jag har fått frånmånga kommuner är att ytterligare personalneddrag-ningar planeras. fyra miljarder skall nu gå till kom-munerna, men fem miljarder går tillbaka till staten pågrund av ökade avgifter till följd av bl.a. egenavgif-terna. Vidare är de kommunala pengarna inte infla-tionsskyddade. Dessutom har man en skatteskuld frånföregående år att betala tillbaka.Det här innebär ytterligare nedskärningar och yt-terligare försämringar för de gamla om vi inte ser tillatt det omprioriteras. Det kan vi göra. Det är nämligeninte pengar, och inte heller personal, som saknas. Istället handlar det om hur vi använder våra gemen-samma resurser. Jag skulle vilja ha ett besked frånsocialministern om hon är villig att i det här skedetjobba för att det blir mera personal inom äldreomsor-gen.Anf. 9 ():Fru talman! Jag har, socialministern, varit mån omatt inte peka ut något parti som ansvarigt. Jag tyckeratt vi skall vara så hederliga att vi alla tar på oss an-svaret, för alla har vi ett ansvar. Därför var det litetförvånande att socialministern i sin inledning sade attjag försökte göra mig till huvudperson. Det har jagaldrig gjort. Däremot skäms jag inte för att säga attjag talat om de här frågorna i denna kammare så längejag har suttit i . Det är bara att titta på vart-enda anförande i varenda partiledardebatt. Det måstejag ha rätt att stryka under.Nu har vi drabbats av den s.k. CNN-effekten. Detär litet genant för oss politiker att det är de som harTV-kameror och TV-kanaler som kan väcka upp-märksamhet. Då skyndar vi dit i den här frågan ochför övrigt också i andra frågor. Sedan står vi här i dagoch säger från alla håll att vi har vetat om detta. Allahar vetat om det här. Men då är det ännu mera genantatt vi inte har gjort någonting. Jag säger vi. Och om viinte har vetat om det, lever vi inte i verkligheten!Fru talman! Jag tror att det ytterst naturligtvishandlar om resurser. Någon sade här att allt handlarom resurser. Det tror jag däremot inte. Visst handlardet om resurser, men jag tror att det i grund och bot-ten är fråga om att vi - jag säger fortfarande vi - hål-ler på att devalvera människovärdet. I det avseendettycker jag att socialministern inledningsvis sade någotsom är utomordentligt angeläget. Vi har fastnat i dens.k. ekonomismen, den ekonomiska tillväxten. Det ärdet som vägs och det är det som vi berömmer oss av.Vad följden därav blir är vi måna om att inte lyftafram. Då passar inte åldrandet, svagheten och döendetin i våra ramar. Då handlar det nämligen om den ungeproduktive och friske som kan uträtta något. När detgäller ekonomisk tillväxt passar naturligtvis ingasenildementa in. Det här måste vi ta till oss - inteunder och och inte somen partipolitisk sak som vi gör till det egna partietsfråga, utan som något som är alla partiers fråga.