prot · GK09118 · 1997-06-11 00:00:00 — Jag har en avslutande fråga till fi-nansminister . Regeringen var förnuftig nogatt inse att barnbidragsflytten inte var särskilt lyckadpolitik för en marginell besparing. har vi ett annat,liknande, fall. Är det så att pensionärerna skall få sinpension , eller skall de få fira mid-sommar för att regeringen skall spara 4miljoner i räntekostnader? Det handlar, ,om fem tusendels promille av statens budget. Hur blirdet med detta?Slutligen, fru talman, vill jag yrka bifall till reser-vationerna 1, 4, 18, 63 och 128.Anf. 18 ():Fru talman! Har visionerna vissnat? Slokar vårtengagemang för rättvisa och välfärd? Jag läste enorolig insändare från en man som var rädd för det.Han skrev att dagens politiker sitter där med näsanöver kassaboken. Men var finns glöden, frågade han.Var finns den stora drömmen om framtiden? Kortsagt: Vart har svenska folkets visioner tagit vägen?Mitt eget svar på den frågan är att jag inte alls troratt svenska folket har slutat att brinna för fred, rätt-färdighet och solidaritet. Tvärtom är den känslankanske starkare än någonsin.Jag tror att mina egna drömmar om framtiden ärenkla och vanliga, och jag tror att jag delar de dröm-marna med de flesta andra svenskar. Jag vill ha envärld i fred, en god livsmiljö med rent vatten, friskluft och en rik natur. Jag vill att mina nära och käraskall kunna leva ett gott och tryggt liv och att barnenskall få en bra uppväxt och kan gå i en förstklassigskola.Jag ser att mina meddebattörer reser sig när jagpratar om dessa mål. De begär replik närjag säger hur viktigt det är att barnen kan gå i enförstklassig skola.Jag vill att det skall finnas arbete och meningsfullauppgifter åt alla i arbetsför ålder, att den äldre gene-rationen skall kunna leva ett rikt och aktivt liv, att detskall finnas vård och omsorg åt alla som behöver ochatt det skall finnas en solidaritet som gör vårt samhäl-le humant och mänskligt.För oss socialdemokrater är drömmen om folk-hemmet stark och levande. Vi känner att den dröm-men faktiskt ligger inom räckhåll för människansmöjligheter - det goda samhället, det rättvisa samhäl-let, det gemensamma hemmet där svenska folket kanleva ett tryggt och gott liv högt upp i åldrarna.Men en sak vet vi av bitter erfarenhet, och det äratt vi själva måste betala vad det kostar att bygga ochbo i det gemensamma hemmet. En sund hushåll-ning kräver sunda finanser. Vårt gemensamma hemfår aldrig mer intecknas till långt över skorstenen ochaldrig mer sättas i pant hos penninggudens legoknek-tar.Den ekonomiska kollaps som inträffade i börjanpå 90-talet i slog stora blödande sår i välfär-den: arbetslöshet, otrygghet, personliga konkurser,sociala tragedier. En halv miljon jobb försvann på treår. Mer än 40 000 företag gick i konkurs. Blytungaräntor knäckte ryggraden på många familjers ekono-mi. i moderna historia stodvi inför det överhängande hotet att barn och ungariskerar att få ett sämre liv än generationen tidigare.Välfärden vacklade och var inte längre självklar.I valrörelsen varnade vi socialdemokrater föratt läget var så katastrofalt att en ny regering måste fåett öppet mandat när det gällde att ta till alla de åtgär-der som var nödvändiga för att reda ut situationen.Det var inte alls så, som säger, att detöppna mandatet smugglades in utan att någon vissteom det. Tvärtom fick vi gång på gång höra att viöverdrev. Visst fanns det problem, men de var intealls så allvarliga som Socialdemokraterna påstod, fickvi höra gång på gång.Men vi överdrev inte. Att slogs till mar-ken av den ekonomiska kraschen kunde vi alla se,men det var inte bara att resa sig, borsta av klädernaoch sedan gå vidare som om ingenting hade hänt. Vårekonomi fick också svåra inre blödningar. De syntesinte så tydligt i början, men efter hand blev de mycketkännbara. Välfärden hade rasat en del, men framförallt var den starkt underminerad. Att mer än var fjärdekrona av folkpensionen, av barnbidraget och av för-äldrapenningen var en lånad krona var givetvis ohåll-bart, men den som kvitterade ut sin folkpension kundeinte se på sin pensionslapp hur mycket som betaladesordentligt och solidariskt över skatten och hur mycketpengar som till allt högre räntor lånades upp på denprivata lånemarknaden - både här hemma och hosbankirer i , och New York.Vårt konsolideringsprogram har fått kritik från tvåhåll. Från ena hållet var det moderater och folkpartis-ter som sade att konsolideringen kommer att miss-lyckas kapitalt. Så t.ex. dömde ut vårtprogram med följande ord: "- - - en sörplig sörjasom inte stoppar statsskuldens ökning". fel, den gången också.Men jag möter också dem som kritiserar från and-ra hållet - de som säger att vi inte skulle ha tagit tillså kraftigt från början utan i stället lagt konsolidering-en på en längre tidsperiod. Visst är det svårt att avgö-ra vad som är den exakt rätta avvägningen, men densom kunde följa utvecklingen på nära håll såg hurextremt allvarlig situationen var . Vi varinte herrar i eget hus. ekonomiska självbe-stämmande var starkt hotat. Statsskuldräntorna varsom en glupsk gökunge som ville tränga ut allt annat ibudgeten.Vi mötte en massiv misstro både utomlands ochhär hemma mot ekonomi och politikensförmåga. Det räckte inte med att vi tydligt och klartlade om politiken. Det räckte inte med att vi efterhandkunde presentera väl underbyggda prognoser på att vivar på rätt väg. För att bygga upp förtroendet ochbryta igenom misstrons massiva murar var det nöd-vändigt med mycket rejäla tag redan från början.Ändå kom genombrottet inte förrän vi efter en lång tidredovisat goda resultat och etablerat ett stabilt samar-bete med Centerpartiet.Tänk om vi i stället hade tagit det lugnare. Då ha-de vi kanske fått dras med de förlamande högaräntenivåer som vi hade i för ett och ett halvtår sedan. Då hade vi inte alls fått den kraft som vi nuhar i investeringarna. Och hade vi inte heller kun-nat göra de offensiva satsningar som Centerpartietoch Socialdemokraterna föreslår att i dagskall besluta om.Jag känner det som att vi går in i ett nyttskede i politiken. Vi har det värsta bakom oss, enhyfsad tillväxt framför oss och en knäck på arbetslös-hetskurvan i sikte. Vår huvuduppgift är att sätta Sve-rige i arbete, att fram halvera den öppnaarbetslösheten till 4 %.Bo Lundgren sade att ekonomin går sämre. Men iverkligheten är det tvärtom. har åter till-växt, och tillväxten sker främst i den privata sektorn.Företagsklimatet i är bättre än något årtidigare , och vi förbättrar det undanför undan - med utbildning, lägre skatter, stöd tillforskning och utveckling och stöd till export ochmarknadsföring.Att tillgång och kvalitet på vård, omsorg och skolanu kan förbättras är efterlängtat. Och handen på hjär-tat, inte var det många som räknade med att vi redanunder skullekunna mobilisera i ökade statsbi-drag.Låt oss inte skapa onödiga motsättningar mellanföretag och kommuner. Bra företagsklimat gagnarkommunerna, och bra klimat för kommunerna gagnarföretagen.Nu finns det förutsättningar för att driva tillbakaarbetslösheten, och jag tror för min del att vi kommeratt få en knäck på arbetslöshetskurvan redan i höst.Kampen mot arbetslösheten, , är verkli-gen inte bara en konjunkturfråga. Det handlar om ettbrett program över hela samhället. Det krävs att allagoda krafter mobiliseras. Men med ett bättre före-tagsklimat, ett kunskapslyft, människor med allt bättrekunskaper och kompetens och en målmedveten om-ställning av till ett hållbart samhälle har vårtland och folk mycket goda förutsättningar inför fram-tiden. Vi märker också att framtidstron börjar kommatillbaka. Optimismen och förväntningarna stiger.Jag måste dock göra ett mycket tydligt undantagför några av mina meddebattörer. De är som vanligtovanligt framstående med sina dystra spådomar. AnneWibble sade att den öppna arbetslösheten är denhögsta . Hon skall nog vara litet försiktig medvad hon säger. Vi kan titta på de senaste månadssiff-rorna som gäller för maj. Det visar sig att toppen i denöppna arbetslösheten var . Man måstetroligen gå tillbaka , till 1930, för att finna likahöga siffror.Kristdemokraterna, försökt samla sig till en allians. Inte minst MatsOdell predikade för denna allians. Men om det mot-stridiga och spretiga innehållet i den här alliansenspolitik läggs till grund för en ny regeringspolitikskulle kronan sjunka och räntorna stiga, och det skullebli en risk för att det återigen skulle bli ett stort svarthål i botten på den svenska statens kassakista.Jag kan nämna den centrala frågan om statsbidra-gen till kommunerna. När det gäller den splittras detre partierna på tre olika linjer. säger attdet är angeläget att kommunerna får ökade statsbi-drag. Därför tillstyrker partiet regeringens förslag.Kristdemokraterna säger att det inte räcker med rege-ringens förslag, utan man måste öka statsbidragen.Moderaterna säger att regeringen har föreslagit allde-les för mycket pengar; det räcker gott och väl med detsom kommunerna redan har.Det blir ännu mer dramatiskt om vi studerar parti-ernas olika inriktning när det gäller hur mycket resur-ser de vill ställa till förfogande för den gemensammasektorn. Detta kan vi avläsa i deras förslag till utgift-stak för staten och socialförsäkringarna. Socialdemo-kraterna och startar på 720 miljarder för 1998och rör sig sedan uppåt undan för undan. Kristdemo-kraterna och strävar också uppåt, fastKristdemokraterna släpar och i förhållande till Socialdemokraterna och Cen-tern.Men följer en helt annan utveck-lingsbana. Medan de övriga partierna går uppåt undanför undan lägger sig på en extremt lågnivå i utgångsläget. Sedan går det bara utför. Detbetyder att det blir en hundramiljar-dersklyfta mellan och Socialdemokraterna åena sidan och å den andra sidan. Mendet verkligt uppseendeväckande är ju att den storaklyfta som demonstreras mellan Modera-terna å ena sidan och och Kristdemokra-terna å den andra sidan vidgas kraftigt år för år. Detblir ett allt större gap mellan dessa partier.Då uppstår naturligtvis frågor till ochKristdemokraterna: vill ni gå i armkrok meddetta extrema högerparti? Varför har ni så litet kritikatt framföra mot det stora antisociala experiment somModeraterna vill genomföra?I manifestet Land för hoppfulla står det svart påvitt att vill bryta upp välfärdsstaten.Vilka sociala konsekvenser anser ochKristdemokraterna skulle uppstå om man följer Mo-deraternas förslag? Ett exempel är Moderaternasförslag till nedskärningar på de olika utgiftsområdenaför ; det är alltså på en ny mandat-period. Där hittar vi minus 9,9 miljarder i statsbidragtill kommunerna, minus 5,5 miljarder i socialförsäk-ringar utanför statsbudgeten, minus 4,8 miljarder tillvård och omsorg, minus 2,6 miljarder till studiestöd,minus 10,1 miljarder när det gäller ekonomisk trygg-het vid sjukdom och handikapp, minus 900 miljonertill invandrare och flyktingar. Och har jag intenämnt den dramatiska minskningen av pengar till a-kassan och arbetsmarknadspolitiken.Anser och att detta fåracceptabla konsekvenser när det gäller välfärd ochsocial trygghet? Jag väntar med stort intresse på ertsvar. Väljer ni vården och omsorgen, eller väljer niModeraterna?Roy talade engagerat om fördelnings-politiken och om de sociala problemen. Det är litetmärkligt att denna starka markering sker strax efterdet att har öppnat för ett samarbetemed i regeringsställning. Och den skerefter det att har presenterat sin , där det står att Modera-terna bl.a. vill bryta upp välfärdsstaten. I detta lägeväljer att gå ut och säga att man är intres-serad av regeringsförhandlingar med den borgerligagruppen och Moderaterna.Moderaterna talar om överbeskattning. Betyderdet att det var en normalbeskattning under de år närstatsskulden fördubblades? Var det en normalbe-skattning när statens inkomster understeg utgifternamed hundratals miljarder? Skall staten aldrig betalatillbaka sina skulder?Moderaterna talar gärna högtidligt om ansvar ochmoral i politiken. Men var finns ansvaret i det utta-lande som gjorde i kammaren härförle-den? Han sade:Om det bara är statsskuldräntorna som är proble-met, så finns inte det problemet. Det är bara att sänkaskatterna.I frihetens namn vill vingklippakommunerna. I frihetens namn vill de ta ifrån lands-tingen stora resurser. I frihetens namn vill de sänkaskatterna på ett sådant sätt att det skapar hårda mot-sättningar och växande klyftor i Sverige.Hur trovärdig är en sådan politik? Vad händer påmånga håll bland kommun- och lands-tingspolitiker? Jo, i sina egna budgetar och verksam-hetsplaner tillgodoräknar de sig fullt ut de ökadestatsbidrag som i röstar emot -inte bara utan även för åren 1999 och 2000.Moderater i kommuner och landsting vill användapengar som i inte vill ge dem.Antingen har de redan nu gett upp hoppet om en mo-deratledd regering , eller också betraktarde riksdagspolitik som orealistisk ochomöjlig.Vi socialdemokrater vill ha ett folkhem där rätt-färdigheten bor, där varje invånare har lika värde. Idet goda folkhemmet skall finnas glädje och framtids-tro, livslust och drömmar. Där skall finnas utrymmeför varje individ att ta vara på sina egna förutsättning-ar, ta egna initiativ, växa och utvecklas. I det godafolkhemmet står dörrarna öppna för solidaritet ochgemenskap, även för flyktingar och invandrare. Det ärså vi socialdemokrater vill bygga framtiden.Med det yrkar jag bifall till hemställan i finansut-skottets betänkande i alla delar.Anf. 19 BO () replik:Fru talman! beskrev den kollaps iekonomin som följde av 80-talets politik mycketvältaligt. Vi är överens på en punkt: Det som inträffa-de som en följd av det får inte inträffa ytterligare engång. Men för att klara det måste man ju veta vadorsaken var. Varför blev det så? Den läxan har inteSocialdemokraterna lärt.Det ni har gjort de senaste nästan tre åren i rege-ringsställning är att genomföra en politik som visar attni visserligen har insett - en helomvändning skedde jusommaren 1994 - att statsfinanserna måste balanse-ras, men inte insett att balans i ekonomin innebär attvi inte har massarbetslöshet och att människorna mårbra. De skattehöjningar och återregleringar som So-cialdemokraterna har genomfört har lett till att vi haren enorm massarbetslöshet. Även om vi skulle få ettbrott på kurvan därför att ekonomin under några århar en tillväxt, om än för svag, innebär det bara att vihar en fortsatt hög arbetslöshet som en gång kommeratt svänga uppåt. I regeringens egen bedömning avläget finns ju en arbetslöshet som totalt - ochdet är det som är det intressanta, ; fuskainte bort siffrorna igen! - ligger på 13 %.Lidelsefullt försvarar också dethögskattesamhälle som gör att han, tillsammans medandra politiker, bestämmer över människornas var-dag. När de tappar kontrollen, när inteförmår ge människorna den trygghet han har tagitifrån dem, blir det ingen trygghet alls. Det vi modera-ter vill göra är att sänka skatten för vanliga hushållkraftigt. Det minskar också deras behov av bidrag ochsubventioner. Den politiken, , är mora-liskt riktig. Den borde också Socialdemokraternaacceptera.Anf. 20 () replik:Fru talman! Är inte den beska sanningen, BoLundgren, att om inte politik hadebundit staten till så väldiga skuldräntor hade vi kunnatha betydligt behagligare och lägre skatter? I stället föratt vi nu undan för undan tar ned statsskulden och deförödande skuldräntorna, som äter upp för 100 mil-jarder kronor , vill nu upprepadet misstag som inträffade när satt iregeringen. Bidragsberoendet har aldrig ökat såsnabbt, och de offentliga utgifterna som andel av vårekonomi aldrig nått en sådan rekordnivå, som när BoLundgren ledde utvecklingen.Jag såg att studsade till när jag cite-rade honom från riksdagsdebatten, men faktum är atthan uttalade sig så här: "Om det ärstatsskuldräntorna som är problemet så finns inte detproblemet. Det är bara att sänka skatterna." Uppträderman så ansvarslöst och diskuterar de här frågorna pådet sättet är det inte att undra på att det gick så illa närBo Lundgren satt i Finansdepartementet.Sedan vill jag fråga vad har att sägat.ex. till sina partivänner i . Jag har här derasprogram och verksamhetsplan fram . Därräknar de in, fullt ut, de ökade statsbidrag som BoLundgren om kommer att rösta emot. Jag kanförstå att man gör det . Det är en sak. Men fullt ut räknar in de här ökadestatsbidragen skulle jag gärna vilja ha Bo Lundgrenskommentar till.Anf. 21 BO () replik:Fru talman! kommenterade inte frå-gan om vanliga hushålls utlämnande till politiker somJan och andra. Det är rätt märkligt att soci-aldemokratin nu har övergett det som en gång i tidenvar arbetarrörelsens mål, såvitt jag förstod det, nämli-gen att man skulle kunna försörja sig på sitt eget arbe-te efter skatt. är det inte så. är man beroendeav bidrag.Jan berörde inte heller arbetslösheten.Regeringen säger själv i den vårproposition som JanBergqvist yrkar bifall till att arbetslösheten år 2000visserligen kan minska något men ändå totalt settligga kvar på . Det är en orimlig arbetslöshet,med enorma kostnader för människorna som följd.De skattesänkningar vi föreslår är finansierade tillsista kronan. Om vi sedan lyckas föra en politik somleder till lägre arbetslöshet och bättre tillväxt förbätt-ras möjligheterna att utöver det ytterligare sänkaskatterna. Men det är skattesänkningar som gällervanliga människor. Det gäller kommunalskatten ochegenavgifterna. Det gäller grundavdrag för barn,vilket ger bättre förutsättningar för barnfamiljer. Alltdet här är för att man skall kunna leva på sin lön.En högre tillväxt innebär också att vi får bättreunderlag för kommunerna. Det finns 400 miljarder ikommunsektorn , och av det går 40-45 miljardertill administration och förvaltning. Det är klart att detfinns pengar och möjligheter att göra omprioritering-ar, men det viktiga för kommunsektorn är att få entillväxt - färre som behöver socialbidrag, färre arbets-lösa, fler i arbete och fler människor som faktisktbetalar inkomstskatt. Om vi får en procen-tenhets ökning av skatteunderlaget de närmas-te tre åren har kommunernas och landstingens eko-nomi förbättrats med uppemot 10 miljarder kronor.Det är det som är grunden för välståndet. Det misstagSocialdemokraterna gör är att ni inte längre förstår attgrunden för välstånd är arbete.Jan ! Varför skall vanliga människor intefå leva på sin egen lön? Varför tror Socialdemokra-terna att arbetslösheten måhända går ned, men till ensådan fruktansvärt hög nivå som den ?Anf. 22 () replik:Fru talman! När och jag diskuteradelåginkomsttagarnas skatter i kammaren förra gångenpåstod han att de var . är han nere i 60-65 %.Diskussionen rör sig alltså åt rätt håll, precis somutvecklingen allmänt sett i den svenska ekonomin.Jag vill gärna ha så låga skatter som möjligt. Men- vi måste ju se till att ha ordning på våra affärer ochfinansiera våra utgifter. Hade vi inte haft denna för-dubbling av statsskulden, denna kraftiga ökning avstatsskuldräntorna som Bo Lundgrensatt i , hade vi inte behövt ha såhöga skatter som vi har i dag.Sedan hade ingenting att säga omden helt avgörande fråga jag tog upp. Detta är juuppseendeväckande! Här går lokalt utoch tillgodoräknar sig fullt ut den ökning av statsbi-dragen som kommer att rösta emot. Jagsäger ingenting om 1998, för då kommer kommuner-na att få de höjda statsbidragen. Men om Moderaternasjälva inte tror på antingen ett moderat alternativ elleratt den moderata politiken är realistisk och möjlig ärdet ju ett oerhört underkännande av hela den upp-läggning som har haft i den här ekono-misk-politiska frågan.Anf. 23 () replik:Fru talman! Jag har två mindre och två störrekommentarer.När det gäller uppgiften om arbetslöshetsrekordetunder rekommenderar jag ett telefonsamtal tillStatistiska centralbyrån, varifrån jag fick den uppgif-ten för något . Det är dåbeklämmande att höra säga att utveck-lingen går åt rätt håll. Det gör den alltså inte.Jag är glad över att tog upp dettamed sörplig sörja. Det var ett alldeles korrekt påstå-ende från min sida, och detta har socialdemokraternalustigt nog själva bevisat. Den kommentaren gällde deursprungliga åtgärderna som var helt otillräckliga. Detbevisas ju genom att man nu har byggt på dem i fleraomgångar. Mitt påstående var rätt.Beträffande de litet större frågorna om vården ochskolan är det ingen hemlighet att kännermera för vård och omsorg än både moderater ochsocialdemokrater. Det är därför som jag är folkpartistoch inte moderat eller socialdemokrat. Det är mycketenkelt. Jag tycker faktiskt att borde varalitet försiktig med att kasta sten i glashus. Det vikti-gaste för hela välfärdspolitiken, skattebasen, försvin-ner nu successivt med s-politiken och c-politiken.I rent konkreta frågor är det socialdemokraternasom försämrar assistentersättningen för människormed funktionshinder. Ni drar in på de handikappade.Ni försämrar biståndet till fattiga människor utanförSverige. Ni försämrar änkepensionen för människorsom inte har en chans att göra någonting åt det. Dettaär bara några åtgärder. Jag vill påminna om att handi-kappreformen genomfördes av en folkpartistisk soci-alminister i en borgerlig regering.Vart har tagit visionerna tagit vägen? Ja, det lät ju intressant. Det var mångavackra ord, men det var faktiskt en pinsam skillnadmellan orden och åtgärderna. Det talades om godmiljö. Är det import av kolkraft från ?Och när det gäller jobben erbjuder ni förtidspen-sionering. Massor av ungar får inte lära sig något iskolan. Ni försämrar handikappreformen. Detta är endålig politik. Ni kan inte lura människor på det viset.Anf. 24 () replik:Fru talman! är knappast nyansernasmästare. Det har vi märkt ett antal gånger. Dessutomär hon tyvärr vårdslös med sanningen.De siffror som jag redovisade har jag fått frånriksdagens utredningstjänst . De är alltså korrek-ta.Anne var vårdslös med sanningen när honpåstod att de handikappade kommer att förlora sinaassistenter på grund av den förändring som föreslås ivårpropositionen.Anne försökte komma ifrån detta medsörplig sörja, och det förstår jag. Men faktum är ju attAnne ett mycket stort antal gånger har gått utoch förutspått att den socialdemokratiska regeringeninte skulle kunna klara att konsolidera budgeten. Nuser vi att hade fel. Vi kommer att klaradet. På samma sätt drar vi nu åt alla krafter för attmobilisera för att få ned arbetslösheten. Det är enoerhörd kraftansträngning. Den som inte ser att vi nuhar skapat förutsättningar för detta och att det harblivit ett brott på arbetslöshetskurvan, den väljer attblunda för verkligheten.Anf. 25 () replik:Fru talman! Den statistiska diskrepansen kan viantagligen lösa genom att vi låter utredningstjänstenringa ett telefonsamtal till Statistiska centralbyrån.Detta med budgetsanering är mera intressant, omman har gjort vad man har lovat och hur det går medjobben och vården. Det är vad människor vill veta.Hur kommer det att gå med arbete? Kommer jag,mina barn, mina anhöriga eller mina vänner att kunnafå ett arbete? Kan man lita på att vården och omsor-gen fungerar om man behöver hjälp? Kan man lita påatt skolan ger barnen goda kunskaper? Kan man litapå att man vågar sig ut på gatorna utan att bli attacke-rad av olika MC-gäng?De svar som socialdemokratin har att erbjuda ärväldigt tillbakablickande och väldigt dystra. De liderav en utpräglad brist på att kunna se vad människorsvardagsproblem handlar om. Detta är beklagligt. Detär väldigt viktigt att man faktiskt relaterar till det sommänniskor upplever i vardagen när man skall tala omvisioner. Det var därför som jag försökte att föra neddet som sade om miljö, jobb, vårdenoch skolan till den nivån. De åtgärder ni föreslår pas-sar inte alls ihop. Jag tror alltså inte att människorlåter sig luras av vackra ord när åtgärderna inte passarihop.Jag kan gärna erkänna en sak. Jag var väl litet naivsommaren 1994 under valrörelsen, men jag kunde intedrömma om att socialdemokraterna skulle offra job-ben för att klara budgetsaneringen med en så katastro-falt antiföretagspolitik som man har fört.Anf. 26 () replik:Fru talman! Jag vet att mina siffror är riktiga.