prot · GL0917 · 1997-10-22 00:00:00 — Det skulle bryta låsningen och göra detmöjligt för yngre studerande att komma åt de tjänstersom finns inom universitetet.Det skulle också göra det möjligt att snabba uppjämställdhetsarbetet och få in kvinnor på tjänsterna.Det behöver inte ta om vi bara får en rörlighetså att de kvinnor som redan finns inne i systemetockså kan få de tjänster som de så väl är värda. Hög-skolans tredje uppdrag, öppenhet och ökad samverkanmed samhället i övrigt, kräver ju att lärare och forska-re kan flytta sig litet då och då. Det kräver att de kanjobba på ett företag och sedan komma tillbaka tilluniversitetet.Jämställdhetsfrågorna har tagits upp i propositio-nen och regeringen fortsätter alltså det påbörjadearbetet med att ivrigt och ihärdigt agera för att vi skallfå en ökad jämställdhet. har hela tidenställt sig tveksamt till de metoder man har valt. Vi vartveksamma redan till de 30 kvinnliga professurerna.Nu kommer det ett förslag från regeringen om skall ha rekryteringsmål. Det är ett något finareord för renodlad kvotering av professorstjänsterna.Dessutom har man sagt att om inte de rekryteringsmålsom varje högskola och universitet skall få uppfyllsskall man kunna dra in anslagen eller hålla dem innetills de uppsatta målen verkligen uppnås.Att skramla med sanktionsvapen i sådana härsammanhang ställer sig avvisande till.Dessutom tycker vi att underlaget för kvoteringen inteär bra. Det är orimligt att som underlag för beräk-ningen av kvoterna ta andelen kvinnor respektive mänsom finns inom lektorsjänsterna på universitet ochhögskolor. Det handlar om urvalsförfarande i smågrupper, och det leder direkt till skevheter. Använderman den här principen får man som ett brev på postenganska kraftiga kvalitetssänkningar.Vi i anser att det här sättet att agerainnebär att man angriper symtomen, inte orsakerna,till den sneda könsfördelningen av professorstjänsteroch lektorstjänster. Jämställdhet måste handla om likamöjligheter för kvinnor och män i lärar- och forskar-karriären. har i andra sammanhang före-slagit en lång rad nödvändiga förändringar av utbild-ningen på universitet och högskolor för att åstad-komma det. Jag skall inte gå in på dem. Men låt migta ett exempel eftersom det nämns i regeringens pro-position.Det gäller meriteringstiden för anställningen somforskarassistent. Det står i propositionen att regering-en gör bedömningen att meriteringsbegränsningenskall behållas, dvs. efter det att man har dispu-terat får man räkna meriterna för anställning av fors-karassistent, icke längre.Många kvinnor i forskarutbildningen väntar medatt skaffa barn tills man har disputerat. Det kan varaen god familjeplanering. Sedan är det , när manhar fått sin doktorshatt, att vara hemma medbarnen. Det är utan tvekan fortfarande kvinnorna somägnar mest tid och intresse åt barnen när de är mycketsmå. Kvinnan får alltså direkt ett underläge på ett i meriteringen till forskarassistenttjänsterna.Forskarassistenttjänsten är den enda tjänst vid vårauniversitet och högskolor som finns att välja på ikarriärstegen. Det är alltså helt enkelt en tydlig ochmycket allvarlig kvinnofälla som har byggts in.Det förvånar mig litet grand att utbildningsminis-tern inte har uppmärksammat det här. Dessutom stårdet i strid med regeringens uttalade önskan att manskall ha större samverkan med näringslivet. Det vorealldeles utmärkt om den nyblivne doktoranden kundege sig ut på ett företag, jobba och sedankomma tillbaka och fortsätta sin karriär med vunnaerfarenheter. Men då är han rätt chanslös, eftersommeritering räknas bara under de fem sista åren.Jag skulle också vilja säga någonting om de nyakraven. Några har blivit upprörda över att man harsläppt kravet på disputation för lektorsanställning,liksom över att man har breddat kraven så att ävenannan yrkesskicklighet räknas som meritering.Vi i ser det här som ett uttryck för envilja att bredda lärarkårens kompetens och öppnauniversiteten mot omvärlden så att annan yrkesskick-lighet som man t.ex. fått i ett företag skall kunna räk-nas. Vi tycker att det är bra. Vi tror att det här syste-met kan prövas och att det ligger i högskolornas egetintresse att inte släppa in icke-kompetent personal.När det gäller lärarrekryteringen är problemet intealls det här utan ett helt annat, nämligen att det saknaskompetenta personer att anställa. Det råder en skrian-de brist på personer att anställa, och det är den bristensom man på olika sätt måste försöka åtgärda.Vad gäller medel till forskning och fors-karutbildning har från regeringens sida föreslagits skall lämna den gamla fakultetsindelningen ianslagsförfarandet och i stället fördela anslagen eftervetenskapsområden. Det innebär att man gjort enanpassning till forskningsrådens struktur, och det ärutmärkt. Då kommer pengarna åtminstone sektorsvispå samma sätt från statsbudgeten direkt till universitetoch högskolor respektive från forskningsråden.Däremot permanentar man de gamla svårigheternavad gäller tvärvetenskaplig forskning mellan ämnensom ligger inom olika vetenskapsområden. Därför harMiljöpartiet föreslagit att ledningen vid ett universiteteller en högskola skall ha rätt att innehålla medel,t.ex. eller däromkring, för fördelning i efterhandtill tvärvetenskaplig forskning som berör två olikavetenskapsområden. Det är såvitt jag kan se egentli-gen inte möjligt att göra detta i dagsläget.Mot den här bakgrunden yrkar jag bifall till reser-vation 5 under mom. 27 och till reservation 8 undermom. 44 ():Fru talman! Styrningen av de statliga universitetenoch högskolorna har genomgått väldigt stora föränd-ringar , och är det igen. Denhär gången handlar det, som alla de som lyssnat pådebatten har förstått, om högskolans ledning, lärareoch organisation. Jag tror också att det är viktigt attdet pågår en sådan här process.Till vissa förslag i propositionen är vi kristdemo-krater positiva, t.ex. till regeländringen som underlät-tar anställning av lektorer och professorer. Den ärvälkommen.Vi tycker också att det är positivt att regeringenunderstryker den pedagogiska skickligheten vidprövning av anställningsbehörighet och att jämställd-heten i lärarkåren uppmärksammas.Alla partier i utskottet har varit eniga om att stu-denternas inflytande behöver förbättras och anser attde två platser studenterna är garanterade i styrelsen bör utökas till tre. Dessutom begär utskottet, somflera talare redan har sagt, en utvärdering av studen-tinflytandet på alla nivåer i högskolan. Det känns somett fall framåt på ett mycket viktigt område.Högskolestyrelsen skall ju representera alla sko-lans viktiga intressenter. Rektor, lärare, studenter ochsamhällsföreträdare är självskrivna företrädare i enhögskolestyrelse, och ingen av grupperna får ha egenmajoritet.När det gäller vilka som skall påverka samman-sättningen av styrelserna anser majoriteten här ikammaren att högskolan inte bör ha något inflytandeöver nomineringen av ledamöter till styrelsen. I pro-positionen skriver regeringen: "Universitet och hög-skolor är statliga myndigheter. De karaktäriserasockså i betydande grad av internt, delvis kollegialtsjälvstyre. Detta är en viktig utgångspunkt för försla-gen i denna proposition. "Jag får inte det här att riktigt gå ihop. Om manvärnar om det kollegiala inflytandet, borde högsko-lorna åtminstone få medverka vid nomineringen avstyrelseledamöter. Vi anser inte heller att det finnsnågon anledning att ta bort de kriterier för dem somskall ingå i högskolestyrelsen som finns inskriv-na i högskolelagen. Även om det borde vara en själv-klarhet att dessa personer skall ha ett personligt enga-gemang för högskolans utveckling och att de skallvara väl förtrogna med områden som har anknytningtill högskolans eget verksamhetsområde, kan detfinnas anledning att klart uttrycka det i lagen, och detborde få stå kvar där.Regeringen skall enligt förslaget inte bara utserektor utan också ordförande i styrelsen, och det skallvara en person som inte är anställd vid högskolan. Detsenare håller vi med om, men vi anser att högskolansjälv borde få utse ordföranden. I ett system där rege-ringen utser styrelseordförande, som i sin tur lämnarförslag till regeringen inför rektorstillsättningen, ärrisken stor för att den politiska styrningen av högsko-lornas verksamhet och inriktning ökar. Det kan ledatill att villkoren för självständig forskning och högreutbildning äventyras . Det system som vi krist-demokrater skulle vilja se är alltså en styrelseordfö-rande som hämtas utanför högskolan men utses avhögskolan själv. Ordföranden skall tillsammans medstyrelsen komma med förslag till rektor efter att förstha hört lärarna, de anställda och studenterna vid läro-sätet i en demokratisk process.Den som har kompetens för att vara professorskall nu få möjlighet att anställas som sådan. Det ärbra att betydligt fler inom lärarkåren får möjlighet attavancera. Även adjunkternas befordringsmöjligheterborde ha setts över i detta sammanhang. Mindre braär att, och kanske av nöden, professorernasmöjlighet att bedriva sin verksamhet urholkas. Vimotsätter oss att professorernas möjlighet till en sab-batstermin för att ägna sig åt den egna forskningenförsvinner. Eftersom mer tid nu skall läggaspå undervisning, kan det bli svårt att få tillräcklig tidför forskningsverksamheten. Det ena diket är likadåligt som det andra.Undervisningen är en viktig del av professor-stjänsten. Vi kristdemokrater har länge betonat peda-gogikens betydelse för undervisningen och är därförpositiva till att pedagogiska meriter skall ges störretyngd vid anställning av professorer. Högskolläraresskicklighet kan inte mätas bara utifrån deras sakkun-skap och vetenskapliga kompetens. Förmågan attskapa en bra studentkontakt, att på ett bra sätt förmed-la sina kunskaper och att vägleda studenterna i studi-erna är lika viktig. Därför anser vi att det är rimligt atthögskollärare vidareutbildas i pedagogik även efterdet att de har trätt i tjänst.Vi motsätter oss också förslaget att en högskola ifortsättningen skall kunna anställa professorer utantillstånd och kvalitetsgranskning från Högskoleverket.Den kvalitetskontroll som garanteras försvinnerhelt. När antalet professorer på ökarså kraftigt som är tänkt är kvalitetskontrollen av deforsknings- och utbildningsområden som berörs sär-skilt viktig.Det ligger också en motsägelse i att en kvali-tetsprövning anses behövas innan högskolan tilldelasett vetenskapsområde men inte innan en professoranställs. I praktiken kan det leda till den något märk-liga situationen att en högskola har en professor meninte har rätt att examinera doktorander.Slutligen, fru talman, några ord om jämställdhe-ten. De som leder undervisning, forskning och insti-tutioner har ett stort ansvar när det gäller att skapa enmiljö som ger likvärdiga villkor för kvinnor och män.Fortfarande är det ofta så att mannen utgör norm ochatt utbildningen därför inte är uppbyggd så att denpassar både kvinnor och män lika bra.En bättre könsfördelning inom lärarkåren är viktigur jämställdhetsaspekt, inte minst när det gäller möj-ligheten för både kvinnor och män att identifiera sigmed och få förebilder bland lärarna. Därför stöder viförslaget om rekryteringsmål både på nationell nivåoch för de enskilda lärosätena. Vi tror att målen i sigkommer att leda till en ökad medvetenhet, att jämfö-relser mellan olika lärosäten kommer att göras när detgäller hur man klarar att uppnå målen. Det är en möj-lighet för regeringen att konkret följa upp och påpekaeventuella brister när det gäller måluppfyllelsen.Detta anser vi är fullt tillräckligt. Att ta till stors-läggan och hota med att blockera medel för dem sominte uppnår målen avvisar vi. Vi tror attdet är rent kontraproduktivt i det här sammanhanget.Den allra viktigaste åtgärden för att främja jäm-ställdheten är, som flera har varit inne på, att undanrö-ja de formella men också de informella hinder som begränsar kvinnors möjligheter. Att vid anstäl-lande av forskarassistent ge dispens för tid som harägnats åt föräldraledighet är ett exempel. Att se övermeritvärderingssystemet är ett annat.Jag yrkar bifall till reservation 4 under mom. 4och till reservation 7.Anf. 45 ():Fru talman! Låt mig inleda med att konstatera attdet råder en viss distans mellan å denena sidan och å den andra i synen på enav våra allra viktigaste framtidsfrågor, nämligen hurvi skall kunna hävda och utveckla ställningsom kunskapsnation.Dagens förestående beslut om högskolans ledning,lärare och organisation är ytterligare viktiga milstol-par i det omfattande reformarbete som under de se-naste tio åren präglat den svenska högskolevärlden.Den kraftiga utbyggnaden av grundutbildningen åt-följs av viktiga strukturförändringar innefattande enmodernare organisation, större frihet för de enskildahögskolorna samt ökat inflytande för högskolornasstyrelser och uppdragsgivare.I detta sammanhang bör inte minst en förstärkningav studenternas inflytande på olika nivåer inom hög-skolan uppmärksammas. Det är mycket glädjande attvi har kunnat nå en sådan fullständig uppslutning. Detär inte bara det förhållandet att studenterna i fortsätt-ningen skall ha minst tre ledamöter i styrelsen. Vadsom är kanske ännu viktigare är att studenterna skallha ett ökat inflytande på de beredande nivåerna närdet gäller exempelvis så viktiga frågor som kvalitets-säkring och utvärdering av utbildningen.Jag vill också här understryka att det på mångaandra väsentliga punkter finns en bred samsyn i dessabeslut. Det finns en stark uppslutning kring behovetav reformer som öppnar den tidigare i många avseen-den alltför slutna högskolevärlden mot det omgivandesamhället i allmänhet och inte minst mot dagens ochframtidens arbetsmarknad.Att dagens reformer har en starkt förankring intebara här i utan också på de enskilda uni-versiteten och högskolorna kom bl.a. klart till uttryckvid den högskolekonferens som regeringen anordnadetidigare med stort deltagande av styrelseledamöteroch rektorer från landets samtliga högskolor.Men även på detta område har regeln om samsy-nen sina undantag. Det stora undantaget är inte ovän-tat . Det som trots på flera punkter nyan-serade resonemang mest präglar de moderata reserva-tionerna till dagens betänkande är partiets fortsattakampanj mot de mindre och medelstora högskolorna,som ju som bekant i den moderata terminologin lanse-ras under begreppet "bygdehögskolor".Jag skall återkomma till detta, men jag skall börjamed att kommentera några andra reservationer.I reservation 1 hävdar att självamyndighetsformen utgör en hämsko på högskolornasmöjligheter att i större utsträckning själva få utformasin verksamhet. aversion mot begreppetmyndighet förefaller inte helt kristallklar. Enligt re-geringsformen finns det två kategorier som har rätt attfatta beslut på statens vägnar: domstolar och myndig-heter. Med begreppet myndighet sägs således ingetannat än att det rör sig om ett statligt organ som harrätt att fatta egna beslut och som inte är en domstol.Varken utredningen eller Förvaltnings-politiska kommissionen har ifrågasatt att universitetoch högskolor skall vara statliga. Vad det handlar omär således vilka regler som skall gälla för dem somstatliga organ. Att beteckna dem som myndigheterinnebär i grunden ingenting annat än att markera attde har rätt att självständigt fatta beslut på statensvägnar. Vad som närmare skall gälla för dem kanutformas utifrån den verksamhet som universitet ochhögskolor bedriver. Så har också skett.Universitet och högskolor är således i många av-seenden undantagna från generella föreskrifter i för-valtningslagen. I stället ges särskilda föreskrifter ihögkolelag och högskoleförordning. Vissa generellaregler, t.ex. om offentlighet och sekretess, gäller ock-så för universitet och högskolor, vilket självfallet ärhögst rimligt med hänsyn till att det handlar om enskattefinansierad verksamhet.Vad gäller kriterier för att utse ledamöter i hög-skolestyrelser görs här flera viktiga förtydliganden.Föreskriften i högskolelagen om att regeringen vidutseende av ledamöter i en högskolestyrelse bör väljapersoner med bakgrund som är av betydelse för hög-skolans utbildnings- och forskningsuppdrag är när-mast en truism. Ingen regering vill självfallet utsestyrelseledamöter som inte har en sådan bakgrund attde har insikt om och förståelse för högskolans verk-samhet. Det behöver därför inte göras några ytterliga-re skrivningar om den självklarheten.Moderaternas och tal om ris-ker för partipolitisering av högskolestyrelserna i all-mänhet och ordförandeuppdraget i synnerhet är minstsagt ogrundat. Vad det handlar om är att tydliggörahögskolestyrelsernas ansvar och stärka deras roll närdet gäller mer långsiktiga och strategiska frågor. Detär den ena sidan. Den andra är rektors ansvar för denoperativa verksamheten. Det förefaller som att detfinns en stor uppslutning också på detta område. Där-för är de misstänkliggöranden som görs bl.a. frånModeraternas sida förvånande.Det är mot denna bakgrund logiskt att såväl styrel-sens ordförande som rektor utses av regeringen lik-som att ordföranden är en person som inte har någonanställning vid den högskola som uppdraget avser.Synsättet att regeringen inte skulle kunna utse ävenrektor är något märkligt. Rektor är en myndighets-chef. Alla andra myndighetschefer utses av regering-en. Därför finns ingen anledning att göra något undan-tag eller att det skall gälla särskilda regler i dettaavseende för universitet och högskolor.Trots allmänna deklarationer om behovet av flerprofessorer avvisar förslaget att tillvida-reanställd lektor skall kunna befordras till professor.Propositionens grundsyn är att tjänsteorganisationen isig inte skall vara styrande för fördelningen av arbets-uppgifter mellan olika anställda vid universitet ochhögskolor. Den är som på andra arbetsplatser ett sys-tem av befattningar som ger uttryck för de enskildaskompetens och meriter, och därmed också grad avsjälvständighet i arbetet. Fördelningen av arbetsupp-gifter inom utbildning och forskning är givetvis enfråga för den lokala ledningen vid respektive högsko-la. Nuvarande avtal kommer att omförhandlas, vilketockså är självklart, med utgångspunkt från detta.Vad gäller finansieringen, som be-kymrar sig för, borde det inte vara obekant - om manförslagsvis tar sig en titt i budgetpropositionen - attuniversitet och högskolor nu tillförs nya ökade resur-ser med i storleksordningen drygt en halv miljard, omvi tittar på statsanslagen. Om man menar allvar medtalet om ökad frihet för universitet och högskolorborde det också gälla fördelningen av resurser. Då ärdet rätt så logiskt att tänka sig att man tar en del avdet ökade utrymmet i anspråk för dessa uppgifter ochrekryteringar för att få fler professorstjänster, vilketalla i övrigt är överens om att vi måste ha vid desvenska universiteten och högskolorna.När det gäller rekryteringsmål avseende könsför-delningen bland lärarna vore det självfallet önskvärtatt inte behöva tillgripa den typen av åtgärder som vinu inför en kall verklighet måste vidta. Alla borde viddet här laget känna till hur verkligheten ser ut och allade tappra strävanden som gjorts för att klara av dethär med morot och på frivillighetens väg. Men ingaaldrig så välmenta och allmänt hållna deklarationerom behovet av fler kvinnor i forskarkarriären harhjälpt.Universitet och högskolor har förblivit det gamlamanssamhällets sista utpost. Det är mot den bakgrun-den principen att vissa sanktionsmöjligheter skallkunna tillämpas om man inte uppfyller rekryterings-målen skall ses. I detta sammanhang kan det var värtatt påpeka att såväl somJÄST-gruppen, den särskilda jämställdhetsgruppen,ställt sig bakom tanken att lärosätenas förmåga attuppfylla rekryteringsmål skall tillmätas betydelse vidstatsmakternas resursfördelning.Så kommer vi då tillbaka till när-mast perenna misstro mot de mindre och medelstorahögskolorna. Deras förmåga att upprätthålla högkvalitet i verksamheten ifrågasätts på nytt - i det härfallet genom att man säger nej till möjligheterna förde mindre och medelstora högskolorna att påbörjaforskarutbildning i syfte att producera egna lärare.Hur skall man kunna utveckla och ytterligare stärkade mindre och medelstora högskolorna om man integer dem denna möjlighet? Jag ser en klar skiljelinje.Moderaterna är fast i en gammal syn på utbildningoch forskning.Det är ett bakåtblickande. Till flydda tider återgårModeraternas tanke så gärna. säger är ett framtidsparti, men i praktiskt handlinghänger man på det viktigaste området - Sverigesmöjligheter att hävda sig som kunskapsnation - intemed i utvecklingen. Det är bara att notera detta, ävenom det är ett tragiskt konstaterande.Få områden torde ha så omfattande system förkvalitetsprövning och så starka egna normer när detgäller verksamhetens kvalitet som forskning och fors-karutbildning. Det finns därför ingen anledning att troatt disputationer skulle göras lättare och att doktors-avhandlingar som inte håller måttet skulle släppasigenom vid nya enheter. Reservanterna visar i självaverket stark misstro också mot alla dem som kommeratt fungera som opponenter och sitta i betygsnämn-den.I det här sammanhanget måste man komma ihågatt också forskningsmiljöerna vid universiteten och des.k. större högskolorna eller fackhögskolorna ofta ärsynnerligen små. Det finns många små institutioner iLund. Det finns många små institutioner i Uppsala.Lärosätena må vara stora, men de består av mångasmå institutioner. Flera av dem är definitivt inte störreän de forskningsmiljöer som kommer att etableras,som redan är på väg att göra det, vid de mindre ochmedelstora högskolorna.Då är min fråga: Vill reservanterna ha ett generelltförbud mot institutioner under en viss storlek? Ellervill man tillbaka när regeringen beslutadeom indelningen i institutioner? Själv tror jag inte pånågotdera. Här måste vi kunna lita på att de som ärverksamma vid universitet och högskolor också ärengagerade i att få verksamhet med bra resultat. Detvar för övrigt. också utifrån ett sådant förtroende somden borgerliga regeringen decentraliserade enrad frågor till universitet och högskolor - en decent-ralisering som uppenbarligen är försedd med denobotfärdiges många förhinder.Till sist har jag några korta kommentarer till re-servationerna 8 och 12 om tidsbegränsning av an-ställning som lärare respektive indelning i vetenskap-sområden. Vad gäller tidsbegränsning av anställningsom lärare har reservanterna uppenbarligen anfäktatsav den skola som lever efter den förlegade atthungriga vargar jagar bäst. Vi anser för vår del i stäl-let att rimlig anställningstrygghet ger integritet ocharbetsro, något som är viktigt för att man skall kunnaarbeta konstruktivt inom såväl forskning som utbild-ning.Indelningen i fyra vetenskapsområden ifrågasättsav och även av , som i övrigthar ett mer konstruktivt synsätt på propositionensförslag. I motsats till vad reservanterna anför, är vi förvår del övertygade om att koncentrationen till fyravetenskapsområden väsentligt ökar universitetens ochhögskolornas möjligheter när det gäller att göra egnaavvägningar i fråga om forskning och forskarutbild-ning samt att bedriva fakultets- och ämnesövergripan-de forskning.Vad sedan gäller den forskningspolitiska utred-ningens möjligheter att pröva denna fråga, måste fördet första sägas att utredningens direktiv är mycketvida. Men i uppdraget ingår bl.a. relationerna mellanstatsmakterna och myndigheterna och styrformernainom forskningsområdet. En central fråga är då själv-fallet anslagssystemet och de termer i vilka medels-tilldelningen till forskning och forskarutbildning görs.Då behövs det inga tilläggsdirektiv för att utredningenskall kunna analysera och diskutera också dessa frå-gor.Fru talman! Med detta ber jag att få yrka avslagtill samtliga reservationer och bifall till utskottetshemställan på samtliga punkter.Anf. 46 () replik:Fru talman! När man lyssnade på AndreasCarlgren anförande tidigare kunde man få intrycket atthan anser att numera är arkitekt till alla soci-aldemokratiska förslag som läggs fram. Det vore braom kunde peka på något förslagsom Socialdemokraterna själva står bakom.Låt mig kommentera reservationerna.