prot · GK0953 · 1997-01-22 00:00:00 — Det ärvad det egentligen handlar om. Då borde vi i dennakammare kunna enas om att vår nuvarande livsstilöverförd i global skala inte är hållbar.Skulle vi överföra vår livsstil i en global skala tillalla människor på jorden skulle det behövas två ellertre jordklot till, och det har vi inte. Därför är det inteden fattiga delen av världen som hotar vår överlevnadutan det är den rika delen av världen, dvs. Är detså illa, vilket jag tror, måste vi som politiker ochopinionsbildare våga säga ganska beska sanningar,eller i varje fall det vi tror är sanningar.Vi måste våga sluta lova allt till alla. Det tror jagär väldigt viktigt. Vi behöver en kulturrevolution iSverige, en grön fredlig kulturrevolution. Vi behöverhelt nya strukturer, helt nya system och helt nya nor-mer. Vi behöver ett helt nytt politiskt tänkande. Detgamla har tagit slut. Det blir bara eviga upprepningarpå samma tema från de gamla politiska partierna ochde gamla ideologerna.Vi har en väldigt stor chans att bygga ett ekolo-giskt och socialt hållbart samhälle. Men då måste vianalysera vad som är hållbart. Är det mer av sammasak, eller är det något helt annat? Jag vet att det ärnågot helt annat, och det tror jag att vi alla egentligenvet.Vi måste också göra en analys av vad människanär. Människan är så mycket mer än en ekonomiskvarelse. Vi är biologiska, sociala och kulturella varel-ser, och vi måste lära oss att bygga ett samhälle fördessa varelser av kött och blod och inte för pengar.På något sätt har människan stegvis blivit reduce-rad till en ekonomisk varelse. Det är ganska förödan-de både för människovärdet och för det samhälle somvi gemensamt bygger. Vi har helt enkelt fastnat iekonomismens bojor och håller därmed på att pånågot sätt förstöra och föröda våra förutsättningar tillett bra och värdigt liv.Det behövs en grön kulturrevolution med systemsom gynnar demokrati, strukturer som gynnar männi-skors delaktighet och normer som medför att liv,kärlek, empati och ansvar väger mycket tyngre änägande och köpande. Det handlar om att vi måste läraoss att fylla våra liv med verkligt innehåll och intebara fylla livet med tomma timmar. Det är vad detegentligen handlar om.När jag är ute möter jag detta mycket mer äntidigare. Oavsett om det är i eller i en gymna-sieklass är det väldigt få som när man möter dem ögamot öga innerst inne tror på dagens samhällsutveck-ling. Många vill se något helt annat. Jag tror också attdet är nödvändigt.Vi måste analysera vad som är effektivt. Alla po-litiker vill fatta effektiva beslut som leder till ett ef-fektivt samhälle. Jag tror att jämlikhet är effektivt.Jämlikhet är något av det mest effektiva man överhuvud taget kan uppnå, eftersom alla resurser då tastill vara.Det samhälle som stegvis skapas i hela Eu-ropa är ett samhälle med ökade klyftor och därmedockså med ett ökat antal konflikter. Det är grogrundför våld, rasism och främlingsfientlighet. Det vi pro-ducerar genom detta är inte pappersmassa, mobiltele-foner eller läkemedel. Det vi framför allt producerargenom den samhällsutvecklingen är rädsla.Vi producerar rädda människor när klyftorna ökarpå det sätt som sker. Rädda människor är ocksåganska farliga människor. Vi får ett farligt samhälledär demokratin är på väg att urholkas. Därför måste vitänka helt nytt.Med ett hållbart samhälle måste vi mena någotmer än ökade klyftor och betong. Vi måste verkligenmena ett ekologiskt och socialt hållbart samhälle.Utvecklingen går inte åt det hållet vare sig när detgäller den ekologiska sidan eller när det gäller densociala sidan. Klyftorna ökar tvärtom steg för steg,och man fattar beslut om besparingsplaner som ökarklyftorna.Visst skall vi spara. Jag och lovar inteallt till alla, tvärtom. Det är inte alls på det sättet. Mennär man sparar kan man ändå spara på ett sätt sominte ökar klyftorna i samhället. Regeringen och Cen-terpartiet, uppbackade av ett antal borgerliga partier iövrigt, har gjort besparingar på ett sådant sätt attjämlikheten minskar, och därmed ökar grogrunden förett mycket farligt samhälle där rädsla och utanförskapdominerar.När det gäller den ekologiska delen orkar männi-skor och politiker nog inte ta till sig de stora globalaöverlevnadsfrågorna när de sociala orättvisorna kry-per in på skinnet. Jag förstår i allra högsta grad denensamstående pappa i och denensamtående mamma i som kanske inteorkar ta till sig också en maskkompost när de leverunder en ekonomisk och social stress som är fruk-tansvärt jobbig. De måste välja mellan att köpa fot-bollsdojor åt sin son eller låta sin dotter gå på kom-munal musikskola med allt högre avgifter.Ett jämlikt samhälle är en förutsättning för att manskall kunna ta miljöfrågorna på allvar. Tyvärr är det precis tvärtom. Miljöfrågorna tas inte på allvarmer än i de stora orden. är den stats-minister under vars regering man har skurit mest isvensk historia när det gäller miljövården. AnnaLindh administrerar en budget som innebär att får skära mer . Ändå talarman om en ekologiskt hållbar utveckling. Det är intedet. Det är teater och retorik, tyvärr.När man gör teater och retorik till ideologi blir detganska trist. Alla fina ord och alla fina löften måsteändå följas av någonting i sak. Men ingenting harännu kommit. Steg för steg går man bort från dethållbara samhället. Jag menar att vi nu måste inse attvägen mot det hållbara samhället är en helt annan väg.Det är att våga ifrågasätta strukturer, system och nor-mer, och det är att våga fundera själv innerst inne:Vad är värt någonting i det här livet?En fredlig grön kulturrevolution är kanske någon-ting annat än den gamla klassiska röda revolutionen.Den fredliga gröna kulturrevolutionen utspelas mestinne i varje enskild människa när vi vågar sätta ossned och analysera: Vad vill vi ha ut av livet? Vi poli-tiker skall underlätta för människor att få ut så mycketsom möjligt av livet.Människor skall vara sociala, biologiska och kul-turella varelser. Vi skall inte reducera människor tillekonomiska varelser, trots att det är vad som sker i en väldigt snabb takt.Anf. 93 () re-plik:Fru talman! Jag vill bara fråga tror att omställningen till ett eko-logiskt hållbart samhälle kräver mindre arbete? Mil-jöpartiets linje, om jag förstår den rätt, måste innebäraatt de som vill arbeta motsvarande dagens heltid förden ekologiska omställningen skall anses arbeta över-tid. Hur är det möjligt?Anf. 94 () replik:Fru talman! Miljö ger jobb. Det är helt riktigt. Låtoss säga att en rejäl miljöomställning kan ge kanske100 000-120 000 nya jobb i . Arbetslöshetenär betydligt större än så. Därför behöver man ocksåsänka arbetstiden och dela på de jobben också liksomalla andra jobb.Anf. 95 () re-plik:Fru talman! Det illustrerar skillnaden mellan Mil-jöpartiet och . Vi tror att ett ekologisktuthålligt samhälle är ett växande samhälle. Miljöpar-tiet tror att det är ett krympande samhälle.Anf. 96 () replik:Fru talman! Nej, ett ekologiskt hållbart samhälleär ett växande samhälle, ett mänskligt, växande sam-hälle. Men det är inte detsamma som lönearbete. Vi ärmycket mer än lönearbetare, . 97 ():Fru talman! Vi kristdemokrater tror inte på någonfärdig samhällsmodell som det gäller att med allamedel försöka pressa in människorna i. Själva sam-hällsbyggandet är målet för oss, och det är medbor-garna själva som påverkar vilken inriktning det skallha. Det gäller att dra in så många medborgare sommöjligt i det bygget för att det skall bli bra. Den vikti-gaste förutsättningen för en långsiktigt hållbar sam-hällsutveckling är just det att helst alla medborgaremedverkar. Om människor inte känner sig delaktiga isjälva processen som leder fram till ett beslut, vill deheller inte vara med och ta ansvar för de beslut somfattas. Då är demokratin i fara, eftersom personligtansvarstagande är grunden i ett välfungerande demo-kratiskt medborgarsamhälle.Hur får man då människor att vilja delta? Genomatt fråga efter deras insatser och värdesätta dem. Såenkelt är det. Det räcker inte med att be dem röstavart fjärde år. Det finns en delvis dold reserv i sam-hället som skulle kunna medverka till att lösa mångaav de problem som tornar upp sig och som inte aldrigså höga skatter kommer att räcka till för att lösa. I vårsamhällsvision samverkar den offentliga, den ideellaoch den privata sektorn så att de förstärker ochkompletterar varandra.Jag skall vara konkret. "Viljan" är en frivillig-central i . Den ordnar kontakter mellanmänniskor som har behov av sällskap eller av att fåolika tjänster utförda och människor som själva vill hasällskap eller kan hjälpa till att utföra olika tjänsterhelt på ideell bas. "Viljan" kan självfallet inte ersättaden stadsdelsnämnd i det område den ligger, men denkan vara en viktig del av stadsdelsnämnden. Den kantillföra nya dimensioner till det övriga arbetet inomstadsdelen. Så fungerar det just där och på någraandra ställen i landet, men det borde kunna fungera såpå många fler ställen.Det som däremot inte fungerar är den privatasektorns möjlighet att erbjuda hjälp med praktiskating som matlagning, städning och handling till pen-sionärer och barnfamiljer för ett pris som vanligt folkhar råd att betala. Det som den kommunala hemtjäns-ten kan erbjuda inom den ram som ekonominsätter - och vi vet att den är väldigt snäv - skulle t.ex.kunna kompletteras med rent praktisk hjälp, inköpt avprivata småföretag, om staten bidrog genom att t.ex.sänka arbetsgivaravgifterna för den typen av tjänster.Social gemenskap, som är en stor bristvara, bordeenskilda människor från föreningar och frivilligorga-nisationer i ännu högre grad kunna stå för.Med den kombinationen av insatser från offentlig,privat och ideell sektor skulle förhållandena förmånga av våra äldre kunna förbättras avsevärt.Vi vet att Röda korset, pensionärsorganisationeroch andra redan gör beundransvärda insatser påmånga håll, men det märkliga är att deras verksamhetses som en brist i välfärdssamhället i stället för somden oumbärliga del av välfärden den är. Det handlarom attityder, och de ändras inte över . Men omvi skall få ett både medmänskligt och ekonomiskthållbart samhälle är det nödvändigt att kompletteraoffentliga insatser med både privata och idella sådana.Tillsammans ger de ett samhälle.Fru talman! Det viktigaste kapital ett samhälle för-fogar över är varken kronor eller euro. Det är förtro-ende. Ett samhälle där förtroendet inte finns mellanenskilda människor, mellan arbetsgivare och arbetsta-gare och mellan politiker och andra medborgare vitt-rar sönder inifrån.Radiodoktorn , som deflesta känner till, beskrev en gång vilken fruktansvärdupplevelse det var när tilliten försvann från hans egenfamilj. Han berättade om det i ett radioprogram. Ettav barnen hade blivit narkoman, och det gick intelängre att lita på varandra inom familjen. Det leddetill att allt blev ett gungfly. Många har samma erha-renhet, fastän orsakerna växlar. Otrygghet, ångest,missbruk och sociala problem är orsak till väldigtmånga s.k. tillitsbristsjukdomar. Det finns de somhävdar att sådana sjukdomar är grunden till 30-40 %av alla sjukdomar i i dag.Det som gäller på den lilla nivån gäller också påsamhällsnivån. Vi måste återskapa förtroendet ochtilliten på alla plan om vi skall få en hållbar sam-hällsutveckling. Ett handslag måste få vara ett hands-lag och ett löfte ett löfte. Hederlighet och ordhållighetmåste bli honnörsord igen. Etik är ingen etikett somman klistrar på när det passar och när det är politisktkorrekt. Etisk medvetenhet är heller ingenting vi födsmed. Etiken levandegörs i samspel med andra männi-skor och införlivas med vårt eget tän-kande. Bäst fungerar den processen med personer vihar förtroende för, helst personer som vi älskar.Det är därför föräldrarna är så viktiga. Det är i 99fall av 100 de som bäst förmedlar grundläggandevärden till sina barn. Men det kräver vardagstid till-sammans, eftersom det är i vardagliga situationer manlöser konflikter och tränar samlevnad på ett naturligtsätt. Kvalitet kan inte ersätta kvantitet när det gällertid, hur gärna många av oss som är föräldrar än skulleönska att det vore så.Neutralitet på det etiska området existerar inte.Normer och värderingar växlar ständigt, och om inteuppbyggliga normer tar överhanden i ett samhälle såblir det de nedbrytande normerna som gör det. Vi kanse tydliga exempel på det i de skolor där man inte harklarat att skapa ett klimat där elever, lärare och övrigpersonal känner respekt för varandra. Det som ärsjälva grunden för en hållbar etik saknas helt enkelt.Då blir det en liten, högljudd grupp som tar övergenom att sätta sig i respekt med skrämselmetoder.Några skolor tvingades t.o.m. stänga inför julavslut-ningen, därför att rektorerna inte kunde svara försäkerheten. Att detta händer i låter väl nästanför otroligt för att vara sant, men det är tyvärr sant.Det finns också kända exempel på hela stater ochsamhällen där just brist på respekt för medmänniskorfått betydligt hemskare konsekvenser. En diskussionom etiska värden och om vilka normer som skall varavägledande måste ständigt hållas levande i ett samhäl-le som vill ha en hållbar utveckling. Vi politiker harett oerhört stort ansvar för att göra det.Det finns de som menar att ett mångkulturelltsamhälle är detsamma som ett etiskt neutralt samhälle,men ingenting kan vara mer fel. Förutsättningen föratt olika kulturer skall kunna leva sida vid sida är attdet finns uttalade värderingar som grund för lagstift-ning och för samlevnad över huvud taget. De värde-ringarna måste respekteras av alla. Likheten införlagen måste gälla. Om de grundförutsättningarnaråder är det inte svårt att acceptera olika former avreligionsutövning, att någon bär turban eller slöjaeller att matkulturen skiljer sig åt mellan olika grup-per.Jag tror att en av anledningarna till att vi harmisslyckats med integrationen av våra invandrare -det som är en av de stora framtidsfrågorna - är räds-lan för att lyfta fram vår egen kultur och våra egnarötter. Det skapar osäkerhet inför andras kulturytt-ringar som är mer tydliga och som därför uppfattassom om de kan ta överhanden över den mer diffusasvenska identiteten.Det här är ytterligare en anledning till att värde-ringar och traditioner måste få ett tydligare innehålligen. Det är där vi måste börja om vi vill ha ett håll-bart samhälle där människor med olika bakgrund,olika trosåskådning och olika tycke och smak kanleva sida vid sida och uppfattas som lika mycket vär-da och lika betydelsefulla för samhällsutvecklingen.Herr talman! Att bryta våldsutvecklingen, inteminst bland våra ungdomar, är också en förutsättningför en hållbar samhällsutveckling. Den otrygghet somvåld skapar och den vanmakt som breder ut sig näringen tycks rå på brottsligheten är farliga för demo-kratin.Hur kommer det sig att tunnelbanan i ,hus och bergväggar har fått tas över av klottra-re? Hur resten av brottsligheten av när denrelativt sett lilla delen inte gör det? Det frågar sigresenärer på tunnelbanan . Klottret blir ettbevis för de styrandes oförmåga över huvud taget.Hur kommer det sig att tillvänjningen är så snabbnär det gäller våldet? Ni minns säkert allihop att enung man knivhöggs på i förnågra år sedan. Det enskilda fallet väckte en så enormuppmärksamhet att man till slut var tvungen att ordnaen speciell debatt här i , vilket var väldigtovanligt . inträffar liknande brottunder nästan varje veckoslut någonstans i landet.Reaktionerna är ganska måttliga.Är detta en given utveckling som vi måste vänjaoss vid, eller går det att vända trenden? Jag tror att detgår, men då krävs inte bara ord utan verkligen ocksåhandling. Alla medborgare måste dras in i arbetet föratt motverka brottsligheten på ett tidigt stadium. I detsammanhanget är skolans roll ovärderlig. Skolan är juett miniatyrsamhälle. Om klotter, sönderslagna rutoroch våld är vardagsmat i skolan kommer det också attbli det utanför skolan. Om det går att hejda i skolangår det också att hejda det utanför skolan.Jag har själv varit med i ett sådant här arbete un-der min tid som lärare i en söderförort till Stockholm.Därför vet jag att det krävs ett enormt personligt en-gagemang av de vuxna i skolan. De måste också hastarkt stöd, självfallet av föräldrarna i första hand menockså av socialtjänst, fritidsförvaltning, polis, butiks-ägare, fastighetsskötare och andra - av det omgivandesamhället helt enkelt. Egentligen är det inte fråga omnågra märkvärdigheter, men arbetet kräver tid, samar-bete, konsekvens och långsiktighet. Det är inget pro-jekt , utan det handlar om ett ständigtpågående arbete. Men det är ett arbete som är nöd-vändigt om inte de positiva insatser som görs för enhållbar samhällsutveckling på andra områden skallförtas av en ständigt uppåtgående brottsspiral.Skolan måste också stödja föräldrarna i normöver-föringen. Den brist på civilkurage och vuxenauktoritetsom har brett ut sig i spåren av urvattnade läroplanerfrån 60-talet måste överges. Alla, från skolministern,, skolchefen och rektor till lärare och övrigpersonal, måste bli tydliga när det gäller vad som kanaccepteras i skolan. Den senaste läroplanens målbe-skrivning för förankringen hos eleverna av demokra-tiska värderingar, med inspiration från etik ochvästerländsk humanism, är en bra utgångspunkt. Menden måste omsättas i praktiken. Det innebär att varen-da individ i skolan, både barn och vuxna, måste mötasmed respekt och själv lära sig att respektera andra. Entrygg skolmiljö är förutsättningen för en bra inlärning.En aldrig så bra pedagogik kan inte kompensera enbråkig och stökig miljö. Jag vill hävda att grundsko-lans kvalitet är avgörande för vårt lands hela utveck-lingspotential. Det räcker inte med satsningar på vux-enutbildning. Eleverna måste lämna skolan med till-räckliga kunskaper och social kompetens om vi skallfå en hållbar samhällsutveckling.Herr talman! Sammanfattningsvis menar jag attmedborgare som deltar i och känner ansvar för sam-hällsutvecklingen, ett växande förtroendekapital sombyggs upp tålmodigt på alla nivåer i samhället, ettetiskt kitt som håller ihop samhället och ger utrymmeför inslag från många kulturer, samlade åtgärder motbrottsligheten som alla medborgare deltar i och enkvalitetssatsning både vad gäller kunskaper och socialkompetens i är några av de viktigastekomponenterna för en hållbar samhällsutveckling.Anf. 98 ():Herr talman! En enda värld - och i den världendör tolv barn varje minut på grund av undernäring ochsjukdomar som skulle kunna botas t.o.m. med rätt småresurser.En enda värld - och i den världen är tre av fyravuxna analfabeter kvinnor. 700 miljoner kvinnor kanvarken läsa eller skriva. Av alla de barn som i dagaldrig får börja skolan är så många flickorsom pojkar.Tänk om vi kunde få ett genombrott för kvinnor-nas ställning över hela världen. Tänk om de kunde fåen starkare ställning i familjen, arbetslivet och sam-hället. Tänk om de kunde få en bra utbildning och enbra hälsovård. Tänk om de fick chansen att ta vara påsin skaparkraft som lärare, forskare, företagare, jord-brukare osv. Jämställdheten har närmast revolutionärsprängkraft. Den är en kamp mot förtryck och för-nedring av kvinnor, men den är också en kamp förekonomisk och social utveckling. Därför blir jäm-ställdheten så avgörande för barnens väl och ve.Hur kommer vi åt misshushållningen med männi-ska och miljö? styrs världens produktion mer avde rikas pengar än av de mångas behov, mer av rov-drift och kortsiktiga vinstintressen än av långsiktigahänsyn till människans framtid. Resultatet ser vi iform av skogsskövling, ökenspridning, vattenbrist,fattigdom, slum, gatubarn och barnarbete. Nöden harmånga ansikten.Men färdriktningen kan ändras. I sin hand håller människan väldiga produk-tionskrafter. Rätt använda kan de skapa bättre förut-sättningar för kommande generationer.Skall vi leva upp till vårt ansvar för framtidenmåste vi lämna efter oss en livsmiljö som är minst likarik på möjligheter att leva och försörja sig i som denvi övertog. Det välstånd som är byggt på naturförstö-ring och resursslöseri är ett sämre välstånd än det somgrundas på god miljö och rättvis fördelning.Vilken befrielse det ändå var att föll!Det blev slut på det kapprustning ochslut på kommunisternas terrorvälde i östra och centra-la . Det blev slut på ett vidrigt förtryck med ettfullständigt förakt för människornas värde och vär-dighet. Sedan är det en annan sak att de länder som idecennier torterats av maktspråk, korruption ochangiveri blir så svårt skadade att de inte med en gångsom en fågel Fenix kan uppstå ur askan och som full-fjädrade demokratier lyfta sina ekonomier med krafti-ga vingslag. Decennier av diktatur sätter sina spår.Jag känner det som en stor utmaning att få arbeta iEuroparådet som representant för och för densvenska . är med sina 40 med-lemsstater största politiska samarbetsorgani-sation. Hur många vet det? Det finns nog ingen såviktig organisation som är så okänd hos den bredaallmänheten. Det beror just på att längevar en närmast västeuropeisk organisation i skugganav EU. Men så föll muren, och utvecklingen gick meden rasande fart. är en så gott somalleuropeisk organisation med 40 medlemsländerinklusive och . Det pågår nu ettintensivt arbete för att stärka och stödja de mänskligarättigheterna, den demokratiska utvecklingen ochrättssäkerheten i de här nya medlemsländerna. Detkan vara en nog så svår uppgift att övertyga folkopi-nioner t.ex. om att man inte skapar ett bättre samhällemed dödsstraff. Naturligtvis blir det många bakslag,men i stort sett rör det sig åt rätt håll.Det som ger mig hopp är att aldrig förr i männi-skans historia har det fredliga samarbetet varit såintensivt, aldrig förr har det pågått på så många områ-den av mänsklig aktivitet och aldrig förr har det ut-vecklats med sådan fart och kraft. Jag tror att vi kansäga detta trots att FN tyvärr är ett litet frötill vad det kan bli i framtiden.Vår uppgift som medmänniskor i denna sargadevärld är att delta i en fredlig revolution för miljö,överlevnad och social rättvisa. Då är en fråga: Hurskall vi i kunna ta vårt ansvar för framtidenfullt ut om vi inte själva har framtidstro?När vi klev över tröskeln hade vikommit långt med att bygga om det gamla Fattigsve-rige till ett modernt, ombonat och tryggt folkhem.Sysselsättningen var hög, skolan, sjukvården ochomsorgen hade i stort sett bra kvalitet. Vi var försko-nade från de stora klyftor och stora konfrontationersom plågade många andra jämförbara länder.Det som sedan hände chocka-de och skakade om oss. Vi fick detta oerhörda bak-slag med massarbetslöshet, konkurser och socialatragedier. Även om kräftgången nu har hejdats kastarden här ekonomiska chocken fortfarande sin slags-kugga över förväntningar och framtidstro. Vad somofta glöms bort i dagens svenska debatt är att denekonomiska kollapsen innebar något mycket mer ände direkta synliga effekterna, dvs. att produktionenoch hela ekonomi krympte , än 40 000 företag gick i konkurs och att en halvmiljon jobb försvann.Vi fick också förödande långsiktseffekter som intevisade sig . Dit hör att investeringar ochframtidsbyggande rasade ned till en alldeles extrembottennivå, vilket sätter djupa spår i eko-nomi långt in i nästa sekel. Dit hör att en allt dyrarestatlig upplåning fick skyla över den utarmning somskedde av själva förutsättningarna för välfärden, dvs.att dyra räntekostnader och blytunga amorteringarobevekligt gröper ur välfärden förr eller . Dithör också att framtidstrons friska vindar mojnade.Framtidstron inte bara slokade för många, utan denhalades väl ned på halv stång. Det värsta av allt varkanske just det som skedde i människornas sinnen,nämligen en ny känsla av vanmakt, en förlamandeosäkerhet och otrygghet, misstro och svartsyn somträngde tillbaka optimism och positivt tänkande.Samtidigt måste vi säga att guldgossarna greps av något som var minst lika illa, nämligenett ekonomiskt högmod som bl.a. kom till uttryck i enhelt hysterisk fastighetsspekulation. Det högmodet villvi verkligen inte ha i retur. Men när så månganyligen har blivit brända får vi räkna med att mångasframtidstro halas ned långt under vad som motsvararSveriges faktiska förutsättningar.Vi har genomlevt en svår tid.