prot · GK09106 · 1997-05-21 00:00:00 — Biståndet har nufått en större dimension än att enbart handla om poli-tisk, demokratisk och ekonomisk utveckling eller omnaturresurser, rätten till en god miljö och om att ut-veckla det mänskliga kapitalet.De två nya dimensioner som jag har tagit upphandlar om fred, alltså biståndet som ett säkerhets-politiskt instrument och biståndet som ett konfliktfö-rebyggande instrument. När man nu söker förändrabiståndet, söker nya former, vill effektivisera det ochäven samordna givarinsatser, projekt och program, ärkampen mot fattigdomen fortfarande ett huvudmål.Men det krävs fred, som i sin tur är beroende av detvå nya dimensioner jag talade om, för att kampenmot fattigdomen skall bli framgångsrik. Riksdagenhar fattat beslut om att det säkerhetspolitiska begrep-pet från att ha handlat enbart om militära hot ocksåskall innebära det hot som miljöförstöring, vatten- ochlivsmedelsbrist innebär.Jag skall ta upp ett av yrkan-den som gäller miljöfrågorna i FN-samarbetet. Vimenar att vattenfrågan ingår som en säkerhets-politisk faktor i den internationella politiken och attSverige därför bör verka för att vattnet och den globa-la vattenförsörjningen blir en permanent dagord-ningspunkt för säkerhetsrådet.Säkerhetsrådet har enligt inte mandatatt behandla miljöfrågor, eftersom miljöfrågor hittillshar ansetts som mera generella frågor. Rådet har haftden möjligheten när det har gällt konkreta ländersi-tuationer som rör internationell fred och säkerhet somt.ex. en miljöskada eller miljöförstöring som har be-dömts som ett miljöhot. Men är situationenannorlunda än den var när stadgarna skrevs. Brist påvatten betyder brist på mat, och kampen motfattigdomen hör ihop med ett lands förmåga att pro-ducera livsmedel till en befolkning som vi vet baraökar i de allra flesta länder. Den globala vattenför-sörjningen och de globala vattenresurserna är intelängre bara en långsiktig planeringsfråga som liggerutanför mandatet. Det är frågor som fordrar omedel-bart akut ingripande på flera ställen på jorden.Det finns bara en sak som kan driva attfrivilligt gå ut i krig, och det är vatten och brist påvatten. Det sade kung . kan vi läsa i tidningarna om att och Jorda-nien är i konflikt om fördelningen av vattnet frånJordanfloden, det som kommer genom bifloden . Det är ytterligare ett praktiskt exempel på vilkenpolitisk betydelse vattenförsörjningen har. Vattnetfinns redan i storpolitiken. Vattenproblem ligger i allaländers intresse att lösa - det är ingenting konfliktfyllt- och de löses bäst med samarbete.Jag har en fråga till biståndsministern. Jag harvarit i och har sett att situationen i deområden som har drabbats av Tjernobylkatastrofeninte på något sätt har blivit bättre. Jag har också varit iKorea som står inför en smygande hungerkatastrof,och jag undrar: Hur länge varar ett katastrofbistånd?Finns det någon tidsram för det? Jag tycker att detfortfarande råder katastroftillstånd i idessa områden, och vi står inför en katastrof i ,även om den inte har brutit ut ännu.Till sist vill jag bara säga att jag naturligtvis stödervåra samtliga yrkanden och reservationer, men jagyrkar bifall till två, nämligen nr 7 och nr 18.Anf. 36 ():Herr talman! När nyvaldeungdomsförbundsordförande intervjuades i fick han några ord att asso-ciera till. Det är ju ett känt grepp av journalister närde vill ge en bild av en person . Ett avdessa ord var . Hans associationer var: Afrika-fattigdom-svält. Det kanske inte är så underligt omman tänker på den massmediabild som har följt ossända , och när man tänker påAfrika i allmänhet är detta ju den bild som vi har fåttunder långa tider: fattigdom, svält, svåra förhållanden,problem, problem och problem.Det fick mig att fundera över mina egna associa-tioner. Vilka skulle de spontant vara när det gälldeZaire? - så långt stämmer det, men sedan?Afrika-fattigdom-svält? Nej, för min del är faktisktassociationerna helt andra för : Afrika-rikedom-möjlighet. Det kan ju tyckas övermaga att få dessaassociationer när man tänker på eller Demokra-tiska republiken just , men det var ändå denassociation som jag först fick.Är detta en realistisk bild? Finns det någon rea-lism i den bilden? Ja, det är faktiskt en bild som harpräglats av min egen erfarenhet och viss kunskap.Zaire är ett stort vackert land mitt i med ovan-ligt stora naturliga rikedomar, ett land med resurser iform av jord, vatten och mineraler, framför allt ettland med unga, vetgiriga, kreativa och positiva män-niskor och därför ett land med oändliga outnyttjademöjligheter.Vi vet inte vad som kommer att hända med De-mokratiska republiken , under ett nytt ledar-skap. Vi vet att det har varit då en diktator harstyrt, då landet har utarmats och då vi har haft enperson i spetsen som har riktat sig själv på sitt landsoch sina medborgares bekostnad. Vi vet inte vad dennye ledaren kommer att föra med sig. Många säger attdet inte kan bli sämre, och vi hoppas innerligt att detskall bli mycket bättre, att detta lands outnyttjaderikedomar, inte minst när det gäller humankapital,skall kunna få blomstra.Det var i f.d. som jag för 35 årsedan, när man i för precis hadeupplevt sin uhuru, frihet, och då blev republikenCongo-Kinshasa, fick mina första direkta personligaintryck av ett u-land. Vilka var då mina intryck?Jag kom dit som lärare för att utbilda kongolesiskalärare. Jag träffade vetgiriga, vakna ungdomar på ettinternat där vi kom nära varandra och där vi över småtea-parties, till vilka man inbjöd några elever i taget,hade tillfälle att diskutera livet. Det man upptäckte dåvar att vi, trots många och stora olikheter i bakgrundoch förutsättningar, som unga människor - jag var juockså ung , och åldersskillnaden var intealls stor - hade oerhört mycket gemensamt när detgällde förhoppningar om framtiden och att vilja ut-vecklas, utbildas och få vara med och se hur ett landväxte fram. Man hade också hört talas om demokratioch diskuterade detta. Man var t.o.m. intresserad avvärldshändelserna. omkom DagHammarskjöld i dåvarande Katanga, som har åter-gått till detta namn. Det var eleverna som kom enmorgon och berättade detta för mig.Detta bestod också i en härlig respons och i för-troende och tillgivenhet som jag kanske aldrig harmött på samma sätt under min mer än trettioårigalärarbana som jag gjorde under 1 ½ år när jag var iKivuprovinsen. Det fanns också en vältalighet somverkade vara en naturgåva som jag sällan har mött hosså unga människor senare i livet.Någonting som också gjorde intryck på mig varhängivna biståndsarbetare. Man gjorde vad nödenkrävde. , som har varit på allas läppar underde , var redan då en oroshärd. Vi fick runtom vårt seminarium ta emot ungefär 10 000 flykting-ar, wanyarwandier, som egentligen är av samma släktsom de banyamulenge som började rebellrörelsen justi Kivu.Man gjorde vad som behövdes för att ge dem mat,kläder, ett första utsäde och därmed möjlighet att påett enkelt sätt börja en ny tillvaro.Det var också någonting annat som gjorde intryckpå mig, och det var känslan av att man ute i ett sådanthär arbete skall tjäna de människor som är runt om-kring en och föra den känslan vidare till de medarbe-tare som man engagerar från traktens befolkning. Detfaktum att man kan lyckas med detta kom tillbaka tillmig nu i februari.Jag vill här nämna att det just på Lemera, där jagvar på ett seminarium, senare blev ett sjukhus. En delav er som är minnesgoda kommer kanske ihåg attrebellrörelsen gjorde ett av sina förstaspektakulära dåd med anfallet på sjukhuset hade då flyttats till . Där mördades31 patienter och 3 sjukvårdare.Jag träffade Mkegi, en ung inföddläkare, som var chefsläkare på sjukhuset. Han råkadevara bortrest när överfallet skedde. Jag träffade ho-nom sedan i , och hans röst hördes ocksåfrån Tinqi-Tinqi, som var ett av de stora flyktinglägerdär många barn dog . Han tog sig naturligttill de flyktingläger dit han kunde komma för att göraen insats när han inte längre kunde vara på sitt egetsjukhus, och han kom hit för att vädja om hjälp. Jagupplevde då att han hade tagit med sig någonting frånsin utbildning, nämligen att hans uppgift var att an-vända sin kunskap och sin utbildning där den allrabäst behövdes i en svår krissituation för hans land ochhans folk. Det räckte till inte bara för hans eget folkutan också för de flyktingar från som hadekommit in i hans del av och där utgjorde ett hot,genom att mycket mat och mycket av miljön förstör-des och genom att mycket gick åt som hans eget folkskulle ha behövt. Han gjorde där en direkt insats föratt komma dessa människor till hjälp, därför att debefann sig i en så svår humanitär situation.Det här är ett av skälen till att jag tror på att bi-stånd lönar sig. Det är sett litet grand från mikronivån,från det perspektiv som härförde fram, nämligen att det egentligen handlar mestom människor, vad människor kan åstadkomma omde har en vision och tror på att man kan uträtta nå-gonting även om de yttre förhållandena är svåra, ävenom man tycker att det är bara en droppe i havet. Insat-ser lönar sig.Jag hörde också om just det här sjukhuset när jagvar i . Där träffade jag enrwandisk parlamentariker som hadekommit som flykting just till Lemera. Han berättadehur man där hade tagit till vara hans kunskaper och atthan hade fått gå in i arbetet som sjukvårdare. En flyk-ting kommer dit och har stora behov, men man kanockså utnyttja hans kunskaper i det arbete som pågår.Jag träffade en ung dam som arbetade inom ,och hon gav väldigt goda vitsord till just det här sjuk-huset. Hon sade: Om jag, som arbetar i Uvira, i Buka-vu osv., skulle bli sjuk skulle jag söka mig till detsjukhuset, därför att jag vet att det fungerar och hjälper alla som behöver hjälp.Det här var en litet personlig syn på vad biståndkan åstadkomma. Hur komplicerad situationen i ettutvecklingsland än kan vara lönar det sig att inte geupp, att föra arbetet vidare, att se de nya behov och denya möjligheter som finns i den svåraste krissituatio-nen, att hjälpa alla som är beroende av hjälp oberoen-de av grupptillhörighet samt att ta till vara människorsresurser i alla situationer och att gå vidare och göraden insats man kan.Det finns många skäl för utvecklingsarbete ochbistånd. Det har vi hört gång på gång. Det är 1,3 mil-jarder människor som lever under existensminimum,medan vi som tillhör den rikaste miljarden tar åt oss80 % av världens samlade BNP. Vi har ett gränslöstberoende av varandra. Utvecklingen är sned när detgäller miljö. När det gäller situationen i världen överhuvud taget drabbas också vi som har en mer privile-gierad situation.Vår känsla av solidaritet är att vi har skrivit underbarnkonventionen, att vi har lovat att till det ytterstaav våra resurser söka förverkliga barnens rättigheter.Och vi vet att det hos barnen finns oerhörda behov.Säkerhetspolitiska skäl har inte minst kommit iförgrunden . Det handlar om männi-skors livsvillkor. Ju mer vi kan främja en demokra-tisk, social och ekonomisk utveckling, desto mindrerisk är det för väpnade konflikter. Det är ett sätt attförebygga konflikter på ett tidigt stadium. Utveck-lingsarbete ger också oändligt mycket tillbaka.Det är många saker i biståndet som vi är överensom. Mycket av den inriktning som det har kan viställa upp på. Några områden där vi kanske skullevilja se ännu mer hända - vilket har kommit till ut-tryck också i våra reservationer, även om de inte är såmånga - gäller bl.a. att vi tycker att det är oerhörtviktigt att det görs en extern, oberoende analys ochutvärdering av det svenska biståndet. Det är angelä-get, därför att det skall vara ställt utom allt tvivel attbiståndsresurserna hanteras på ett effektivt och oklan-derligt sätt och för att försäkra oss om att det svenskabiståndet svarar mot högt ställda kvalitetskrav.När man talar om att skärpa revisionen - det görsfrån statsministerhåll - när det gäller den offentligasektorn, menar vi att en oberoende granskning, utvär-dering och uppföljning av biståndet är någonting somborde ha fått fortsätta. Vi hade ett sådant utvärde-ringsinstitut under den förra regeringen, och vi menaratt vi skulle ha en liknande extern inrättning även nu.Jag vill fråga biståndsministern om han kan tänkasig att upprätta ett oberoende utvärderingsinstitut föratt granska alla biståndets olika delar utifrån.Vi har också tyckt att det är viktigt att lyfta framvatten som en symbolfråga när det gäller miljön. Dåhar vi speciellt velat lyfta fram det faktum att vi tyck-er att det skall finnas en vattenkonvention. Vi vet attdet görs ett väldigt bra arbete från svensk sida i bl.a.Global Water Partnership, som är ett nätverk somarbetar med den frågan. I för-band man sig att stå för särskilda kostnader som ärförknippade med utvecklandet av resurssnåla teknikeroch uthållig fysisk planering när det gäller vatten. Därkom också tanken fram att det borde finnas en globalvattenkonvention.Jag vill ställa en fråga till biståndsministern: från svensk sida villig att driva den här frågan?Vi tror att det skulle vara bra för att kunna förhandlaom hur man nyttjar de ändliga vattentillgångarna, föratt skapa instrument för ett globalt samarbete och föratt få till stånd spridning av tekniken. Det är ocksåfråga om hållbara lösningar när det gäller dricksvat-tenförsörjningen men också saniteten, som blir en storfråga när alltfler utvecklingsländer går framåt.Jag vill också lyfta fram flexibiliteten inom bi-ståndet. Vi har vänt oss mot landramar med flerårigasamarbetsavtal.Vi förstår att man tillsammans med samarbet-spartner måste lägga upp en plan för det framtidasamarbetet. Men vill vi komma bort ifrånlåsningar och ha en större flexibilitet. Vi vet att Sidahar krävt detta och att det har börjat gå i den riktning-en igen. Men vi menar att man skulle kunna göra meri detta sammanhang. Jag vet att de stora reservationersom vi har delvis beror på att en del mottagarländerinte har kunnat ta emot så mycket bistånd som vi harvelat ge dem. Men det finns ju oändligt stora behovpå andra håll, och då skulle vi ha större flexibilitet attsnabbare kunna flytta över detta bistånd till de områ-den där det för tillfället bättre behövs och där mankan tillgodogöra sig det.Jag skulle också vilja ställa en fråga som rörskuldlättnader, som vi tror är ett effektivt medel att påett bättre sätt få i gång länder. Är biståndsministernvillig att verka för att arbetet med skuldlättnader fort-sätter och att det blir ännu effektivare, så att man kanfinna vägar att få detta att fungera bättre?Jag vill också understryka att vi naturligtvis ärvarma förespråkare för att handelshinder gentemotutvecklingsländerna tas bort. Vi tror naturligtvis attdetta betyder oerhört mycket för att länderna skallutvecklas på ett snabbare sätt.Jag har här bara berört några av de områden somvi anser är väsentliga för ett bra bistånd. I mångt ochmycket kan jag ställa mig bakom detta betänkande. Vihar inte några avvikande åsikter om alla de viktigaområden och de metoder för att nå framgång som lyftsfram.Jag yrkar bifall till reservation 8 som rör en globalvattenkonvention, reservation 13 som rör flexibilitet isamarbetet och reservation 15 som rör ett friståendeutvärderingsinstitut.Anf. 37 ():Herr talman! Jag försökte under den gångna hel-gen hämta litet inspiration till den här dagen. Detborde ju gå bra, eftersom det är hänryckningens tid.Jag letade upp en bok som heter av världen -svenska brevröster om solidaritet. Det är en brevanto-logi. Jag fastnade faktiskt för förordet, och det är jusynd om de författare som har skrivit i antologin. Detfinns två avsnitt där som jag skulle vilja referera. Detförsta lyder:Att vi betraktar oss själva som ett centrum är intemärkligt, även om vi skulle bli lyckligare om vi kundelära oss att i stället placera centrum mellan oss ochnågon annan. Detta finner jag vara en grundläggandekristen tanke, att vi tillhör någon annan och inte osssjälva. Men just för tillfället har tankar på andra svårtatt få plats. I den meningen lever vi i en oförnuftig tid.Ty ett förnuft som bara tjänar vår självbevarelse utanatt vidga oss är inget förnuft.Förordet som är skrivet av ,som bl.a. gör TV-program från , avslutar sittförord med att citera författaren om sy-nen på vad som är centrum. Jag refererar detta:Vill vi skapa en mittpunkt är vårt enda hoppatt göra hela jorden till en sådan. Bara en världsom-spännande solidaritet kan överskrida den modernahemlösheten.Jag skall fortsätta att referera citatet av . Trots att jag är broderskapare, kan jag inte un-danhålla er avslutningen, eftersom det är tänkvärt:Broderskap är ett alltför lätt undfånget begrepp.Genom att glömma och utlovar de en lös-ning på alla problem. I verkligheten är många olösli-ga, därav det oändliga behovet av solidaritet.Mot bakgrund av den tid som vi lever i vill jagockså reflektera över dikt om bondenPaavo. Han och hans familj hade det knapert blandSaarijärvis moar. Årets skörd slog fel. Makan fickblanda till hälften bark i brödet. Också nästa års skördslog fel. Kölden tog det sista. Makan fick blandadubbelt med bark i brödet. Tredje gången var det gillt.Då blev det god skörd, och makan "ville leva gladadagar" och "kasta barken undan". Men trots allt ar-mod för familjen tog hustruns hand och sade:"Kvinna, kvinna, den blott tål att prövas, som ennödställd nästa ej förskjuter. Blanda du till hälftenbark i brödet, ty förfrusen står vår grannes åker! "Vad har jag då velat förmedla till kammaren, menfaktiskt även till svenska folket, med denna poesi,som för övrigt också kan passa i den föregående in-terpellationsdebatten om relationerna till våra invand-rare? Jo, att vi måste se längre än till oss själva. Vihar en relation till andra. Vi lever inte bara för vårteget. Det är oförnuftigt. Att leva ut solidaritet, det äratt vara i centrum. - och det är vi duktiga på iden här kammaren - hänvisar vi till lösningar på allaproblem. Man skulle kanske kunna påstå att vi flyr ini det begreppet. Det finns lösningar på alla problem,och därför behöver vi inte ta ett vidare ansvar. Vilämpar över ansvaret på någon annan. Men även omdet skulle vara så att det kanske inte finns något pro-blem som är olösligt, rymmer vägen till lösning ettoändligt behov av solidaritet.Även om vi har det kärvt, finns det de som har detvärre. Att ställa upp för grannen men att också haberedskap att avstå går an när det finns överflöd. Dåavstår man från något som man kan undvara. Menverklig solidaritet det innebär att man är beredd attavstå till någon annan något som man själv gärna villha. Det är verkligen att avstå.Denna uppoffringens solidaritet har problem i dag.Det är arbetslöshetstider, och det är en bristande väl-färd som naturligtvis frammanar andra sidor hossvenskarna. Det är förståeligt. Men måstevi kämpa med att inte fastna i bara vårt eget utan attleva med perspektiv och inte glömma andras villkor.Det finns också en internationell kris. I budget-propositionen står det: "Det är en volymkris somockså är en moralkris, eftersom gjorda åtaganden intehonoreras längre av alla givarländer." I propositionenstår det att biståndet har sjunkit till totalt , vilket motsvarar av BNI 1995. I gårfick jag lära mig att det nu är nere på . snabbt sjunkande bistånd är nunere på och hamnar först på fjärde plats, t.o.m.om man räknar i dollar. samlade bistånd ärtvå tredjedelar av . Se vilken skev fördelningav bördorna vi har.Vi skall inte debattera volymen , utan det ärinnehållet vi skall debattera. Jag måste ändå säga attdet är väldigt bra att nu i vårpropositionenmarkerar en vändning.Inställningen hos svenska folket enligt Sidas mät-ningar visar på en snabbt fallande biståndsvilja. Menom man tittar på överlevnadsfrågorna så ser man attde visar på motsatsen. Frågorna om fred och miljö,om livsmedelstillgång och vatten osv. får ett starktstöd. Det är precis vad biståndet syftar till, vad manskall ta itu med. Ordet bistånd tycks vara förknippatmed negativa saker som bristande funktion och kor-ruption.Man missar helt målet för vad biståndet skall an-vändas till. Det är viktigt att vi tillsammans för ut justvad vi använder biståndet till. Men bistånd är inteenbart en fråga om solidaritet, utan bistånd är faktisktockså en fråga om ett egenintresse. Det är inte fel attlyfta båda sidorna.Bistånd förhindrar krig och våld. Det motverkarflyktingströmmar och håller undan miljökatastrofer.Det skapar överlevnadsmöjligheter, bl.a. genom för-stärkt handel. Det skapar ett kulturellt samspel. Ja,bistånd bygger helt enkelt en global säkerhet. Åter-igen: Alltför många glömmer biståndets uppgifter.Samtidigt är bistånd inte den primära insats som vikan göra, utan biståndet är kompletterande. Det pri-mära är att vi får en fungerande världshandel och attvi får en frihandel som verkligen är fri sett ur perspektiv. Där kan EU spela en mycketviktig roll, och har mycket kvar att göra. Men ocksåden förebyggande utrikes- och säkerhetspolitiken ärgrundläggande. Vi kan se på misslyckandet i Bosnien,ett misslyckande av utrikes- och säkerhetspolitikensom leder till att vi får lägga ut stora pengar på flyk-tingkostnader och bistånd. Tänk om utrikes- och sä-kerhetspolitiken inom EU och globalt hade fungerat idet sammanhanget! Vad billigt det då hade blivit ochvad bra för människorna det då hade blivit. Men utri-kes- och säkerhetspolitiken fungerade inte. Vi var försent ute, och detta är inte det enda exemplet. FN harhär en oerhört viktig roll att spela och måste natur-ligtvis skärpa sig på det här området.Också den globala miljöpolitiken är grundläggan-de för att undanröja konflikter. Först därefter skall vitala om bistånd som komplement till bl.a. de trenämnda områdena. Det är också väldigt viktigt att deolika politikområdena samverkar, för det är genomsamstämmiga insatser som vi kan få en effekt. Här ärSverige, får man väl ändå säga, väldigt bra. Men vårtsamarbete i EU pekar på en organisation som vi ärmed i och som inte alls fungerar bra på det här områ-det. Där är vi utmanade att göra en insats.Vi måste självfallet också ha perspektiv på vadbiståndet kan göra. Kvalitetsfrågorna är mycket vikti-ga. Biståndets innehåll är alltså mycket viktigt.Därmed hamnar jag i det aktuella betänkandetUU15, som är en uppföljning av höstbehandlingen avbudgetmedlen i UU2. Vi talar alltså nu om inriktningoch innehåll. Vi talar om utvecklingsländerna, inte omCentral- och . Jag skall inte uppta tid medatt återge vad som sägs i de skrivelser som bl.a. liggerbakom dagens betänkande. Jag vill ändå peka pånågra punkter i budgetpropositionen, som ju är hu-vudskälet till vårt betänkande.Målinriktningen slås först fast. Det gäller detöverordnade målet, att höja de fattiga folkens lev-nadsnivå, och de underordnade målen, som handlarom att bidra till resurstillväxt, ekonomisk och politisksjälvständighet, ekonomisk och social utjämning, endemokratisk samhällsutveckling och en framsynthushållning med naturresurser, omsorgen om miljönsamt, givetvis, jämställdheten mellan kvinnor ochmän. Det talas om att vi går mot en tredje fas, ledd avglobaliseringen, som bygger på ett minskat bistånds-beroende och på ett stärkt eget ansvar i mottagarlän-derna och som bygger på mer av partnerskap och merav en situation där de olika länderna klarar sig påegen hand.I budgetpropositionen pekar man på nio viktigapunkter för inriktningen av biståndet - jag nämnerdem bara rubrikmässigt: intensifiering av det multila-terala reformarbetet, fyra centrala områden där politi-ken behöver tydliggöras i särskilda handlingsprogram- fattigdomsinriktningen, demokrati, mänskliga rät-tigheter, jämställdhet, miljösamarbetet och den håll-bara utvecklingen - prioritering av konfliktförebyg-gande insatser, nysatsning avseende en hållbar vatte-nanvändning, en förnyad Afrikapolitik byggd på part-nerskap, en svensk EU-strategi som vi successivt kanbygga på, specialstudier för att skärpa politiken inomolika områden genom expertgruppen för studier iutvecklingsfrågor exempelvis när det gäller ett mins-kat biståndsberoende, en bättre erfarenhetsåterföringoch skydd för barnen, förbättring av den strategiskastyrningen av biståndet och, som sista och niondepunkt, budgetprioriteringar som vi diskuterat i föregå-ende debattomgång.