prot · GK0960 · 1997-02-05 00:00:00 — Det här berör inte bara , det gäller oxå er och ert förtroendeför mig. Därför vill jag att ni ska veta hur det hela gåtttill!Men! Jag tror inte att en ny pressrelease skulletjäna något syfte, annat än visa på brister i vår organi-sation".Så här hanteras företag och privatpersoner i Sveri-ge av en statlig myndighet. Man skickar ut totalt fel-aktig information i ett pressmeddelande och är sedaninte ens beredd att rätta till det i ett nytt pressmedde-lande. Detta är inte anständigt. Så hanterar man intemedborgare och företag i på ett riktigt sätt.Man borde ha en självklar rätt till skadestånd när enmyndighet begår så här omfattande misstag. Därförmotionerade jag i den här frågan. Jag försökte refere-ra det här fallet i motionen. När jag läser utskottetsbetänkande blir jag litet bekymrad. Majoriteten har juingen egen uppfattning i den här frågan. Man redovi-sar och hänvisar till att det pågår ett beredningsarbete.Och i ett replikskifte kunde jag höra att det är självklart att man skall behandlas pårätt sätt, att man skall behandlas anständigt, att ska-destånd skall ges ut när det är berättigat och att detkommer förslag till lagstiftning.Men tycker att myndigheten haragerat på rätt sätt? Är det en korrekt behandling?Behandlar man företag och medborgare på ett an-ständigt sätt när man inte utger skadestånd? Är detberättigat eller inte berättigat att man utger skadeståndnär en myndighet missköter sig på detta sätt? Det gårinte att bara hänvisa till pågående beredningsarbete,. Man borde kunna ha en egen upp-fattning och tycka att det skall vara på det ena ellerandra sättet. Även om det kan vara svårt att formuleraen lagstiftning borde man åtminstone från riksdagenstalarstol kunna uttrycka en viljeinriktning om hur manvill ha det.Det borde vara självklart att medborgare och före-tag som misshandlas på grund av en felaktig myndig-hetsutövning eller på grund av att myndigheter agerarfel skall ha rätt till ersättning, rätt till skadestånd.Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1.Anf. 123 ():Fru talman! Som jag har sagt menar jagatt man i det beredningsarbete som pågår också måsteta upp sådana frågor som här har redo-visat.Min uppfattning är att sådana fel som här beskrivsinte får göras. Såväl privatpersoner som myndigheteroch olika företag måste ta ansvar när och om de görsådana här fel och se till att de också rättar till dem.Det är min bestämda och personliga uppfattning, somjag tror delas av många. Detta gör jag mig också tilltolk för när jag säger att sådana här frågor måste varamed i beredningen inför en ny lagstiftning som skallträda i kraft.Anf. 124 ():Fru talman! Att enskilda och myndigheter tar an-svar för det som de gör borde vara en självklarhet,men menar att det i det här ansvaretockså skall ligga en skadeståndsskyldighet när myn-dighetens agerande har vållat självklar skada för denenskilde eller företaget? Om anserdet undrar jag varför man inte kunde skriva det i be-tänkandet. Varför kommer det i så fall bara upp idebatten?Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 13 §. )12 § Vissa fastighetsförvärvFöredrogsLagutskottets betänkande 1996/97:LU10Vissa fastighetsförvärvAnf. 125 ():Fru talman! Många av de ärenden som vi debatte-rar i lagutskottet är favoriter i repris. Här kom-mer en sådan.För litet drygt sedan behandladeriksdagen en proposition om historiska arrenden.Beslutet innebar ett starkare skydd för landets arren-datorer. Tyvärr orkade inte riksdagsmajoriteten ändafram den gången, dvs. att man skulle ge arrendatorer-na rätt att friköpa historiska arrenden. Argumentetmot friköp var då som att det inte är förenligt med2 kap. 18 § i regeringsformen.Frågan om friköp av historiska arrenden har varitföremål för riksdagsbehandling under en följd av år.Och beslutade att en så-dan lag borde införas. Det tillsattes förstås en kommit-té, och i direktiven till arrendekommittéunderströks bl.a. att den kommande lagens utformningskulle vara enkel, tillfredsställande ur rättssäkerhets-synpunkt och förenlig med förpliktelser motden europeiska konventionen om de mänskliga rättig-heterna.Arrendekommittén, som bl.a. bestod av fyra juris-ter och fem sakkunniga, gjorde bedömningen att enlag om friköpsrätt står i överensstämmelse med Sveri-ges internationella åtaganden. Bl.a. refererade kom-mittén till fallet m.fl. mot . Dethandlade om att införde en lagsom gav vissa arrendatorer rätt att lösa in arrenderadefastigheter. I förarbetena till den brittiska lagen ansågman att arrendatorerna hade en moralisk äganderättoch att lagens syfte var att utjämna orättvisor motarrendatorerna.Några markägare i var dock inte nöjdamed det här utan framförde klagomål till . Domstolen gav följande tolkning: Ettegendomsberövande som görs för att fullfölja enlegitim social-, ekonomisk eller annan politik kanvara i det allmännas intresse även om samhället i stortinte har någon direkt nytta av den egendom som tas ianspråk.Vidare konstaterade domstolen att de nationellaorganen i princip är bättre skickade än domstolen attavgöra vad som skall anses vara i det allmännas in-tresse och att varje land måste ges betydande mått avfrihet när det gäller lagstiftning med social och eko-nomisk anknytning.Därmed har slagit fast att det ärde nationella parlamentens sak att värdera vad som är"allmänt intresse".Vänsterpartiets uppfattning är att det finns mycketstarka sociala och politiska skäl att införa en lag omfriköp av historiska arrenden. Vi har vid ett flertaltillfällen lagt fram sådana motioner, som ledamöternamycket väl känner till. Det handlar om att rätta tillhistoriska misstag som går så långt tillbaka som till1700-talet, då inte hade någon lagstiftning omäganderätt till jord.Fru talman! hade kunnat bli enhistorisk dag. Då hade riksdag chansen attavskaffa de sista kvarlevorna av feodalismen. Tyvärrblev det inte så. Med hjälp av de borgerliga partiernafick Socialdemokraterna igenom regeringens proposi-tion i dess helhet, trots att man mandatperioden dess-förinnan var enig om att införa friköpsrätt.Genom en motion undertecknad av sex socialde-mokrater och en enskild motion från ,, har frågan om friköp av historiskaarrenden återigen aktualiserats. För undvikande avmissförstånd vill jag säga att inte harändrat ståndpunkt under de gångna månaderna. Där-emot har vi genom brev och telefonsamtal från en-skilda arrendatorer informerats om att vissa jordägarehar chockhöjt arrendeavgifterna. Detta, tillsammansmed de förhållanden som m.fl.beskriver i sin motion, stärker oss i vår uppfattningom nödvändigheten av att införa en lag om friköp avhistoriska arrenden.Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till reservationnr 1.Anf. 126 ():Fru talman! Jag kan bara säga att jag instämmer idet som och harframfört. För att spara tid för plenum kommer jag inteatt upprepa detta, utan jag yrkar också bifall till reser-vation nr 1.Anf. 127 ():Fru talman! Till det betänkande vi nu behandlarhar avgivits en gemensam reservation om friköp avhistoriska arrenden från Vänstern och -trots att de själva inte har lämnat någon egen motion.Som vi har hört behandlade vi den här frågan vå-ren 1995, då med anledning av en proposition ominvesteringar i arrendejordbruket. Det riksdagsbeslu-tet innebar en förstärkning av arrendatorernas ställ-ning, bl.a. ett generellt skydd för jordbruksarrendato-rernas investeringar. beslutade se-dan att ytterligare förstärka arrendatorernasrättigheter, bl.a. när det gällde skador på byggnaderoch ansvarsskador förorsakade av vilt.Bedömningen att inte införa någon friköpsregelgrundade sig på att lagstiftningen till förmån för ar-rendatorernas rättigheter gentemot jordägarna såväsentligt hade skärpts. Det skulle också strida motregeringsformens 2 kap. 18 §, där det stadgas att varjemedborgares egendom är tryggad bl.a. genom attingen kan tvingas att avstå sin egendom till det all-männa eller till någon enskild genom expropriationeller annat sådant förfogande, utom när det krävs föratt tillgodose angelägna allmänna intressen. Det skulleockså strida mot äganderättsskyddet i Europakonven-tionen, som vi nu har införlivat i regeringsformens2 kap. 23 §.Den här frågan rör förhållandet mellan enskildaoch inte ett allmänt intresse. När det gäller arrendato-rer som sitter på s.k. historiska arrenden har de ensärskilt stark ställning, i synnerhet i frågan om rättenatt få stanna kvar på arrendestället. hardessa arrendatorer ett speciellt starkt skydd mot s.k.självinträde från jordägarens sida.Då det inte har inträffat något nytt sedan riksdagensenast tog ställning i den här frågan yrkar jag avslagpå reservationen och bifall till utskottets hemställan ibetänkandet.Anf. 128 () re-plik:Fru talman! och jag har haft ett re-plikskifte om det här tidigare, så jag skall inte gå in påhuruvida det här strider mot Europakonventioneneller inte. Där har vi helt olika uppfattningar.Däremot tyckte jag mig uppfatta att kring att vi inte hade lagt fram någon egenmotion i det här ärendet . Menar attvi av den anledningen inte skulle kunna stödja två såutmärkta motioner, vi som alltid tidigare själva harlagt fram motioner i ärendet? 129 () replik:Fru talman! Givetvis får ni stödja motioner sominte läggs fram av era egna partier. Eftersom vi tog såklar ställning i 1995 tycker jag bara att detär litet underligt att nu komma tillbaka och stödjaenskilda motioner när man inte har motionerat själv.Men jag vet ju vilken inställning harhaft i den här frågan tidigare och tydligen fortfarandehar. Givetvis får ni stödja det här. Jag tycker bara attdet är förvånansvärt att man inte lägger fram egnamotioner om man nu vill kämpa för de här frågorna.Anf. 130 () re-plik:Fru talman! Det är kanske inte så konstigt att viinte lade fram någon egen motion, med tanke på attledamöterna var desamma somde är . Men när motionen ändå kom upp och var såutmärkt fanns det ju all anledning att stödja den.Ett annat skäl är de facto att trots att arrendatorer-na fick en starkare ställning med den proposition somvi antog visar det sig nu attprecis det som tar upp i sin mo-tion äger giltighet. Det har jag fått flera bevis på. Jaghar också genom telefonsamtal och brev från enskildaarrendatorer fått bevis för att man nu chockhöjerarrendena. Egentligen har arrendatorernas ställninginte stärkts så mycket som vi hade önskat.Anf. 131 () replik:Fru talman! Om arrendena chockhöjs skall mangivetvis vända sig till Arrendenämnden.Sedan har, om jag inte misstar mig, en av de per-soner som har kämpat för historiska arrenden nu fåttmöjlighet att köpa sitt arrende tack vare den lagstift-ning vi har infört. Orsaken till det är den skärpta lag-stiftning som vi har infört. Det har ju hänt mängder avsaker , , när dettasystem infördes. Arrendatorerna har numera enmycket stark ställning i det svenska rättssamhället.Anf. 132 () re-plik:Herr talman! anser kanske att vi inteskall stödja bra förslag bara därför att de lagts fram avregeringen, inte av oss själva. Jag vill ha detta klar-lagt. Jag följer i principen att stödja förslagsom jag och tycker är bra, oavsett vari-från de kommer - från regeringspartiet eller frånandra partier. Bra förslag är bra förslag.Jag tycker att vi kan upphöra med den här typenav diskussioner vid plenum. Det här är inte förstagången som denna typ av frågor kommer upp.Anf. 133 ():Herr talman! Rubriken på lagutskottets betänkan-de nr 10 är "Vissa fastighetsförvärv", och i betänkan-det behandlas tre motioner från allmänna motionsti-den. Två motioner gäller friköp av historiska arren-den. Som tidigare nämnts har detta ämne också be-handlats , då under rubriken . De beslut som vi då tog gav ettgenerellt skydd för jordbruksarrendatorns investe-ringar på arrendestället. De besluten syftade till attförstärka arrendatorns ställning gentemot jordägaren,och de genomförda förändringarna har verkligen klartstärkt arrendatorns ställning.I arrenderas av all jordbruksmark,och det finns ungefär 50 000 arrendeupplåtelser. Detär alltså mycket vanligt i att mark brukas avannan än markägaren. Motionerna gäller de historiskaarrendena, men det är en väldigt liten del av alla ar-renden som hör hemma i den kategorin. Vi anser inteatt det finns ett så stort allmänintresse av att stiftalagar som skulle göra att markägarna i fråga skulletvingas sälja sin mark. I ett arrendeavtal föreskrivsbåde rättigheter och skyldigheter både för jordägareoch för arrendatorer, och i de flesta fall är parternaöverens. Den lagstiftning som vi nu har på det härområdet är bra.Den tredje motionen gäller generell kontroll avutländska förvärv av fast egendom. haravgivit ett särskilt yttrande i den frågan. Vi har väckten motion som berör just de här frågorna och somkommer att behandlas i bostadsutskottet. Det harunder skett en markant ökning avutlänningars förvärv av fast egendom i . Detgäller beträffande förvärv av både jordbruksfastighe-ter och skogsbruksfastigheter.Detta har inneburit att många mindre orter har ut-armats på befolkning. Många hus står tomma storadelar av året, vilket får negativa konsekvenser för densvenska samhällsutvecklingen. Utländska uppköp avjordbruks- och skogsbruksfastigheter kommer att varatill hinder för ett rationellt familjebruk. Samverkan påorten uteblir, och de naturliga sociala kontakternamellan de boende försvinner när kontaktnätet uttun-nas. Detta får många negativa konsekvenser för sam-hället.Vi gjorde omfattande förändringar i förvärvsla-garna 1991, som har medverkat till att de utländskaförvärven ökat. När vi tog bort den tillfälliga pri-sprövningen av förvärv av jordbruks- och skogsbruks-fastigheter begränsades boplikten till att gälla endast ivissa stödområden. Det är viktigt att den lagstiftning-en ses över, och vi hoppas att motionen härom kom-mer att få en positiv behandling i bostadsutskottet.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskot-tets hemställan.Anf. 134 ():Herr talman! Det är med rätt blandade känslorsom jag än en gång äntrar talarstolen i en fråga somkommit att bli en av de verkliga följetongerna i riks-dagens historia, frågan om friköp av historiska arren-den. Det gäller om människor som i generationerbebott, bebyggt och brukat sin jord också skall med-ges rätten att äga densamma. Genom sina dagsverkenoch arrendeavgifter har dessa i flera avseenden fortfa-rande livegna torpare i många fall betalat arrendestäl-let ett oändligt antal gånger. Förslag om att avskaffaden sista resten av ett tidsfrämmande förmynderifinner sig lagutskott lämpligen kunna in-sortera under den vidsynta samlingsrubriken .Redan nu kan vi konstatera konsekvenserna av1995 års riksdagsbeslut att inte införa den friköpslagsom en bred majoritet i riksdag beställderedan 1989 och som en utredning med juridisk exper-tis därefter funnit väl förenlig med såväl riketsgrundlag som våra internationella förpliktelser. Ar-rendatorerna har på flera gods fått sina arrendeavgif-ter höjda med ända . Efter detta riks-dagsbeslut slog man alltså till. Därmed faller ocksålagutskottets uppfattning att friköpsrätt inte skullevara motiverad av sociala skäl.Det är felaktigt att, som både utskottets talesmanoch gör, påstå att det skulle finnasett tillräckligt starkt socialt skydd och att lagen är braför arrendatorer. man arrendena ,visar detta naturligtvis att ett sådant påstående är heltfelaktigt och att skyddet inte är tillräckligt starkt.Det är mycket beklagligt att lagutskottet gett denya motionerna om friköpsrätt en så summarisk be-handling. Att godsägare missbrukar sin ställning ge-nom att chockhöja arrendeavgifter och därmed starktförsvagar och kanske i vissa fall t.o.m. underminerarmänniskors tillvaro borde vara ett tillräckligt tungtskäl för ny sakprövning.Ett lika starkt skäl för förnyad ingående sakpröv-ning är den fördjupade analys som vi gjort om enfriköpslags förenlighet med grundlag och Europakon-vention. Medan såväl regeringsproposition som tvålagutskottsbetänkanden - senast det som vi nu be-handlar - bara innehåller vaga antaganden om att enfriköpslag enligt modell skullestå i strid med äganderättsskyddet i Europakonventio-nen, har vi gått till grunden med detta antagande ochkan efter ytterligare juridiska konsultationer konstate-ra att det är ett antagande som vilar på ytterst bräckliggrund.För det första är de feodala systemens knytning tilläganderätten inte särskilt stark i grundlagens mening.För det andra föreligger inte något uttalande från varesig EU eller som stödjer uppfatt-ningen att en friköpsrätt skulle stå i strid med ägande-rätten. För det tredje visar uttalanden som faktiskt gjort i jämförbara tvister att denationella organen är bättre skickade än domstolen attavgöra vad som skall anses vara i allmänt intresse.Lägg därtill att det i föreslås att friköp skallske till marknadspris medan ersättningen i fall frånStorbritannien som prövats av domstolen regelmässigthar understigit marknadsvärdet.Tre frågor inställer sig. Varför har utskottet intekrävt en ingående och saklig prövning av huruvidaArrendekommitténs förslag till friköpslag är förenligtmed ? Och om Arrendekommit-téns förslag till äventyrs anses vara ett alltför långtgå-ende ingrepp i en i och för sig tvivelaktig äganderätt,varför kräver man inte ett förslag med mindre räck-vidd? Det går ju alldeles utmärkt att begränsa enfriköpslags verkan, om bara viljan finns. Och varförskall enskilda godsägare ha ett starkare rättsskydd änenskilda arrendatorer?Även om det är lätt att känna vemod över lagut-skottets slentrianmässiga behandling av en grundläg-gande frihets- och rättvisefråga, nämligen rättvisa åten grupp arrendatorer som fortfarande i flera avseen-den är rättslösa och genom godtyckliga arrendehöj-ningar kan tvingas gå från gård och grund, tänker jaginte ge upp.Eftersom det nu gått 1990-årsarrendekommitté lade fram sitt förslag till friköpslagkan det vara hög tid att låta en ny utredning förutsätt-ningslöst pröva den grundläggande frågan om lagensförenlighet med våra internationella åtaganden, någotsom både regeringen och lagutskottet av någon an-ledning inte har velat gå in på närmare. Genom attkoncentrera utredningens uppdrag till denna aspektoch de sociala konsekvenserna av godtyckliga arren-dehöjningar borde förutsättningar föreligga att kunnalägga fram en ny proposition innan mandatperiodensutgång. Vi återkommer till denna fråga under allmän-na motionstiden i september.I detta anförande instämde ().Anf. 135 () re-plik:Herr talman! Det är ett frivilligt åtagande man görsom arrendator när man arrenderar mark. Det är ingetman tvingas till att göra. Däremot ser jag det sommycket främmande att man när man varit arrendatorskall kunna tvinga sig till att köpa marken. Man väljerfrivilligt att vara arrendator.Sedan till frågan om oskäliga avgifter. Det är heltklart att en jordägare inte har någon rättighet att ta utavgifter utöver vad arrendestället kan bära. Det finnspriser satta i förhållande till det man arrenderar. Detfinns stora möjligheter att få hjälp med att överklagaom ett arrende är felaktigt satt.Jag pratade med arrendeombudsmannen för vårtdistrikt hemma hos oss i . Han menade påatt det inte var ett så stort problem som har gjortsgällande. Också jag har hört detta, och jag ringde upphonom för att fråga om just det. Det är några få somhar klagat. Man har då möjlighet att få hjälp med det.Det utreds om det är en oskälig avgift som tas ut, ochman får sin avgift sänkt om det skulle vara fel i arren-desättningen.Anf. 136 ()replik:Herr talman! Det är inte frågan om någon tvång-sinlösen i den bemärkelse som an-för. Det är klart uttalade och begränsade fall där detfinns en synnerligen stark anknytning till arrendestäl-let och där den enskilde arrendatorn praktiskt tagethar svarat för alla investeringar. I vissa fall är det inteens en gång klarlagt att godsägaren, exempelvis ifallet Koberg, är den verkliga ägaren. Det har ifråga-satts juridiskt om det är den rätta ägaren.I ett sådant läge kan man formulera en lag på ettsådant sätt att den återger rätten att själv äga markentill de människor som i praktiken har bott, bebyggtoch gjort allt arbete på gården under generationer. Detär ett mycket begränsat antal fall det är fråga om. Detär juridiskt prövat, och det är i dessa juridiska pröv-ningar klarlagt att det är väl förenligt med äganderät-ten.Det är klart att man kan överklaga beslut om höjdaarrendeavgifter. Men det har uppstått ett stort antalfall som i tiden ligger kopplat till ett riksdagsbeslut.Det har naturligtvis tolkats av godsägarna som: Riks-dagen följer inte längre den här frågan, och kan vislå till.Det finns ytterligare ett exempel på detta miss-bruk. Flera arrendatorer har utnyttjat möjligheten tillbidrag för att bevara kulturmiljön och den biologiskamångfalden. Sådant bidrag utgår med perhektar. Trots att dessa värden är skapade av jord-bruksbefolkningen och inte av godsherrarna har fidei-kommissarien höjt arrendeavgiften med perhektar för att komma i åtnjutande av en del av miljö-stödet.Detta tillsammans med en ökande tendens till in-dragningar hotar landsbygdsbefolkningens intressenoch rätt att värna om sitt eget kulturlandskap. Detborde bekymra centerpartister, som faktiskt har mo-tionerat i vår riktning.Anf. 137 ():Herr talman! Jag reagerar starkt när säger att lagutskottet inte gör någon sakligprövning. När frågan behandlades med anledning avregeringens proposition tog vi klart ställning,och naturligtvis gjorde vi då en saklig prövning.När det gäller frågan att friköpsrätt står i strid medEuropakonventionen stod i den proposition som re-geringen då lade fram att både och Upp-sala universitets juridiska fakultet klart ifrågasatte omfriköpsrätten skulle vara förenlig med konventionen.Det kan inte vara ett allmänt intresse att man tar frånen enskild och ger till en annan enskild. Det skullehelt klart strida mot regeringsformens 2 kap. 18 §.Jag beklagar att tror att vi ilagutskottet lämnar ifrån oss ärenden utan att görasakliga prövningar.Anf. 138 ():Herr talman! Det är väl ändå att övertolka vad jagsade, . Jag sade att man inte hade gjortnågon ny ingående sakprövning, trots att det harkommit fram nya omständigheter i frågan. Det kan jagbekräfta genom att läsa vad utskottet skriver. Utskot-tet skriver utan någon som helst motivering efter attha redogjort för motionerna: Utskottet anser att vadsom anförs i motionerna inte utgör skäl att nu göranågon annan bedömning.Då är det alltså inte något skäl att man missbrukarbeslutet i så måtto att man i många fall höjer arrende-avgifterna godtyckligt, bl.a. för att komma i åtnjutan-de av EU-bidrag. Jag menar att det finns brister isakprövningen. Man har uppenbarligen inte besöktdessa ställen och intervjuat arrendatorerna i sambandmed prövningen. Det var vad jag menade, och det varpå den punkten jag var kritisk mot den bristande sak-prövningen.När det sedan gäller allmänintresse och hänvis-ningen till säger isamband med prövade fall från att denenskilda nationens organ är bättre lämpade att göraden bedömningen. säger att all-mänt intresse inte endast behöver föreligga i fall dåegendom överförs till staten eller kommunen, utan ettsådant intresse kan finnas även när egendom överförsfrån en enskild till en annan enskild.Det finns inga övertygande bevis för att detta inteskulle hålla. De är åtminstone så vaga att det vore värten prövning precis som man i flera fall har gjort iEngland och att vågade ta det steget.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 13 §. )13 § betänkande 1996/97:LU11SjöfylleriAnf. 139 ():Herr talman! Det råder en bred samstämmighetom att det inte är tillåtet att framföra en bil i onykterttillstånd. Det är självklart för alla att det krävs nykter-het i yrkestrafiken på våra vägar. Lika självklart är detatt det krävs nykterhet för trafiken i luften och för denspårbundna trafiken. Men till sjöss är det annorlunda.Där finns det ingen lagreglering som i klartext förbju-der framförandet av en båt i ett onyktert tillstånd. Detär märkligt.På land får polisen göra kontroller praktiskt tagetnär som helst för att kontrollera nykterheten hos densom framför ett fordon.